Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на малолітню дитину. У вказаній позовній заяві позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем з тих підстав, що спільне життя з відповідачем не склалося через різні характери, через те, що в них часто виникали непорозуміння, сварки та наданий час вони припинили проживання однією сім'єю. Позивач просить шлюб розірвати, посилаючись на те, що спільне життя в шлюбі з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейні відносини, ведення господарства, через що між ними виникали сварки і непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Подальше спільне життя і збереження шлюбу вважає неможливим, оскільки подружні стосунки між ними припинені, з липня 2015 року вона та відповідач однією сім'єю не проживають, спільного господарства не ведуть. Спроби примирення позитивного результату не дали. Позивач вказує, що від спільного проживання з відповідачем мають малолітню дитину, сина [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від утримання дітей, добровільно матеріальної допомоги не надає, ніде не працює, хоча є працездатною особою, а тому просить стягнути з нього аліменти в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати в розмірі 1219 гривень 80 копійок. В судовому засіданні позивач [PERSON] не зявилась подала на адресу суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити з мотивів викладених в позові. Просила відновити дошлюбне прізвища. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, подав на адресу суду заяву в якій просив слухати справу у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 05 липня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-АМ № 105410, виданим виконавчим комітетом Студенянської сільської ради Піщанського району Вінницької області, 05 листопада 2011 року, актовий запис № 5 (а.с.5). Під час перебування сторін у шлюбі у них народився сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ № 216236, виданого Пеньківською сільською радою Шаргородського району Вінницької області 23 травня 2012 року, актовий запис № 7 (а.с.6). На час розгляду справи позивач та відповідач проживають окремо, дитина проживають разом з матір'ю. Позивачка не бажає миритися, має стійке волевиявлення, спрямоване на припинення сімейних відносин і розірвання шлюбу, що вбачається із позовної заяви та заяви позивача до суду. Також, судом встановлено, що причиною розладу в сім'ї стали різні характери і погляди сторін на сімейне життя, ведення спільного господарства, внаслідок чого виникали конфлікти, які призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Судом встановлено, що перебування в шлюбі суперечить інтересам позивача та їхньої неповнолітньої дитини, порушує особисті немайнові права позивача, оскільки сімейні особисті немайнові відносини між подружжям не складаються через конфлікти, які призвели до того, що позивач та відповідач не проживають однією сім'єю, не ведуть спільного господарства. Згідно ст.51 Конституції України, ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Як вбачається з матеріалів справи, спільне подружнє життя у сторін не склалося, шлюбні стосунки між ними припинені і поновлювати їх позивач не має наміру, примирення і збереження сім'ї є неможливим. За таких обставин, враховуючи фактичні взаємини подружжя, дійсні причини вимоги позивача про розірвання шлюбу, беручи до уваги наявність малолітню дитину та інші обставини життя подружжя, Суд вбачає підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Крім того, за змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 статті 181 СК України За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Тому суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітньої дитини в судовому порядку. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень;. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Факт звернення позивача до суду, підтверджує відсутність домовленості між сторонами. Згідно до ст. 183 СК України суд погоджується зі способом визначення аліментів у частці від заробітку (доходу) батька дитини, обраним позивачем. При цьому за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до ст. 182 СК України матеріальне становище платника аліментів, що відповідач перебуває в працездатному віці, і може працювати. Також приймаючи до уваги матеріальне положення дитини, яка потребують матеріальної допомоги, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у частці від заробітку (доходу) батька дитини в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд вважає, що визначений розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) батька є достатнім та не буде порушувати майнові права дитини. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовна вимого про стягнення аліментів з відповідача в розмірі 1/4 частини заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позову та до досягнення дитиною повноліття підлягає задоволенню. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи те, що позивач була звільнена від сплати судового збору на підставі Закону України «Про судовий збір», його згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в дохід держави в розмірі 704, 80 гривень. Також суд стягує з відповідача на користь позивача понесені нею документально підтверджені судові витрати за надання правової допомоги в сумі 500 гривень, та сплату судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу. ( а.с.1-2). Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного та

Outcome: approved