Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням розташованим за адресою: вул. Миру (Леніна), 21, с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: вул. Миру (Леніна), 21, с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області. У зазначеному житловому будинку також зареєстрована [PERSON]. Відповідач у вказаному будинку не проживає і не проживала жодного дня, хоча продовжує бути зареєстрованою за вказаною адресою. Фактично остання мешкає за іншою адресою. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. У той же час її реєстрація у будинку, призводить до того, що позивач змушена більше сплачувати за житлово-комунальні послуги, та не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Крім того зазначила, що їй не відомо де проживає [PERSON] на теперішній час, вона з нею не спілкується, тому вона вимушена у судовому порядку вирішувати свою проблему. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи був повідомлений шляхом направлення поштового повідомлення, а тому суд вважає за можливе згідно ст. ст.224, 226 ЦПК України\~провести заочний розгляд даної справи. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував. Зазначив, що згідно даних виконавчого комітету Щасливцівської сільської ради, у будинку розташованому за адресою: вул. Миру (Леніна), 21, с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області дійсно зареєстрована [PERSON], проте як йому відомо вона там ніколи не проживала. Суд, вислухавши позивача та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами за адресою: вул. Миру (Леніна), 21, с. Щасливцеве, Генічеського району, Херсонської області що підтверджується договором купівлі-продажу від 12 квітня 1993 року, посвідченим Щасливцівською сільською радою який зареєстровано в реєстрі за №508. З 02 липня 2012р. у вказаному будинку зареєстрована [PERSON] Борисвіна, [INFO] Таким чином [PERSON] зареєстрована, проте не проживає в будинку позивача без поважних причин більш ніж встановлені законом строки, не цікавиться житловим будинком, не приймає ніякої участі в його утриманні. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст.ст.41,47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України,\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно\~ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого\~майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно вселення членів сімї у житлове приміщення, яке належить громадянину на праві власності є результатом реалізації права власника й у них виникає право на користування чужим майном, тобто сервітутне право. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. При цьому, ч.2 ст. 405 Цивільного кодексу України, передбачені,\~\~спеціальні підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом власника: у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У відповідності до\~ст. 10 Цивільного кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. У судовому засіданні достовірно встановлено, що відповідач мала об'єктивну можливість користуватися спірним житловим приміщенням, перешкод їй позивач не чинила, вона фактично ніколи не проживала у спірному житловому приміщенні, майно та речі відповідача у будинку позивача відсутні, поважних причин для відсутності відповідача у спірному житловому приміщенні не існувало. Доказів, що спростовують доводи позивача відповідачем суду не надано. Відсутність відповідача за місцем реєстрації понад один рік, без поважних причин та відсутність іншої домовленості між власником житлового приміщення та відповідачем, дають суду підстави зробити висновок, що відповідач, обравши собі інше місце проживання, спірне житло залишила і в ньому не проживає понад встановлені законом терміни без поважних причин, не сплачує витрати на утримання будинку, у звязку з чим втратила право користування житловим приміщенням, а тому позовні вимоги є обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Крім того, слід зазначити, що прийняте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням відповідно є підставою для зняття цієї особи з реєстрації.

Outcome: approved