Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що 13 травня 1994 року вона з відповідачем уклала шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис №74. Від шлюбу вони не мають неповнолітніх дітей. Причиною звернення з позовом до суду є те, що спільне життя з відповідачем не склалось. Збереження сімї неможливе та суперечить їх інтересам. Їх шлюб існує формально. Кожен з них має діаметрально протилежні погляди на шлюб та сімю. Вони втратили почуття любові та взаємоповаги один до одного. Нічого спільного між ними, як членами сімї не залишилось. Спроби примирення не дали позитивних результатів. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON], залишивши їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище Лисовенко. У підготовче судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, наполягає на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у підготовче судове засідання надав заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги визнав у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи суд вважає встановленими наступні факти та обставини. 13 травня 1994 року сторони по справі уклали шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Першотравенської міської ради народних депутатів Дніпропетровської області, актовий запис №74. Від спільного життя сторони неповнолітніх дітей не мають. Відповідно до ст.112 СК України суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, тому що родина фактично розпалась і її відновлення неможливо. Одночасно суд вважає, що подальше спільне життя чоловіка й жінки та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, тому що сторони подружні відносини припинили й спільного господарства не ведуть вже тривалий час, та даний факт має істотне значення. Шлюб - це сімейний добровільний та рівноправний союз жінки та чоловіка, їх спільність, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану та спрямований на створення сімї. Добровільність шлюбу одна з основних його засад. Загальна декларація з прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатись тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можна зробити висновок, що й подальше існування сімї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз сімю шлюб, не може мати місце. Однією з причин припинення шлюбу є його розірвання. Шлюб припиняється в наслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Оскільки шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, розірвання шлюбу може відбутися за їхньою спільною заявою або за заявою когось з них. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а сторони по справі не мають наміру зберігати шлюб. Приймаючи до уваги зазначене сторонами по справі, суд вважає, що причини, що спонукають їх на розірвання шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved