Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить встановити факт її проживання з серпня 2009 року у квартирі [ADDRESS] однією сімєю із [PERSON], померлою 2 жовтня 2014 року, визнати за позивачем право власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги [PERSON] підтримали повністю. Позивач пояснила, що проживала по сусідству із [PERSON], яка було особою похилого віку та через наявні у неї хронічні захворювання потребувала постійного догляду. В звязку із вказаними обставинами, а також через те, що остання не мала рідні, позивач протягом кількох років здійснювала за [PERSON] догляд, а саме : готувала їжу, купувала продукти харчування та ліки, прибирала у квартирі. Зі слів [PERSON] вона з 2009 року постійно проживала із сусідкою [PERSON], оскільки не могла її залишить через важкий стан здоровя останньої. Представник відповідача Сарненської міської ради заявлені вимоги не визнала, пояснила, що позивачем не надано переконливих і достатніх доказів на підтвердження факту проживання однією сімєю із померлою [PERSON] Представник відповідача наголошує на те, що опіка над померлою не встановлювалась, договору довічного утримання між позивачем та померлою власницею спірного житла не укладалось. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Позивачем ставиться вимоги про встановлення судом факту її проживання однією сімєю із померлою [PERSON] Із копії свідоцтва про право власності на житло від 11 листопада 1993 року встановлено, що [PERSON] (яка, згідно із копією свідоцтва про смерть померла 2 жовтня 2014 року), була власником квартири [ADDRESS]. Довідка № 1600 від 20 січня 2015 року, наявна в матеріалах справи, доводить, що остання була зареєстрована у вказаному житлі і проживала у цій квартирі до своєї смерті. Надана позивачем виписка із амбулаторної картки хворої [PERSON] № 4 від 22 січня 2015 року підтверджує, що остання мала хронічні захворювання, внаслідок чого потребувала сторонньої допомоги. В судовому засіданні із пояснень свідків [PERSON] та [PERSON] достовірно встановлено, що [PERSON] була сусідкою померлої [PERSON] і протягом декількох років до смерті останньої позивач здійснювала за нею догляд : придбавала продукти харчування, прибирала у житлі [PERSON] Зі слів свідків [PERSON] за життя поясняла, що належна їй на праві власності квартира в подальшому буде належати позивачу. Однак, реальних дій на виконання обіцянок не вчиняла. Однак, суд не може вважати доведеним факт проживання позивача однією сімєю із [PERSON], приймаючи до уваги пояснення свідків [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що приблизно з 2009 року [PERSON] потребувала постійної сторонньої допомоги, яку надавала останній її сусідка [PERSON], оскільки обидва свідка не заперечують, що вони проживали у сусідньому будинку із позивачем та померлою [PERSON], навідувались до останньої час від часу. Як [PERSON], так і [PERSON] вночі у померлої в помешканні жодного разу не бували. Суттєвим у поясненнях свідків є той факт, що обидва свідка у довільних поясненнях вказували, що позивач як сусідка допомагала [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що «ця жінка (позивач), ходила, як сусідка, допомагала їй ([PERSON]Т.)». Інший свідок [PERSON] пояснила, : «([PERSON]Г.) і приходила, і уходила, і проживала». Тобто, у довільних поясненнях свідки не вказували на постійне проживання позивача із померлою сусідкою і вказували не це лише після запитань, які їм ставили учасники судового розгляду. Свідки не заперечували, що особисті речі позивач зберігала по місцю свого власного проживання. Таким чином, суд вважає доведеним факт догляду позивачем за особою похилого віку - [PERSON], яка була сусідкою останньої, при чому, під час хвороби [PERSON] позивач залишалась доглядати за нею і вночі. Встановлені обставини не можуть бути підтвердженням факту проживання цих осіб однією сімєю, оскільки, відповідно до ч.2 ст.3 Сімейного кодексу сімю складають особи, які спільно проживають, повязані спільним побутом, мають взаємні права та обовязки. Таким чином, для визнання осіб сімєю, окрім спільного проживання, необхідним є ведення спільного побуту та наявність у осіб певних прав та обовязків. Позивачем не надано доказів на підтвердження ведення з померлою [PERSON] спільного побуту. Крім цього, відповідно до ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» - громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобовязані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Із копії свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 28 квітня 1994 року та довідки про склад сімї № 3432, видана КП «Житлосервіс» 18 лютого 2015 року, встановлено, що позивач є власником вказаної квартири, де і є зареєстрованою з 27 липня 1983 року по час видачі довідки. Зазначені вище докази також спростовують твердження позивача щодо постійного її проживання у квартирі [PERSON], оскільки зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання є власне житло. З огляду на наведені обставини, підстав для визнання факту проживання [PERSON] однією сімєю із [PERSON], на думку суду, немає. Відповідно до ст. 1264 ЦК України право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. Оскільки суд дійшов висновку про недоведеність факту проживання [PERSON] із спадкодавцем [PERSON] однією сімєю є безпідставною вимога позивача про визнання за нею права власності на належну померлій [PERSON] квартиру [ADDRESS], а тому у позові слід відмовити повністю. На підставі наведеного, ст.ст. 328, 1218, 1220, 1222, 1264 ЦК України,

Outcome: dismissed