Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука, з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання непрацездатної та потребуючої матеріальної допомоги матері. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона є непрацездатною, інвалід 2 групи, пенсіонер за віком. Єдиним видом її доходу є пенсія, яка менша за прожитковий мінімум. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням про надання матеріальної допомоги, однак добровільно надавати будь-яку допомогу він відмовляється, хоча має таку змогу. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на її утримання в розмірі ? частини від усіх видів його заробітку. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. За клопотанням представника позивача [PERSON] була допитана в судом як свідок. [PERSON] пояснила суду, що має повнолітнього сина, [PERSON] та повнолітню доньку, [PERSON]. Син та його сім'я проживають разом з нею в одній квартирі, але лише частково оплачують комунальні послуги. Квартира належить їй та її дочці, однак через реєстрацію в ній відповідача вона позбавлена можливості оформити субсидію. Син має великий дохід, але не надає їй коштів, яких вона потребує для придбання ліків і оплати комунальних послуг. Просила стягнути з відповідача 1/4 частину доходу на її утримання. Представник відповідача, [PERSON], повідомив, що відповідач заперечує проти стягнення з нього аліментів. Обґрунтовуючи позицію відповідача посилався на те, що останній на даний час не працевлаштований в зв'язку з незадовільним станом свого здоров'я, він є інвалідом 1 групи. Єдиним джерелом його доходу є пенсія по інвалідності. Звертав увагу суду та те, що у відповідача є неповнолітній син, якого [PERSON] зобов'язаний утримувати. В зв'язку з цим відповідач неспроможний платити аліменти на утримання позивача. Заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши письмові докази у справі, суд встановив наступне. Статтею 202 Сімейного кодексу України(далі - СК України) передбачено, що повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Позивач, [PERSON], є матір'ю відповідача, [PERSON]. Вказане підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], повторно виданого Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Полтавській області. Позивач, [PERSON], перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію за віком в розмірі 1512,58 грн, що підтверджується довідкою № 2904 від 11.05.2017. Згідно довідки МСЕ від 05.01.2011, [PERSON] .є інвалідом 2 групи. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України про розгляд справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов'язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу. В ст.10 ЦПК України вказано, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З вказано слідує, що потреба в отриманні матеріальної допомоги від повнолітніх дочки чи сина, має бути доведена позивачем. Відповідач, [PERSON], є інвалідом 1 групи, що підтверджується довідкою МСЕ № 0174931 від 26.03.2010. [PERSON] перебуває на обліку в Кременчуцькому об'єднаному УПФУ Полтавської області, отримує пенсію по інвалідності в розмірі 1584,38 грн, що підтверджується довідкою № 2380 від 10.04.2017. Копія трудової книжки [PERSON] і відповідь Кременчуцької ОДПІ ГУ ДФС у Полтавській області від 14.06.2017 за вих.№ 4271/10/16-03 свідчать про те, що інших доходів, окрім пенсії по інвалідності відповідач не має. Доказів, які б підтверджували протилежне позивач суду не надала. Також судом встановлено, що відповідач є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів громадянського стану Крюківського районного управління юстиції м.Кременчука Полтавської області. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач посилається на те, що вона є пенсіонером, інвалідом 2 групи, а її дохід не дозволяє самостійно оплачувати комунальні послуги та вартість лікування. Суд погоджується з тим, що позивач, як непрацездатний пенсіонер, потребує матеріальної допомоги, оскільки її місячний дохід є нижчим від прожиткового мінімуму в Україні, однак суд виходить з того, що відповідач, будучи інвалідом І групи, не має можливості надавати їй таку допомогу, оскільки його дохід перевищує дохід позивача лише на 71,80 грн. і, відповідно до ст.180 СК України, він зобов'язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття. Позивачем не надано суду доказів, які б свідчили про витрати позивача на лікування та неможливість їх самостійної оплати(медичні довідки чи інші письмові документи). Щодо оплати вартості комунальних послуг, які надаються за адресою проживання сторін, суд відзначає, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності позивачу та її повнолітній доньці, [PERSON], що не заперечувалось позивачем. У вказаній квартирі проживає відповідач, разом зі своєю родиною. В судовому засіданні позивачем також не заперечувалось те, що відповідач сплачує частину вартості комунальних послуг. На думку суду, спір між сторонами з приводу утримання житла не пов'язаний із вимогами про стягнення аліментів та має вирішуватись окремо від них, шляхом звернення до суду із відповідним позовом. Відтак, дотримуючись принципу розумності та справедливості, оцінюючи за своїм внутрішнім переконанням повно, всебічно та об'єктивно досліджені у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення аліментів не підлягають задоволенню.

Outcome: dismissed