Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. [INFO] у віці 73 роки померла бабуся позивача - [PERSON] , [INFO] . Після її смерті відкрилась спадщина - 5/8 частин трикімнатної квартири [ADDRESS] . Позивач є власником 3/8 частин даної квартири. Як онука померлої, позивач має право успадкувати ту частину майна, яка б належала за законом її матері, якби вона була живою на час відкриття спадщини (за правом представлення).Спадкоємцем першої черги є також дядько позивача - [PERSON] . Саме йому і позивачу в рівних частинах [PERSON] в 2012 р. заповіла усе майно, згідно заповіту. Однак, позивач дізналась, що бабусею складено новий заповіт. Після смерті [PERSON] т позивача було повідомлено про те, що спадкодавець склала заповіт 01.11.2016 р. яким заповіла усе своє майно відповідачу [PERSON] позивач вважає, що на момент складання заповіту [PERSON] в силу свого стану здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та керувати ними. За таких обставин, позивач просить суд визнати недійсним заповіт [PERSON] на користь [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зленком В.М. Провадження у справі відкрито 17.09.2018 р., відповідно до приписів ст. ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від відповідача надійшов відзив на позов, де зазначено наступне. [INFO] померла мати відповідача. Всі останні роки [PERSON] лікував [PERSON] самостійно, купував все необхідне: ліки, продукти харчування. Позивачка самоусунулась від будь - яких дій по утриманню спадкодавця, більш того, насміхалась над бабусею. Такі обставини стали підставою того, що мати склала заповіт на відповідача. Так, [PERSON] хворіла, останні роки не могла самостійно ходити, проте цілком розуміла значення своїх дій і керувала ними. Якби це було не так, нотаріус би не став посвідчувати спірний заповіт. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Відповідач та його представник просили відмовити у позові в повному обсязі. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши письмові докази, надавши оцінку показанням свідків та висновку експертів, суд вважає за можливе задовольнити заявлені позовні вимоги, зважаючи на наступне. Встановлено, що [INFO] у віці 73 років померла [PERSON] , про що Шевченківським районним у місті Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві зроблено актовий запис № 86. Як свідчать матеріали справи, позивач [PERSON] є онукою, а [PERSON] рідним сином померлої [PERSON] . Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців), відповідно до ст. 1261 ЦК України. За положеннями ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті, відповідно до ст. 1233 ЦК України. Також встановлено, що за свого життя, а саме 01.11.2016 року, [PERSON] складено заповіт, посвідчений Зленком В.М. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу. Свідки [PERSON] та [PERSON] зачитали цей заповіт у голос та поставили свої підписи. У зв`язку із фізичною вадою заповідача [PERSON] , за її дорученням, та у присутності нотаріуса, текст заповіту підписано [PERSON] . Зазначеним заповітом [PERSON] зроблено розпорядження щодо залишення усього свого майна, де б воно не знаходилось і з чого б воно не складалось синові [PERSON] . Також не заперечувалось учасниками процесу, що за померлою [PERSON] відкрилась спадщина - 5/8 частин квартири [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , її представник зазначають, що складаючи заповіт 01.11.2016 р. [PERSON] не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними в силу свого стану здоров`я. В свою чергу, відповідач [PERSON] та його представник вказували на безпідставність доводів позивач з огляду на медичні картки [PERSON] та пояснення свідків. Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені, відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України. Як онука [PERSON] , і дана обставина не оспорювалась в судовому засіданні, за положеннями ст. 1266 ЦК України, [PERSON] , має право на спадкування тієї частки спадщини, що належала б за законом її матері, яка померла [INFO] . За частиною 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Так, свідок [PERSON] , сусідка спадкодавця, пояснила в судовому засіданні, що в 2015 р. стан [PERSON] був поганий, вона фактично все забувала. Свідок [PERSON] , сусідка, вказувала, що в 2016 р. [PERSON] була у зовсім поганому стані. Вважає, що останній рік вона не розуміла, що відбувається. Свідок [PERSON] вказала у судовому засіданні, що у [PERSON] в 2015 чи в 2016 р. був другий інсульт. Мова була не досить зрозумілою. Натомість свідок [PERSON] повідомив суду, що посвідчував заповіт [PERSON] 01.11.2016 р. та в нього не було жодних сумнівів у дієздатності спадкодавця. Свідок [PERSON] , сусідка, зазначила, що [PERSON] розуміла що є хворою та має забезпечити майбутнє сина. В день посвідчення заповіту в присутності всіх побажала передати все своєму синові. [PERSON] , опитана в якості свідка, пояснила, що є громадянською дружиною відповідача та була свідком посвідчення заповіту. Зазначила, що [PERSON] була в 2015-2016 р.р. адекватною, нормально говорила. Хвилювалась, що саме не може підписати заповіт. Свідок [PERSON] вказав в судовому засіданні, що за запрошенням товариша був свідком посвідчення заповіту [PERSON] . Вона все розуміла, знала який день та час , де знаходиться. Свідок [PERSON] внук [PERSON] повідомив, що бабуся була адекватною. Погано розмовляла, проте розуміла який день на вулиці, впізнавала свідка. [PERSON] , надаючи покази, вказала, що після інсульту у 2016 р. [PERSON] тверезо мислила. В такому стані знаходилась до останніх днів. У п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року роз`яснено, що за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складення заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. З метою з`ясування наявності підстав, в розумінні положень ЦК України, вважати, що спадкодавець не мав можливості розуміти значення своїх дій та керувати ними, та що складення заповіту не відповідало волі заповідача, по справі було призначено посмертну судову - психіатричну експертизу, проведення якої було доручено експертам Комунального закладу Київської обласної ради «Обласне психіатрично-наркологічне медичне об`єднання». За висновком судово-психіатричного експерта № 74-ц від 03.07.2019 р. [PERSON] на період підписання заповіту (01.11.2016 р.) страждала на змішану коркову та підкоркову судинну деменцію (за МКХ10-F01.3) у вигляді органічного ураження головного мозку судинного генезісу внаслідок гострих повторних порушень мозкового кровообігу , дискуляторною енцефаоапатією 3 стадії, з інтелектуально-мнестичним зниженням до ступеню деменції, емоційно-вольовими розладами. За своїм психічним станом [PERSON] на період підписання заповіту (01.11.2016 р.) не могла усвідомлювати значення своїх дій та керувати нами. Як свідчить зазначений висновок, фахівцями експертної установи для надання відповіді на поставлене питання проаналізовано матеріали цивільної справи, покази свідків, інформацію з медичних карток [PERSON] , витребуваних за клопотанням учасників процесу. Експерти, якими складено висновок № 74-ц [PERSON] , [PERSON] в порядку приписів ч. 4 ст. 72 ЦПК України з`явилися до суду та надали роз`яснення щодо висновку та відповіли на питання сторін, їх представників. За приписами ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Так зважаючи на обставини встановлені в судовому засіданні, отримані докази суд приходить до висновку, що наявні підстави для визнання недійсним заповіту, що його складено 01.11.2016 р. [PERSON] , оскільки доводи сторони відповідача, покази свідків не спростовують висновків, зроблених фахівцями у відповідній галузі. З огляду на наведене, суд приходить до висновку про задоволення заявлених вимог. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved