Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області із позовом до Слов'янської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю. Свої вимоги обґрунтувала тим, що вона вселилась у будинок за адресою: [ADDRESS] за згодою [PERSON], який помер [INFO]. Власники будинку померли раніше. Стверджує, що будинком вона залолоділа добросовісно і продовжує ним володіти відкрито, безперервно з липня 2007 року. Увесь час вона проживає у будинку, сплачує комунальні послуги і піддержує будинок і земельну ділянку у належному стані. І тому просить суд, визнати за нею право власності за набувальною давністю на будинок який розташований за адресою: [ADDRESS], який складається з 1- будинок А-1, 2- ванна кімната площею 2,7м кв., 3- житлова кімната площею 6,1м кв., 4- житлова кімната площею 10,6м кв., 5- житлова кімната площею 17,7м кв., 6 - кухня площею 10,4м кв., тамбур площею 4,5м кв. Усього по А-1 загальною площею - 59,9м кв., жила площа - 34,4м кв., площа допоміжна - 21,5м кв., площа літніх приміщень - 4,9м кв. В судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином, проте надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, за участю її захисника, в якій заявлені вимоги підтримала, просила задовольнити їх у повному обсязі. Представник позивача адвокат [PERSON], який діє на підставі договору про надання правової допомоги від 30.07.2018р. та ордеру серії [NUMBER], у судовому засіданні наполягав на задоволенні позову. Відповідач - Слов'янська міська рада була повідомлена належним чином про час та місце слухання справи. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, проте суду надано заяву за підписом голови Слов'янської міської ради за № 01.01-12/1285 від 09.08.2018 про розгляд справи без участі представника, просить суд винести рішення на розсуд суду з урахуванням наявних у справі матеріалів. Враховуючи наявність таких клопотань, суд вважає можливим провести розгляд справи по суті у відсутність сторін по справі. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) встановив наступне. Технічний паспорт [NUMBER] на житловий будинок [ADDRESS] виданий на ім'я [PERSON] (9-14). З акту виданого комітетом мікрорайона Черевківка м. Слов'янська № 498 від 24.07.2018 року слідує, що [PERSON] проживає у будинку [ADDRESS] з липня 2007 року, про що підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON]. Також акт містить виправлення номеру будинку (а.с.15). Згідно довідки КП «Бюро технічної інвентарізації» № 797-4/0.45/01 від 23.03.2017р. право власності на житловий будинок [ADDRESS] станом на 01.01.2013 року зареєстроване: ? частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності, виданого Слов'янським райкомунгоспом 24.12.1985р., дата реєстрації 24.12.1985р., номер запису № 1413 в книзі 17; ? частка за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Першою Слов'янською нотаріальною конторою 06.11.2000р., р/№ 1-3157, дата реєстрації 18.12.2000р., номер запису в книзі 17 (а.с.21). Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 24.02.2009р. [PERSON] помер [INFO], про що було зроблено відповідний актовий запис № 333 (а.с.22). Згідно відповіді Слов'янського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області № 15-5-6424/15.22-25 від 22.09.2018р. слідує, що неможливо надати повний витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актових записів про смерть [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з відсутністю ідентифікаційних персональних даних, які однозначно визначають особу, до яких належить прізвище, власне ім'я, по батькові, дати народження (а.с.41). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 22.09.2018 року виданого Слов'янським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Донецькій області слідує, що [PERSON], [INFO], помер [INFO], смерть зареєстрована реєстратором ВДРАЦС по місту Слов'янську Слов'янського міськрайонного управління юстиції Донецької області від 24.02.2009р., актовий запис № 333 (а.с.42-43) Відповідно інформації наданої завідуючою Першої Слов'янської нотаріальної контори Алперіною О.Ю, повідомлено про наявність спадкової справи після померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 46). Відповідно до довідки зі спадкового реєстру № 53770241 від 23.10.2018 року складеної Першою Слов'янською державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] [INFO] була заведена спадкова справа за номером у спадковому реєстрі 46668251 та видано свідоцтво про право на спадщину [NUMBER] за номером у спадковому реєстрі 55857497 від 13.03.2014р. (а.с. 47). З наданої копії спадкової справи № 331/2009 слідує, що після померлого [PERSON] за прийняттям спадщини з відповідною заявою звернувся його брат [PERSON] (а.с.49). Зі спадкової справи № 829/2000, слідує що після смерті [PERSON], спадщину прийняв її син - [PERSON], про що видано свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстровано в реєстрі за № 1-3157 . Відповідно до довідки про правовий статус земельної ділянки № 23/2154 від 29.07.2011р. слідує, що власник земельної ділянки - Слов'янська міська рада, користувачі - [PERSON] - ? частки, [PERSON] - ? частки, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.03.2014 року посвідченого державним нотаріусом Першої Слов'янської державної нотаріальної контори слідує, що [PERSON] прийняв спадщину, яка складається з ? частки житлового будинку з відповідними господарськими спорудами та побутовими будовами та спорудами [ADDRESS], що належала на підставі свідоцтва про право власності виданого 24.12.1985 року Слов'янським райкомунгоспом, зареєстровано в «Бюро технічної інвентарізації» м. Слов'янська 24.12.1985 року, номер запису 4013 в книзі 17; реєстраційний номер 33835976 - [PERSON], яка померла [INFO], спадкоємцем якої був її син - [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових справ. Згідно Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 36892708 від 17.03.2014 року, який сформовано Державним нотаріусом Першою Слов'янською державною нотаріальною конторою Причепою В.Р., після смерті [PERSON] [INFO], спадщину на ? частку будинку за адресою: [ADDRESS], прийняв [PERSON] (а.с.). Інших доказів суду не надано. Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Правилами ст.12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 5 ст. 81 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно із ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п'яти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Із змісту ст. 344 ЦК України випливає, що позивач, як володілець майна, протягом всього часу володіння ним має бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. У такому випаду при вирішенні питання щодо визнання права власності на майно в порядку набувальної давності необхідно виходити із того, що задоволення таких вимог можливе лише за умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, те, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. При вирішенні спорів, пов»язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнішнім володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред»явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина другастатті 344 ЦК). Враховуючи положення статей 335 і 344 ЦК, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). Можливість пред»явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15, 16 ЦК, а також частини четвертої статті 344 ЦК, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв»язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. З наведеного можна зробити висновок, що встановлюючи, чи є володіння добросовісним, насамперед слід встановити, що володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. У разі якщо існує інша підстава для виникнення права власності у момент заволодіння, а сторона посилається на строк набувальної давності, слід визнати, що стороною вибрано невірний спосіб захисту, тобто такий, який не відповідає специфіці правовідносин, що виникли. Отже, посилання позивача [PERSON] на те, що вона добросовісно, відкрито та безперервно з липня 2007 року володіє та користується житловим будинком [ADDRESS], а тому за нею має бути визнано право власності на житловий будинок за набувальною давністю, суд оцінює критично, виходячи з того, що користуючись житлом, яке не є її власністю, позивач була обізнана про власника - [PERSON], тобто її володіння спірним майном не можна вважати добросовісним. Та обставина, що позивач проживає в будинку, здійснює ремонт та оплачує комунальні послуги не породжує права позивача на набуття права власності за набувальною давністю. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, які визначені ст.344 ЦК України, відсутні, а відтак приходить до висновку, що позов [PERSON] до Слов'янської міської ради про визнання права власності на будинок за набувальною давністю, задоволенню не підлягає. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed