Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що 25 травня 2011 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції у Тернопільській області за актовим записом № 15 . З відповідачем в них дітей немає. Спору про поділ спільного майна теж немає, оскільки таке відсутнє. На даний час шлюб фактично розпався по тій причині, що сторони останні три роки фактично разом не проживають як сім'я. Кожен із сторін живе своїм життям і спроб для примирення між ними не існує, продовження подружнього життя між не має жодного сенсу, оскільки всі можливості для цього давно вичерпані. Від позивача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача, позовні вимоги підтримує повністю. Від відповідача [PERSON] надійшла електронною поштою заява про визнання позову, в якій відповідач посилається на домовленість з позивачем щодо розірвання шлюбу. Перевіривши матеріали справи суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 25.05.2011 року, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис № 15, що стверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER], виданого повторно 16.06.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Тернопільського районного управління юстиції.(а.с.12). Судом встановлено, що сімейні відносини, що склались між сторонами суперечать інтересам позивача. Відповідно до ч.1 ст. 16, ст. 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є. Правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним. Згідно положень ст. 112 Сімейного кодексу України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечать інтересам позивача, а тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved