Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, Служба у справах дітей Луцької міської ради, про визнання батьківства. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з грудня 2017 року по травень 2018 року проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу в м. Києві. Від спільного проживання, [INFO] вона народила дитину: дочку - [PERSON] . Оскільки на момент народження дитини вона не перебувала в зареєстрованому шлюбі, в актовому записі про народження дитини запис про батька проведено відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері [PERSON] . З огляду на те, що відповідач являється батьком [PERSON] , однак будь-яких дій щодо встановлення батьківства не має наміру вчиняти, просить суд визнати його батьком дитини та зобов`язати Луцький міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] , [INFO] , № 24 від 04 січня 2019 року, складеного Луцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області, шляхом запису його батьком дитини. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечувала. Представник Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області в судове засідання не з`явився, подав клопотання про проведення судового засідання без його участі, при розгляді справи покладався на думку суду. Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності представника Луцького міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області за наявними матеріалами справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. За погодженням позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідка, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що з сторони з грудня 2017 року по травень 2018 року проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в м. Києві. [INFO] [PERSON] народила дитину: дочку - [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 04.01.2019 року (а.с. 10), яка народилась [INFO] , у графі «батько» вказано [PERSON] . Засади шлюбу, особисті немайнові та майнові права і обов`язки подружжя, підстави виникнення, зміст особистих немайнових і майнових прав та обов`язків батьків і дітей, усиновлювачів та усиновлених, інших членів сім`ї та родичів визначає Сімейний кодекс України (далі СК України). Зокрема, глава 12 СК України регулює порядок визначення походження дитини. Відповідно до ст. 125 СК України якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Згідно з ст. 126 СК України походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану. Якщо заява про визнання себе батьком дитини подана неповнолітнім, орган державної реєстрації актів цивільного стану повідомляє батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього про запис його батьком дитини. У разі якщо повідомити батьків, опікуна, піклувальника неповнолітнього неможливо, орган державної реєстрації актів цивільного стану повинен повідомити орган опіки та піклування про запис неповнолітнього батьком дитини. Якщо заява про визнання батьківства не може бути подана особисто, вона може бути подана через представника або надіслана поштою, за умови її нотаріального засвідчення. Повноваження представника мають бути нотаріально засвідчені. Статтею 128 Сімейного кодексу України визначено, що за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач є батьком малолітньої дитини [PERSON] , відомості про батька у свідоцтві про народження якої зроблені на підставі ч. 1 ст. 135 СК України, оскільки на момент народження дитини вони з відповідачем не перебували у зареєстрованому шлюбі. Так, в судовому засіданні встановлено з пояснень позивача, свідка [PERSON] , що сторони до народження дитини проживали разом. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15.05.2006 року, - відповідно до статей 213, 215 ЦПК (1618-15) рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК (1618-15), згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Згідно абзацу 10 пункту 9 рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (PRONINA v. UKRAINE, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Крім того, Європейський суд з прав людини у справі «Калачова проти Російської Федерації» зауважив, що «в ході національного розгляду суд призначив ДНК-тест з метою вирішення цього спору про батьківство. Тест продемонстрував, що відповідач був батьком дитини з ймовірністю 99,99 відсотків. Суд враховує, що на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (рішення від 07 травня 2009 року). На підставі ухвали Луцького міськрайонного суду від16.08.2019 року у дані справі призначено судову біологічну експертизу. Проведення експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України. Згідно повідомлення від 15.10.2019 року за № 19/114/10-4526 дану ухвалу суду повернуто без виконання у зв`язку з неможливістю проведення експертизи, оскільки [PERSON] у вказаний час не з`явився до Львівського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України, що унеможливило відібрання зразків для проведення експертизи. Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України, у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як встановлено судом, відповідач від проведення аналізу ДНК на батьківство відмовляється. Доводи позивача стосовно свого батьківства відповідачем не спростовано. Таким чином, враховуючи, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується, що дитина народилася від спільного проживання сторін як подружжя, отже, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання батьківства підлягають задоволенню. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року №52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Згідно з пунктом 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за № 55/18793, рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану, є підставою для внесення відповідних змін до актового запису. За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Враховуючи, що судом визнано відповідача [PERSON] батьком малолітньої дитини [PERSON] , враховуючи вимоги ст. 134 СК України, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача про внесення відомостей до актового запису про народження дитини та вказати його батьком дитини.

Outcome: approved