Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання останньої такою, що втратила право на користування будинком [ADDRESS]. В обґрунтування вимог позову покликається на те, що являється власником спірного будинку, в якому зареєструвала подругу матері, яка прохала її про прописку у м.Марганці, оскільки необхідно їй було оформити певні документи. Відповідачка фактично з моменту реєстрації не проживала у спірному будинку, через місяць після неї оформила необхідні документи та мала поїхати на проживання до м.Нікополь, знявшись з реєстрації. З цього часу від про неї не надходило жодної звістки. Просить позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на його мотиви, дала аналогічні пояснення. Просить позов задовольнити. Відповідачка та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, хоча повідомлялись про таке належно та вчасно, зокрема через опублікування оголошення в пресі, про причини неявки суд не повідомили, у зв'язку з чим суд вважає можливим розгляд справи у їх відсутності за наявними у справі доказами з постановленням заочного рішення, відповідно до вимог ст. 224 ЦПК України, зі згоди представника позивача. Заслухавши позивачку, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про необхідність задоволення позову, виходячи з наступного. Відповідно до договору дарування від 07 липня 2003 року [PERSON] прийняла у дар будинок [ADDRESS] (а.с.4), про що свідчить й витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 47942663 від 19 листопада 2015 року (а.с.5). З копії будинкової книги вбачається, що у спірному будинку зареєстрована [PERSON] (а.с.7-8), про що свідчить й довідка, видана 9 кварталом Марганецької міської ради 23 листопада 2015 року (а.с.9). Як вбачається з акту 9 кварталу Марганецької міської ради, виданого 23 жовтня 2015 року [PERSON] не проживає у [ADDRESS] з весни 2008 року (а.с.8). З положень ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутись до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Враховуючи те, що відповідачка не проживає у спірному житлі з весни 2013 року, однак продовжує бути зареєстрованою у ньому, суд приходить до висновку, що її слід визнати такою, що втратила право користування будинком [ADDRESS]. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідачки слід стягнути на користь позивачки сплачені нею при зверненні до суду 487 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved