Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що вона є власником будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В належному їй житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який з березня 2018 року в ньому не проживає, особистих речей у будинку не має, оплату за комунальні послуги не здійснює, не відноситься до місця реєстрації як до основного місця свого проживання. На теперішній час позивачці місце проживання відповідача невідомо, він не є членом її родини, не є власником вищевказаного будинку. За твердженням позивачки, реєстрація місця проживання відповідача створює їй перешкоди у праві володінні та користуванні її власністю та їй не може бути призначена субсидія. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.09.2019 року провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. При цьому пояснила, що з відповідачем по справі вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та мешкали разом у належному їй житловому будинку до березня 2018 року, згодом стосунки між ними погіршились та останній забрав свої речі та виїхав у невідомому їй напрямку, будь-яких відносин з ним на теперішній час вона не підтримує. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надіслав на адресу суду заяву в якій просив розглядати справу без його участі та зазначив, що проти позову не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки поштою на адресу його зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою позивача. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні, яка є донькою позивачки по справі, підтвердила обставини викладені у позові та пояснила, що її мати та відповідач перебували у фактичних шлюбних відносинах, однак шлюб не укладали. Вони проживали разом у будинку за адресою: [ADDRESS] , який належить її матері на праві приватної власності. З початку 2018 року стосунки між ними погіршились, відповідач міг декілька днів не приходити за вказаною адресою, а з березня 2018 року зібрав свої речі та виїхав з будинку. З того час вона його не бачила. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні, пояснила, що позивачка по справі є її подругою, знає її більше 10 років, коли вони з нею познайомились, остання вже мешкала разом з відповідачем у її будинку. З кінця 2017 року стосунки в них погіршились, виникали сварки, а з початку весни 2018 року відповідач залишив будинок, та з того часу, коли вона приходила до позивачки, вона його не бачила. Заслухавши пояснення позивачки, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 29.08.2005 року (а.с.4), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 8655374 від 17.10.2005 року виданого ОП «ЗМБТІ» (а.с.5), копією технічного паспорту на житловий будинок (а.с.6-8), витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 181147589 від 16.09.2019 року (а.с.28). Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 16.09.2019 року (а.с.16), відповідач [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 17.06.2012 року по теперішній час. Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначає позивачка в позові, відповідач не мешкає у будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з березня 2018 року, його особистих речей у житлі немає. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано. На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивачки правомірними, оскільки відповідач у зазначеному будинкуне мешкає з березня 2018 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування будинком не було,відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 768, 40 грн.

Outcome: approved