Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення; відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про слухання справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі та ухвалення у справі рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надавав. Представник третьої особи - Відділу реєстрації місця проживання у Слобідському районі м. Харкова Управління ведення Реєстру територіальної громади м. Харкова Департаменту реєстрації Харківської міської ради у судове засідання не з`явився, подав до суду свої пояснення та просив проводи слухання справи за його відсутності. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, допитавши свідків, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на праві власності належить позивачу [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 22.06.2018 ПН ХМНО Губською В.А. 10.07.2018 в квартирі [ADDRESS] за згодою власника було зареєстровано місце проживання [PERSON] , [INFO] . За усною домовленістю між власником та [PERSON] , останній буде мешкати в квартирі сам, оскільки не має ані дружини, ані дітей, ані домашніх тварин, зобов`язавшись доглядати за квартирою, бережно користуватися побутовою технікою, своєчасно сплачувати за комунальні послуги, проводити поточний ремонт у разі потреби до того часу, як не знайде іншого житла. Всупереч домовленостей, [PERSON] вселився до належної [PERSON] квартири із жінкою та її неповнолітнім сином, кішкою та собакою, які завдають шкоду її майну, [PERSON] зловживає спиртними напоями, веде аморальний спосіб життя, порушує громадський порядок, допускає лайливі висловлювання в бік позивача, а також сусідів. Згодом [PERSON] повісив новий замок на двері квартири, чим спричинив перешкоди у користуванні позивачу в користуванні її власністю. Відповідно до положень ст. 156 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 156 ЖК України визначено, що члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім`ї власника будинку (квартири) зобов`язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім`ї власника зобов`язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім`ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 статті 64 цього Кодексу, а саме дружина наймача, їх діти і батьки; членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідач [PERSON] не є членом сім`ї власника спірної квартири, оскільки не є ані її чоловіком, ані сином, ані батьком, до того ж він ніколи спільно не мешкав із позивачем та не вів із нею спільне господарство. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 р. відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997р. «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Позивач [PERSON] вказує, що [PERSON] систематично псує жиле приміщення, порушує правила співжиття, що унеможливлює для сусідів проживання в одному будинку, заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Ці факти підтверджуються також показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , допитаних у судовому засіданні, а також неодноразовими зверненням із відповідними заявами до Слобідського ВП ГУ НП в Харківській області. При цьому, відповідно до положень ст.ст. 3, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється органом реєстрації - виконавчим орган сільської, селищної або міської ради, сільський голова (у разі якщо відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено), що здійснює реєстрацію, зняття з реєстрації місця проживання особи на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги заявлені обґрунтовано та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved