Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON]. звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою, в якій просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] , у твердій грошовій сумі у розмірі 5 848,16 грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, [PERSON] за минулі два роки та один місяць за період, починаючи з вересня 2016 року по вересень 2018 року включно у розмірі 103 204,00 грн.; стягнути з відповідача додаткові витрати на неповнолітню доньку у твердій грошовій сумі 1 622,50 грн. щомісяця, починаючи від дня пред`явлення позову, до зміни матеріального становища сторін у справі; стягнути з відповідача вже понесені додаткові витрати на неповнолітню доньку у сумі 16 478,11 грн.; судові витрати покласти на відповідача. Позовна заява мотивована тим, що Відповідач по справі [PERSON] є батьком малолітньої дитини [PERSON] . На даний час дитина проживає разом із матір`ю, перебуває на повному її утриманні та вихованні. Починаючи з вересня 2016 року Відповідач мало приймає участь в утриманні та вихованні [PERSON] , а також нестабільно надає кошти на її утримання, допомогу на її утримання розпочав надавати фактично після подання позовної заяви до суду. Позивач зазначає, що Відповідач протягом вересня - грудня 2016 року, січня, жовтня, листопада 2017 року та січня - березня, а також травня та червня 2018 взагалі не сплачував аліменти. Позивач підкреслює, що Відповідач бачиться з дитиною виключно за наявності в нього бажання без врахування потреб дитини. Окрім цього, Відповідач зовсім не піклується про регулярні потреби дитини у харчуванні, проживанні (необхідності сплати оренди за житло), освіті та всебічному розвитку її здібностей. Угоди про добровільну сплату аліментів сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище Відповідача дозволяє утримувати свою малолітню дитину. За таких обставин, Позивач просила позовну заяву задовольнити. Ухвалою суду від 27 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі. Під час підготовчого провадження та судового розгляду представник Позивача позовну заяву підтримав просив її задовольнити в повному обсязі. Під час підготовчого провадження Відповідач заперечував з приводу задоволення позовної заяви, відзив на позовну заяву не надав. В призначене судове засідання Відповідач не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 12, 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, визнанні сторонами, не підлягають доказуванню. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. 28 листопада 2009 року між громадянкою Молдови [PERSON] ( [INFO] ) та громадянином України [PERSON] (1976 року народження) було укладено шлюб. Шлюб було зареєстровано Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження вчинено запис за № 770 (свідоцтво про шлюб [NUMBER] від 28 листопада 2009 року). Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 25 травня 2017 року у справі № 638/3661/17 (провадження № 2/638/2776/17) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. 06 червня 2017 року відповідне рішення суду набуло законної сили. Разом з тим, з пояснень Позивача, які викладені в позовній заяві, та її представника, які надані в судових засіданнях під час розгляду справи судом, вбачається, що фактичні шлюбні відносини припинилися починаючи з 2013 року. Матеріалами справи підтверджено, що Позивач та Відповідач мають дитину - [PERSON] ( [INFO] ), що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] . З даного свідоцтва про народження вбачається, що Відповідач по справі є батьком дитини. Відповідачем даний факт не заперечується. Судом встановлено, що на час розгляду справи дитина Позивача та Відповідача проживає з Позивачем. Матеріалами справи підтверджено, що на забезпечення належного рівня життя [PERSON] Позивачем щомісячно в середньому витрачається сума грошових коштів у розмірі 11 696,31 грн. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем на харчування [PERSON] в середньому на місяць витрачається сума грошових коштів у розмірі 1 441,51 грн. Так, витрати сім`ї Позивача на харчування, за період листопад 2017 року - травень 2018 року склали 13 899,77 грн, що підтверджується чеками та квитанціями, поданими Позивачем до матеріалів справи (без врахування м`ясних та рибних продуктів). В середньому, на місяць Позивачем витрачається на харчування 1 985,68 грн (без врахування м`ясних та рибних продуктів). Суд погоджується з твердженнями Позивача про те, що половина від цих видатків становить сума, яка припадає на харчування [PERSON] , тобто - 992,84 грн. Окрім цього, судом враховані положення Постанови Кабінету Міністрів України від 22.11.2004 за № 1591 «Про затвердження норм харчування у навчальних та дитячих закладах оздоровлення та відпочинку», щодо норм харчування у загальноосвітніх навчальних закладах для одноразового харчування учнів віком від 6 до 10 років (вікова група [PERSON] ) при визначенні норми споживання м`ясних та рибних продуктів, необхідних для забезпечення належного рівня харчування [PERSON] , та дані отримані Позивачем з сайту Державної служби статистки України та надані до суду щодо середніх споживчих цін на м`ясні групи продуктів станом на червень 2018 року. Так, норма вказаних вище сирих продуктів, необхідних для виконання норми харчування [PERSON] на місяць, становить: для м`яса, птиці, м`ясопродуктів - 2 940,00 грамів, для риби та рибопродуктів - 1 800,00 грамів, а з у рахуванням даних, отриманими з сайту Державної служби статистки України, на місяць для забезпечення належного рівня харчування [PERSON] на придбання м`ясних та рибних продуктів Позивач витрачає - 448,67 грн. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем на забезпечення [PERSON] одягом в середньому на місяць витрачається сума грошових коштів у розмірі 3 156,75 грн. Так, чеками та квитанціями, поданими Позивачем до матеріалів справи, підтверджено, що загальні витрати на одяг [PERSON] у травні, червні, липні, серпні 2017 року та січні, лютому, березні, червні, липні та серпні 2018 року склали 971,01 ЄВРО, що на день подання позову становить 31 567,54 грн, з урахуванням курсу Національного банку України станом на 12.09.2018 (день подання позову до суду), із розрахунку 32,51 грн за 1,00 ЄВРО. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем на побутові речі та розважальні заходи, які забезпечують прийнятний рівень життя [PERSON] в середньому на місяць витрачається сума грошових коштів у розмірі 996,11 грн. Відповідні витрати підтверджуються чеками та квитанціями, поданими Позивачем до матеріалів справи. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що витрати на квитки на переліт до Португалії до бабусі та дідуся [PERSON] , а також витрати квитки на потяг протягом 2017 року та 2018 року склали 16 396,66 грн, що підтверджується чеками та квитанціями, поданими Позивачем до матеріалів справи, що в середньому на місяць (за період з січня 2017 року по вересень 2018 року) становить - 780,79 грн. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що витрати по догляду за [PERSON] (послуги няні) в середньому на місяць складають 2 496,15 грн. Зокрема, загальні витрати сім`ї Позивача по догляду за [PERSON] протягом 13 місяців (січень, лютий, березень, квітень 2018 року та січень, лютий, березень, квітень, травень, вересень, жовтень, листопад, грудень 2017 року) склали 32 450,00 грн, що підтверджується відповідним Договором, актами здачі-приймання наданих послуг та розпискою про отримання грошових коштів. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що оренда квартири, в якій проживає родина Позивача щомісячно складає 5 650,00 грн, що підтверджується відповідним Договором та актами здачі-приймання наданих послуг, які подані Позивачем до матеріалів справи. Відповідно, суд вважає обґрунтованими твердження Позивача, що половина від цих видатків становить сума, яка витрачається на проживання [PERSON] , а саме - 2 825,00 грн. За таких обставин, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що на забезпечення належного рівня життя [PERSON] щомісячно в середньому Позивачем витрачається сума грошових коштів у розмірі - 11 696,31 грн. У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачається, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У відповідності до ст. 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідне положення закріплено також в ст. 51 Конституції України. На підставі викладеного вище, суд приходить до висновку, що [PERSON] , в будь-якому разі, повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними і той із батьків хто проживає окремо від дитини може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; ) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» 15.05.2006 за № 3 за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Окрім цього, ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом, на підставі ст. 182 СК України, враховується довідка про доходи Відповідача за № SPS00000013, видана 12 грудня 2018 року за підписом директора та головного бухгалтера ТОВ «СМАРАГД ПОЛ СЕРВІС», а також інформація щодо доходів Відповідача за період з 01.01.2016 по 31.03.2019, отримана за запитом суду з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб Державної фіскальної служби України (довідка від 28.05.2019 за вих. № 16554/9/20-40-56-10-12). Відповідно до вказаних довідок середньомісячний нарахований та виплачений дохід (заробітна плата) Відповідач за 3 та 4 квартали 2018 року, а також за 1 квартал 2019 року становить 10 205,25 грн. Таким чином, з огляду на приписи ст. 141 та ст. 182 СК України, з урахуванням відсутності між Позивачем та Відповідачем будь-яких домовленостей щодо сплати аліментів, а також враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини, суд вважає обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами заявлений до стягнення з Відповідача щомісячний розмір аліментів у сумі 5 848,16 грн. Позивачем, на підставі ч. 2 ст. 191 СК України, також заявлені позовні вимоги щодо стягнення з Відповідача аліментів за минулий час у розмірі 103 204,00 грн. Суд вважає за необхідне відмовити Позивачеві в задоволенні даних позовних вимог у зв`язку з наступним. Частиною 2 ст. 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Позивачем не надано до суду належних та допустимих доказів вжиття заходів щодо одержання аліментів з Відповідача за два минулі роки та один місяць (за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року включно) та доказів ухилення Відповідача від сплати вказаних аліментів. За таких обставин, суд вирішив відмовити в задоволенні позовних вимог в цій частині. Позивачем також заявлені до стягнення щомісячні додаткові витрати на дитину та вже понесені додаткові витрати на дитину. Суд вважає за необхідне частково задовольнити дані позовні вимоги у зв`язку з наступним. Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. З викладеного вище вбачається, що участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів, при цьому СК України не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах. Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Позивачем станом на час звернення до суду вже понесені наступні додаткові витрати на утримання [PERSON] , а саме: витрати на оплату послуг викладача з вивчення португальської мови у загальному розмірі - 1 700,00 грн, що підтверджується Договором з викладачем та актами здачі-приймання наданих послуг за лютий, березень, квітень та травень 2017 року; витрати на лікування (медикаменти) - у розмірі 2 180,22 грн, що були понесені Позивачем у зв`язку з лікуванням [PERSON] від неврозу протягом 2017 - травня 2018 року, що підтверджується чеками та квитанціями; витратами на відпочинок [PERSON] в літньому таборі у розмірі - 11 345,99 грн, що підтверджується чеками; витрати на навчання [PERSON] в Харківській дитячій художній школі № 1 ім. І.Ю. Рєпіна у розмірі - 350,00 грн, вартість навчання підтверджується довідкою за № 53 від 07.09.2018. Загальний розмір понесених додаткових витрат на утримання [PERSON] становить - 15 576,21 грн. Вказані вище витрати підтверджені Позивачем належними та допустимими доказами у відповідності до положень ст. 12, 81 та 82 ЦПК України. Окрім цього, належними та допустимими доказами доведено Позивачем необхідність понесення додаткових витрат на утримання [PERSON] у майбутньому у загальному розмірі - 775,00 грн (витрати на оплату послуг викладача з вивчення португальської мови та витрати витрати на навчання [PERSON] в Харківській дитячій художній школі № 1 ім. І.Ю. Рєпіна). Понесення інших заявлених до стягнення додаткових витрат на утримання [PERSON] Позивачем належними та допустимими доказами не підтверджено. Таким чином, з огляду на приписи ст. 141 та ст. 182 СК України, суд вважає обґрунтованим та доведеним належними та допустимими доказами заявлений до стягнення з Відповідача розмір щомісячних додаткових витрат на утримання [PERSON] у сумі - 387,50 грн та розмір вже понесених Позивачем додаткових витрат на утримання [PERSON] у сумі - 7 788,10 грн. На підставі п. 1 ч. 1ст. 430 ЦПК України, рішення суду підлягає негайному виконанню по справам про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, зокрема, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. З п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» вбачається, що від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення аліментів. Враховуючи те, що Позивач звільнена від сплати судового збору за подання позовної заяви, суд констатує про необхідність стягнення судового збору у розмірі 768 грн. 40 коп. з Відповідача в дохід держави. На підставі викладеного вище,

Outcome: partial