Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с.Ревне, вул. Центральна, 56, Кіцманського району Чернівецької області, після смерті 19.08.2016 року її тітки [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що 17.10.2014 року [PERSON] вчинила на її користь заповіт. Відповідач [PERSON] є спадкоємцем за законом, але спадщини не прийняв і на спадкове майно не претендує. Вона прийняла спадщину, проживала разом постійно із спадкодавицею, спадкові житлові будинки побудовані відповідно у 1913 році та у 1991 році, знаходились у фактичному володіння померлої, однак, в нотаріальній конторі отримати свідоцтво на спадщину за законом не може, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок, тому просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав, наслідки визнання позову йому відомі, що вбачається із змісту поданої ним письмової заяви. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що 19.08.2016 року в м. Чернівці померла [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається із житлових будинків, господарських будівель та споруд, які розташовані по вул. Центральна, 56, в с.Ревне Кіцманського району Чернівецької області. Житлові будинки 1913 року побудови та 1991 року побудови знаходились у фактичному володіння померлої [PERSON], що вбачається із змісту довідок виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради. 17.10.2014 року [PERSON] вчинила на користь [PERSON] заповіт. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її чоловік [PERSON]. Згідно довідки виконавчого комітету Стрілецько-Кутської сільської ради померла 19.08.2016 року [PERSON] була власником житлового будинку в с. Ревне, вул. Центральна, 56, в якому проживала [PERSON] з дня свого народження, 16.10.1993 року, по день смерті [PERSON] та вела спільне господарство. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Як передбачено статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Згідно ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Особа, яка подала заяву про прийняття спадщини, може відкликати її протягом строку, встановленого для прийняття спадщини. Як передбачено ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Згідно ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. \~Відповідно до ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов?язаний\~звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім?я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як розяснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Оскільки житлові будинки побудовані відповідно 1913 році та у 1991 році, згідно інструкції про технічну інвентаризацію не є самочинним будівництвом, перебували у фактичному володінні померлої [PERSON], з підстав відсутності іншого способу визнання права за позивачем, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1233, 1234, 1235, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297 ЦК України,

Outcome: approved