Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві, третя особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: [PERSON] про зняття арешту з майна. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 05.04.2016 державним виконавцем Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50697248 з примусового виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м.Києва від 24.02.2016 у справі №2-125/15 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 236680,02 дол.США та 1302420,20 грн. В ході виконавчого провадження державним виконавцем 13.06.2016 було винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, та в подальшому 28.02.2017 на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу, а відтак фактично порушене виконавче провадження було закінчене. Однак як стало відомо позивачу з отриманої інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно , Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна за №100803268 від 19.10.2017 на майно позивача, а саме на 1/2 частину квартири [ADDRESS], було накладено арешт на підставі вищевказаної постанови державного виконавця про арешт майна боржника. Враховуючи той факт, що вищевказане виконавче провадження було закінчено, та окрім цього відповідно до рішення Апеляційного суду м.Києва було скасовано рішення суду першої інстанції, на виконання якого видавався виконавчий документ, а саме в частині пред'явлених ПАТ «Марфін Банк» позовних вимог до [PERSON], остання вважає накладений на її майно арешт значною мірою порушує її право на вільне володіння, користування та розпорядження майном, а відтка змушена звертатись до суду із вказаним позовом, відповідно до вимог якого просить суд зняти накладений на її вищевказане майно арешт та заборону здійснювати відчуження будь-якого майна, накладних постановою Відділу примусового виконання рішень Управління ДВС ГТУЮ у м.Києві від 13.06.2016 по виконавчому листу №2/125/15 від 24.02.2016, виданого Деснянським районним судом м.Києва, а також виключити з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запис №17244954 від 03.11.2016 про арешт квартири [ADDRESS]. Ухвалою судді від 12.01.2018 було відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду у підготовчому засіданні, а також залучено до участі в розгляді справи в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору -ПАТ «Марфін Банк». Ухвалою суду від 14.02.2018 по вищевказаній справі було закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду у судовому засіданні. Вході розгляду справи судом було здійснено заміну третьої особи ПАТ «Марфін Банк» на його правонаступника «МТБ Банк», у зв'язку із зміною найменування даної третьої особи. У судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві повідомлений належним чином, про що свідчить повідомлення про вручення поштового відправлення. При цьому на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву [PERSON], відповідно до якого Відділ зазначив, що 05.04.2016 державним виконавцем Відділу винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №50697248 з виконання виконавчого листа, виданого Деснянським районним судом м.Києва від 24.02.2016 по справі №2-125/15 про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 236680,02 дол.США та 1302420,20 грн. В ході даного виконавчого провадження державним виконавцем 13.06.2016 було внесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. В подальшому державним виконавцем 28.02.2017 на підставі п.2 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження» було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу, а відтак, враховуючи той факт, що на момент винесення вищевказаної постанови про повернення виконавчого документа у Відділі була відсутня інформація про оскарження судового рішення, на підставі якого видавався виконавчий лист, у відповідача відсутні правові підстави для звільнення майна боржника з-під арешту, а тому вважали що дане обмеження може бути зняте за рішенням суду. Представник третьої особи ПАТ «МТБ Банк» - Таран В.А. у судовому засіданні проти позову заперечував та просив відмовити у його задоволенні, оскільки наявний арешт майна являється єдиним забезпеченням погашення боргу за кредитним договором в межах провадження по справі №754/10173/14-ц, при цьому розгляд даної справи наразі триває в суді касаційної інстанції. Третя особа - [PERSON] за викликом у судове засідання не з'явився, пр очас і місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, що підтверджується наявними матеріалами справи. Разом з тим, будь-який заяв щодо поважності причин неявки до суду, або ж клопотань про перенесення слухання справи на адресу суду від останнього не надходило. Враховуючи положення ст.223 ЦПК України, суд вважав за можливе здійснювати розгляд справи у відсутності нез'явившихся учасників справи. Заслухавши вступне слово представника позивача [PERSON], представника третьої особи ПАТ «МТБ Банк» - Таран В.А., дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд дійшов висновку щодо часткового задоволення позовних вимог [PERSON], з огляду на наступне. Судом встановлено, що постановою державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві Гаврилівим А.В. від 13.06.2016, при примусовому виконанні виконавчого листа №2-125/15, виданого 24.02.2016 Деснянським районним судом м.Києва про солідарне стягнення з [PERSON] та [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» заборгованості за кредитним договором у розмірі 236680,02 дол.США та 1302420,20 грн., було накладено арешт на все майно боржника [PERSON], у межах суми звернення стягнення 7453733,91 грн. (а.с.122-123). При цьому, згідно наданої копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо суб'єкта, наданої від 23.03.2018 за №118281371, встановлено, що 03.11.2016 під номером запису про обтяження - 17244954, державним виконавцем до Реєстру було внесено запис про державну реєстрацію обтяження всього нерухомого майна, що належить [PERSON] Дані відомості були внесені на підставі постанови Відділу примусового виконання рішень УДВС ГТУЮ у м.Києві про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 13.06.2016 за №50697248 (а.с.124-130). Згідно поданої копії договору купівлі-продажу квартири від 22.12.2003, посвідченого приватним нотаріусом КМНО Краковецькою А.Ю., вбачається, що [PERSON] та [PERSON] придбали у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.131-132). Поряд з цим, як вбачається з матеріалів справи та про що не заперечувалося сторонами, у зв'язку з тим, що вжитими державним виконавцем заходами розшукати майно боржника, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу, не виявилося можливим, постановою державного виконавця від 28.02.2017 року, винесеної в межах виконавчого провадження №50697248, виконавчий лист №2-125/15 від 24.02.2016 року було повернуто стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому, з наданої копії рішення Апеляційного суду м.Києва від 24.05.2017 вбачається, що [PERSON] було подано апеляційну скаргу на рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11.11.2015, на примусове виконання якого було видано виконавчий лист №2-125/15, що в подальшому перебував на примусовому виконанні у відповідача. Так, зазначеним вище рішенням суду першої інстанції було задоволено позовні вимога ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором, та відповідно було у солідарному порядку стягнуто з останніх на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 236680,02 дол.США та 1302420,20 грн. За результатами перегляду вказаного рішення Апеляційним судом м.Києва була задоволена подана [PERSON] апеляційна скарга, та скасовано рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11.11.2015 в частині задоволення позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості, та у цій частині ухвалено нове, яким у задоволенні даних вимог позову було відмовлено. Таким чином було скасовано судове рішення про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Марфін Банк» про стягнення заборгованості, яка була предметом здійснення виконавчих дій у виконавчому провадженні, виконавчий лист за яким було повернуто державним виконавцем. При цьому, як встановлено в судовому засіданні, арешт, що був накладений на все нерухоме майно позивача в межах виконавчого провадження №50697248, державним виконавцем не знято. Так, пунктом 5 ч.1 ст.39 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що скасування або визнання нечинним рішення, на підставі якого виданий виконавчий документ, або визнання судом виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, є підставою для закінчення виконавчого провадження. Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження», у разі закінчення виконавчого провадження (крім офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв'язку із закінченням виконавчого провадження. Однак, як вбачається з матеріалів справи рішення Апеляційного суду м.Києва від 24.05.2017 про скасування рішення Деснянського районного суду м.Києва від 11.11.2015 в частині задоволення позовних вимог до [PERSON] було постановлено вже після вирішення державним виконавцем питання про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.2 ч.1 ст.37 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, стаття 59 чинного Закону України «Про виконавче провадження» також містить вичерпний перелік підстав для зняття арешту безпосередньо виконавцем в рамках виконавчого провадження, проте серед них відсутня така підстава як зняття арешту після повернення виконавчого документа стягувачеві. При цьому, ч.5 ст.59 даного Закону встановлює, що у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. У відповідності до статті 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 1 Першого протоколу до Європейської конвенції з прав людини визначає: кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше, як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. У відповідності до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Отже, на сьогоднішній день скасовано судове рішення, на примусове виконання якого Деснянським районним судом м.Києва було видано виконавчий лист №2-125/15, в задоволенні позовних вимог ПАТ «Марфін Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості було відмовлено Апеляційним судом м.Києва. Окрім цього, повернення виконавчого документа стягувачу у 2017 році позбавляє Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м.Києві можливості закрити на даному етапі виконавче провадження і зняти арешт самостійно; Закон України «Про виконавче провадження» надає можливість зняття арешту судом у випадку, коли такий арешт підлягає зняттю, проте державний виконавець не може його зняти самостійно у відповідності до норм даного Закону. З огляду на те, що обставини на які посилався позивач знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, не спростовані відповідачем, а відтак вимоги позивача про зняття арешту з майна позивача та заборони здійснювати відчуження будь-якого майна, накладені постановою відповідача від 13.06.2016 підлягають задоволенню. При цьому вимоги позивача щодо виключення з Єдиного реєстру заборон відчуження нерухомого майна запису №17244954 від 03.11.2016 про арешт квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню судом саме в частині виключення такого запису по відношенню тієї частки вказаного майна, що їй належить, тобто на 1/2 частину. На підставі викладеного та

Outcome: partial