Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 22 жовтня 2016 року був зареєстрований шлюб Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 674. Від шлюбу мають спільну неповнолітню дитину - сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем. Проживаючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем вони не змогли створити міцну сім'ю. Шлюбні відносини припинили в серпні 2018 року, основною причиною розпаду сім'ї вважає постійні сварки із-за різних поглядів на життя, відсутність між сторонами взаємопорозуміння і поваги. Сторони спільно не проживають, поновлювати сімейно -шлюбні відносини наміру не мають. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, вимоги підтримала, просила розірвати шлюб. Відповідач проти розірвання шлюбу на заперечував, в підготовче судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Згідно ст. 158 ЦПК України особа яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Положеннями ч. 1 ст. 206 ЦПК України передбачено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Як роз'яснив Пленум Верхового Суду України у п. 24 Постанови від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Так як, відповідач визнав позов у повному обсязі і таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову у повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 22 жовтня 2016 року Жовтневим районним у місті Кривому Розі відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 674, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Згідно свідоцтва про народження, сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Суд встановив, що шлюбні відносини між сторонами припинені, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть, стали один одному сторонніми людьми. Відновлювати сімейно-шлюбні відносини наміру не мають. Стаття 24 Сімейного кодексу України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно зі ст. ст. 110,112 Сімейного кодексу України, якщо суд встановить, що подальше спільне життя подружжя і збереження сім'ї не можливо, постановляє рішення про розірвання шлюбу. Таким чином, враховуючи, що позивач по справі наполягає на розірванні шлюбу, відповідач по справі проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони в подальшому поновлювати шлюбні відносини наміру не мають, спільне господарство не ведуть й шлюб між ними носить формальний характер, суд приходить до висновку про те, що спільне життя суперечить їхнім інтересам, зберегти сім`ю немає можливості, тому шлюб за вимогою позивачки в справі підлягає розірванню. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Враховуючи вимоги позивача, суд вважає можливим залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі або рішенні, у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи, той факт, що відповідач позовні вимоги визнав в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, а відтак, позивачу підлягає поверненню з державного бюджету судовий збір у розмірі 352,40 гривень з позовних вимог про розірвання шлюбу. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved