Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позов обґрунтовано тим, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом вона є власником 1/4 частки житлового будинку [ADDRESS] . Відповідач 01.06.2016 року, разом з матірю [PERSON] зібрала речі, виїхала з її будинку та більше трьох років не проживає за вказаною адресою, фактично вона проживає за іншою адресою: [ADDRESS] . Відповідач забрав з собою всі особисті речі і в її будинку його особистих речей немає. Відповідач не мешкає в моєму будинку і витрат по його утриманню не несе. Посилаючись на ст.ст. 316-319, 386, 391, ст. 405 ЦК України просить задовольнити позов. Позивач в судове засідання не з`явилась, надавши заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином за останнім відомим місцем фактичного проживання. У відповідності до ст. 178 ЦПК України відповідач до суду та учасникам справи відзив не надіслав. Суд в порядку ч.1 ст.281 ЦПК України ухвалено провести заочний розгляд справи з винесенням заочного рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.08.2003 та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 09.08.1996 року, а також підтверджується довідкою КП «Чернігівське міське бюро технічної інвентаризації» ( а.с. 7,8,9,10). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 01.11.2019, інформації Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради від 25.09.2019, а також копії домової книги вбачається, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ( а.с.31,32,12-15). Відповідно до рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.09.2017 було визнано такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] матір відповідача - [PERSON] ( а.с. 5-6). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим будинком. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснив, що у справах цієї категорії необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач прописана у її будинку, як член її сім`ї - онука, не проживає за місцем реєстрації з липня 2016 року та не сплачує комунальні послуги з утримання будинком. Відповідно до акту від 22.07.2019 відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS] , але не проживає з 01.07.2016 (а.с. 4). На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач є членом сім`ї позивача, але за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] , яка належить позивачу, не проживає з липня 2016 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлена можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог.

Outcome: approved