Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилалась на те, що відповідно до ордеру головним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , був її батько - [PERSON] , який помер [INFO] . За життя, у 1998 році, він приватизував 8/25 частини вищезазначеної квартири, що в подальшому залишив їй у спадщину. Відтак, 8/25 частини квартири перейшла у приватну власність позивачки, а інша частина квартири залишилась у державній власності. Крім неї у квартирі зареєстрований її рідний брат - [PERSON] , але у 2005 році останній квартиру покинув і до теперішнього часу за вказаною адресою не з`являвся. З урахуванням того, що позивач проживає у спірній квартирі сама, а відповідач тривалий час не проживає за місцем реєстрації, позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування кв. [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку. Позивач та її представник - адвокат Бікбаєва О.М., в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового розгляду справи, однак до судового засідання повторно не з`явився, причину своєї неявки суду не повідомив, відзиву не подав, а тому суд прийшов до переконання про можливість розгляду справи за його відсутності. Допитана у судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила, що відповідач [PERSON] не проживає у кв. [ADDRESS] понад п`ятнадцять років. На підставі наявних у справі доказів, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, допитавши свідка, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13.03.2020, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Студенцовою О.О. за реєстровим № 248, позивач [PERSON] є власником 8/25 частини кв. [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 204027031 від 13.03.2020 (а.с. 9-10). Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи, позивач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Як вбачається з відповіді, наданої на запит суду Департаментом реєстраційних послуг Запорізької міської ради № 3330_01-71, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 14.12.1988 відповідно по теперішній час (а.с. 19). Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з положеннями ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином судом встановлено, що позивач є власником частини вказаної квартири, але її право щодо володіння своїм майном порушується відповідачем, у зв`язку із чим, суд приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Разом із цим, позовні вимоги щодо примусового зняття з реєстраційного обліку відповідача за вказаною адресою задоволенню не підлягають, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, рішення суду по справам даної категорії є окремою безпосередньою підставою зняття з реєстрації осіб, які визнані за рішенням суду такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог про примусове зняття з реєстрації відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: partial