Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позові зазначила, що з відповідачем у справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з 10.10.1992 р., шлюб між ними був розірваний 23.08.2012 р. В період шлюбу за спільні кошти вони придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS]. Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2012 р., право власності на ? частину вказаної квартири було визнано за нею. Таким чином, їй та відповідачу належить по ? частині зазначеної квартири. В квартирі, окрім неї та [PERSON] зареєстрований також їх син. У квартирі вона мешкала разом з сином, його дружиною та малолітньою дитиною. Відповідач став вживати спиртні напої, ображати її та сина. У зв»язку з чим вона, разом з сином та його родиною, вимушена проживати у своїх батьків в с.Приморське Василевського району Запорізької області. Квартира двокімнатна, складається з: кімнат площею 17,3 кв.м. та 10,6 кв.м. (ізольовані), кухні площею 8,6 кв.м., ванної кімнати площею 2 кв.м., коридору 8,1 кв.м., кладової 1,2 кв.м. Відповідач займає обидві кімнати та чинить їй перешкоди у користуванні власністю. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.319, 358, 391 ЦК України, просить вселити її до квартири [ADDRESS]; визначити порядок користування вказаною квартирою, виділивши їй кімнату площею 17,3 кв.м., відповідачу кімнату площею 10,6 кв.м., кухню, ванну, коридор, туалет залишити в спільному користуванні співвласників; зобов»язати [PERSON] не перешкоджати їй в користуванні квартирою та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що в цей час мешкає в квартирі, відповідач не чинить їй перешкод в користуванні житлом. Просила визначити порядок користування квартирою. Відповідач в судовому засіданні заперечуючи проти позову пояснив, що він ніколи не чинив перешкод [PERSON] в користуванні квартирою, позивач зараз мешкає в квартирі, має ключі від житла та користується більшою кімнатою. Вважав визначення порядку користування квартирою, запропонований позивачем, несправедливим, оскільки він є власником ? частини квартири та має право користуватись житлом відповідно до часток співвласників. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Аналогічним чином питання обов'язків доказування і подання доказів регулює ст. 60 ЦПК, за якою кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що сторони є власниками квартири [ADDRESS], по 1/2 частині кожен, про що надано копію рішення Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 30.11.2012 р. (а.с.4) та копію витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.5). В позовній заяві [PERSON] зазначила, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні житловим приміщенням - вказаною вище квартирою. В процесі розгляду позивач пояснила, що [PERSON] не перешкоджає їй у користуватись квартирою, вона вселилась до належного їй житла та мешкає в ньому. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ч.2 ст.11 ЦПК України). Доказом у справі є також пояснення сторін (ст.57 ЦПК України). Виходячи з наведеного, судом не встановлено підстав для захисту прав [PERSON] (ст.3 ЦПК України) на користування житлом шляхом вселення та зобов»язання відповідача не чинити перешкод, у зв»язку з чим зазначені позовні вимоги задоволенню не підлягають. Вирішуючи позов в частині визначення порядку користування квартирою, суд виходив з наступного. За ст.ст.317, 319 ЦК України власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд; усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Ст.358 ЦК України визначає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою; кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Вимоги позивача, як одного із співвласників ? частини квартири, про надання їй у користування кімнати, що є більшою в півтора рази, ніж та, що [PERSON] пропонує залишити в користуванні відповідача, не відповідають ст.358 ЦК України, а тому не підлягають задоволенню. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed