Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] в якій, з урахуванням уточнень, просить суд стягнути з відповідача суму боргу у розмірі 735 421,54 грн., яка складається з: основного боргу за договорами позики - 406 521,00 грн., процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України - 276 799,54 грн., трьох процентів річних від простроченої суми позики - 52 101,00 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 150 000,00 грн. - моральної шкоди та судовий збір у розмірі 8 000,00 грн. В обґрунтування заявленого позову [PERSON] посилається на те, що між неюта [PERSON] були укладені договори позики на загальну суму 15 800 доларів США. На підтвердження укладення договорів позики та їх умов, відповідачем були написані розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Відповідач повинен був повернути борг у обумовлений строк, але свої обов'язки виконав лише частково. [PERSON] 12.02.2015 року було повернуто кошти: за розпискою на суму 2 000 доларів США повернуто 150 доларів США, за розпискою на суму 10 000 доларів повернуто 200 доларів США, за розпискою на суму 3 800 доларів США - 150 доларів США. Таким чином, з 12.02.2015 року по 24.10.2017 року (дата складення позовної заяви) загальна сума боргу відповідача за договорами позики складає - 15 300 доларів США. Позивач вказує, що оскільки відповідачем не було повернуто борг у встановлений у розписках термін, він неодноразово звертався до нього з вимогою повернути вказані грошові кошти, однак відповідач посилався на скрутне фінансове становище та неодноразово просив зачекати з поверненням грошей, а потім взагалі почав приховуватися, уникати розмов та телефонних дзвінків, що стало підставою для звернення [PERSON] до суду із відповідним позовом. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив суд у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. У наданій суду письмовій заяві просив застосувати наслідки спливу позовної давності. Вислухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність часткового задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, відповідач - [PERSON] позичила у позивача - [PERSON] грошові кошти у розмірі 15 800 доларів США із зобов'язанням їх повернення. Вказані грошові кошти відповідач зобов'язався повернути у такі строки: до 31.12.2012 року за розпискою на суму 2 000 доларів США, до 14.06.2013 року за розпискою на суму 10 000 доларів США. За розпискою на суму 3 800 доларів США відповідачзобов'язався повернути кошти на протязі року від дати складення розписки. Даний факт підтверджується копіями розписок, які наявні в матеріалах справи. Оригінали вказаних розписок було оглянуто судом у судовому засіданні 07.02.2018 року. Відповідач свої зобов'язання щодо повернення грошей у повному обсязі не виконав, повернувши 12.02.2015 року борг лише частково, у загальному розмірі 500 доларів США, що підтверджується копією розписки позивача про отримання цих коштів. Отже, з 12.02.2015 року по 24.10.2017 року (дата складення позовної заяви) загальна сума боргу відповідача за договорами позики складає - 15 300 доларів США. Відповідно до ст. 1046 ЦК України договір позики - це угода, за якою одна особа (позикодавець) передає іншій особі (позичальникові) безоплатно або за певну винагороду у власність гроші або речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або рівну кількість речей того ж роду і якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або з інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Борговим документом, що підтверджує укладання договору позики між відповідачем та позивачем є розписки, які посвідчують передання йому визначеної грошової суми. Таким чином, так як договір позики це односторонній договір, то у відповідача виник обов'язок повернути позикодавцю грошові кошти у такій самій сумі, відповідно до ст. 1049 ЦК України. Письмова форма договору позики через його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Представником відповідача у судовому засіданні 23.11.2017 року надано письмову заяву про застосування судом наслідків спливу позовної давності. Від представника позивача 30.11.2017 року через канцелярію суду надійшло клопотання про застосування правил переривання перебігу позовної давності на підставі ст.264 ЦК України. Положення глави 19 ЦК України, що регулюють позовну давність, вказують, зокрема, на таке. Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст. 256). Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257). Згідно з ч.1 ст.261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч.5 ст.261 ЦК України за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. У спірних правовідносинах за розпискою на суму 2 000 доларів США відповідач зобов'язався повернути суму позики строком до 31.12.2012 року. Перебіг позовної давності розпочався 01.01.2013 року та мав сплинути 02.01.2016 року. За розпискою на суму 10 000 доларів США відповідач зобов'язався повернути суму позики до 14.06.2013 року. Перебіг позовної давності розпочався 15.06.2013 року та мав сплинути 16.06.2016 року. За розпискою на суму 3 800 доларів США відповідач зобов'язаний повернути кошти на протязі року від дати складення розписки. У вказаній розписці дата її складення відсутня. При цьому, під час часткового повернення відповідачем грошових коштів, позивач надав відповідачу розписку від 12.02.2015 року, копія якої є в матеріалах справи, де зазначена дата складення розписки на суму 3 800 доларів США, а саме: 04.04.2013 року. Таким чином, перебіг позовної давності за вказаним борговим документом розпочався 05.04.2014 року та мав сплинути - 06.04.2017 року. (Либо по расписке на 3 800 $ - отказ, в связи с отсутствием даты получения денежных средств, либо иная мотивация…). За змістом ч.ч.1, 3 ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. В матеріалах справи наявна копія розписки позивача від 12.02.2015 року про отримання грошових коштів від [PERSON] у якості часткового повернення суми позики на загальну суму 500 доларів США. У судовому засіданні 23.11.2017 року, представником відповідача було заявлено клопотання про зобов'язання позивача надати оригінал розписки про часткове погашення боргу. Представник позивача 30.01.2018 року через канцелярію суду надав письмові пояснення, у яких зазначив, що розписка про часткову сплату боргу була написана [PERSON] 12.02.2015 року власноруч на вимогу [PERSON], як підтвердження часткового погашення нею боргу. Оригінал цієї розписки передано відповідачу. Позивач, при цьому, діяв на підставі ст.545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Суд критично ставиться до пояснень представника відповідача стосовно того, що будь-які кошти 12.02.2015 року відповідачем не повертались, а копія розписки позивача без оригіналу не має доказового значення. Представником відповідача не надано належних доказів, що спростовують факт часткового погашення відповідачем боргу. При цьому, суд виходить з приписів ст.545 ЦК України, якою передбачено, що прийнявши виконання зобов'язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі. Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов'язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає. Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов'язку. Тому, оригінал розписки про часткове погашення боргу, позивач зобов'язаний був передати відповідачу під час отримання від нього грошей, згідно вимог законодавства. Відповідно до висновку Верховного Суду України у справі № 6-1457цс16, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов'язку, в силу ч.3 ст.264 ЦК України, після переривання перебіг позовної давності починається заново. Правила переривання перебігу позовної давності застосовуються судом незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов'язку, можуть, з урахуванням конкретних обставин справи, належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу та/або сум санкцій. У зв'язку із викладеним, суд дійшов висновку про те, що позовна давність на час пред'явлення вимог не спливла, оскільки переривалася вчиненням відповідачем дій з виконання обов'язку за договорами позики, а тому боржник не звільняється від відповідальності за виконання грошового зобов'язання відповідно до умов договорів (розписок). Частиною першою статті 1048 ЦК України передбачено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Як передбачено ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок. Згідно з ст.ст.525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. У відповідності із ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов'язки відповідно до договору. Згідно із ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Частиною 1 ст. 1050 ЦК України передбачено, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Відповідно до ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу та три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, приймаючи до уваги, що в порушення вищезазначених приписів закону та договорів позики (розписок), відповідачем не було повернуто борг у строк, зазначений у розписках, а саме: грошові кошти у розмірі 15 300 доларів США, що за курсом Національного банку України станом на дату складення позовної заяви - 24.10.2017 року складає 406 521,00 грн., (100 доларів США дорівнює 2 657,00 грн.), що є істотним порушенням умов договору, внаслідок якого друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору, позовні вимоги [PERSON] про стягнення заборгованості за договорами позики (розписками) у сумі 406 521,00 грн., є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення з [PERSON] процентів від суми позики на рівні облікової ставки Національного банку України у розмірі 276 799,54 грн., трьох процентів річних від простроченої суми позики у розмірі 52 101,00 грн., судом перевірено правильність їх нарахування та вимоги про стягнення з [PERSON] цих коштів також задовольняються судом на підставі ст.ст.625, 1048, 1050 ЦК України. У задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди суд відмовляє виходячи з наступного. Передбачена ст.16 ЦК України можливість отримати відшкодування завданої майнової та немайнової (моральної) шкоди для учасників цивільних відносин є одним із важливих засобів захисту їхніх цивільних прав та інтересів. Відповідно до положень цивільного законодавства можливість відшкодування моральної шкоди за порушення договірних відносин передбачена окремими статтями ЦК України, зокрема ст.611 ЦК України. Так, у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом: припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов'язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди. Аналізуючи зміст ст.611 ЦК України суд дійшов висновку, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди в договірних правовідносинах може здійснюватися виключно у випадках, що прямо передбачені законом, а також, якщо умови про відшкодування прописані в укладеному договорі. Оскільки ст.1050 ЦК України, яка встановлює наслідки порушення договору позичальником, не передбачає права на відшкодування моральної шкоди, і таких наслідків не встановлено договором, підстав для задоволення відповідної вимоги немає. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню понесені та документально підтверджені судові витрати. На підставі ст.ст.16, 23, ч.ч.1, 5 ст.ст.261, 264, 525, 526, 530, 545, 610, 625, 631, 1048, 1049, 1050 ЦК України,

Outcome: partial