Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ у власність частини земельної ділянки, посилаючись на те, що є власником 40/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.10.2009року у справі №2-166/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про виділ частки домоволодіння належні їй 40/100 частин домоволодіння, за адресою: [ADDRESS] виділені у власність в натурі. Інші 43/100 частини зазначеного домоволодіння належать відповідачам [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] 03.06.2013року [PERSON] продав, а відповідачі [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] купили ( кожний в рівній частині по ј частині) земельну ділянку площею 0,026га, за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 30.07.2014року у справі № 666/241/14ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] .. [PERSON] , [PERSON] визнано договір від 03.06.2014року купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,026га, кадастровий номер 6510136300:31:002:0070, розташованої в [ADDRESS] , укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] частково недійсним, в частині 40/100 частини земельної ділянки розміром 0,0260, на яку має право [PERSON] відповідно до частки у праві власності. На теперішній час співвласники земельної ділянки не можуть визначити порядок користування нею, що призводить до постійних конфліктів між ними. Відповідно до положень ст.ст. 88,120 ЗК України, ст. 377 ЦК України, з урахуванням уточнених в ході розгляду справи позовних вимог позивач просила виділити їй в натурі у власність частину земельної ділянки кадастровий номер 6510136300:31:002:0070, площа 0,26га розташованої в [ADDRESS] відповідно до другого варіанту судової земельно-технічної експертизи Херсонського відділення Одеського науково - дослідницького інституту судових експертиз №18-352/379 від 27.06.2019року. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] звернулися до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання земельної ділянки неподільною, посилаючись на те, що їм на підставі договору міни від 03.10.2012року належать 43/100 частини домоволодіння [ADDRESS] , яка складається із частини підвалу, сходин на першому поверху та другий поверх, [PERSON] на підставі рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.10.2009року належить 40/100 частини домоволодіння, яка складається із частини підвалу та першого поверху На підставні договору купівлі - продажу від 03.06.2013року їм на праві спільної часткової власності належить земельна ділянка кадастровий номер 6510136300:31:002:0070, площею 0,026га, по [ADDRESS] . З огляду на те, що фактично для обслуговування будинку по всьому його периметру,( за винятком сходів першого поверху та прилягаючого ганку, що належить їм), як ними та і відповідачкою використовується вся земельна ділянка за її безпосереднім цільовим призначення - для розміщення та обслуговування житлового будинку. Згідно технічного паспорту від 08.10.2013року житловий будинок по цокольному поверху займає 152.9кв.м. спірної земельної ділянки, розмір прибудинкової території становить 107,1кв.м. Відповідно до п.п.3.12 -3.26 ДБН -360-92 чинних будівельних норм та правил, пожежних та санітарних норм, якими регулюються питання забудови, експлуатації та обслуговування житлових будинків (садибних забудов) для обслуговування будинку встановлені певні мінімальні вимоги розмірів прилягаючої прибудинкової території, а саме, 126.9кв.м. Отже, з урахуванням зазначеної по периметру розміру земельної ділянки 152,9кв.м. мінімальна площа для обслуговування будинку має бути 126,9кв.м., а фактично становить 107,1кв.м.. Згідно до ч.3 ст. 364 ЦК України у разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Отже, виділення у власність в натурі [PERSON] частини прибудинкової території, рівно як і земельної ділянки під будинком є неприпустимим та призведе до втрати нею її цільовим призначенням - для обслуговування належної їм частини житлового будинку. Відповідно до ст.183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Приймаючи до уваги порядок виділу сторонам житлового будинку в натурі, спірна земельна ділянка є неподільною через її малу площу та вимоги будівельних, пожежних та санітарних норм і правил, оскільки [PERSON] вважає спірну земельну ділянку такою, що підлягає виділу в натурі, єдиним можливим та прийнятним способом захисту своїх прав, вважають подання зустрічного позову про визнання земельної ділянки неподільною. З огляду на викладене позивачі просили визнати земельну ділянку кадастровий номер 6510136300:31:002:0070, площею 0,026га, розташовану в [ADDRESS] неподільною річчю, відмовити в задоволенні первісного позову та відшкодувати за рахунок відповідача витрати по сплаті судового збору. Ухвалою суду від 10.02.2016року зустрічна позовна заява об`єднана в одне провадження з первісним позовом. В судовому засіданні представник позивачки за первісним позовом позовні вимоги підтримав та просив провести виділ земельної ділянки, відповідно до другого варіанту судової земельно-технічної експертизи Херсонського відділення Одеського науково - дослідницького інституту судових експертиз №18-352/379 від 27.06.2019року, в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засідання відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову, зазначаючи, що запропоновані експертами Грибаковою Н.Г. у висновку № 16 від 30.11.2016року, [PERSON] у висновку № 18-352/379 від 27.06.2019року варіанти виділу земельної ділянки передбачають відхилення від часток у праві власності, при чому в сторону збільшення частки [PERSON] та суттєвого зменшення належних їм 60/100 частин земельної ділянки на підставі договору купівлі - продажу від 03.06.2013року. Крім того, зважаючи, що належне співвласникам домоволодіння поділено на перший та другий поверхи, має спільний фундамент, спільні несучі стіни, спільні міжповерхові залізобетонні перекриття, спільну конструкцію даху, покрівлю, присвоєння різних адрес даним часткам є неможливим, що також виключає доцільність поділу земельної ділянки. Заслухавши пояснення сторін їх представників, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановленому законом. В силу положень статей 21,24, 41 Конституції України, ст.ст. 319,358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі захисту часткової власності. Судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до договору купівлі -продажу від 03 червні 2013року та рішення Дніпровського районного суду м. Херсона від 30 липня 2014року у справі № 666/241/14-ц [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками 60/100 частин земельної ділянки про [ADDRESS] , власником інших 40/100 частин вказаної земельної ділянки є [PERSON] (а.с.7-8, 18). Рішенням Дніпровського районного суду м. Херсона від 26.10.2009року у справі №2-166/09 виділено у власність [PERSON] в житловому будинку літ. «Б», по [ADDRESS] , підвал IV площею 25,2кв.м, підвал V площею 27,4кв.м., комору VI площею 2.1кв.м. На першому поверсі приміщення 1-2 хол, 1-3 жилу кімнату, 1-4 жилу кімнату, 1-5 коридор, 1-6 туалет, 1-7 ванну, 1-8 кухню загальною площею 136,8кв.м., а також надвірну споруду № [NUMBER] , що складає 40/100 частини домоволодіння.(а.с.6). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору міни від 03.10.2012року належить 43/100 частини домоволодіння розташованого за адресою: [ADDRESS] , які складаються із: житлового будинку літ. «В», приміщення III підвал площею 28,8кв.м., підвал II площею 16,2кв.м., сходи I площею 5,0кв.м,. сходи 1-1площею 5,0кв.м., сходи 1-9 площею 5,0кв.м., хол 1-10 площею 15,8кв.м., житлове приміщення 1-11 площею 28,7кв.м., жиле приміщення 1-13 площею 16,9кв.м., вбиральня 1-12 площею 2,0кв.м., ванна 1-14 площею 3,8кв.м.,кухня 1-15 площею 17.5кв.м.. Отже, матеріалами справи підтверджено та визнається сторонами, що на земельній ділянці площею 0,026га, розташований один двоповерховий будинок, який розділений на дві частини, кожен із яких самостійно функціонує в складі житлових та допоміжних приміщень. При цьому [PERSON] володіє приміщеннями першого поверху та частиною підвальних приміщень, [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] володіють приміщеннями другого поверху, сходовими клітинами та частиною підвальних приміщень. Висновками призначених в ході розгляду справи судових земельно-технічних експертиз № 30 від 21.03.2016року, № 16 від 30.11.2016року № 18-352/379 від 27.06.2019року підтверджено, що земельну ділянку кадастровий номер 6510136300:31:002:0070 загальною площею забудови 0,026 кв.м. технічно не можливо поділити між співвласниками згідно їх часток у праві власності. Виділ частки належної [PERSON] земельної ділянки, а саме 40/100 частин можливий лише за рахунок суттєвого зменшення площі земельної ділянки відповідачів за первісним позовом, яким на підставі договору купівлі - продажу земельної ділянки від 03.06.2013 року належить 60/100 частки (а.с.61- 70, 107-136 т1, а.с.10-29 т.2). Згідно зі частинами першою - четвертою статті 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Для виділу частки із спільного нерухомого майна повинна бути технічна можливість. Насамперед це означає, що частка яка виділяється повинна бути реально окремим об`єктом нерухомого майна. При цьому частка яка залишається у іншого власника (власників) має також бути окремим об`єктом нерухомого майна в розумінні ст. 181 ЦК України. Тобто, з певної точки зору при будь-якому виділі частки з нерухомості, завжди відбувається поділ цієї нерухомості на два самостійних об`єкта. Однак у будь-якому випадку наявне в однієї особи право не може порушувати права іншої особи( ч.5 ст.319 ЦК України) З врахуванням закріплених в п.6 ст.3 ЦК України засад справедливості, добросовісності та розумності, що спонукають суд до врахування при вирішенні спору інтересів обох сторін, зважаючи на технічну неможливість виділу у власність [PERSON] натурі 40/100 частин земельної ділянки, а [PERSON] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] відмовляються від отримання грошової компенсації за рахунок суттєвого зменшення належних їм 60/100 частин земельної ділянки, суд приходить до висновку про відмову позивачці за первісним позовом у задоволенні позовних вимог про виділ в натурі 40/100 частин земельної ділянки. Зустрічний позов про визнання земельної ділянки, площею 0,0260га за адресою: [ADDRESS] неподільною річчю також задоволенню не підлягає, оскільки позивачі обрали даний спосіб захисту порушеного права в межах заявленого до них позову про виділ в натурі частини земельної ділянки, фактично заперечуючи проти заявленого первісного позову. Проте, поняття неподільної речі визначено законодавством (ст. 183 ЦК України), і застосується у разі технічної неможливості поділити (виділити) земельну ділянку, а також у разі неможливості спільного користування нею, тому суд вважає, що обраний позивачами спосіб захисту порушеного права не відповідає тим, що передбачені законодавством. Відповідно до положень ч.2. п.2 ст.141 ЦПК України вимоги позивача за первісним позовом та позивачів за зустрічним позовом про стягнення судових витрат задоволенню не підлягають та покладаються на них. На підставі викладеного, ст.ст. 21,24, 41 Конституції України, ст.ст.3,181, 183, 319,321,358 ЦК України, ст.88 ЗК України,

Outcome: dismissed