Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Луцької міської ради, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу та визнання права власності на майно. Свої позовні вимоги мотивує тим, що з 2006 року проживала разом з [PERSON], однією сім'єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, були пов'язані спільним побутом та бюджетом, а також вели спільне господарство. Спочатку проживали за адресою : [ADDRESS]. В березні 2007 року переїхали в квартиру [ADDRESS], де проживала матір [PERSON] - [PERSON], яка часто хворіла та потребувала постійного догляду. Вказує, що 18 березня 2013 року ними був придбаний автомобіль «Hyundai Accent» 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], вартістю 91000 гривень. Частину коштів зі спільного бюджету вони внесли як перший внесок за автомобіль, а на іншу частину коштів було оформлено кредит в банку. Кредит сплачували спільними коштами, оскільки обоє були пенсіонерами та отримували пенсію. Станом на 18 січня 2010 року кредит за вказаний автомобіль було повністю виплачено. [INFO] [PERSON] помер. Спадкоємцем після його смерті є його дочка [PERSON], на ім'я якої спадкодавець залишив заповіт. Враховуючи викладене, позивач вважає, що автомобіль був придбаний під час спільного проживання однією сім'єю з [PERSON] та за спільні кошти, а тому є їх спільною сумісною власністю. Просить встановити факт проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON] у період з вересня 2006 року до [INFO] та визнати за нею право власності на ? частину автомобіля марки «Hyundai Accent», 2007 року випуску, р.н.з. [NUMBER]. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов повністю з підстав, викладених в позовній заяві, та просили його задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, в ході судового розгляду вказувала, що позов не визнає, заперечує щодо його задоволення. Представник відповідача Луцької міської ради в судове засідання не з'явився з невідомих причин, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, показання свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до вимог ст.ст. 213, 214 ЦПК України рішення повинно бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Згідно з ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до п.5 ч.1 ст.256 ЦПК України, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу може бути встановлений у судовому порядку. Судом встановлено, що з вересня 2006 року [PERSON] проживала разом з [PERSON] однією сім'єю по день смерті останнього - [INFO]. Вони були поєднані спільним побутом, веденням домашнього господарства, у них був спільний бюджет, взаємні права та обов'язки по відношенню один до одного і між ними дійсно склалися усталені відносини, притаманні подружжю. Зазначені обставини підтверджуються сукупністю належних, допустимих та достатніх доказів, досліджених та проаналізованих судом, зокрема: показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]А, та [PERSON], які в судовому засіданні ствердили, що близько останніх восьми років до дня смерті [PERSON] проживав з [PERSON] однією сім'єю як чоловік та дружина, вони вели спільне господарство, мали спільний бюджет. Дані свідки також вказали, що саме в період спільного проживання однією сім'єю за спільні кошти було придбано автомобіль «Hyundai Accent». Показання свідків в свою чергу повністю узгоджуються з наявними у матеріалах справи висновками дільничного інспектора про результати розгляду звернення [PERSON] якими також встановлено в результаті проведеної перевірки факт спільного проживання однією сім'єю та ведення спільного господарства позивача з [PERSON] Крім того, факт спільного проживання підтверджується фотографіями, на яких зображені [PERSON] та [PERSON] та з яких вбачається наявність родинних, близьких стосунків між ними. Суд не приймає до уваги показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], оскільки свідчення даних свідків протиречливі та неконкретні. Зокрема, свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не вказали жодних відомих їм конкретних обставин життя [PERSON], а свідок [PERSON], яка зазначала, що проживала однією сім'єю з [PERSON] в період, коли останнім був придбаний спірний автомобіль, не змогла вказати ні марку, ні колір даного автомобіля, що ставить під сумніви правдивість показань останньої. Відповідно до змісту статей 321, 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Особа може бути позбавлена права власності лише у випадку і в порядку встановлених законом. Відповідно до ст. 74 Сімейного Кодексу України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Пунктом 3 ч. 1 ст. 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини (чоловіка) є майно, набуте нею (ним) за час шлюбу, але за кошти, які належали їй (йому) особисто. Згідно із зазначеними нормами при вирішенні питання про визнання майна подружжя їх спільною сумісною чи особистою приватною власністю з'ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і джерела його придбання. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 березня 2008 року, укладеного між ТзОВ «Український автомобільний холдинг» та [PERSON], останній придбав автомобіль марки «Hyundai Accent», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], вартістю 91000 гривень ( а.с.7-8). Також встановлено, що перший внесок за автомобіль в сумі 45000 гривень було сплачено спільними коштами [PERSON] та [PERSON], іншу частину коштів в розмірі 45000 гривень [PERSON] було надано в кредит ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідно до кредитного договору № 014/1107/73/41605, укладеного 14 березня 2008 року. Згідно довідки № 133, виданої 18 січня 2010 року Волинською обласною дирекцією АТ Райффайзен Банк Аваль, станом на 18 січня 2010 року кредит під заставу автомобіля марки «Hyundai Accent», 2007 року випуску, р.н. [NUMBER], погашено повністю. Як встановлено судом, погашення кредиту відбувалось спільними коштами [PERSON] та [PERSON], які будучи пенсіонерами та ведучи спільний бюджет, частину з пенсій, що отримували, вносили на погашення кредиту, а іншу частину витрачали на щоденні спільні потреби сім'ї. Таким чином, вищезазначений автомобіль був набутий в період проживання [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON], а тому, з врахуванням положень ст. 74 Сімейного кодексу України, є об'єктом права спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] Відповідно до статті 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 23 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 статті 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Відповідно до статті 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. З врахуванням вищенаведеної норми Закону, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] у праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] право власності на ? частину автомобіля марки « Hyundai Accent», 2007 року випуску, д.н.з. [NUMBER].

Outcome: approved