Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить суд стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частки від заробітку, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття; допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що сумісне життя між подружжям не склалося, сторони проживають окремо, шлюб розірвали, відповідач матеріально дитину не утримує. У судове засідання сторони, повідомлені про час і місце розгляду справи, не з'явились. Позивач звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутністю, підтримала позовні вимоги в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, не з'явився, заяви про розгляд справи за його відсутності не надійшло, у зв'язку з чим, відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд враховуючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, 12 грудня 2011 року Деснянським районним судом міста Києва шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення (а.с. 5). Від спільного подружнього життя сторони мають дитину [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 4). Дитина [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки (а.с. 6). Як вбачається з пояснень позивача, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає, не піклується належним чином про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Дитину утримує позивачка за власні кошти, що підтверджується довідкою про заробітну плату (а.с. 7). Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Суд визначає розмір аліментів, беручи до уваги обставини справи, у тому числі й матеріальне становище дитини. Закон не встановлює верхньої межі розміру аліментів на дитину, а називає лише мінімальний їх розмір, а саме в п. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 СК України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судових засідань. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved