Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що за час спільного проживання у шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Зазначає, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини в добровільному порядку не надає, хоча має таку можливість, так як інших утриманців не має та є працездатним. Просить стягувати з [PERSON] на її користь на утримання дитини аліменти у твердій грошовій сумі по 1500 гривень щомісяця до досягнення ним повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася, просила справу розглянути справу без її участі та підтримала позовні вимоги. На ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не прибув, хоча належним чином був повідомлений про день, час та дату розгляду справи, що свідчать розписки про отримання ним повістки. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Так, судом встановлено, що [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ № 168349 від 20.11.2012 року. Згідно довідки № 503, виданої виконавчим комітетом Стрілецько-Кутської ради, Кіцманського району, Чернівецької області від 27.03.2018 року, вбачається, що на утриманні [PERSON] знаходиться малолітній син [PERSON], [INFO]. Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Ч.2ст.182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Стаття 184 СК України передбачає, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивачка посилалася на те, що відповідач інших утриманців немає, являється працездатною особою, фізично здоровою, працює по найму у фізичних осіб, має мінливий однак значний дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини, яка проживає з нею та знаходяться на її повному утриманні. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною, здоровою особою, на утриманні інших осіб не має, враховуючи право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов'язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що слід стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно до його повноліття, починаючи стягнення з дня предявлення позову. Разом з тим, вимога позивача про стягнення аліментів в більшому розмірі до задоволення не підлягає, оскільки позивач не надала суду відповідні докази, які б стали підставою для стягнення аліментів відповідно до заявлених вимог. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку із частковим задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітнього сина, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Датою подачі позову є 29 березня 2018 року. Згідно ч.6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи наведене,

Outcome: partial