Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері, яку мотивувала тим , що відповідач [PERSON] є її повнолітньою донькою. Наразі позивачу [PERSON] виповнилось 59 років, за станом здоров'я вона не має можливості працювати, а тому не має інших джерел до існування окрім мінімальної пенсії, яку практично всю витрачає на оплату комунальних послуг та ліки. Сума, яка залишається у неї на проживання є меншою ніж прожитковий мінімум і зазначених грошових коштів позивачу [PERSON] ледь вистачає на харчування, забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності позивач [PERSON] не може. Позивач [PERSON] є самотньою жінкою, грошової допомоги від будь-яких інших осіб не отримує, мешкає одна. Син позивача [PERSON] з 2015р. оголошений у розшук, їй невідомо його місце знаходження, матеріально він їй не допомагає. Останні роки позивач [PERSON] тяжко хворіє, а тому потребує ліків. Відповідач [PERSON], працюючи та маючи можливість допомагати матеріально своїй матері, добровільно не надає грошової допомоги позивачу [PERSON], дітей та будь-яких інших утриманців не має. Тому, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом і просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі у розмірі 1000грн., починаючи від дня пред'явлення позову до суду і до смерті [PERSON]. В уточненій позовній заяві [PERSON] просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно; стягнути з відповідача [PERSON] на її користь додаткові витрати на її лікування у розмірі 3417грн.. Позивач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримала та пояснила, що протягом останніх 10 років вона тяжко хворіє, при цьому вона отримує невелику пенсію, інших заробітків не має. Грошову допомогу їй ніхто не надає. Весь розмір її пенсії уходить на придбання ліків. Відповідач [PERSON], являючись її повнолітньою донькою, яку вона виховувала самостійно, не надає їй грошової допомоги, лише двічі на рік - на свято Нового року та на день народження була грошова допомога у розмірі 100грн.. Комунальні послуги вона сплачує по мірі можливості. Доньку - [PERSON] ніхто окрім неї не виховував. На навчання дочки матеріальну допомогу не надавала, оскільки не мала можливості. Вона являється членом благодійної організації «Муніціпальна благодійна каса» м. Сєвєродонецьк та сплачує щомісячні внески. Її син знаходиться у розшуку за скоєння злочину, матеріальну допомогу їй не надає. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримав, просив задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги не визнала та пояснила, що позивач [PERSON] є її мамою, яка не дала їй ні любові, ні виховання, нею не займалася. [PERSON] своїх батьківських обов'язків не виконувала, однак не позбавлена батьківських прав. В період з 2001р. по 2016р. вона матеріально допомагала [PERSON] по мірі можливості. [PERSON] інвалідності не має. Надані позивачем товарні чеки на придбання ліків придбані благодійною організацією, а не [PERSON]. На сьогоднішній день вона не має заробітної плати та доходів, а тому не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу [PERSON]. Тому, просила відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він мешкав з відповідачем [PERSON] протягом 13 років в період з 1999р. по 2012р. в орендованій квартирі у м. Сєвєродонецьк Луганської області. Позивач [PERSON] у зазначений період спочатку мешкала зі своєю матір'ю, а потім мешкала по [ADDRESS]. За весь зазначений час відповідач [PERSON] надавала позивачу [PERSON] матеріальну допомогу. Відносини між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] напружені, постійні сварки на матеріальному ґрунті. [PERSON] особисто у нього неодноразово займала без будь-яких підтверджуючих документів грошові кошти на лікування сина, однак нічого не повернула. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] залишала маленьку [PERSON] саму вдома, виганяла її з дому, і [PERSON] приходила до неї переночувати. Зі слів [PERSON], їй відомо, що вона надавала матеріальну допомогу [PERSON]. Їй невідомо чи позбавлена [PERSON] батьківських прав. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що позивач [PERSON] є її рідною донькою, а відповідач [PERSON] відповідно є її онукою. [PERSON] належним чином не займалась вихованням своєї доньки, батьківських обов'язків не виконувала. Така поведінка [PERSON] її обурювала, проте вона не зверталась до компетентних органів з питанням позбавлення [PERSON] батьківських прав. З [PERSON] у неї нормальні відносини, на неї вона не нарікала [PERSON]. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що він являється колишнім чоловіком позивача [PERSON] та батьком відповідача [PERSON]. За час їх спільного життя, яке тривало півтора роки, [PERSON] двічі залишала малолітню дитину саму вдома на 10 хвилин з невідомих йому причин. Аліменти, які він сплачував на утримання доньки [PERSON] витрачала на власні потреби, однак до суду з цим питанням він не звертався. Наразі з позивачем [PERSON] відносини не підтримує. У вихованні відповідача [PERSON] він приймав участь. Вислухавши вступне слово сторін, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017р. набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп.9 п.1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст.ст. 202-205 СК України, повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Якщо мати, батько були позбавлені батьківських прав і ці права не були поновлені, обов'язок утримувати матір, батька у дочки, сина, щодо яких вони були позбавлені батьківських прав, не виникає. Дочка, син крім сплати аліментів зобов'язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Дочка, син можуть бути звільнені судом від обов'язку утримувати матір, батька та обов'язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов'язків. У виняткових випадках суд може присудити з дочки, сина аліменти на строк не більш як три роки. Суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов'язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006р. роз'яснити судам, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (ст.202 СК ), не є абсолютним. У зв'язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред'явлено позов про стягнення аліментів, зобов'язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов'язків щодо них (ст.204 СК). Згідно з ч.2 ст.205 СК при визначенні розміру аліментів на непрацездатних батьків необхідно враховувати можливість отримання ними матеріальної допомоги від інших дітей, до яких не пред'явлено позову про стягнення аліментів, а також від дружини, чоловіка та своїх батьків. Відповідно до ст.7 Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», установлено у 2018р. прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2018 року - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого 09.01.1980р. Сєвєродонецьким міським відділом ЗАГС Ворошиловградської області, актовий запис №39, [PERSON] народилась [INFO], батьками записані - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до копії довідки Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьк Сєвєродонецької міської ради Луганської області №15/2 від 20.01.2017р., [PERSON], [INFO], станом на 20.01.2017р. зареєстрована за адресою [ADDRESS]. Відповідно до копії довідки УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області №191 від 17.01.2018р., [PERSON] знаходиться на обліку в УПФУ в м. Сєвєродонецьку Луганської області і отримує пенсію за віком при повному стажі з листопада 2017р. у розмірі 1373грн.. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Таким чином, судом встановлено, що позивач [PERSON], являючись матір'ю відповідача [PERSON], отримує пенсію за віком у розмірі 1373грн. на місяць, що є прожитковим мінімум для осіб, які втратили працездатність, встановленим чинним законодавством України. При цьому, суд критично відноситься до обґрунтування позивачем [PERSON] позову наявністю хронічних захворювань та наявністю необхідності понесення додаткових витрат на лікування, оскільки позивачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження понесення нею витрат на лікування з огляду на те, що видаткові накладні, які містяться в матеріалах справи сплачені Благодійною організацією «Муніципальна лікарняна каса» м. Сєвєродонецьк Луганської області, а товарні чеки на придбання ліків не підтверджують факту необхідності придбання ліків [PERSON] для лікування її захворювань щомісяця. Моментом виникнення обов'язку утримувати своїх батьків є наявність усіх перерахованих умов. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. Тобто, батьків слід визнавати такими, що потребують матеріальної допомоги. Свідченням такої потреби є отримання матір'ю чи батьком доходів, які є меншими за прожитковий мінімум. Згідно з діючим законодавством, держава забезпечує необхідним утриманням непрацездатних осіб - пенсією за віком, пенсією з інвалідності, державною допомогою, а тому суд при ухваленні рішення повинен був звернути увагу на розмір такого державного утримання і ставити його у залежність із прожитковим мінімумом. При цьому, суд не враховує показання відповідача [PERSON] та свідків про те, що [PERSON] належним чином не виконувала батьківських обов'язків, оскільки [PERSON] не позбавлена батьківських прав. Таким чином, враховуючи те, що обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним, позивач [PERSON] отримує дохід у вигляді пенсії за віком, що є встановленим прожитковим мінімум, суд прийшов до висновку, що обставини, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову не знайшли свого підтвердження в матеріалах справи, а тому позовна заява [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання матері у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу щомісячно; стягнення додаткових витрат на лікування у розмірі 3417грн., не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1,2 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Відповідно до ч.1, 7 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що позов було залишено без задоволення, позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору у відповідності до положень чинного законодавства України, а доказів понесення відповідачем [PERSON] витрат, пов'язаних з розглядом справи суду не надано, у зв'язку із чим судові витрати, які підлягають розподілу, у цій справі відсутні, а тому суд приходить до висновку про необхідність віднесення сплати судового збору (компенсування) у розмірі 640грн. за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed