Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила визнати договір купівлі-продажу № Н7-54 від 20.01.1998 року, укладений на Біржі нерухомості та основних фондів «Україна», квартири [ADDRESS] частково недійсним в частині придбання покупцями [PERSON] та [PERSON]; визнати за [PERSON] право власності на 3/5 частини квартири [ADDRESS], а за [PERSON] право власності на 2/5 частини квартири; припинити право спільної часткової власності [PERSON] на частку у майні, квартирі [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], зобов'язавши її сплатити Карачевскому вартість його частки з урахуванням проведеного ремонту у сумі 57465,44 грн. В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначила наступне: 03 вересня 1988 року між сторонами був укладений шлюб, який було розірвано 15 січня 2013 року. 20 січня 1998 року, під час перебування у шлюбі, було придбано на біржі нерухомості «Україна» квартира [ADDRESS]. Позивач [PERSON] зазначила, що до укладення шлюбу, вона мала особисту власність - квартиру [ADDRESS], в якій і проживали сторони по справі. У 1998 році сторони вирішили поліпшити свої житлові умови шляхом продажу квартири [PERSON] та за рахунок отриманих коштів та за рахунок коштів, які були набуті під час шлюбу, придбати квартиру більшої площі, що було і зроблено. Але, у договорі купівлі-продажу була зазначено, що сторони придбали квартиру по 1/2 частині, що не відповідає дійсності і тому позивач просить визнати за нею право власності на 3/5 частини квартири, враховуючи вартість дошлюбного майна, а за відповідачем - 2/5 частини спірної квартири. Позивач також зазначила, що перебуваючи у шлюбі відповідач практично не працював, ставився до позивача з неповагою, погрожував їй, чинив сварки, знущався над сином, у зв'язку з чим позивачка постійно зверталась до правоохоронних органів. Крім того, позивачем у повному обсязі здійснювалось повне утримання квартири за власні кошти. У 2007 році помер батько [PERSON], та вона разом зі своїм братом, після оформлення спадщини, продала будинок у якому мешкав батько, та отримала по договору 25000 доларів США, які були у повному обсязі витрачені на ремонт квартири. Тому, позивач вважає, що внаслідок ремонту, вартість якого склала 186146 грн., її частка у квартирі значно збільшилась, і тому за відрахуванням половини вартості проведеного ремонту за її власні кошти вартість частки позивача складає 57465, 44 грн., яке є незначною, і тому, посилаючись на положення ст.. 62, 70, 71 СК України, ст.. 365 ЦК України позивач просила припинити право власності відповідача на його частку, та визнати за позивачем право власності на всю квартиру з обов'язковою сплатою компенсації частки відповідача у сумі 57465, 44 грн. У судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON], яка діяла на підставі довіреності, у повному обсязі підтримали вимоги, та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] не погодившись з позовом [PERSON] заявив зустрічний позов, в якому просив виділити в натурі ? частину квартири [ADDRESS] та визнати за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимоги зазначив наступне: 03 вересня 1988 року між сторонами був укладений шлюб, який було розірвано 15 січня 2013 року. 20 січня 1998 року, під час перебування у шлюбі, було придбано на біржі нерухомості «Україна» квартира [ADDRESS], і тому, оскільки сторони під час придбання спірної квартири знаходились у шлюбі, квартира повинна належати їм на праві власності у рівних частках. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON], який діяв на підставі довіреності, зазначив, що він підтримає позовні вимоги [PERSON], та заперечує проти задоволення первісного позову, а також пояснив, що [PERSON] не надано належних доказів, що саме кошті отримані від продажу квартири [ADDRESS] були витрачені на придбання спірної квартири; також [PERSON] не доведено сплати усіх комунальних витрат на квартиру та проведення ремонтних робіт у квартири не може збільшити частку у праві власності. Крім того, представник [PERSON] зазначив, що відповідач у категоричній формі заперечує проти позбавлення його права власності на спірну квартиру, оскільки іншого житла не має, а не може мешкати разом з позивачем внаслідок неприязних стосунків. [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення зустрічного позову, та наполягали на задоволення первісного позову. У судовому засіданні були допитані свідки. Так, свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що вона знає сторони по справі з 1998 року, працювали медичною сестрою за їх місцем мешкання. Свідку відомо, що для поліпшення житлових умов [PERSON] продала свою однокімнатну квартиру та придбала 3-х кімнатну квартиру, зробила в ній ремонт, на що витрачала тільки свої кошти. Відповідача [PERSON] знає як чоловіка, який не працював, постійно просив у дружини кошти та вчиняв сварки у сім'ї. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що знає [PERSON] з 1987 року, [PERSON] знає з часу їх одруження. Свідок зазначила, що була сусідкою сторін по справі, коли вони мешкали у однокімнатної квартирі по [ADDRESS]. Свідку відомо, що сторони придбали трьохкімнатну квартиру за рахунок продажу однокімнатної квартирі, а всі ремонтні роботи у квартири були зроблені [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від продажу спадщини. Свідку відомо, що відповідач ніякої участі у утриманні житла та проведенні ремонтних робіт не здійснював, а також до позивача та сина висловлював погрози, бив їх. Свідок [PERSON] у судовому засіданні зазначила, що знає [PERSON] знає з 1990 року, з часу народженні у сторін дитини, оскільки на цей час працювала медичною сестрою у дитячої лікарні та приходила до квартири подружжя, які на той час мешкали у однокімнатної квартирі по [ADDRESS]. Згодом у неї з сторонами по справі склалися дружні відносини. Свідку відомо, що сторони придбали трьохкімнатну квартиру за рахунок продажу однокімнатної квартирі, а всі ремонтні роботи у квартири були зроблені [PERSON] за рахунок коштів, отриманих від продажу спадщини. Як зазначає свідок, з часом відносини у родині сторін по справі погіршилися, відповідач перестав працювати, почав піднімати руку на дружину та сина, руйнував меблі у квартирі. У 2012 році, коли [PERSON] дуже захворіла, [PERSON] кинув її та сина та виїхав з квартири. Суд, вислухавши пояснення позивача, її представника, представника відповідача, дослідивши докази у їх сукупності, вважає позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи сторони перебували у шлюбі, який було зареєстровано 03 вересня 1988 року (а.с.8), та розірвано15 січня 2013 року. (а.с.9). Згідно договору купівлі-продажу № Р7-54, укладеного на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» від 20 січня 1998 року [PERSON] та [PERSON] придбали у рівних частках квартиру [ADDRESS] за суму у розмірі 23400 грн. Судовим розглядом встановлено та не заперечується сторонами по справі [PERSON] належала на праві особистої власності квартира [ADDRESS]. Відповідно до договору купівлі-продажу № Н3Б-8085 від 14 січня 1998 року [PERSON] продала зазначену квартиру за суму у розмірі 5300 грн. Згідно до вимог ст. 22 Кодексу про шлюб та сім'ю УРСР , який діяв на час придбання та продажу квартир, та ст. ст.60, 63 Сімейного Кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, і вони мають рівні права на володіння, користування та розпорядження цим майном. Ст.. 24 КпШС УРСР майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Відповідно до роз'яснень, що містяться у п.п. 22, 23, 24 постанови Пленум у Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи із дійсної вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Таким чином, майно, набуте дружиною, чоловіком до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. Якщо у придбання майна подружжя крім спільних коштів вкладені і кошти, отримані від реалізації особистого майна одного з них, то при доведеності цього факту частка у спільному майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю (частини 1, 7 ст. 57 СК). Суд вважає встановленим, що купівля квартири [ADDRESS] відбувалась також за гроші, отримані від продажу квартири [ADDRESS], оскільки між зазначеними правочинами сплинув незначний проміжок часу (6 днів), зазначені обставини підтвердили свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] Враховуючи, що загальна вартість квартири [ADDRESS], на час її придбання, складала 23400 грн., вартість квартири [ADDRESS], на час її придбання, складала 5300 грн., що є 1/5 частиною від вартості спірної квартири, яку суд визнає особистою власністю [PERSON] і тому збільшує її частку у сумісному майні подружжя. Таким чином, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача [PERSON] щодо зміни часток у праві власності на квартиру [ADDRESS], відповідно до вимог ст.. 24 КпШС УРСР, ст. 57 СК України, та змінює частки у праві власності [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS], визнавши за [PERSON] право власності на 3/5 частини квартирі [ADDRESS] замість 1/2 частини квартири, та визнати за [PERSON] право власності на 2/5 частини квартирі [ADDRESS] замість 1/ 2 частини квартири. Враховуючі вищезазначене, не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про визнання за ним право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про розподіл спірної квартирі у натурі, оскільки квартира у багатоквартирному будинку не може бути розподілена в натурі з окремим виходами, і тому [PERSON] не позбавлений можливості звернення до суду з позовом про визначення порядку користування квартирою. Позовні вимоги [PERSON] про припинення право спільної часткової власності [PERSON] на частку у майні, квартирі [ADDRESS] та визнання за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], зобов'язавши її сплатити Карачевскому вартість його частки з урахуванням проведеного ремонту у сумі 57465,44 грн. задоволенню не підлягають, виходячи за наступного. За змістом ч. ч. 1, 2, 4, 5 ст. 71 СК України майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених ЦК України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди, присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. Відповідно до ст.365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є не можливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Із змісту зазначеної норми закону випливає, що припинення права особи на частку в спільному майні допускається за наявності будь-якого з передбачених пунктами 1-3 частини першої статті 365 ЦК України випадку, але лише в тому разі, коли таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вищезазначена стаття передбачає умови, за наявності яких можливе припинення права на частку в спільному майні. Задоволення таких вимог допускається згідно з частиною 2 цієї статті лише за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. [PERSON] в судове засідання не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування того, що вона у передбаченому ч. 2 ст. 365 ЦК України порядку внесла вартість часток на депозит суду, а також, що існують обставини, які перешкоджають сторонам спільно користуватися належним їм майном. Посилання [PERSON] на той факт, що вона здійснила ремонт, за кошти отримані від продажу спадкового майна та сплачувала всі комунальні послуги, не є підставою для зменшення частки відповідача у праві спільної сумісної власності. Крім того, [PERSON] не позбавлена можливості звернення до суду з позовом про відшкодування витрат, понесених у зв'язку з утриманням власності. Також, у судовому засіданні представник [PERSON] заперечував щодо припинення його права власності на спірну квартиру, оскільки у [PERSON] іншого житла не має та його частка у квартирі не є незначною. На підставі викладеного і

Outcome: partial