Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою в якій просить суд встановити факт належності їй державного акту на право власності на землю від 11.07.2003 року серія ІІ-ЗП № 022375, який зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 488 з цільовим призначенням земельної ділянки «для ведення особистого підсобного господарства». В обґрунтування поданої заяви зазначає про те, що вона 19.04.2001 року придбала житловий будинок розташований в [ADDRESS] , та в подальшому як власниця вказаного житлового будинку звернулась до Максимівської сільської ради із заявою приватизувати земельну ділянку, що розташована під вказаним будинком. Так, 11.07.2003 року заявниця отримала державний акт на право власності на землю. На початку лютого 2020 року заявниця вирішила привести свої документи на право власності у відповідність до вимог існуючих на теперішній час норм чинного законодавства, зокрема присвоїти кадастровий номер земельній ділянці, на якій розташований її будинок. Проте під час огляду її документів спеціалістом Максимівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області їй було повідомлено про наявність в отриманому нею державному акті помилки щодо зазначення цільового призначення земельної ділянки, зокрема в ньому помилково зазначено цільове призначення «ведення особистого селянського господарства» замість правильного «ведення особистого підсобного господарства», внаслідок чого у заявниці виникли перепони реалізувати своє право на приведення документів у відповідність вимогам чинного законодавства. Як зазначає заявниця встановлення вказаного юридичного факту необхідно їй для оформлення документів на земельну ділянку, вона зверталась до органів державної влади та місцевого самоврядування з метою виправлення помилки в позасудовому порядку, але їй було повідомлено про те, що внести зміни в державний акт неможливо через колосальні зміни в земельному законодавстві. Посилаючись на вищенаведене просить заяву задовольнити та встановити вищезазначений факт, що має юридичне значення. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 17.03.2020 року відкрито провадження у справі. В судовому засіданні заявниця участі не приймала, її представниця - адвокат Блажко У.В. заявлені вимоги підтримали в повному, просила заяву задовольнити, посилаючись на непоодинокі випадки таких помилок і судову практику щодо встановлення таких фактів в Вільнянському районному суді. Після дослідження всіх доказів, просила оголосити перерву в судовому розгляді 28.05.2020 р. для надання відповіді на запит в сільську раду. В судове засіданн 18.06.2020 р. представниця не з`явилась, в своєму письмовому клопотанні просила перенести судове засідання в зв`язку з зайнятістю в іншій справі, документів на підтвердження причини неявки суду не надала, в зв`язку з чим суд не визнає повідомлення про причини неявки належним і у відповідності до ч. 3 ст. 223 ЦПК України и закінчує розгляд справи за відсутності представниці заявниці. Представниця заінтересованої особи - сільська голова Байдукова О.М. в судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву в якій зазначила, що не заперечує проти задоволення заяви та просить розгляд справи здійснити за відсутності представника заінтересованої особи. Також зазначила, що сільська рада визнає наявністьу державному акті помилки щодо цільового призначення, але виправлення помилки в державний акт не передбачене законом, а, відтак, задля ефективної реалізації права власності особи, просить задовольнити її заяву і встановити вказаний факт. Заслухавши пояснення представниці заявниці, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. У відповідності з п. 5 ч. 2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2 ст. 315 ЦПК України передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. З матеріалів справи встановлено, що заявниця придбала у власність жилий будинок [ADDRESS] , розташованій на земельній ділянці розміром 3605 кв.м., що підтверджено копією договору купівлі-продажу від 19.04.2001 року (а.с.6). Відповідно до копії державного акту на право приватної власності на землю виданого 11.07.2003 року серії ІІ-ЗП № 022375 (а.с.5) заявниці на підставі рішення Максимівської сільської ради народних депутатів передана у приватну власність вказана вище земельна ділянка площею 0, 36 га для ведення особистого селянського господарства. Заявниця просить суд встановити факт належності їй державного акту від 11.07.2003 року серія ІІ- ЗП № 022375 на право привтаної власності на земельну ділянку площею 0,36 га з цільовим призначенням «для ведення особистого підсобного господарства». Однак, вказаний вище документ, що міститься в матеріалах справи, вже належить заявниці, але з іншим цільовим призначенням - «для ведення особистого селянського господарства». Отже, фактично заявниця просить встановини факт належності їй правовстановлюючого документу, якого не існує, а належність саме їй правовстановлюючого документу, реквізити якого зазначає заявниця і який не є втраченим і є дійсним, ніким не оспорюється. Таким чином, заявлені [PERSON] вимоги не входять до кола питань, що вирішуються в порядку окремого провадження шляхом встановлення факту належності правовстановлюючого документу та тягнуть за собою безспірне підтвердження факту, що має юридичне значення, а тому суд не вбачає підстав для задоволення її заяви.

Outcome: dismissed