Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] (далі - Відповідач) в інтересах малолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON], про виділ в натурі дві третіх частини житлового будинку і господарських споруд та визнання право власності, в обґрунтування якого вказує, що [INFO] року помер [PERSON], який проживав в [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої ввійшли: житловий будинк № [ADDRESS]. Спадкоємцями, [PERSON], є його діти - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], а також його дружина [PERSON]. Житловий будинок належав померлому [PERSON] на праві фактичного прийняття спадщини після смерті його батьків: [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області, встановлено факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, житлового будинку по [ADDRESS]. Визнано право власності на дві третіх частини житлового будинку по [ADDRESS] за його дітьми: [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], розмір їхньої частки у спільній сумісній власності дорівнює дві третіх частині. Іншим співвласником житлового будинку з господарськими будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] є [PERSON], її частка у спільній частковій власності дорівнює одній третій частині. Між Позивачами та Відповідачем, як співвласниками цього майна виникають непорозуміння та суперечки з приводу користування цим майном, угоди про спосіб виділення в натурі її частки із сумісного спільного володіння, не досягнуто. Оскільки між ними не досягнуто домовленості про поділ (виділ) в натурі житлового будинку, що призвело до неможливості вчинити договір про поділ цього майна. Спірний житловий будинок необхідно поділити таким чином, щоб Позивачам було виділено у власність відокремлену частину житлового будинку та господарських будівель, яка б відповідала розміру дві третіх частки у праві спільної часткової власності. На підставі вищевикладеного Позивач просить, виділити в натурі дві третіх частини житлового будинку та господарських споруд, які знаходяться за адресою [ADDRESS], а саме: веранду 1-1 площею 12,8 кв. м,, кухню 1-2 площею 8,9 кв. м., ванну кімнату 1-3 площею 4,0 кв. м., кімнату 1-4 площею 13,3 кв. м, кімнату 1-5 площею 13,3 кв. м., кімнату 1-8 площею 11.6 кв. м. та літню кухню (літ. В), сарай (літ. Г), гараж (літ. Д), сарай (літ. Б), погріб (п/б); - визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності на виділені частини житлового будинку та господарські споруди, а саме: веранду 1-1 площею 12,8 кв. м., кухню 1-2 площею 8,9 кв. м., ванну кімнату 1-3 площею 4,0 кв. м., кімнату 1-4 площею 13,3 кв. м, кімнату 1-5 площею 13,3 кв. м., кімнату 1-8 площею 11.6 кв. м. та літню кухню (літ. В), сарай (літ. Г), гараж (літ. Д), сарай (літ. Б), погріб (п/б), які знаходяться за адресою [ADDRESS]. Представник Позивача в судовому засіданні вимоги позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві. Також зазначив, що просить розділити житловий будинок та господарські споруди відповідно до 1 варіанту висновку експерта № 451/01-2017 від 10 січня 2017 року. Просив стягнути з Відповідача на користь Позивача кошти за проведення судової будівельно - технічної експертизи. Відповідач та її представник у судовому засіданні не визнали вимоги позову. При цьому Відповідач зазначила, що не заперечує проти розподілу житлового будинку та господарських споруд відповідно до 1 варіанту висновку експерта № 451/01-2017 від 10 січня 2017 року. Суд, заслухавши сторони та їхніх представників, дослідивши письмові матеріали справи, з'ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIIІ від 03 жовтня 2017 року, яким зокрема Цивільний процесуальний кодекс викладений в новій редакції. Відповідно до пункту 9 розділу ХІІ Перехідних положень ЦПК України справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Згідно статті 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначено, що кожен має право на розгляд його справи судом. З аналізу статті 1 Першого протоколу Конвенції вбачається, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Правова позиція ВСУ у справі № 6-951цс16 від 24 травня 2017 року: Відповідно до частини першої статті 3 ЦПК України, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За нормами частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Відповідно до копій Свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], зазначені [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER], [PERSON] помер [INFO] року. Після його смерті відкрилась спадщина на житловий будинок № [ADDRESS]. Спадкоємцями [PERSON] є його діти [PERSON] та [PERSON], а також його дружина [PERSON]. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 04 грудня 2015 року по справі № 288/1512/15-ц, визнано за [PERSON], [INFO], право власності на одну третю частину житлового будинку з відповідною частиною господарських будівель і споруд, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом, після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. Рішенням Попільнянського районного суду Житомирської області від 18 травня 2015 року по справі № 288/316/15-ц, встановлено факт належності [PERSON], померлому [INFO] року, житлового будинку № [ADDRESS]. Визнано право власності на дві третіх житлового будинку № [ADDRESS] за його дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. [PERSON] та [PERSON] є співвласниками вищезазначеного житлового будинку, що підтверджується Витягами з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 18 червня 2015 року № [NUMBER], [NUMBER]. Також його співвласником є [PERSON], її частка у спільній сумісній власності дорівнює одній третій частині. Відповідно до даних технічного паспорту від 28 січня 2015 року виготовленого ФОП [PERSON] на садибний (індивідуальний) житловий будинок № [ADDRESS], встановлено, що на земельній ділянці розташовані наступні будівлі та споруди: житловий будинок (літ. А), веранда (літ. А-1), сарай (літ. Б), погріб (п/б), літня кухня (літ. В), сарай (літ. Г), гараж (літ. Д), сарай (літ. Є), жомова яма (літ. Ж), сінник (літ. З), убиральня (літ. К), колодязь (літ. І). Інвентаризаційна вартість будинку, господарських будівель та споруд становить 94787 (дев'яносто чотири тисячі сімсот вісімдесят сім) гривень. Згідно зі статтею 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України, власність двох і більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Згідно статті 361 ЦК України, співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. У відповідності до положеннями статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники мають рівні права. Згідно зі статтею 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права. Державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та цим Порядком державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженим постановою КМУ від 25 грудня 2015 №1127. Відповідно до пункту 56 Порядку для державної реєстрації права власності на нерухоме майно, що створюється шляхом поділу, виділу в натурі частки майна, що перебуває у спільній власності, та має наслідком припинення права спільної власності для усіх або одного із співвласників, подаються: 1) договір про поділ спільного майна, договір про виділ у натурі частки із спільного майна або відповідне рішення суду; 2) документи, передбачені пунктом 54 цього Порядку, крім документа, що посвідчує право власності на нерухоме майно до його поділу або виділу в натурі частки. Згідно статті 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Виходячи з положень статті 367 ЦК України, майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до пункту 6, глави 1, розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5, зазначено, що договір про виділення частки в натурі може бути укладений між усіма учасниками спільної часткової власності або між кількома з них. Учасники спільної часткової власності вправі укладати договори про визначення розміру часток, зміну розміру часток, а також виділення частки в натурі (поділу). Договори про виділ частки в натурі майна (поділ), право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються нотаріусом на підставі документів, що посвідчують право власності на таке майно, або на підставі інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, якщо державну реєстрацію права власності на нерухоме майно проведено без видачі документа, що посвідчує таке право. Виходячи з положень статей 183, 367 ЦК України та роз'яснень, викладених у пунктах 6, 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», зазначено, що виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану жилого будинку, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Відповідні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13. Відповідно до висновку експерта № 451/01-2017 за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи від 10 січня 2017 року, проведеної за ухвалою суду, розподіл житлового будинку по [ADDRESS], на дві окремі ізольовані квартири відповідно до часток співвласників в розмірі дві третіх та одна третя, не вбачається можливим. Окрім того, експертом запропоновано 8 варіантів розподілу житлового будинку та господарських будівель розроблених з відступом від ідеальних часток, зазначивши про необхідність проведення переобладнань. Визначаючи варіант поділу між сторонами будинку та господарських споруд в натурі, суд враховує згоду між ними на поділ будинку за 1 варіантом висновку експерта. Відповідно до вимог статті 152 ЖК України, в редакції Закону N 191-VIII(191-19) від 12 лютого 2015 року, виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об'єкта в експлуатацію не потребується. Також, у зв'язку із тим, що в результаті виділу [PERSON] та [PERSON] передається частина житлового будинку та господарських споруд, вартість якої складає 57724 гривні, що на 1724 гривень більше від їх ідеальної частки, тому [PERSON] та [PERSON] необхідно компенсувати [PERSON] відступ від ідеальної частки в розмірі 1724 гривень. Розподіл судових витрат у справі підлягає вирішенню в порядку статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial