Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. Позов мотивований, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року з [PERSON] , [INFO] , стягнено аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. щомісячно. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю, та повністю перебуває на її утриманні. Допомоги на додаткові витрати на дитину відповідач не надає. На даний час неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, в зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому. 08.07.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року. На підставі вищенаведеного ч. 2 ст. 182 СК України викладено в новій редакції, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина у розмірі 500 грн., що менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням прав та законних інтересів дитини. Позивач подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач позов не визнав. Згідно з його запереченнями в судовому засіданні на даний час він не працює, доходів не має, заборгованість по сплаті аліментів у нього відсутня, як підтвердження перо це надав довідку Замостянського відділу державної виконавчої служби м. Вінниця №5305/17.24-25 від 16.01.2020 року. Заслухавши пояснення відповідача, дослідивши письмові докази в справі, та оцінивши їх в сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у них народилась дитина, [PERSON] , [INFO] . Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року з [PERSON] , [INFO] , стягнено аліменти на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 500 грн. щомісячно. Після розірвання шлюбу дитина залишилася проживати разом з матір`ю, та повністю перебуває на її утриманні. Допомоги на додаткові витрати на дитину відповідач не надає. На даний час неповнолітній син сторін [PERSON] , [INFO] , потребує значно більшого догляду та матеріальних коштів, в зв`язку з чим збільшуються потреби у навчанні, розвитку та іншому. Загальновідомим фактом є те, що нині в порівнянні з 2013 р. значно збільшились споживчі ціни на товари та послуги для забезпечення потреб підростаючого сина. 08.07.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» №2037-VIII від 17.05.2017 року. Положення ч. 2 ст. 182 СК України викладено в новій редакції, згідно з якою розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року з відповідача стягуються аліменти на утримання сина менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що є порушенням прав та законних інтересів дитини. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. В постанові Верховного Суду України від 05.02.2014 р. в справі №6-143цс13 висловлено правову позицію : «З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»)». Проте, враховуючи зміни в законодавстві, а також те, що розмір аліментів, визначений рішенням Ладижинського міського суду Вінницької області від 14.10.2013 року на даний час є недостатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, позов про зміну розміру аліментів підлягає задоволенню. Тобто, суд вважає справедливим та достатнім визначити аліменти на утримання сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини зі всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 СК України. Судовий збір в розмірі 768,40 грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved