Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS] Позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем з 20.07.2009 р. перебувала в шлюбі, Рішенням Зарічненського районного суду від 4 серпня 2011 р. шлюб розірваний, але фактично шлюб припинився 16 грудня 2009 р., коли сторони перестали спільно проживати. Відповідач не бере участі в утриманні дитини, ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованні дитини, він не спілкується з дочкою, не цікавиться нею та її життям, не приїжджає до неї, не піклується про її здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток; не вітає з святами, не дарує подарунки, не веде підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування, не надає дочці доступу до культурних та інших духовних цінностей, не спілкується в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не створює умов для отримання нею освіти. Навіть до народження дитини відповідач не цікавився, як проходить вагітність позивачки, не провідував її в лікарні, не забирав з дитиною з пологового будинку. Відібрані ст. ДІМ Зарічненського РВ УМВС України пояснення в батьків позивачки - [PERSON] та [PERSON] підтверджують, що вони допомагають позивачці виховувати та утримувати дитину від народження, і що протягом 4,4 років відповідач не виявляв до дитини батьківського піклування. Крім того, відповідач не сплачував аліменти на утримання дитини, допустив заборгованість, тому Кам'янець-Подільським міськрайонним судом 05.11.2013 р. його було оголошено в розшук. Станом на 01.06.2014 р. заборгованість по аліментах становить 420 грн. В судовому засіданні позивачка свої позовні вимоги підтримала з зазначених в позові підстав. Суду пояснила, що спільно сторони проживали в м. Кам'янець-Подільський, де позивачка навчалась в технікумі. З 16.12.2009 р. сторони припинили спільне проживання. Позивачка зверталась до суду з позовом про стягнення з відповідача аліментів, Кам'янець-Подільським міськрайонним судом було присуджено стягувати з відповідача аліменти в розмірі по 35 грн. щомісячно. Але навіть такий мізерний розмір аліментів відповідач не сплачував, замість нього аліменти сплачувала його мати. З 2013 р. аліменти відповідач не сплачує взагалі, він не цікавиться як живе, росте, розвивається його дитина. Дочка знає відповідача тільки за фотографіями. Як батька, малолітня [PERSON], якій 5 років, сприймає чоловіка позивачки, з яким вона перебуває в шлюбі, називає його татом. Позивачка не працює, отримує пенсію по стану здоров'я. Оскільки батьківство відповідача носить лише формальний характер, позивачка просить задовольнити її позов. Відповідач [PERSON], зареєстроване місце проживання якого згідно інформації Городенківського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області, - [ADDRESS], в судове засідання не з'явився повторно. Про час і місце розгляду справи повідомлений відповідно до вимог ст.ст. 74,76 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. За згодою позивачки суд ухвалює заочне рішення. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що стверджено копією її свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Дібрівською сільською радою Зарічненського району Рівненської області. Згідно представленої копії рішення Зарічненського районного суду Рівненської області від 04.08.2011 року по справі № 2-87/11, шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 20 липня 2009 року, - розірвано, після розірвання шлюбу позивачці присвоєно дошлюбне прізвище [PERSON]. Про те, що позивачка [PERSON] разом з малолітньою дочкою [PERSON] проживає в батьків позивачки в с. Зелена Діброва Зарічненського району, свідчать: довідки, видані виконкомом Дібрівської сільської ради № 2601, 2602, 2603 від 23.05.2014 р., Акт обстеження матеріально-побутових умов сім'ї від 23.05.2014 р., та характеристика на [PERSON] У відповідності до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони: не забрали дитину з пологового будинку або із іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться із дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Висновком органу опіки та піклування Зарічненської районної державної адміністрації від 11.06.2014 року № 01-14/1125 стверджено, що питання доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON], [INFO], розглядалось на комісії з питань захисту прав дитини Зарічненської районної державної адміністрації 04.06.2014 р., яка вважає доцільним позбавити його батьківських прав стосовно дочки [PERSON], [INFO]. Висновок ґрунтується на доказах, які знайшли своє підтвердження в судовому засіданні. Згідно роз'яснень, які містяться у п. 15 Постанови пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтується на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла 18 років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків по утриманню дітей до досягнення ними повноліття закріплено в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Стаття 150 Сімейного кодексу України передбачає права і обов'язки батьків виховувати своїх дітей, піклуватися про їх здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, здобуття освіти, готувати їх до самостійного життя. Відповідно до Закону України «Про охорону дитинства» предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно з ст. 155 СК України ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Це означає, що мати чи батько вважаються такими, що ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків, якщо вони за станом свого психічного здоров'я усвідомлюють значення своїх дій та можуть керувати ними, а також якщо вони мають юридичну і фактичну можливість до вчинення відповідних дій, які становлять зміст батьківського обов'язку. Частина 2 ст. 157 СКУ визначає, що той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Судом встановлено, що таким правом відповідач не користується, самоусунувшись від нього. Ухилення від виконання юридичного обов'язку, це завжди акт свідомої поведінки, оскільки відповідач має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Відповідач [PERSON] не спілкується з дочкою, не проявляє щонайменшої батьківської турботи про неї, тому суд приходить до висновку, що відповідача слід позбавити батьківських прав стосовно [PERSON]. На підставі наведеного, ст.ст. 150, 164-166,171,180 Сімейного кодексу України та

Outcome: approved