Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» про стягнення суми страхового відшкодування в розмірі 50 353,19 грн. Позовні вимоги мотивувала тим, що 08.02.2014 року в м. Вінниці по вул.. Ватутіна сталась ДТП, в якій було пошкоджено належній позивачці автомобіль марки «Фіат Добло», ДНЗ [NUMBER]. Винним у скоєнні даної ДТП постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2014 року було визнано [PERSON], цивільно-правова відповідальність була застрахована у страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія». 11.02.2014 року позивачка звернулась до відповідача із заявою про виплату суми страхового відшкодування. В липні 2014 року представники відповідача повідомили [PERSON] про прийняте ними рішення щодо виплати страхового відшкодування у розмірі 40 621,00 грн., яке на той час вони не мали можливості виплатити через скрутне матеріальне становище компанії. Розмір завданих позивачці матеріальних збитків вона підтверджує висновком експерта з автотоварознавчого дослідження № 515Е-08/14, складеним 27.08.2014 року приватним підприємством експертним науково-дослідним центром «Експертиза», згідно якого вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля складає 80 406,43 грн. З урахуванням договору страхування, відповідно до якого встановлено ліміт страхового відшкодування та розмір франшизи, позовні вимог щодо відшкодування матеріальної шкоди у вигляді виплати суми страхового відшкодування, заявлені у розмірі 49 000,00 грн. Станом на 02.10.2014 року страховиком не було виплачено позивачці страхове відшкодування, у зв'язку із чим остання нарахувала пеню за прострочення виплати у розмірі 1 208,21 грн. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позову підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Проти ухвалення по справі заочного рішення суду позивачка не заперечувала. Представники відповідача страхового товариства з додатковою відповідальністю «Гарантія» Свириденко Г.О. та Мосціпан Р.М. в судове засідання повторно не з'явилися, хоча про час та місце судового розгляду повідомлялись завчасно та належним чином, копії ухвали про відкриття провадження та позовної заяви отримали, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до положень статті 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 08.02.2014 року в м. Вінниці по вул. Ватутіна сталась дорожньо-транспортна пригода, в якій було пошкоджено належний на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 27.11.2013 року [PERSON] автомобіль марки «FІАТ DОВLО», 2004 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], зеленого кольору (а. с. 18). Згідно постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 03.03.2014 року по справі № 127/2553/14-п, винним у скоєнні даної ДТП визнано [PERSON], водія автомобіля марки «ЗиЛ» 431412 КО, номер державної реєстрації АВ 1129 ВМ (а. с. 14). Згідно протоколу огляду транспортного засобу, складеного 11.02.2014 року аварійним комісаром Іщенко О.І. та експертом авто товарознавцем ПП ЕНДЦ «Експертиза» Кожушаним В.М., належному позивачці автомобілю завдано значних ушкоджень, перелік та опис яких міститься у даному протоколі (а. с. 17-18). Згідно полісу обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 11.03.2013 року № АС/2233758, строк дії якого з 12.04.2013 року по 11.04.2014 року включно, цивільно-правова відповідальність особи, винної у скоєнні ДТП - [PERSON], застраховано у Страховому товаристві з додатковою відповідальністю «Гарантія». 11.02.2014 року позивачем на ім'я Генерального директора СТ з ДВ «Гарантія» було подано письмове повідомлення про настання страхового випадку по договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, яка була отримана аварійним комісаром того ж дня (а. с. 9). 19.03.2014 року [PERSON] звернулась на ім'я генерального директора СТ з ДВ «Гарантія» із заявою про виплату страхового відшкодування (а. с. 11). В липні 2014 року представники Страхового товариства з додатковоювідповідальністю «Гарантія» по телефону повідомили позивача про прийнятерішення про виплату страхового відшкодування у сумі 40 621 грн. та неможливість на даний перерахування належних коштів у зв'язку із незадовільним фінансовим становищем товариства. Згідно висновку експерта № 515Е-08/14 з авто товарознавчого дослідження, складеного 27.08.2014 року приватним підприємством експертним науково-дослідним центром «Експертиза», вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля «FІАТ DОВLО», 2004 року випуску, номер державної реєстрації [NUMBER], зеленого кольору, внаслідок пошкодження під час ДТП, на підставі даних технічного огляду, проведеного 11.02.2014 р., складає 80 406,43 грн. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про часткове задоволення позову з наступних підстав. Відповідно до вимог статті 6 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Статтею 9 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що обов'язковий ліміт відповідальності страховика - це грошова сума, в межах якої страховик зобов'язаний провести виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування. Оскільки вина застрахованої за полісом від 11.04.2013 року №АС/2233758 особи, [PERSON], встановлена судовим рішенням, яке набуло законної сили, то ДТП, яка сталася 08.02.2014 року, відповідно до ст. 6 вищевказаного Закону України, є страховим випадком, внаслідок якого у страховика - СТ з ДВ «Гарантія», настає обов'язок здійснити виплату страхового відшкодування. Пунктом 16 абзацу 2 постановою Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.03.2014 року №4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» передбачено, що обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної майну потерпілих унаслідок дорожньо-транспортної пригоди, так і захисту майнових інтересів страхувальників, враховуючи положення статті 1194 ЦК, питання про відшкодування шкоди самою особою, відповідальність якої застрахована, вирішується залежно від висловленої нею згоди на таке відшкодування та виконання чи невиконання нею передбаченого статтею 33 Закону обов'язку щодо письмового надання страховику, з яким укладено відповідний договір повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого зразка. У разі відсутності такої згоди завдана потерпілому шкода підлягає відшкодуванню страховиком у межах передбаченого договором страхування страхового відшкодування. Відповідно до ч. 22.1 ст. 22 вказаного Закону України, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно Полісу від 11.04.2013 року № АС/2233758, розмір страхової суми за шкоду заподіяну майну потерпілому складає 50000 грн., а франшизи - 1000 грн. На вимогу статті 33 даного Закону України, позивачем було повідомлено Відповідача про страховий випадок, та в свою чергу виконано всі обов'язки, у тому числі по збереженню майна до його огляду представником страховика (аварійним комісаром). Відповідно до п.1 ст. 992 Цивільного кодексу України, у разі несплати страховиком страхувальникові або іншій особі страхової виплати, страховик зобов'язаний сплатити неустойку в розмірі, встановленому договором або законом. Відповідно до п. 36.5 ст. 36 відповідного Закону України, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє у період, за який нараховується пеня. Частиною 3 статті 37 Закону передбачено, що незадовільне фінансове становище страховика не є підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування. Згідно статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатньої страхової виплати (страхового відшкодування), для повного відшкодування завданої нею шкоди, зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до положень частини 2 статті 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Оскільки страховик не проводив експертного дослідження розмірів матеріальної шкоди, завданої [PERSON], суд приймає до уваги надані позивачем докази завданих їй збитків, в тому числі висновок експерта № 515Е-08/14 з авто товарознавчого дослідження, складеного 27.08.2014 року приватним підприємством експертним науково-дослідним центром «Експертиза». Позовна вимога [PERSON] про стягнення відповідно до положень статті 625 ЦК України трьох відсотків річних від простроченої суми страхового відшкодування задоволенню не підлягає, оскільки дана норма не застосовується до виниклих правовідносин. Відповідальність, передбачена статтею 625 ЦК України у вигляді трьох відсотків річних, встановлена для осіб, які прострочили виконання грошового зобов'язання, а в даному випадку правовідносини між сторонами виникли з приводу виконання договору страхування. При цьому для особи, яка прострочила виконання, встановлена спеціальна відповідальність у вигляді пені, яка в даному випадку позивачем нарахована, а судом дана позовна вимога задовольняється. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України та із врахуванням положень Закону України «Про судовий збір», відповідно до статті 5 якого, позивачка звільнена від сплати судового збору, оскільки даний спір стосується її порушених прав як споживача. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: partial