Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вимогами ухвалити судове рішення, яким визначити місце проживання доньки [PERSON] , 2005 року народження і доньки [PERSON] ,2012 року народження з батьком - [PERSON] . В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і доводила, що дітям буде «комфортно і зручно проживати з батьком», тому як вона - мати дітей - має намір працювати за кордоном. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив, що [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Київського райсуду м. Одеси від 30.01.2019 року. Від цього шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] і малолітню доньку - [PERSON] , 2012 року народження. При розгляді справи про розірвання шлюбу питання місця мешкання дітей не ставилось і діти залишились проживати з матір`ю. В судовому засіданні позивач надала такі пояснення, що спір між нею і відповідачем щодо місця мешкання дітей не існує, тому як вона - позивач- планує працювати за кордоном, а дівчаткам, як вона - мати - вважає буде краще жити з батьком. Відповідач не погодився з [PERSON] , тому вона звернулась до суду з цим позовом. Відповідач, визнаючи позовні вимоги в судовому засіданні, пояснив, що на його думку донькам потрібна в першу чергу мати, але у зв`язку з тим, що мати піклується в першу чергу за себе і за роботу, діти не можуть бути позбавленими батьківського піклування, тому будуть проживати разом з ним. Відповідач є військовослужбовцем, перебуває на обліку осіб, що потребують забезпечення житлом, станом на сьогодні відповідач винаймає житло. [PERSON] стверджує, що допомогу у вихованні доньок йому надає мати колишньої дружини. Спори щодо порядку і способу участі кожного з батьків в утриманні і вихованні дітей відсутні. Дослідивши надані сторонами докази і наведені доводи суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав: Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України « місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини». Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 конвенції). У даному випадку сторони - батьки неповнолітньої [PERSON] , 2005 року народження і малолітньої [PERSON] , 2012 року народження разом не проживають, після розірвання шлюбу діти проживали з матір`ю, а останній місяць - діти живуть з батьком. Судом встановлено, що [PERSON] працевлаштований (військовослужбовець) і має постійний дохід, особистого житла не має, але перебуває на обліку для отримання житла разом з дітьми. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України «якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом».

Outcome: approved