Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Новодружеської міської ради Луганської області про визнання права власності на самовільно збудоване нерухоме майно за власником земельної ділянки, третя особа Державний реєстратор прав на нерухоме майно приватний нотаріус [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що вона з 2000 року є власницею будівлі магазину за адресою: м. Новодружеськ, вул. Пролетарська, буд. 33а, на підставі договору купівлі-продажу від 25.10.2000р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 2792. З 2003 року є також власницею земельної ділянки за адресою: м. Новодруженськ, вул. Пролетарська, буд. 33а, на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки несільськогосподарського призначення від 22.03.2003р., посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] за реєстром № 1759. Після реєстрації договору купівлі-продажу земельної ділянки нею було отримано державний акт на право власності на земельну ділянку від 22.04.2003р. серії ЛГ № 035553, цільове призначення земельної ділянки експлуатація торгового комплексу. На вказаній земельній ділянці, відповідно до її цільового призначення, нею за власний рахунок були побудовані певні прибудови до будівлі магазину, а саме: прибудова «а» (зал № 1) площею 43,70 м.кв. та літня кухня, за рахунок чого збільшено площу магазину до 91,30 м.кв.. Однак, прийняти житловий будинок в експлуатацію виявилося неможливим, оскільки реконструкцію здійснено без затвердженого у встановленому законом порядку. Отже, її звернення до державного реєстратора з приводу введення в експлуатацію добудов до магазину не надали позитивного результату. В квітні 2016 року позивач зверталась до відповідача щодо питання оформлення вказаного нерухомого майна, однак було рекомендовано звернутись до суду. В квітні 2016 року було виготовлено технічний паспорт на вказану будівлю. В подальшому проведене технічне обстеження будівлі магазину, відповідно до звіту про проведення технічного обстеження будівлі магазину з літньою площадкою за адресою: Луганська область, м. Новодружеськ, вул. Центральна (Пролетарська) буд. 33а, яким встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. В звязку з тим, що відповідач відмовляється реєструвати право власності на вказану добудову, позивач звернулась до суду щодо визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно в порядку, визначеному ч. 5\~ст. 376 ЦК України. Просила суд визнати за нею, [PERSON], право власності на нерухоме майно, а саме: магазин за адресою: м. Новодруженськ, вул. Пролетарська, 33а, площею 91,30 кв.м. на належній їй земельній ділянці площею 0,0113 га з цільовим призначенням для експлуатації торгового комплексу. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином,надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без участі позивача та представника позивача, позов просив задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача Новодружеської міської ради - в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив справу розглядати без представника Новодружеської міської ради, позов визнав в повному обсязі. Представник третьої особи Державного реєстратора прав на нерухоме майно приватним нотаріусом [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила, клопотань про відкладення справи до суду не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивачка у власності якої перебуває земельна ділянка з цільовим призначенням для експлуатації торгового комплексу і будівля магазину за адресою: м. Новоружеськ, вул. Пролетарська, 33а, добудувала до будівлі магазину прибудову «а» (зал № 1) площею 43,70 м.кв. та літня за рахунок чого збільшено площу магазину до 91,30 м. кв. Однак, оформити право власності на добудову магазину позивач не має можливості. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. З матеріалів справи встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу магазину від 25.10.2000р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстром № 2792, СОВ «Діана» продало, а [PERSON] купила будівлю магазину, що знаходиться в місті Новодружеську, вул. Пролетарська, буд. 33а, який розміщений на земельній ділянці норма землі якої не встановлена (а.с.8). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЛГ № 035553 від 22.04.2003р., приватний підприємець [PERSON] на підставі Новодружеської міської ради від 28.12.2002р. № 33 є власником земельної ділянки площею 0,0113 га, яка розташована за адресою: м. Новодружеськ, вул. Пролетарська, 33а, цільове призначення земельної ділянки експлуатації торгового комплексу (а.с.16). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] дійсно є власником магазину і земельної ділянки, які знаходяться в м. Новодружеськ, вул. Пролетарська, буд. 33а. Відповідно до\~ст. 90 Земельного кодексу України\~та ч. 1\~ст. 375 ЦК України\~встановлено, що власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Судом встановлено, що позивачем на вказаній земельній ділянці було збудовано прибудови - літню будівлю, яка на даний час експлуатується. Згідно з звітом про проведення технічного обстеження будівлі магазину з літньою площадкою «І», що знаходиться за адресою: м. Новодружеськ, вул. Центральна, буд. 33а, замовник [PERSON] встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації (а.с.6-7). В квітні 2016 року позивач звертався до відповідача з заявою щодо оформлення права власності на прибудову, своєю відповіддю позивачу було відмовлено, оскільки будівля вже побудована і експлуатується, з цих підстав рекомендовано звернутись до суду. Отже, здійснивши самовільне будівництво, позивач звертався до відповідача про оформлення права власності на дане майно, але йому було відмовлено. З матеріалів справи також встановлено, що згідно з рішенням про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяження № 29240312 від 13.04.2016р., наданого державним реєстратором прав на нерухоме майно приватним нотаріусом [PERSON], позивачу відмовлено у державний реєстрації прав власності, форма власності: приватна на будівлю магазину з прибудовою з реєстраційним номером 264 запису в РПВН, що розташований за адресою: м. Новодружеськ, вул. Центральна, буд. 33а, кадастровий номер земельної ділянки за субєктом [PERSON]. податковий номер 2238900262/ ЕК 185089 (а.с.5). 06.04.2016 року на звернення позивача на вказану будівлю ЛКП «БТІ» було розроблено технічний паспорт (а.с.9-13). Згідно з звітом про незалежну оцінку майна за адресою: м. Новодужеськ, вул. Центральна (Пролетарська), 33а, від 19.05.2016р. ТОВ «Согдіана-Експерт» - ринкова вартість обєкта оцінки складає 99595,00 грн. (а.с.20-21). Суд вважає, що між сторонами виникли спірні цивільні правовідносини щодо оформлення позивачем права власності на самовільно збудоване нерухоме майно. Також судом встановлено, що позивачем отримано висновок щодо можливості експлуатації прибудови до будівлі магазину, але оформити право власності у державного реєстратора у встановленому порядку не має можливості. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України,\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Стаття 331 ЦК України\~визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Відповідно до\~ст. 90 Земельного кодексу України\~та ч. 1\~ст. 375 ЦК України, власник земельної ділянки має право зводити на ній будівлі та споруди, створювати закриті водойми, здійснювати перебудову, а також дозволяти будівництво на своїй ділянці іншим особам. Відповідно до ч. 1\~статті 376 Цивільного кодексу України, житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. За загальним правилом, закріпленим у частині 2\~статті 376 Цивільного кодексу України, особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Водночас цивільне законодавство встановлює умови, за яких самочинно збудований обєкт нерухомості може бути оформлений у власність особи як такий, що споруджений правомірно. На вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд, відповідно до ч. 5ст. 376 ЦК України, може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. \~Відповідно до ст. 392 ЦК,України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Як роз'яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п. 4\~постанови від 30 березня 2012 року № 6 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», при розгляді справ зазначеної категорії судам слід мати на увазі, що самочинним вважається будівництво житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна, якщо вони збудовані (будуються) на земельній ділянці, що не була відведена особі, яка здійснює будівництво; або відведена не для цієї мети; або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи, чи належно затвердженого проекту; або з істотним порушенням будівельних норм і правил. Під наданням земельної ділянки слід розуміти рішення компетентного органу влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки у власність або надання у користування, або передачу права користування земельною ділянкою на підставі цивільно-правових договорів із фізичною чи юридичною особою. Згідно з п. 12 зазначеної постанови, вирішуючи справу за позовом власника (користувача) земельної ділянки про визнання права власності на самочинно збудоване нерухоме майно, суди зобов`язані встановлювати усі обставини справи, зокрема чи є позивач власником (користувачем) земельної ділянки, чи звертався він до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, чи є законною відмова у такому прийнятті, чи є порушення будівельні норми та правила істотними. Суд дійшов висновку, що позивач є власником (користувачем) земельної ділянки, вона зверталась до компетентного державного органу про прийняття забудови до експлуатації, відповідно до наданого висновку відсутні порушення будівельних норм та правил. З матеріалів справи вбачається, що проведене позивачем самочинне будівництво на власній земельній ділянці не порушує права інших осіб, будівництво здійснено без порушень містобудівних, протипожежних та санітарних норм, його експлуатація можлива. Згідно зі ст.ст. 15-16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання шляхом звернення до суду. Як зазначено в\~ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 червня 2011 року № 703, рішення суду є правовстановлюючим документом, на основі якого може бути проведена реєстрація права власності на нерухоме майно. Дослідивши всі обставини в сукупності та враховуючи положення діючого законодавства щодо вільного володіння, користування та розпорядження особою належним позивачу майном, а також зважаючи на положення ч. 5\~ст. 376 ЦК України,\~які гарантують власнику нерухомого майна, яке самочинно збудоване чи будується, право на звернення до суду з позовом про визнання за ним права власності на самочинне будівництво, суд вважає, що право власності позивача підлягає захисту у спосіб визнання за ним права власності на самочинно збудоване нерухоме майно - за адресою: м. Новодруженськ, вул. Пролетарська, 33а, площею 91,30 кв.м..

Outcome: approved