Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього кошти на її утримання у розмірі 1500,00 гривень щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до суду до зміни матеріального та сімейного стану сторін. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що згідно довідки № 3122370, виданої медико - соціальною комісією, вона є особою з інвалідністю ІІІ групи з 01 січня 2008 року безстроково та одержує пенсію у розмірі 1488 гривень, якої не вистачає на життя через постійну потребу у коштах на лікування та дієтичне харчування. Як відмітила [PERSON] інших джерел доходу вона не має, як і не має можливості одержувати утримання від інших осіб, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. Посилаючись на приписи Сімейного кодексу України, позивач вказала, що її син - відповідач по справі, має постійне місце роботи та стабільний заробіток, а отже має змогу надавати їй матеріальну допомогу. Ухвалою від 13 лютого 2019 року відкрито провадження по справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження. Ухвалою від 08 липня 2019 року було задоволено клопотання представника позивача - адвоката Полтавець Є. С. та залучено до участі у справі в якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] та [PERSON] . Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованих поштових відправлень. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] через канцелярію суду надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 3025/19-вх від 19.03.2019 року, відповідно до якої позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] на її утримання підтримала в повному обсязі та просила суд їх задовольнити, розгляд справи провести без її участі, зазначивши, що її інтереси буде представляти адвокат Полтавець Євген Сергійович (а. с. 53). Представник позивача - адвокат Полтавець Є. С., що діє на підставі договору про надання правової допомоги № 19/1 від 19.03.2019 року та ордеру серії ХВ № 1590000007 у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] підтримав в повному обсязі та просив суд позов задовольнити посилаючись на скрутне матеріальне становище позивача по справі, яка є особою пенсійного віку та інвалідом, та обов`язок її сина утримувати свою матір, передбачений статтю 202 Сімейного кодексу України. Також представник позивача зазначив, що у [PERSON] більше не має дітей, як й не має інших джерел доходу, у тому числі державних пільг або субсидій. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі, не заперечував проти їх задоволення, зазначивши, що це є його обов`язком та запевнив суд, що він в змозі надавати позивачу матеріальну допомогу в розмірі, що заявлений нею у позові, незважаючи на те, що він має аліментні зобов`язання по утриманню неповнолітніх дітей. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним № 5480/19-вх від 08.08.2019 року відповідно до якої заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, просила суд розгляд справи провести за її відсутності (а. с. 128). Крім того, 07.08.2019 року [PERSON] через канцелярію суду надала відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 5409/19-вх, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що позивачем не надано достатньо доказів того, що пенсію, яку вона отримує, не забезпечує її потреб на харчування та лікування. Також третя особа звернула увагу на те, що сам факт непрацездатності [PERSON] не зумовлює виникнення у відповідача обов`язку її утримувати, враховуючи те, що остання проживає зі своїм чоловіком, який має можливість її утримувати. На думку [PERSON] даний позов створений штучно для того, щоб згодом відповідач по справі - [PERSON] зміг звернутися до суду з вимогою про перегляд розміру аліментів, що сплачуються ним на утримання спільних дітей (а. с. 114 - 115). Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Через канцелярію суду [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним № 5482/19-вх від 08.08.2019 року, відповідно до якої просила суд розгляд справи провести за її відсутності, в задоволенні позовних вимог позивача відмовити (а. с. 129). Також [PERSON] надала відзив на позовну заяву, що був зареєстрований за вхідним № 5479/19-вх від 08.08.2019 року, відповідно до якого просила відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] , зазначивши, що позивачем не надано достатньо доказів того, що пенсію, яку вона отримує не забезпечує її потреб на життя, а посилання на незадовільний стан здоров`я не підтверджують обставин її щомісячних витрат на лікування, які перевищують її дохід у вигляді пенсії. У своєму відзиві третя особа, крім іншого, зазначила, що позивач отримує соціальне забезпечення від держави в достатньому розмірі, оскільки розмір пенсії, що отримує [PERSON] перевищує прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність. Крім того, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору зазначила, що на її особисте переконання позов [PERSON] створений штучно для того, щоб згодом відповідач по справі - [PERSON] зміг звернутися до суду з вимогою про перегляд розміру аліментів, що сплачуються ним на утримання спільної дитини (а. с 122 - 124). Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та третіх осіб свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності не з`явившихся третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень часини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Частина 2 статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно з частиною 1 статті 15, частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тлумачення вказаних норм дозволяє зробити висновок, що для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права або інтереси позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав чи інтересів позивач звернувся до суду. В даному випадку, судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо обов`язку повнолітнього сина утримувати свою матір та його виконання. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 Сімейного кодексу України). Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Аналогічні приписи містяться й у частині 1 статті 202 Сімейного кодексу України, відповідно до якої повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Положеннями статті 1 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» встановлено, що непрацездатні громадяни - це особи, які досягли встановленого статтею 26 цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Тобто, непрацездатним вважається той з батьків, хто досяг загального пенсійного віку або є особою з інвалідністю I, II чи III групи. Із матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є пенсіонером за віком, що підтверджується пенсійним посвідченням серії [NUMBER] , виданим Пенсійним фондом України 06.08.2011 року (а. с. 6). Крім того, відповідно до довідки серії [NUMBER] , виданої медико - соціальною (експертною) комісією № 1 міста Полтави, вбачається, що [PERSON] є особою з інвалідністю ІІІ групи, причина інвалідності - загальне захворювання, інвалідність встановлена з 01 січня 2008 року безстроково (а.с.7). З копії свідоцтва про народження [PERSON] , серії [NUMBER] , виданого 10 березня 1977 року місцевим відділом РАЦС міста Полтави, встановлено, що батьками останнього є: батько - [PERSON] , матір - [PERSON] (а. с. 10). У пункті 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року надано роз`яснення, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 Сімейного кодексу України) не є абсолютним. Отже, при вирішенні питання про стягнення аліментів на утримання батьків слід враховувати, що вказане право батьків, якому кореспондує обов`язок повнолітніх дітей виникає за наявності двох умов: непрацездатності батьків та наявності у них потреби у матеріальній допомозі і не залежить від майнового стану повнолітніх дочки, сина. Звільнення від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах можливі лише коли буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків, що передбачено частиною 1 статті 204 Сімейного кодексу України. Пленум Верховного Суду України у пункті 16 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року роз`яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Водночас зазначені чинники, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Під час розгляду справи у суді, не встановлено факту ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків відносно сина [PERSON] , а отже й підстав для застосування приписів статті 204 Сімейного кодексу України не має. Як було зазначено, необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу . Таким чином, обов`язок повнолітніх дітей по утриманню своїх батьків виникає на підставі складу юридичних фактів: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (усиновлення); непрацездатність матері, батька та потреба батька, матері в матеріальній допомозі. Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї з вказаних обставин. Згідно довідки про доходи № 3829808920628854, виданої Полтавським об`єднаним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області пенсіонеру [PERSON] , номер пенсійної справи 916190148544, вбачається, що розмір пенсії [PERSON] у жовтні та листопаді 2018 року складав 1488 гривень 06 копійок на місяць, у грудні 2018 року та січні 2019 року - 1497 гривень 00 копійок на місяць, у лютому 2019 року - 1544 гривні 43 копійок на місяць, у березні 2019 року - 1763 гривень 17 копійок (а. с. 45). При цьому, прожитковий мінімум - це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, а згідно з пунктом 1.2. Методики визначення прожиткового мінімуму на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, затвердженої спільним наказом Міністерства праці та соціальної політики України, Міністерства економіки України та Державного комітету статистики України від 17.05.2000 № 109/95/157 - прожитковий мінімум на одну особу та для осіб, які відносяться до основних соціальних і демографічних груп населення, складається з вартісних величин: набору продуктів харчування, достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я; мінімального набору непродовольчих товарів, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості; мінімального набору послуг, необхідного для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.07.2018 року складає 1435 гривень, з 01.12.2019 року - 1497 гривень. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність з 01.01.2019 року по 30.06.2019 року складає 1497 гривень. Аналізуючи вищевикладене, судом встановлено, що розмір пенсії, яку отримує [PERSON] , є не нижчим ніж розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України» на відповідний рік. Крім того, із матеріалів справи вбачається, що позивач є особою з інвалідністю ІІІ групи та періодично проходить лікування у закладах охорони здоров`я (а. с. 37 - 44). Таким чином, в даному випадку наявні правові підстави для стягнення коштів з [PERSON] на утримання його матері - [PERSON] . При вирішення питання щодо стягнення аліментів суд враховує положення статті 205 Сімейного кодексу України відповідно до яких, суд визначає розмір аліментів на батьків у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) з урахуванням матеріального та сімейного стану сторін. При визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. Отже, майновий стан дітей впливає на визначення розміру аліментів, проте не є підставою для звільнення від обов`язку утримувати матір, батька. В ході судового розгляду справи встановлено, що позивач [PERSON] проживає разом зі своїм чоловіком - [PERSON] , батьком відповідача, який також перебуває на обліку в Полтавському об`єднаному управлінні Пенсійного фонду України в Полтавській області і отримує пенсію за віком, що підтверджено довідкою про доходи № 2072406920002012 , яка значно перевищує розмір прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність, встановлений Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» (а. с. 81, 82). Відповідно до довідки № 2072406920002012 , наданої 27.06.2019 року Відділом обслуговування громадян в Полтавському районі (сервісний центр) Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області за № 213 вбачається, що розмір пенсії [PERSON] за період з 01 січня 2019 року по 30 червня 2019 року складає 25289 гривень 72 копійка, у тому числі за січень та лютий 2019 року - 3808 гривень 06 копійок на місяць, за березень - червень 2019 року - 4418 гривень 40 копійок на місяць (а. с. 81). Як було встановлено в судовому засіданні інших дітей, які б могли надавати матеріальну допомогу у позивача не має та як пояснив представник позивача, [PERSON] , державних пільг та субсидій не отримує, майно, що може приносити додатковий дохід у неї відсутнє. За таких обставин, враховуючи, що судом не встановлено підстав для звільнення відповідача, як сина, від конституційно закріпленого обов`язку утримувати свою матір, яка є непрацездатною особою, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання. При визначенні розміру аліментів, що підлягає стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] , суд вважає за необхідне врахувати матеріальне становище та сімейний стан відповідача по справі. Так, згідно довідки про доходи, наданої [PERSON] 01 листопада 2018 року Навчальним центром оперативно - рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій вбачається, що відповідач працює начальником навчального курсу та має стабільний заробіток. Загальна сума доходів за період з 01 травня 2018 року по 31 жовтня 2018 року складає 69381 гривень 58 копійок (а. с. 11). Разом з тим, в ході судового розгляду справи встановлено, що відповідач [PERSON] відповідно до рішення Апеляційного суду Харківської області від 03 червня 2015 року сплачує аліменти на користь[PERSON] на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 31 жовтня 2014 року та до повноліття дочок та відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 травня 2011 року сплачує на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2010 року (а. с. 13, 14). Згідно довідок про доходи [PERSON] , виданих 30.07.2019 року Навчальним центром оперативно - рятувальної служби цивільного захисту Державної служби України з надзвичайних ситуацій за № 47 та № 46, з`ясовано, що відповідачем за період з січня по травень 2019 року сплачено аліментів на загальну суму 23 811 гривень 47 копійок та 31748 гривень 62 копійки відповідно (а. с. 112, 113). При цьому, суд також бере до уваги те, що позивач та її представник враховуючи положення статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України не представили суду доказів того, що витрати [PERSON] щомісяця перевищують розмір пенсії, яку вона отримує, саме на 1500,00 гривень. З огляду на вище викладене, дослідивши сімейне та матеріальне становище сторін, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши в силу положень статей 76 - 80 Цивільного процесуального кодексу України зібрані у справі докази, враховуючи те, що позивач є непрацездатною особою за віком, у тому числі й особою з інвалідністю ІІІ групи, отримує пенсійне забезпечення майже у мінімальному розмірі, а відповідач не надає добровільно допомоги на її утримання, має постійне місце роботи й стабільну заробітну плату, а також задовільний стан здоров`я, враховуючи наявність у відповідача на утриманні ще трьох неповнолітніх дітей та аліментні зобов`язання, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити частково, стягнувши з відповідача по справі [PERSON] на її користь аліменти в сумі 500 гривень 00 копійок. Суд вважає, що аліменти з відповідачанеобхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 20 листопада 2018 року. Крім того, відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку, передбаченому положеннями статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial