Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], з урахуванням уточнень, про зобовязання [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] належною їй згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №034331, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010836500053, виданого 17 грудня 2008 року Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області земельною ділянкою під номером 700, кадастровий номер 3,0605 га, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва шляхом її звільнення; зобовязати [PERSON] повернути зайняту нею земельну ділянку під номером 700, кадастровий номер 3,0605 га, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №034331, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010836500053, виданого 17 грудня 2008 року Бобринецькою районною державною адміністрацією Кіровоградської області належить на праві власності [PERSON] Олексіївні (а.с.2-6, 91). Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що 13 лютого 2006 року помер батько позивача [PERSON], якому згідно державного акту серії ІІІ-КР №002534, виданого 29 березня 2002 року, належала на праві власності земельна ділянка під номером 113, кадастровий номер 3520883200:02:000:0113, площею 6,17 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області. 17 травня 2007 року позивач та її сестра [PERSON] в порядку спадкування за законом отримали кожен окремо свідоцтва про право на спадщину за законом, згідно яких кожній з них належить ? частка вищевказаної земельної ділянки. У грудні 2008 року після виготовлення технічної документації позивач отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №034331, площею 3.0605 га, виданий 17.12.2008 року, а її сестра отримала державний акт на право власності на земельну ділянку серії КР №034330, площею 3,1087 га. Після отримання державного акта на право власності на свою частку земельної ділянки , вона звернулась до відповідачки по справі, [PERSON], яка ще при житті батька користувалась його земельною ділянкою, з вимогою повернути їй земельну ділянку, на якій вона бажає господарювати самостійно. Проте, [PERSON] повідомила, що у неї з її батьком, [PERSON], у 2003 році був укладений письмовий договір оренди земельної ділянки на 10 років лише після закінчення дії вказаного договору вона поверне їй земельну ділянку. Але після смерті батька та отримання її сестрою,, [PERSON], державного акта на право власності на земельну ділянку, площа якої складає 3,1087 га, [PERSON] уклала з сестрою новий договір оренди землі від 02 лютого 2010 року. Зазначений договір 09 серпня 2010 року зареєстрований за № 041036800020 у Бобринецькому районному відділі Кіровоградської регіональної філії «ДП «Центр ДЗК». Як передбачено статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також, як закріплено у статті 152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Відповідачка по справі, [PERSON], на письмове звернення про надання примірника договору оренди землі за 2003 рік, укладеного з батьком позивача, не відреагувала, повернути земельну ділянку не бажає. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав зазначених в ньому додатково пояснивши, що земельна ділянка передана відповідачу її батьком та до цього часу не повернута. Земельною ділянкою не володіє та не користується. Представник позивача підтримала позов з підстав наведених в ньому додатково пояснивши, що оскільки договір оренди землі площею 6,17 га суду не надано вважає, що він вважається неукладеним. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та подала письмові заперечення, за якими після смерті орендодавця продовжує на умовах договору використовувати орендовану земельну ділянку та у строки визначені договором оренди сплачує новим власникам орендну плату, позивачу повідомила про своє право оренди на успадковану нею ділянку (а.с.80-82). Представник відповідача в судовому засіданні заперечив проти позову, оскільки перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору, а позивач отримує орендну плату. Суд, дослідивши докази в їх сукупності прийшов до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити виходячи із наступного. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. 13 лютого 2006 року помер батько позивача [PERSON], якому належала на праві власності земельна ділянка під номером 113, кадастровий номер 3520883200:02:000:0113, площею 6,17 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ОЛ №026422, виданого Витязівською сільською радою Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.128) та копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №002534, виданого Бобринецькою райдержадміністрацією 29 березня 2002 року (а.с.130-131). 30.10.2003 року в Книзі 4 записів реєстрації договорів оренди землі за №135 зареєстровано договір оренди земельної ділянки, площею 6.17 га укладеного між [PERSON] та [PERSON] на 25 років, що підтверджується копіями аркушів вказаної книги (а.с.86-90). Однак сторонами вказаний договір до суду не надано. Згідно листа від 21.12.2015 року №25/05/09-15 відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі ксерокопії вказаних договорів оренди надати не може у звязку з тим, що у 2003 році реєстрацію договорів оренди землі відділ не проводив і згідно акту прийому передачі не передавався (а.с.37). Згідно інформації Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області від 18 грудня 2015 року №25/07-01 ксерокопія примірника договору оренди землі відсутня (а.с.34). Згідно листа Кіровоградської регіональної філії «Центр державного земельного кадастру» від 24.02.2016 року №04/176 «Про надання договору оренди землі» остання не має можливості надати вказаний договір оренди землі у звязку з відсутністю повноважень та відповідних документів (а.с. 154). Однак не надання вказаного договору до суду на вирішення позовних вимог із вказаних в ній підстав не впливає. 17 травня 2007 року позивач та її сестра [PERSON] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] успадкували вказану земельну ділянку, отримавши кожен окремо свідоцтво про право на спадщину за законом від 17 травня 2007 року, зареєстрованих в реєстрі за №493 та №497 відповідно, згідно яких кожній з них належить 1/2 частка вищевказаної земельної ділянки (а.с.136). Згідно ст. 32 Закону України «Про оренду землі» перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або розірвання договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. Згідно ч.1, 3 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Згідно ч.1, 2 ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Згідно ст. 79 ЗК України земельна ділянка - це частина земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. Згідно ч.1, абзацу 2 ч. 2 ст. 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об'єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Формування земельних ділянок здійснюється , зокрема шляхом поділу раніше сформованих земельних ділянок. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі (ч.3 ст. 79-1 ЗК України). Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера (ч.4 ст. 79-1 ЗК України). Однак, з копії технічної документації із землеустрою щодо складання документів що посвідчують право на земельні ділянки власникам земельної частки (паю) гр.гр. [PERSON], [PERSON] для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області (а.с.96-115), копії державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,0605 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії КР №034331 виданого Бобринецькою районною державною адміністрацією 17 грудня 2008 року на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010836500053 (а.с.26-27) та копії державного акту на право власності на земельну ділянку площею 3,1087 га призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, серії КР №034330 виданого Бобринецькою районною державною адміністрацією 17 грудня 2008 року на імя [PERSON], зареєстрованого в Книзі реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010836500052 (а.с.28) вбачається, що земельна ділянка площею 6,17 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0113, належна [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-КР №002534, виданого Бобринецькою райдержадміністрацією 29 березня 2002 року, у звязку з виділом вказаними спадкоємцями своїх часток на неї в натурі поділена на дві самостійні земельні ділянки площами 3,0605 га (кадастровий номер 3520883200:02:000:0113) та 3,1087 га (кадастровий номер 3520883200:02:000:0700), на кожну з яких видано окремий державний акт. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 6,17 га з кадастровим номером 3520883200:02:000:0113 перестала існувати як обєкт цивільних прав, а право спільної часткової власності на неї [PERSON] та [PERSON], як і інші речові права, припинилось. При цьому суд приходить до висновку, що у звязку з формуваннях нових земельних ділянок, що індивідуально визначені (межами, конфігурацією, площею, кадастровими номерами), на час розгляду справи існують нові обєкти цивільних прав. Тобто, після видачі на імя позивача державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №034331, площею 3.0605 га, розташованої на території Витязівської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва виникла нова земельна ділянка з притаманним лише їй індивідуальними ознаками (розміром, межами, конфігурацією, кадастровим номером тощо), що свідчить про виникнення нового обєкта цивільних прав. Згідно ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі припиняється також в інших випадках, передбачених законом. Згідно ст. 607 ЦК України зобов'язання припиняється неможливістю його виконання у зв'язку з обставиною, за яку жодна із сторін не відповідає. При цьому між [PERSON] та ФОП [PERSON] укладено договір оренди землі від 02.02.2010 року щодо належної [PERSON] земельної ділянки площею 3,1087 га, що підтверджується його копією (а.с.29). Таким чином, за наявність на час розгулу справи дійсного державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №034331, площею 3.0605 га, виданого на імя [PERSON], суд приходить до висновку, що договір оренди укладений між [PERSON] та [PERSON] щодо земельної ділянки, площею 6.17 га, на 25 років, зареєстрований 30.10.2003 року в Книзі 4 записів реєстрації договорів оренди землі припинився у звязку з припиненням існування земельної ділянки, належної [PERSON], що передавалась в оренду - тобто обєкта оренди. Позивач з відповідачем договір оренди щодо належної їй земельної ділянки площею 3.0605 га не укладала, що не оспорюється та визнається сторонами. Отже, з огляду на встановлені обставини суд приходить до висновку про відсутність між сторонами договірних правовідносин. Позов предявлений з підстав, передбачених статтею 391 ЦК України та статтею 152 ЗК України. Так, згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Тобто завдяки негаторному позову захищаються права власника щодо здійснення права користування та розпорядження своїм майном, не повязаним із втратою власником володіння. Вимога відповідно до цього позову полягає в усуненні перешкод, які заважають власнику або іншому титульному володільцю здійснювати повно і незаперечно свої права користування і розпорядження майном. Однак з позову та пояснень позивача вбачається, що позивач у володіння земельною ділянкою, на яку видано державний акт серії КР №034331, площею 3,0605 га, не вступала та не користувалась, оскільки відповідач і після смерті [PERSON] продовжує володіти та користуватися земельною ділянкою позивача. Доказів протилежного жодна із сторін суду не надала, зокрема відповідного акту про передачу та прийом земельної ділянки відповідачем позивачу. Вимога про зобовязання відповідача повернути позивачу належну їй земельну ділянку площею 3,0605 га з підстав, передбачених статтею 391 ЦК України та статтею 152 ЗК України з огляду на вище викладене також не підлягає задоволенню. Одним із основних способів захисту права власності є віндикаційний позов, який визначають як позов про повернення свого майна з чужого незаконного володіння. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Таким чином, за відсутності договірного характеру спірних правовідносин між сторонами, та тієї обставини, що позивач не володіє спірним майном, належним способом захисту права особи, яка вважає себе власником майна, є витребування власником свого майна з чужого незаконного володіння на підставі статті 387 ЦК України. Неправильно обраний спосіб юридичного захисту є самостійною підставою для відмови в задоволенні позову. Разом з тим, усні посилання представника позивача на ту обставину, що зареєстрований в Книзі 4 записів реєстрації договорів оренди землі 30.10.2003 року за №135 договір оренди земельної ділянки, площею 6.17 га укладеного між [PERSON] та [PERSON] на 25 років, не укладався, суд оцінює критично та до уваги не приймає, оскільки з вказаної підстави позов не заявлявся, адже позов не містить обґрунтування вимог тією обставиною, що вказаний договір є неукладеним (ст. 119 ЦПК України). Разом з тим, визначення договору як неукладеного може мати місце на стадії укладення договору в разі, якщо сторони не досягли згоди з усіх його істотних умов, а не за наслідками виконання договору сторонами (висновок Верховного Суду України викладені у постанові по справі № 3-58гс11 від 25 червня 2011 року). Представником позивача та позивачем в судовому засіданні не надано належних та допустимих доказів в розумінні статей 58, 59 ЦПК України на підтвердження підстав позову. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до остаточного висновку про необґрунтованість і недоведеність позовних вимог та необхідності відмови у їх задоволенні.

Outcome: dismissed