Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області про зняття арешту з майна. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Рішенням Запорізького апеляційного суду від 25.10.2001 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 15 600,81 грн., 3 % річних у сумі 1958 грн. та державне мито в розмірі 175 грн. 58 коп.(справа 2-362). Комунарським ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області відповідно до постанови від 17.07.2008 року, для забезпечення виконання рішення суду, було накладено арешт на все майно та оголошено заборону на його відчуження за виконавчим листом № 2-362 від 20.02.2002 року. Борг, у зв`язку із виникненням якого було накладено арешт на майно, сплачено у повному обсязі, але арешт з майна не знято. На своє письмове звернення від 28.05.2019 року до Комунарського ВДВС м. Запоріжжя, позивач отримала лист, з якого встановлено, що будь-яка інформація та матеріали виконавчого провадження про стягнення боргу за виконавчим листом № 2-362 відсутні. На цей час державним виконавцем неможливо зняти арешт на підставі ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», тому рекомендовано звернутись до суду. Тому, позивач просить суд зняти арешт з усього майна, яке їй належить, накладений постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження державним виконавцем Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції Косар О.О. від 17.07.2008 року серія АА № 718614, (реєстраційні номера обтяжень № 7583439 та № 7583442), у зв`язку із примусовим виконання виконавчого листа № 2-362 виданого 20.02.2002 року Запорізьким Апеляційним судом. Ухвалою суду від 05.08.2019 позовну заяву було залишено без руху, 22.08.2019 року позивачем усунені недоліки. 03.09.2019 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялась своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомила. Свої інтереси довірила представляти [PERSON] . Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, на задоволенні позовних вимог наполягав, посилаючись на факти, викладені у позові. Додатково зазначив, що даний час виконавчі провадження, де боржником є [PERSON] на виконанні у державній виконавчій службі відсутні. Борг за рішенням Запорізького Апеляційного суду від 20.02.2002 року, де стягувачем є [PERSON] погашено, що підтверджено копіями квитанцій, наданих до суду. Заборгованість [PERSON] кожного місяця поштовим переводом направляла [PERSON] . Представник Комунарського відділу державної виконавчої служби м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області - Алімова Є.А. в судовому засіданні проти позову заперечувала, зазначила, що відсутні підстави для зняття арешту, так як достовірно невідомо, чи повністю сплачена сума заборгованості. Відповідно перевірки Автоматизованої системи виконавчого провадження, будь-яка інформація щодо виконавчих проваджень стосовно боржника [PERSON] відсутня. На даний час надати більш детальну інформацію щодо винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження АА № 718614 від 17.07.2008 року не має можливості. Для з`ясування обставин щодо погашення боргу [PERSON] , останнього суд викликав в судове засідання, призначене на 04.12.2019 року. Водночас, до суду [PERSON] не з`явився, заяв та клопотань не надав. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, проаналізував законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно вимог ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Запорізького Апеляційного суду від 25.10.2001 року (справа № 22-277 ) з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг у розмірі 15 600,81 грн., 3% річних у розмірі 1958 грн. та мито у розмірі 175,58 грн.(а.с. 20-22). На підставі вищезазначеного рішення, Запорізьким Апеляційним судом 25.10.2001 року було видано виконавчий лист № 2-362 (а.с. 23). Розпорядженням державної виконавчої служби Головному бухгалтеру салону-перукарні «Пава - плюс» пропонується з усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] проводити утримання в розмірі 20% щомісячно до погашення заборгованості у розмірі 17734,36 грн.(а.с. 24). Для забезпечення виконання рішення суду, державним виконавцем ВДВС Комунарського району винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 28.07.2004 року серія АА № 866114 (а.с. 8). З Витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна № 19748514 від 17.07.2008 року вбачається, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження серії АА № 718614 від 17.07.2008 року, винесеною державним виконавцем Комунарського ВДВС ЗМУЮ Косар О.О.: внесено зміни до постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 24.11.2003 року серії АА № 418109 (копія АМ 079061) по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-362 виданого 20.02.2002 року Апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу у розмірі 17734,39 грн. та накладено арешт на рухоме майно належне [PERSON] , р.н.о.к.п.п. [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження № 7583439 та № 7583442 (а.с. 11). З копій квитанцій, доданих до матеріалів справи встановлено, що [PERSON] надала докази про сплату на користь [PERSON] в рахунок погашення боргу суму в розмірі 14 484 грн. 52 коп. (а.с. 45-76). До суду було викликано стягувача [PERSON] для підтвердження погашення боргу [PERSON] , проте він не з`явився, заперечень до суду не надав. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. З відповіді Комунарського ВДВС м. Запоріжжя від 24.06.2019 року у базі АСВП не знайдено виконавчого провадження щодо виконавчого листа № 2-362, виданого 20.02.2002 року Запорізьким апеляційним судом про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми у розмірі 17734,39 грн., щодо якого накладено арешти від 17.07.2008 року відповідно до постанови серія АА № 718614 (а.с. 10). Згідно зі ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений в його здійсненні. Згідно з вимогами ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним прав користування та розпорядження своїм майном. Є вичерпний перелік підстав для зняття державним виконавцем арешту з усього майна боржника або його частини. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, враховуючи, що на цей час порушується право приватної власності [PERSON] , внаслідок чого вона позбавлена змоги у повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, з урахуванням даних Комунарського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ в Запорізькій області, згідно яких жодне виконавче провадження, де боржником є [PERSON] відсутнє, та того факту, що фактично відпала необхідність у арешті, накладеному на все майно позивача, суд, вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved