Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в якому просить суд в порядку поділу майна подружжя визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування свого позову позивачка посилається на те, що 26 липня 1996 року позивачка та відповідач уклали шлюб, від якого у сторін народились діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу, а саме 10.09.2003 року позивачка та відповідач придбали спільне майно у вигляді квартири [ADDRESS], яка зареєстрована за [PERSON]. 10.02.2014 року шлюб між позивачкою та відповідачем був розірваний. Оскільки відповідач у добровільному порядку відмовляється, визнавати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частину спірного нерухомого майна, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом надсилання судових ухвал та повісток на адресу за місцем його реєстрації згідно відповіді Відділу адресно-довідкової роботи ГУ ДМС України в Одеській області. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Частиною 1 ст.3 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. У судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 липня 1996 року. Від шлюбу у сторін народилося двоє дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 10.02.2014 року, шлюб, між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 26 липня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Центральної ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №271, розірвано. З договору купівлі-продажу квартири серії ВАО №432327, посвідченого [PERSON] приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 10 вересня 2003 вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив квартиру під №11 у будинку під №50 по вулиці Степовій у місті Одесі, яка в цілому складається з 2 жилих кімнат, загальною площею 35,8 кв.м, в тому числі, жилою площею 22,7 кв.м, корисною площею 35,8 кв.м. Право власності на яку 03.10.2003 року було зареєстровано за [PERSON] у КП «ОМБТІ та РОН» за №: 646 стр. 165 кн. 461 пр. Приймаючи до уваги документи, які свідчать про час набуття вказаного в позові майна, суд, вважає, що дійсно, майно зазначене позивачкою відноситься до майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті\~60, 69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3\~ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними)\~\~передбачено\~ст.63 СК України. Згідно ч.3\~ст.368 ЦК України, майно набуте подружжям за час шлюбу є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно до ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У відповідності до\~ст.70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим з подружжя не потрібно. Між сторонами не існувало ні договору про розподіл майна, ні шлюбного контракту, тому суд визнає, що майно, яке є предметом цього спору, а саме: квартира [ADDRESS] належить сторонам в рівних частках\~кожному по 1/2 частині. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, витрати по сплаті судового збору у розмірі 1 200 гривень 00 копійок підлягають стягненню з відповідача на користь позивачки.

Outcome: approved