Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати за нею право власності на право власності на земельну ділянку, площею 0,2500 га, кадастровий номер [NUMBER], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] За життя заповіту померлий не склав. Спадкоємцями першої черги за законом є його дружина, тобто вона, та діти спадкодавця: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За життя спадкодавець отримав у спадок від своєї матері земельну ділянку, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим 20.12.2008 року Бердянською районною державною нотаріальною конторою Запорізької області. У встановлений законом строк вона звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області Шевченко Т.В. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець першої черги за законом. Діти спадкодавця подали заяви про відмову від спадщини на її користь. З метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] на зазначену вище земельну ділянку, 29.07.2015 року вона звернулась до приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області. Однак, постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 29.07.2015 року нотаріус відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину. Свою відмову нотаріус пояснив відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на це нерухоме майно. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Представник Дмитрівської сільської ради Бердянського району Запорізької області подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в зв'язку з наступним. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого Дмитрівською сільською радою Бердянського району 28 вересня 1998 року на підставі рішення виконкому Дмитрівської сільської ради №24 від 21 березня 1996 року, зареєстрованого в Книзі записів актів на право приватної власності на землю [NUMBER], [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2500 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20.12.2008 року Бердянською районною державною нотаріальною конторою Запорізької області спадкоємцем померлої [INFO] року є її син - [PERSON] [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмові від неї. За змістом ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що постановою приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу від 29 липня 2015 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку у зв'язку з відсутністю державної реєстрації права власності спадкодавця на земельну ділянку, площею 0,2500 га, що розташована за адресою: [ADDRESS] Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 57-59 ЦПК України, зазначені ним обставини. Аналізуючи надані докази, суд приймає до уваги наявні письмові докази, пояснення свідків і приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved