Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] року померла [PERSON], яка 20.05.2005 року вчинила на її користь та на користь відповідачів заповіт. Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно - житловий будинок з господарськими спорудами в [ADDRESS], загальною вартістю 60038 гривень. Відповідачі відмовились від спадкування, вона прийняла спадщину, але оформити спадкові права в нотаріальній конторі та отримати свідоцтво про право на спадщину не може через відсутність правовстановлюючих документів на будівлі, тому просила визнати за нею право власності на спадкове майно. Позивач [PERSON] частково підтримала позовні вимоги, просила визнати за нею право власності на 2/3 частини житлового будинку. Відповідач [PERSON] заявлені вимоги визнала, звернувшись до суду з відповідною заявою. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з`явились, будучи належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що [INFO] року в с. Южинець Кіцманського району Чернівецької області померла [PERSON], яка 20.05.2005 року вчинила на користь [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заповіт. Після смерті [PERSON] 19.01.2007 року Кіцманською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 41541880 Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, що складається із житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами загальною вартістю 60038 гривень, що розташовані в [ADDRESS]. Спадкоємцями за заповітом після смерті [PERSON] являються: невістка - [PERSON], онука - [PERSON], онука - [PERSON]. Інших спадкоємців, передбачених законом у померлої [PERSON] немає. Відповідно до ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємиць за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємиць, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї (ч.3 ст.1268 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємиць, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Спадкоємці [PERSON] та [PERSON] відмовились від спадкування, про що свідчать їх письмові заяви від 03.09.2007 року. Згідно довідки-характеристики Кіцманського РБТІ житловий будинок (літ. А), загальною площею 105,10кв.м., житловою площею 50,70кв.м., з господарськими будівлями та спорудами (гараж (літ. Б), сараї (літ. В,Г,Д,Е,И,З), вбиральня (літ. Ж), криниця (літ. К), огорожа (№ 1) в [ADDRESS], збудований у 1955 році і має 50% зносу. Як вбачається із змісту довідки виконкому Южинецької сільської ради, [PERSON] з народження, тобто з 1924 року по день смерті постійно проживала в [ADDRESS]. Прядок реєстрації нерухомості в Української СРСР регулювалось Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, Міністерства комунального господарства Української РСР від 31.01.66 затвердженої Заступником Міністра комунального господарства Української РСР В.Романовим 31 січня 1966 р. та погодженої Заступник Голови Верховного суду Української РСР Р.Сіденком 15 січня 1966 р., яка втратила чинність 13.12.1995р. Відповідно до п. 6 зазначеної інструкції «Не підлягають реєстрації будинки та домоволодіння, які розташовані на територіях, що вилучені з віддання місцевих Рад депутатів рудящих постановами Уряду (на землях промислових підприємств, транспорту, Міністерства оборони СРСР та ін.). Не підлягають реєстрації також будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані». Тобто, якщо будинок було побудовано в сільській місцевості, він не підлягав державній реєстрації та на нього не виготовлялась документація про право власності. П. 20 зазначеної Інструкції було визначено порядок реєстрації у випадках включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу: «при наявності по господарських книг сільської Радидепутатів трудящих бюро технічної інвентаризації складає списки будинків та домоволодінь, які належать громадянам або колгоспним дворам». Наявність запису в погосподарській книзі сільської Ради, було достатньою підставою для реєстрації права власності при включення в міську (селищну) смугу сільських населених пунктів або у випадках їх перетворення в міста або селища міського типу. Цей пункт підтверджує, що факт наявності запису в погосподарській книзі є достатнім обґрунтуванням права власності на будинки в сільській місцевості. Відповідно до роз'яснень, викладених в п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 року №7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на житловий будинок», право власності на житловий будинок, збудований громадянином виникає з часу його реєстрації в виконкомі місцевої Ради. Підтвердженням фактичного володіння та користування [PERSON] житловим будинком в [ADDRESS] є довідка виконкому Южинецької сільської ради. Факт володіння житловим будинком надає підстави для визнання права власності на нього в порядку спадкування. За наведених підстав позовні вимоги слід задовольнити. Враховуючи наведене, ст.ст. 368, 1218, 1220, 1222, 1225, 1233, 1235, 1268, 1269, 1270, 1275, 1278 ЦК України,

Outcome: approved