Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м.Харкова з цивільним позовом в якому просить визнати договір купівлі - продажу 1/4 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, який розташован в [ADDRESS], який був укладений між [PERSON] та [PERSON] 05.07.2013 року недійсним, відмінити рішення державного реєстратора [PERSON] приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу про державну реєстрацію прав власності [PERSON] на 1/4 частку житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель по [ADDRESS], за договором купівлі - продажу, індексний номер [NUMBER] від 05.07.2013 року, стягнути з [PERSON] на свою користь моральну шкоду в розмірі 23760,00 грн., стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] моральну шкоду в розмірі 70000,00 грн. та обмежити [PERSON] та [PERSON] в переважному праві купівлі в праві загальної часткової власності у випадку продажу якої небудь частки домоволодіння, розташованої в м. харкові на провулку Тарасівському, 31, залишивши відповідача можливість здійснення такого права в другу чергу, після [PERSON]. Стягнути солідарно з відповідачів понесені судові витрати на користь позивача. Позивач в судовому засіданні підтримала свої позовні вимоги та просила їх задовольнити. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідачі порушили норми ст. 362 ЦК України, а саме у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів, продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає, якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, а щодо рухомого майна - протягом десяти днів від дня отримання ними повідомлення, продавець має право продати свою частку іншій особі. Крім того під час укладання договору не було враховано умову мирової угоду яку було укладено 13 лютого 2013 року в Комінтернівському районному суді м. Харкова. Таким чином відповідачі порушили норми статей 328, 334, 656 ЦК України. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення заявлених вимог, зазначивши, що договір купівлі - продажу який був укладений 05 липня 2013 року, є дійсний і був укладен відповідно до вимог цивільного кодексу України, продавцем [PERSON] було обрано покупця [PERSON], відповідно до положень ч. 3 ст. 362 ЦК України. Також вона зазначила, що позовні вимоги [PERSON], щодо завданої моральної шкоди, не підверджується жодними доказами. Суд, дослідивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини та приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що 23 грудня 2006 року відповідно до договору купівлі - продажу який був укладено між позивачем та [PERSON], зіверений приватним нотаріусом Харківського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого КП ХМБТІ реєстраційний № [NUMBER], позивачем була придбана 1/2 частка житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS]. 20 січня 2007 року згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] зареєструвала право власності на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 лютого 2013 року провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], Харківської міської ради, третя особа [PERSON] про виділ частки у праві спільної часткової власності та визначення порядку користування земельною ділянкою, зустрічним позовом [PERSON] ольги Вікторівни до [PERSON], [PERSON], Харківської міської ради, третя особа [PERSON], про виділ частки із спільної власності та визначення порядку користування земельною ділянкою закрито. Визнано мирову угоду, укладену між сторонами у справі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] представником якого за довіреністю є [PERSON], за умовами якої сторони досягли домовленості з наступних питань: Виділити у спільне користування [PERSON], яка є власницею 1/4 частини, та [PERSON], який є власником 1/4 частини житлового будинку [ADDRESS], наступне майно: в житловому будинку літ. «А» приміщення № 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, сіни літ. «а» приміщення І, ганок літ. «а1», господарчі будівлі душ літ. «И», погріб лі. «З», вбиральня літ. «Г», огорожа № 2, частина огорожі №1 (вїзд); Виділити у власність [PERSON], яка є власницею 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS], наступне майно: в житловому будинку літ. «А» приміщення № 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, ганок літ. «а4», господарчі будівлі сарай літ. «Б», літня кухня літ. «Д», погріб літ. «В», душ літ. «Е»; Частину огорожі № 1 (хвіртка), залишити у спільному користуванні співвласників житлового будинку [ADDRESS]; Визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS], за планом, наданим експертом ХНДІСЕ ім.. Бокаріуса Петришиною Ю.Ю., як Додатковий варіант порядку користування земельною ділянкою; [PERSON] зобов'язується сплатити [PERSON] та [PERSON] віталійовичу в якості компенсації за виділене майно грошову суму в розмірі 5000,00 грн. відповідно до погодженого мировою угодою графіку; Згідно мирової угоди [PERSON] повність виплатила [PERSON] 5000,00 грн., останні платіж був здійснен [PERSON] 12.06.2013 року. [PERSON] власноруч написала на угоді, що суму отримала повністю претензій до [PERSON] немає. В липня 2015 року [PERSON] як співвласник загальної часткової власності у відповідності до ст. 362 ЦК України отримала повідомлення від приватного нотаріуса Козової Ю.Ю., що [PERSON], як співвласник 1/2 житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що розташовано за адресою [ADDRESS] прийнято рішення про продаж третій особі належної їй вищевказаної частки житлового будинку за суму не нижче 486200,00 грн. Звернувшись до [PERSON] за поясненнями [PERSON] стало відомо, що згідно договору купівлі - продажу частини житлового будинку з надвірними будівлями від 05 липня 2013 року [PERSON] продав своєму співвласнику , а співвласник [PERSON] купила у власність 1/4 частину житлового будинку [ADDRESS], цей продаж вчинився за домовленістю сторін за 92000,00 грн. Вказаний договір купівлі - продажу здійснений з порушення вимог ст. 362 ЦК України, а саме у разі продажу частки у праві спільної часткової власності співвласник має переважне право перед іншими особами на її купівлю за ціною, оголошеною для продажу, та на інших рівних умовах, крім випадку продажу з публічних торгів. Продавець частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний письмово повідомити інших співвласників про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких він її продає. Якщо інші співвласники відмовилися від здійснення переважного права купівлі чи не здійснять цього права щодо нерухомого майна протягом одного місяця, продавець має право продати свою частку іншій особі. Тоді як [PERSON] не повідомив [PERSON] про намір продажу своєї ? частки житлового будинку [ADDRESS] Чим було порушено переважне право [PERSON]. Статтею 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.1 ст. 203 ЦК України, а саме зміст правочину не може суперечити Цивільному кодексу України. Відповідно до договору купівлі - продажу [PERSON] продав [PERSON] у власність 1\\4 частину житлового будинку. У змісті зазначена ділянка площею 770 кв.м. на якій розташовані : житловий будинок літ. «А-1»,цегла, житловою площею 72,0 кв.м. До цього будинку примикають надвірні будівлі : сарай літера Б, льої літера В, літня кухня літера Д, вбиральня літера Г, душ літера Е, огорожа №1,2, погріб літера 3, літній душ И. Також зазначено, що 1/ 4 частка вищевказаного житлового будинку з надвірними будівлями належить продавцю на праві приватної власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідно до мирової угоди від 13.02.2016 року спірне домовладіння поділили таким чином : виділили у спільне користування [PERSON], яка є власником 1/4 долі та [PERSON] який є власником 1/4 долі наступне майно : у житловому будинку літ. «А» пом.1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6; сені літ. «а» пом.1, крильцо літ. «а1», госпостройки : душ, лит. «И», погреб літ. «З» , вбиральню літ. « Г», огородження № 2, частина огородження №1, а саме в'їзд. Виділити у власність [PERSON], яка є власником 1/2 долі, наступне майно у житловому будинку літ. «А» пом.2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5,2-6,2-7, 2-8, 2-9, крильцо літ. «а4», госпостройки : сарай літ. «Б», літня кухня літ. «Д», погреб літ «В», душ літ. «Е». Частину огородження №1 залишити у загальному користуванні. Зміст договору купівлі-продажу від 05.06.2013 року не містить умов мирової угоди від 13.02.2013 року що суперечить умовам ЦК відповідно до ч.1 ст203 ЦК та порушує порядок володіння та користування спільним майном, яке відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В зв'язку із чим договору - купівлі продажу суд вважає недійсним. В зв'язку з чим необхідно відмінити державну реєстрацію вищезазначеного правочину, здійсненого нотаріусом [PERSON] Суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON], щодо її першочергового права в придбанні частки у випадку продажу частки спірного домоволодіння перед [PERSON] та [PERSON], як такі, що не відповідають вимогам законодавства. При цьому, Верховний Суд України у своєму узагальненні від 24.11.2008 року «Про практику розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними» зазначав, що згідно зі ст.ст. 215, 216 ЦК України суди вправі з дотриманням правил підсудності розглядати позови про визнання оспорюваного правочину недійсним і застосування наслідків його недійсності; про встановлення нікчемності правочину і застосування наслідків його недійсності. Звернутися з вимогою про встановлення нікчемності правочину позивач вправі, якщо є спір про наявність або відсутність такого факту. Звернення окремо з такою вимогою, без застосування наслідків недійсності правочину, є правом позивач, тому у випадку предявлення такої вимоги, вона підлягає розгляду з констатацією в резолютивній частині рішення факту нікчемності правочину або відмови в цьому. Аналогічна позиція міститься у Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ при визнанні правочинів недійсними» від 06.11.2009 за № 9. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позиція відповідачів, щодо законності договора купівлі продажу який був укладений між ними, не підтверджена жодними належними та допустимими доказами. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Також [PERSON] зазначила в позовній заяві, що через сильні нервові напруги, пов'язаної з вищезазначеними подіями, вона зазнала проблеми із здоров'ям і вимушена була звільнитися з роботи. В зв'язку із чим просить стягнути з відповідачів на свою користь відшкодування моральної шкоди. З огляду на викладене суд вважає неможливим задовольнити вимоги позивача про відшкодування моральної шкоди, оскільки позивач не надали будь яких доказів на підтвердження зазначених обставин. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають часковому задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial