Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що їй на праві власності належать дві земельні ділянки цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку (присадибна ділянка площею 0,0412га) та для ведення особистого селянського господарства (площею 0,0411га), розташованих по вул. Поліська, 6а м. Борзна Чернігівської області. На другій земельній ділянці розміщено хлів, в якому утримуються кози, та складовано козячий помет. [PERSON] є її суміжним землевласником й створює їй перешкоди у проході та проїзді через свою земельну ділянку, оскільки з урахуванням місця розташування обох її земельних ділянок доступ до неї з дороги загального користування можливий виключно через земельну ділянку відповідача, на якій мається відповідна доріжка, що протягом багатьох років використовується для цієї мети. Відповідач на її неодноразові усні звернення вирішити питання в добровільному порядку не бажає. В звязку з цим, просить встановити на її користь земельний сервітут, який полягає у праві проходу та проїзду на транспортному засобі щодо земельної ділянки, яка належить на праві власності [PERSON]; даний земельний сервітут має поширюватись на частину земельної ділянки, зазначеної у плані частини земельної ділянки, на яку пропонується поширити право земельного сервітуту. За клопотанням позивачки ухвалою суду від 01 листопада 2016 року було проведено заміну первісного відповідача [PERSON] на відповідача [PERSON] міську раду Чернігівської області, а самого [PERSON] залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги до [PERSON] міської ради підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав Представник відповідача [PERSON] міської ради в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що земельна ділянка, на яку пропонується встановити земельний сервітут, не перебуває у комунальній власності міської ради, а знаходиться у власності фізичної особи, що унеможливлює втручання органу місцевого самоврядування у відносини суміжних землевласників. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні з позовом не погодився з підстав, викладених у письмових запереченнях: позивачка має особистий вїзд з дороги до свого домоволодіння, в тому числі й автомобілів; з приводу надання проїзду по його земельній ділянці позивачка до нього жодного разу не зверталася; земельну ділянку «огород» позивачка використовує не за цільовим призначенням, побудувавши на ній з порушенням архітектурних норм хлів, сінник, які не вказані в генплані; встановлення земельного сервітуту для проїзду транспорту позивачки приведе до ущільнення грунту і нанесе відповідачу матеріальних втрат, так як він не матиме змоги в подальшому використовувати земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку. Також зазначає, що позивачка не позбавлена можливості складувати козячий помет на іншій земельній ділянці, яка межує з дорогою, і таким чином забезпечувати його вивезення з господарства. Заслухавши пояснення сторін, третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0412га, кадастровий номер-7420810100.01.002.0106, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельної ділянки площею 0,0411га, кадастровий номер-7420810100.01.002.0107, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства, які розташовані по вул. Поліська, 6а м. Борзна Чернігівської області. [PERSON] є власником суміжних земельних ділянок загальною площею 0,13га (кадастровий номер-7420810100:01:002:0091, площею 0,10га, цільове призначення для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель; кадастровий номер-7420810100:01:002:0092, площею 0,03га, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства), які розташована по вул. Поліська, 8 м. Борзна Чернігівської області. Зазначені обставини підтверджуються копіями витягів з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 24.09.2013р., 04.07.2013р. ([PERSON]І.), інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016р. ([PERSON]П.), матеріалами оглянутих в судовому засіданні інвентаризаційних справ КП «Ніжинське МБТІ» №2984 (домоволодіння по вул. Поліська, 6а) та №552 (домоволодіння по вул. Поліська, 8). Приписами ст.98 ЗК України\~передбачено, що право земельного сервітуту - це\~\~право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Відповідно до ч.1\~ст.100 ЗК України, ст.ст.401, 402 ЦК України \~сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). За змістом положень ст.ст.15, 16 ЦК України, ст.ст.1, 3, 4 ЦПК України захисту в порядку цивільного судочинства підлягає порушене право, а відповідно з врахуванням положень ст.30 ЦПК України позивачем є особа, чиє право порушено, відповідачем особа, яка порушила цивільні права іншої особи чи інтерес. З аналізу положень ст.11 ЦПК України вбачається, що суд зобовязаний вирішити справу за тим позовом, що предявлений позивачем, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому. [PERSON] самостійно визначено коло учасників цивільного процесу у даній справі: зокрема, у зміненій позовній заяві належним відповідачем зазначено [PERSON] міську раду, оскільки на думку позивачки земельна ділянка, на яку планується встановити земельний сервітут, перебуває у власності [PERSON] міської територіальної громади. Однак, з матеріалів справи вбачається, що суміжна з позивачкою земельна ділянка, на яку планується встановити земельний сервітут, не перебуває у комунальній власності [PERSON] міської ради, а знаходиться у власності фізичних осіб: на підставі Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ЧН №008630 від 30.03.1999р. передана у приватну власність [PERSON]; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.06.2007р. перейшла у спадщину до [PERSON]; відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 01.11.2016р. її власником на даний час є [PERSON]. Позивачка всупереч вимогам ч.1 ст.33 ЦПК України своїм процесуальним правом на внесення клопотання про заміну неналежного відповідача належним відповідачем, або залучення у справі [PERSON] як співвідповідача, в судовому засіданні не скористалася, тоді як з урахуванням принципу диспозитивності цивільного процесу суд позбавлений можливості самостійно вчинити дані процесуальні дії. При цьому, на виконання вимог ч.4 ст.10 ЦПК України судом було розяснено особам, які беруть участь у справі, їх права та обовязки, попереджено про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] звернені до неналежного відповідача, а тому не підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed