Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Київського районного суду м. Харкова з вимогою позбавити [PERSON], [INFO] батьківський прав відносно його сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим змінити прізвище [PERSON] на [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 10.07.2010 року по 17.12.2012 року вона перебували у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2012 року. Окрім цього, рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів його доходу, станом на теперішній час виникла заборгованість по аліментам в розмірі 13929,62 грн. Після розірвання шлюбу син проживає з позивачем, яка самостійно займається духовним та фізичним вихованням своєї дитини, повністю перебуває на її утриманні. Зазначає, що фактично з листопада 2011 року відповідач не підтримує жодних стосунків з позивачем та донькою, не бере участь у її вихованні та розвитку, не піклується про стан її здоров'я, її фізичний та духовний розвиток, матеріально не підтримує її. За тривалий час відповідач жодного разу не проявив бажання поспілкуватися з донькою, при цьому перешкод у спілкуванні ніхто не здійснює. Зазначає, що відповідач надав нотаріально посвідчену заяву, в якій стверджує що відмовляється від батьківських прав у відношенні свого неповнолітнього сина [PERSON] і погоджується з позбавленням його батьківських прав. Вказані обставини у відповідності до п.2 ч.1 статті 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити на підставах, викладених в позовній заяві, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив, клопотань про відкладення судового розгляду до суду не направляв, тому враховуючи, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд відповідно до ч. 1 ст.224 ЦПК України вважає необхідним розглянути справу на підставі наявних у справі доказів з ухваленням заочного рішення. В судове засідання представник Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради не з'явився, був належним чином повідомлений про дату, час та місце проведення судового засідання, представник третьої особи за довіреністю надав до суду заяву про розгляд без їх участі, позовні вимоги підтримують в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду і вирішення по суті, приходить до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач з відповідачем перебували у шлюбі з 10.07.2010 року по 17.12.2012 року, зареєстрованому відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, який розірвано рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2012 року. Прізвище позивача після розірвання шлюбу змінено на [PERSON]. Під час шлюбу [INFO] у сторін по справі народився син - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини [NUMBER], виданого Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис № 187, вказано батько дитини - [PERSON], мати дитини - [PERSON]. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його доходу. Згідно розрахунку заборгованості по виконавчому листу про стягнення аліментів старшого державного виконавця Київського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції вбачається, що станом на 05.06.2014 року складає 13929,62 грн. Відповідно до ч. статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей , поважати гідність дитини, готувати п до самостійного життя та праці. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров»я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною. Пунктом 16 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Згідно копії нотаріально засвідченої копії заяви відповідача [PERSON], висловлену компетентним органам України від 05.07.2014 року вбачається, що він повідомляє про свою відмову від батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження [NUMBER], видане 08.02.2011 року Московським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, просить розглядати цивільну справу про позбавлення його батьківських прав за його відсутністю. Згідно висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради № 593 від 13.11.2015 року вбачається, що на підставі статей 19, 164 Сімейного кодексу України та рекомендацією Комісії, в інтересах дитини, Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. З урахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх обов'язків як батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток доньки, не допомагає в навчанні, не забезпечує необхідне харчування, медичний догляд, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання. Відповідач тривалий час не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі та взагалі не виявляє інтересу до її внутрішнього світу та не створює будь-яких умов для отримання нею освіти. За таких обставин, суд приходить до висновку, що вищенаведені фактори у сукупності можна розцінювати як ухилення батька від виховання дитини через свідоме нехтування своїми обов'язками, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача є обґрунтованими, мотивованими та таким, що знайшли своє підтвердження під час судового розгляду. У відповідності до статті 166 Сімейного кодексу України для відповідача настають правові наслідки позбавлення її батьківських прав. Позбавлення батьківських прав не припиняє обов'язку відповідача по утриманню свого сина [PERSON], [INFO] аліменти на утримання якого стягнуті з відповідача на користь [PERSON] рішенням Московського районного суду м. Харкова від 18.12.2012 року до повноліття дитини. Суд зазначає, що відповідно до ст. 169 Сімейного кодексу України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, у разі зміни поведінки особи, позбавленої батьківських прав, та обставин, що були підставою для позбавлення батьківських прав. Статтею 166 Сімейного кодексу України передбачені правові наслідки позбавлення батьківських прав, відповідно до яких особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає право на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном, піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Таким чином, у разі позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина і, відповідно, втрати останнім прав, заснованих на спорідненості дитини, суд вважає за доцільним змінити дитині прізвище. Згідно ч.4 ст. 148 Сімейного кодексу України за заявою батьків або одного з них, якщо другий помер, оголошений померлим, визнаний недієздатним або безвісно відсутнім, дитині, яка не досягла чотирнадцяти років та якій при реєстрації народження присвоєно прізвище одного з батьків, може бути змінено прізвище на прізвище другого з батьків. У разі заперечення одним із батьків щодо зміни прізвища дитини спір між ними щодо такої зміни може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору беруться до уваги виконання батьками своїх обов'язків щодо дитини, а також інші обставини, які засвідчують відповідність зміни прізвища інтересам дитини (ч.5 ст. 148 Сімейного кодексу України). Частинами 1,2 статті 9 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» визначено, що державна реєстрація актів цивільного стану проводиться з метою забезпечення реалізації прав фізичної особи та офіційного визнання і підтвердження державою фактів народження фізичної особи та її походження, шлюбу, розірвання шлюбу, зміни імені, смерті. Державна реєстрація актів цивільного стану проводиться шляхом складання актових записів цивільного стану. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану відповідно до п.2.13 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року за № 96/5 є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення судупро визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану. Відповідно до п.4 ст. 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» та п. 2.21 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 року № 96/5, зміни до актового запису цивільного стану вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання першого примірника актового запису цивільного стану, до якого вносяться зміни. Оскільки перший примірник актового запису цивільного стану про народження дитини зберігається у Московському відділу державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, то вносити зміни до даного актового запису може тільки Московський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Аналізуючи вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивач не вимагає компенсації у відповідача компенсацію судових витрат, пов'язаних із зверненням до суду та розглядом цивільної справи. На підставі наведеного,

Outcome: approved