Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташованими по [ADDRESS] , в т.ч. на належну їй 1/3 частину домоволодіння, на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] та на 1/2 (1/3 + 1/6) частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , а також про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,5700 га, яка розташована в урочищі «Лиса Гора» с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що відсутній правовстановлюючий документ на спадкове домоволодіння, а також наявні розбіжності у кадастрових номерах земельної ділянки, зазначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку та у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. 12.01.2021 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає та просив розгляд справи провести у його відсутності. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з таких підстав: Судом встановлено, що згідно виписки з погосподарської книги № 1 Бортниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року за [PERSON] , яка була головою двору, [PERSON] та [PERSON] (позивачка) значилось господарство, розташоване по [ADDRESS] (а.с. 19). Згідно копії технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами від 15.07.2020 року, житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , побудовані у період з 1970 року по 1980 рік та не є самовільним будівництвом (а.с. 5-7). Відповідно до виписки з інвентаризаційних матеріалів № 66698 від 09.07.2020 року право власності на житловий будинок, господарські будівлі та споруди, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , не зареєстровано (а.с. 8). Відповідно до п. 3.1. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року, при вирішенні питань щодо визнання права власності на житлові будинки у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності із іншими доказами. У п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду від 22 грудня 1995 року № 20 із змінами «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» зазначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Отже, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (позивачка) в рівних долях (по 1/3 частині кожному) належало майно господарського двору, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Також [PERSON] , згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 620504 від 24.03.2009 року, виданого на підставі розпорядження Тлумацької районної державної адміністрації № 172 від 19.02.2009 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010931100045, належало право власності на земельну ділянку площею 0,5700 га, яка розташована в урочищі Лиса Гора» с. Бортники Тлумацького району Івано-Франківської області, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 12). Позивачка [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 23). 25.01.1992 року позивачка зареєстровали шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу (а.с. 23). [INFO] [PERSON] (батько позивачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 20). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном чи подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (мати позивачки) та [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , успадкувавши належну йому 1/3 частину домоволодіння (по 1/6 частині кожна), оскільки вступили в управління спадковим майном, проживали та були зареєстровані разом по [ADDRESS] (довідка Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 6 від 04.01.2021 року, а.с. 18). Згідно відповідей Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області № 21/01-16 від 16.01.2021 року (а.с. 37) та приватних нотаріусів Тлумацького районного нотаріального округу Івано-Франківської області Дузінкевич С.М. № 6/01-16 від 20.01.2021 року (а.с. 36) та Водославської Н.В. № 12/01-16 від 14.01.2021 року (а.с. 72) спадкова справа після смерті [PERSON] (батько позивачки) не заводилась. [INFO] [PERSON] (мати позивачки) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 21). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , успадкувавши 1/2 частину спадкового домоволодіння (1/3 належну їй частину домоволодіння та 1/6 частину цього ж домоволодіння, яку [PERSON] успадкувала після смерті чоловіка [PERSON] ) та належну їй земельну ділянку в цілому, оскільки вона постійно проживала та була зареєстровані разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області № 6 від 04.01.2021 року (а.с. 18). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 29/2016 від 01.03.2016 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (мати позивачки) (а.с. 37-71), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті матері [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину, немає. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на належну їй 1/3 частину домоволодіння, на 1/6 частину домоволодіння в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] , а також на 1/2 частину цього ж домоволодіння та земельну ділянку в цілому в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за законом на домоволодіння та земельну ділянку після смерті [PERSON] (мати позивачки), оскільки відсутній правовстановлюючий документ, який би посвідчував право власності на спадкове домоволодіння, а також наявні розбіжності у кадастрових номерах земельної ділянки, зазначених в Державному акті на право власності на земельну ділянку та у витязі з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області № 700/02-31 від 18.12.2020 року (а.с. 22). Так, у копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ № 620504, належного [PERSON] (мати позивачки), вказано кадастровий номер земельної ділянки 2625680400:08:002:0031, тоді як з довідки Відділу ГУ Держгеокадастру у Тлумацькому районі Івано-Франківської області встановлено, що при внесенні відомостей до Державного земельного кадастру про земельну ділянку на підставі вищевказаного державного акту, у зв`язку з допущеною помилкою, змінено кадастровий номер цієї земельної ділянки та присвоєно їй новий кадастровий номер: 2625680400:08:002:0060 (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку в цілому. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме 454,0 грн. На підставі ст.ст. 535, 548, 549, 553, 560, 561 ЦК України (в редакції 1963 року), ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1268 ЦК України (в редакції 2003 року),

Outcome: approved