Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що у 1966 році вона зареєструвала шлюб з [PERSON]. Від цього шлюбу подружжя має трьох дітей. 24.12.1976 чоловік позивача [PERSON] отримав на сімю з пяти осіб ордер для вселення в чотирикімнатну квартиру за адресою: м. Харків, вул. Власенка (на той час - [PERSON])[ADDRESS]. На сьогодні вказана квартира не приватизована і є власністю територіальної громади м. Харкова. У 1979 році [PERSON] загинув. У серпні 1982 року позивач зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON]. Вказаний шлюб був розірваний в 1999 році. Від цього шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, один з яких [PERSON] є інвалідом ІІ групи з дитинства. З січня 1992 року особовий рахунок на зазначену квартиру переведений на ім'я позивача, тобто на даний час вона є відповідальним квартиронаймачем. 13.09.1982 відповідач зі згоди позивача був прописаний у спірній квартирі, де, після розірвання шлюбу між сторонами, проживав ще деякий час, а потім зібрав свої речі та виїхав з квартири. Як відомо позивачеві, у відповідача є інші сімя, він зареєстрував новий шлюб. Місце проживання відповідача [PERSON] не відомо. Протягом більше, ніж пяти років відповідач не проживає в зазначеній квартирі, в ній немає ніяких його речей. Як вказує позивач, жодних перешкод відповідачеві вона не чинила, [PERSON] виселився добровільно з вказаної квартири. Проте, будучи пенсіонером та доглядаючи за сином - інвалідом, позивач змушена сплачувати комунальні послуги і за відповідача, який не проживає в квартирі більше 10 років. У звязку з чим позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Позивач у судовому засіданні підтримала позов, посилаючись на викладені у заяві\~ обставини, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка від відповідача повернулася до суду за закінченням терміну зберігання. Відповідно до ч. 3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобовязані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обовязки. У звязку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України та рішення Конституційного суду України № 17-рп/2011 від 13.12.2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява), вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Відповідно до вимог ст. 71 Житлового Кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сімї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. Згідно ст. 72 Житлового Кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Частинами 1, 4 ст. 156 ЖК України визначено, що члени сім'ї власника житлового будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником, якщо під час їх вселення не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК України, в тому числі дружина наймача, їхні діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Як вбачається з ордеру на житлове приміщення № 1749 серії Б, виданий виконавчим комітетом [PERSON] депутатів трудящих м. Харкова 24 грудня 1976 року [PERSON], йому та членам його сімї надано чотирикімнатну квартиру [ADDRESS] (а.с. 5). Згідно довідки дільниці № 44 Комунального підприємства «Жилкомсервіс» № 2031 від 25.10.2016 в квартирі [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], відповідач [PERSON], сини [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Як вбачається з виписки з протоколу Центрального комітету профспілки Профспілкового комітету Виробничого обєднання «Моноліт» від 21.01.1992 № 68 про переведення особового рахунку, постановлено, у звязку зі смертю основного квартиронаймача, особовий рахунок у квартирі [ADDRESS] на ім'я [PERSON] (а.с. 7). 15.04.1999 шлюб між сторонами розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис № 140, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу Серії І-ВЛ № 114328, виданого 15.09.1999 [PERSON] (а.с. 8). Як вказує позивач, відповідач більше десяти років не проживає у вказаній квартирі, добровільно залишивши спірне житлове приміщення та з цього часу місцезнаходження відповідача [PERSON] не відоме. У п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року зі змінами «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» вказано, що у справах про визнання наймача або членів його сім'ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім'ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Згідно з положеннями ч. 3 ст. 10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з вимогами ст.ст. 57-60 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 57, 212 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема, звуко- і відео записів, висновків експертів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Судом не встановлено підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням, оскільки позивачем в порушення вимог ст. 60 ЦПК України жодних доказів щодо відсутності відповідача без поважних причин понад шість місяців в квартирі [ADDRESS] не надано. Позивач також у судовому засіданні не скористалась своїми процессуальними правами щодо\~ заявлення клопотання про витребування або забезпечення\~ судом необхідних доказів, про що їй було роз'яснено в судовому засіданні\~\~ перед початком розгляду справи по суті. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав щодо відмови у задовленні позову за його недоведеністю.

Outcome: dismissed