Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні будинком [ADDRESS] визнавши [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS]. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 27 травня 2016 року для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились. Представник позивача через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подав заяву, якою просив розглянути справу без її участі та участі позивача на підставі наявних у справі доказів. Відповідачі причини неявки у судове засідання не повідомили, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористались. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідачі, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 23 травня 2016 року та 27 травня 2016 року, двічі не з`явились. Заяви про розгляд справи за їх відсутністю не надходило, а причини неявки ними не повідомлені. За таких обставин, та на підставі згоди позивача та її представника розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що реконструйований нею житловий будинок [ADDRESS], за рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області належить їй на праві власності. При реєстрації місця проживання у вказаному будинку позивачці стало відомо, що крім неї у будинку зареєстрованими є [PERSON] та [PERSON]. Останні позивачу невідомі та у будинку не проживають. Відповідачі самостійно не здійснюють зняття з реєстрації у цьому будинку, а це заважає позивачу повною мірою використовувати її повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі рішення Рубіжанської міської ради Луганської області від 09 грудня 2010 року [PERSON] було видано Державний акт на право власності на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] з цільовим призначенням земельної ділянки для будівництва, обслуговування жилого будинку, господарських будівель, споруд (а.с.7,8,9). Двадцять другого жовтня 2013 року рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області позовні вимоги [PERSON] були задоволені. За [PERSON] визнано право власності на реконструйований житловий будинок [ADDRESS] (а.с.10-11). За даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 22 квітня 2014 року [PERSON] зареєструвала право приватної власності на будинок [ADDRESS] (а.с.12). А 09 серпня 2014 року вона зареєструвала своє місце проживання у вказаному будинку (а.с.23,46). Як вбачається з інформації наданої Рубіжанським міським сектором Управління Державної міграційної служби України в Луганській області, у будинку [ADDRESS] зареєстрованими є: з 16 вересня 2003 року [PERSON] [INFO]; з 19 січня 2005 року - [PERSON] [INFO] (а.с. 13). Згідно актів щодо встановлення факту не проживання осіб за місцем реєстрації від 07 липня 2015 року та від 24 травня 2016 року, складеними депутатами Рубіжанської міської ради в присутності сусідів, виявлено що зареєстровані у будинку особи: [PERSON] та [PERSON] у будинку не проживають більше 10 років, участі в його утриманні не приймають, їх особистих речей у будинку немає (а.с. 14,47,48-49,50-52). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власнику майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення частини 5 статті 11 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, будучи різновидом права цивільного, може виникати на підставі рішення суду. Яке, у таких випадках, якщо воно являється рішенням про визнання права власності, слід розглядати як підставу припинення права вланості у одних осіб та виникнення права власності в інших. Судом встановлено, що на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 жовтня 2013 року, яке набрало законної сили 08.11.2013 року, за [PERSON] було визнано право власності на будинок [ADDRESS]. Отже, незалежно від того були [PERSON] та [PERSON] попередніми власниками такого майна чи тільки його користувачами або один з них був власником, а інший - користувачем, з моменту вступу рішення суду у закону силу, вони втратили право користування означеним будинком. Оскільки право користування є складовим елементом права власності, а його виникнення у іншої особи припиняє право власності та право користування інших осіб. З огляду на це, відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування будинком повністю. За таких обставин, а також з огляду на те, що відповідачі продовжують бути зареєстрованими [ADDRESS] (а.с.22,24), за відсутності права користування ним, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, які слід усунути. Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідачів такими, що втратили право користування названим будинком, про що власне і просить позивач. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved