Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення юридичного факту дійсності договору купівлі-продажу. В обґрунтовані заяви вказала, що 12 серпня 1996 року між [PERSON] та заявником, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № 9-12-01 був укладений на біржі «Право-Ріелтер» 12.09.1996 року. Вищезазначений житловий будинок зареєстрований за заявником в КП «Харківське МіськБТІ» на праві особистої власності, реєстровий номер 49523 від 23.09.1996 року. Житловий будинок продано за 145000000 (сто сорок п'ять мільйонів) карбованців які продавець отримав від покупця до підписання договору купівлі-продажу. Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем було звільнено житловий будинок, передані ключі, він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Заявник користується житловим будинком для постійного проживання з моменту його придбання і по теперішній час. Зареєстрований за вказаною адресою з 1996 року. На час укладання договору, заявник не знав, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Заявник звернулась до нотаріуса для посвідчення договору купівлі-продажу і їй було відмовлено у прийнятті в якості правовстановлювального документа на житловий будинок договору купівлі-продажу, зареєстрованого біржою, оскільки він не посвідчений нотаріально. В зв'язку з чим, позивач змушена звернутися до суду. Представник заявника в судове засідання не з'явився. Подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Заяву просив задовольнити. Представник заінтересованої особи: Приватний нотаріус ХМНО Сергієнко Наталя Вікторівна в судове засідання не з'явилась. Подала до суду заяву про розгляд страви без її участі. Суд, вивчивши матеріали справи вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. 12 серпня 1996 року між [PERSON] та заявником, [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу № 9-12-01 був укладений на біржі «Право-Ріелтер» 12.09.1996 року. Вищезазначений житловий будинок зареєстрований за заявником в КП «Харківське МіськБТІ» на праві особистої власності, реєстровий номер 49523 від 23.09.1996 року. Житловий будинок продано за 145000000 (сто сорок п'ять мільйонів) карбованців які продавець отримав від покупця до підписання договору купівлі-продажу. Правочин обома сторонами повністю виконаний: продавцем було звільнено житловий будинок, передані ключі, він знявся з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Ні заперечень ні зауважень ніхто із сторін правочину не заявляв. Заявник користується житловим будинком для постійного проживання з моменту його придбання і по теперішній час. Зареєстрований за вказаною адресою з 1996 року. На час укладання договору, заявник не знав, що правочин, в відповідності до ст. 47 ЦК України (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинний Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Відповідно до ч. І ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України 2003 року, що набрав чинності з 01 січня 2004 року, встановлено, що цей кодекс застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 4 ЦК УРСР (від 18.07.1963р.) - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод У відповідності зі ст. 41 ЦК УРСР (від 18.07.1963р.) «Угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, обидві? сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу будинку і надвірних господарських споруд, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволеній чинним законодавством України в 1996 році. У відповідності до діючого на даний час законодавства - а саме ст. 204 ЦК УРСР (від 18.07.1963р.) «Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним». Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Право укладати договори купівлі-продажу і реєструвати їх на товарній біржі передбачено ст. 15 ЗУ «Про товарну біржу» № 1956-ХІІ від 10.12.1991 р., згідно ч.2 якої угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК УРСР якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Приписами ч.ч. 2,4 ст.15 ЗУ «Про товарну біржу» встановлено, що угоди зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно з п.5 ч.2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження заяви про встановлення фактів, що мають юридичне значення, зокрема на підставі ч.2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з положенням Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вимога про встановлення факту, що має юридичне значення, розглядається, якщо такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. Враховуючи викладене та

Outcome: approved