Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з відповідача [PERSON] 7 350 грн. сплачених на виконання умов договору купівлі-продажу дивану марки «Візит», укладеного 1 листопада 2016 року та 7 000 гривень у відшкодування моральної шкоди, розірвавши вказаний вище договір купівлі-продажу дивану марки «Візит», укладений 1 листопада 2016 року між сторонами по справі. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала в повному обсязі. [PERSON] пояснила, що нею із відповідачем було укладено договір купівлі-продажу, за яким [PERSON] зобовязовувалась передати позивачу диван, а позивач сплатити визначену договором суму коштів. В порушення умов договору у термін, обумовлений договором, відповідач прийняті на себе зобовязання не виконала, в той час як позивач сплатила вартість дивану в повному обсязі. Враховуючи наведене, позивач просить розірвати укладений 1 листопада 2016 року договір купівлі-продажу та стягнути з відповідача сплачені за умовами цього договору кошти. Відповідач в судове засідання не зявилась, повідомлена про час слухання справи відповідно до закону, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши надані сторонами докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ст.ст.655, 656 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобовязується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобовязується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Із наданої позивачем копії договору без номеру від 1 листопада 2016 року, укладеного між сторонами по справі, встановлено, що ФОП [PERSON] (продавець) продає, а [PERSON] (покупець) купує диван «Візит», який має бути передано продавцем в обумовлені договором строки після надходження суми предоплати, визначеної договором у розмірі 4 600 грн. Відповідно до п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів» - договір це усний чи письмовий правочин між споживачем і продавцем (виконавцем) про якість, терміни, ціну та інші умови, за яких реалізується продукція. З огляду на наведену норму закону, суд вважає, що між сторонами дійсно було укладено договір купівлі-продажу. В ході судового розгляду позивач посилалась на ті обставини, що нею дійсно було укладено вказаний вище договір та внесено зазначену у договорі предоплату у розмірі 4 600 грн. Крім цього, позивач пояснила, що по закінченню вказаного у договорі терміну, встановленого для поставки замовленої продукції, відповідач повідомила, що позивач має провести кінцевий розрахунок, так як замовлення надійшло до продавця, що і було зроблено [PERSON] Таким чином, позивач повністю виконала прийняті на себе зобовязання за договором від 1 листопада 2016 року. Відповідно до ст.663 ЦК України продавець зобовязаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу. Згідно із ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору. Пунктом 5.1 договору від 1 листопада 2016 року встановлено, що строк поставки замовленої продукції становить не більше 35 днів. Пунктом 6.3 договору встановлено обовязок продавця поставити товар у строк, вказаний п.5 цього договору. Зі слів позивача відповідач не поставила їй придбані меблі, на даний час від неї переховується, що свідчить про те, що наміру виконувати прийняті на себе зобовязання за договором від 1 листопада 2016 року остання не має. Вказані обставини доводяться наданими позивачем повідомленнями, які надсилались останньою до Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області 21 лютого 2017 року та скаргою до Інспекції з питань захисту прав споживачів у Рівненській області від 21 лютого 2017 року, а також вимогою про виконання умов договору купівлі-продажу від 1 листопада 2016 року, адресованого безпосередньо відповідачу. У разі відмови продавця передати придбаний товар покупець має право відмовитись від договору купівлі-продажу, що встановлено статтею 665 ЦК України. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено, що [PERSON] всупереч умовам укладеного нею із [PERSON] договору прийняті на себе зобовязання не виконала, фактично відмовившись від передачі покупцеві придбаного товару, що, відповідно до п.п.1,4 ст.611 ЦК України є підставою для розірвання договору та відшкодування завданих збитків та моральної шкоди. Однак, доказів виконання [PERSON] умов договору на момент розгляду даного спору судом, останньою, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, надано не було. Враховуючи досліджені судом докази, суд вважає, що існують правові підстави для розірвання договору, укладеного сторонами. Таким чином, судом встановлено, що з боку відповідача дійсно мало місце порушення прийнятих на себе зобовязань по поставці придбаного позивачем товару, що є підставою для стягнення завданих збитків, а саме : суми, сплаченої позивачем як оплату за обумовлені меблі. Одночасно позивачем заявлено вимогу про відшкодування завданої моральної шкоди. Із змісту ч.2 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» вбачається, що при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Відповідно до ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. В обґрунтування суми завданої моральної шкоди позивачем зазначено, що вона на виконання умов договору сплатила повну вартість замовлених меблів, що є для її сімї значними витратами. Внаслідок невиконання договору та фактично втрати сплачених за замовлення грошових коштів позивач, яка має на утриманні неповнолітніх дітей та отримує невелику заробітну плату, перенесла моральні страждання, які оцінює у 7 000 грн. Враховуючи наведене, суд, з огляду на те, що позивач для поновлення своїх порушених прав була змушена звертатись до правоохоронних органів, суду, вважає доведеним факт заподіяння їй моральної шкоди внаслідок невиконання договору та втратою сплачених коштів, через що вимога позивача щодо стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі, вказаній у позові, підлягає до задоволення. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Квитанція № 2 від 18 травня 2017 року, наявна в матеріалах справи, доводить оплату позивачем 640 гривень судового збору, квитанція № 2 від 5 травня 2017 року, договір про надання юридичних послуг від 27 квітня 2017 року та акт про надані юридичні послуги від 5 травня 2017 року підтверджують сплату позивачем 800 грн. за надані юридичні послуги, повязані із зверненням [PERSON] до суду, а тому вказані судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Крім цього, з відповідача слід стягнути на користь держави 640 грн. судового збору, який не було доплачено позивачем відповідно до ухвали суду від 12 травня 2017 року. З огляду на надані докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 611, 663, 665, 656, 1166 ЦК України,

Outcome: approved