Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що як і третя особа є спадкоємцем 1-ї черги після [PERSON], померлого 01.08.2016, який за життя 19.09.2006 склав заповіт та розпорядився залишити на випадок смерті належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] позивачеві. Позивач вчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, а на заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом отримала постанову про відмову у вчиненні даної нотаріальної дії. Постанову нотаріус мотивував тим, що [PERSON], донька спадкодавця від попереднього шлюбу, яка також звернулась з заявою про прийняття спадщини і значила, що є пенсіонером, має право на обовязкову частку у спадщині, проте на запит нотаріуса відповідні документи від останньої не надійшли. Таку відмову позивач вважає незаконною, дії нотаріуса з приводу витребування документів у спадкоємця на підставі припущення про наявність у останнього такого статусу, протиправними і, враховуючи, що за діючим законодавством України [PERSON] не є непрацездатною особою, отже не має права на обовязкову частку у спадщині, просить визнати незаконною постанову нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та зобовязати нотаріальну контору видати їй свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого чоловіка. В суді позивач наполіг на задоволенні позову і пояснив відповідно до викладених в ньому обставин. Відповідач при розгляді справи поклався на розсуд суду разом з тим зазначив, що дії нотаріуса відповідають закону, так як надані [PERSON] документи, а саме пенсійне посвідчення та посвідчення ветерана праці, відповідно до Закону України «Про міжнародне приватне право» свідчать про наявність в неї права на обовязкову частку у спадщині на підставі ст. 1241 ЦК України. [PERSON] запропоновано отримати свідоцтво про право на спадщину на 3/4 частини спадщини, а 1/4 частину залишити як обовязкову частку [PERSON], проте позивач відмовився, отже нотаріус виніс оскаржувану постанову. Третя особа до суду не зявилась, представник останньої надав письмові заперечення на позов в яких зазначила, що є громадянкою [PERSON] Федерації, пенсіонером та ветераном праці за законодавством вказаної держави, що підтверджується відповідним свідоцтвом. В ст.ст. 1, 11 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, стороною якої є й України, закріплено, що пенсійне забезпечення громадян держав-учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають. Необхідні для пенсійного забезпечення документи, видані у належному порядку на території держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав і держав, що входили до складу СРСР або до 1 грудня 1991 року, приймаються на території держав-учасниць Співдружності без легалізації. Отже, посилаючись на вказані норми та враховуючи, що [PERSON] є пенсіонером, вона має право на обовязкову частку у спадщині, в звязку з чим вважає дії нотаріуса законними і просить відмовити в задоволені позову. Суд, дослідивши надані докази, дійшов наступного: відповідно до матеріалів спадкової справи [PERSON] і [PERSON] є спадкоємцями першої черги, як дружина та донька відповідно, після [PERSON], померлого 01.06.2016, якому на час смерті на праві власності належала квартира [ADDRESS]. З заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори позивач і третя особа звернулись у встановлений законом строк (а.с. 21, 22, 26, 26, 29-31, 35, 36). Заповітом від 19.09.2006 [PERSON] на випадок смерті заповів належну йому на праві власності частину квартири [ADDRESS] Л.К. (а.с. 27). До заяви про прийняття спадщини [PERSON], яка народилась 12.01.1961, додала документи, що підтверджують громадянство [PERSON] Федерації, статус пенсіонера та ветерана праці в РФ (а.с. 36-39). Згідно ч. 1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Отже, вказана стаття не передбачає права на успадкування обовязкової частки такою категорією осіб, як пенсіонери, використовуючи термін «повнолітні непрацездатні діти спадкодавця», який може бути застосований в контексті даної справи для характеристики третьої особи. Згідно абз. 16 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» (далі Закон) непрацездатні громадяни, це особи, які досягли встановленого\~ст. 26\~цього Закону пенсійного віку, або особи з інвалідністю, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у звязку з втратою годувальника відповідно до закону. Відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 26 Закону до досягнення віку, встановленого абзацами першим і другим цієї частини, право на пенсію за віком за наявності відповідного страхового стажу мають жінки [INFO] і старші після досягнення ними такого віку: 59 років 6 місяців - які народилися з 1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року. [PERSON] на теперішній час та на час відкриття спадщини віку у 59 років 6 місяців не досягла. Відповідно до законодавства [PERSON] Федерації, а саме абз. 9 ч. 1 ст. 2 Федерального закону від 15.12.2001 «Про державне пенсійне забезпечення в [PERSON] Федерації» (далі російською): «нетрудоспособные граждане - инвалиды, в том числе инвалиды с детства, дети-инвалиды, дети в возрасте до 18 лет, а также старше этого возраста, обучающиеся по очной форме по основным образовательным программам в организациях, осуществляющих образовательную деятельность, в том числе в иностранных организациях, расположенных за пределами территории Российской Федерации, если направление на обучение произведено в соответствии с международными договорами Российской Федерации, до окончания ими такого обучения, но не дольше чем до достижения ими возраста 23 лет, потерявшие одного или обоих родителей, и дети умершей одинокой матери, граждане из числа малочисленных народов Севера, достигшие возраста 55 и 50 лет (соответственно мужчины и женщины), граждане, достигшие возраста 65 и 60 лет (соответственно мужчины и женщины). З погляду на вищевикладене можна дійти висновку, що як за законодавством України, так і за законодавством [PERSON] Федерації [PERSON], не дивлячись на те, що вона є пенсіонером, не може вважатись непрацездатною особою, і, як наслідок, особою, яка має право на обовязкову частку у спадщині після померлого батька [PERSON] Таким чином, оскаржувана постанова нотаріуса не є законною, що дає підстави задовольнити позов в повному обсязі.

Outcome: approved