Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Руслана Івановича, третя особа: відділ Держземагенства у Кривоозерському районі про повернення земельної ділянки, вказуючи на те, що вона в кінці 2005 року на усній домовленості з відповідачем передала у користування належну їй на праві приватної власності земельну ділянку розміром 4,78 га, з того часу отримувала плату за користування землею. В липні 2013 року звернулася до відповідача з претензією про розірвання договору оренди та повернення земельної ділянки, поскільки бажала самостійно обробляти земельну ділянку, однак Лазарєв Р.І. відмовився повернути землю, вказуючи, що між ними 1 липня 2005 року укладений письмовий договір оренди землі строком на 10 років, який продовжено додатковою угодою до 30 грудня 2020 року. Підпис від її імені в договорі вчинено її сином - [PERSON], який не мав на те повноважень. Вказуючи, що вона не укладала договору оренди, та бажає розпорядитися земельною ділянкою, належною їй на праві приватної власності, просила зобов'язати відповідача повернути їй земельну ділянку. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні подав заяву про доповнення позовних вимог, просив визнати недійсним договір оренди земельної ділянки № 96, укладений від імені [PERSON] 01 жовтня 2005 року, зареєстрований у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 27 вересня 2005 року за реєстровим № 040501700314 та зобов'язати відповідача повернути позивачу земельну ділянку. В судовому засіданні відповідач заявлені позовні вимоги не визнав. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, вказуючи, що договір оренди землі пройшов державну реєстрацію, тому відповідно до діючого законодавства України, є чинним. Протягом 9 років [PERSON] отримувала оренду плату, що є підтвердженням укладення договору, вважає, що не має підстав визнавати договір недійсним. Представник третьої особи - відділ Держземагенства у Кривоозерському районі, в судовому засіданні вважає, що позов не підлягає задоволенню, підтвердив, що договір оренди земельної ділянки № 96 укладений 1 липня 2005 року є дійсним та пройшов державну реєстрацію 27 вересня 2005 року в центрі державного земельного кадастру. Вислухавши пояснення сторін, їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню із слідуючих підстав. Згідно даних державного акту на право власності на земельну ділянку серії МК № 012374, виданого Кривоозерською районною державною адміністрацією 15 жовтня 2004 року, [PERSON] належить земельна ділянка загальною площею 4,78 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в межах території Березківської сільської ради Кривоозерського району, яка складається: ділянки 1 кадастровий № 4823980200:02:000:0287, площею 4,07 га., ділянки 2 кадастровий № 4823980200:01:000:0379, площею 0,05 га, ділянки 3 кадастровий № 4823980200:02:000:0840, площею 0,04 га, ділянки 4 кадастровий № 4823980200:01:000:0609, площею 0.48 га, ділянки 5 кадастровий № 4823980200:02:000:1019, площею 0,14 га. Позивачем [PERSON] до матеріалів справи надано фотокопію договору оренди земельної ділянки № 96 від 1 жовтня 2005 року, акт прийому передачі земельної ділянки без дати та додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Р.І. за 2010 рік. Судом встановлено, що згідно даних відділу Держземагенства у Кривоозерському районі датою укладення договору № 96 між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Р.І., є 1 липня 2005 року, відповідно до договору оренди землі, орендодавець [PERSON] надає, а орендар Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Р.І. приймає в строкове платне користування земельну ділянку загальною площею 4,78 га. вказаний договір зареєстрований у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» 27 вересня 2005 року за реєстровим № 040501700314. До договору додано акт прийому-передачі земельної ділянки від 01 липня 2005 року та додаткову угоду до договору оренди землі від 25 липня 2010 року, згідно якої договір оренди укладено до 30 грудня 2020 року. Згідно оглянутої в судовому засіданні книги записів реєстрації державних актів на право власності на землі та на право постійного користування землею Центру державного земельного кадастру серія 4 АА 009003, вищевказаний договір оренди внесений в Книгу 06 вересня 2010 року та зареєстрований за № 530. Цю обставину підтвердив свідок [PERSON] в суді. Відповідно до даних довідки № 102 від 23 вересня 2013 року, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз», [PERSON] з 2005 року по 2012 рік отримувала щорічно орендну плату в повному обсязі. Довідкою № 118 від 08 жовтня 2013 року встановлено, що до Міністерства доходів і зборів за 2005 - 2012 роки було сплачено прибутковий податок на загальну суму 1 799 грн. 60 коп. по орендодавцю [PERSON] Як випливає з матеріалів справи - протоколу № 1 загальних зборів учасників Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» від 29 грудня 2004 року Лазарєв Р.І. обраний головою Товариства та за наказом № 1-к від 29 грудня 2004 року прийнятий на вищевказану посаду. Згідно витягу № 396932 Товариство з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» внесено до Єдиного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, керівником Товариства вказаний Лазарєв Р.І. Свідок [PERSON] - син позивача, в судовому засіданні підтвердив, що з 2000 року по 2005 рік [PERSON] перебувала на заробітках в м. Москві, Російської Федерації, та восени 2004 року він передав відповідачу Лазарєву Р.І. державний акт на земельну ділянку для укладення договору оренди землі на кращих умовах оренди та влітку 2005 року він підписав договір оренди між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Р.І., акт прийому-передачі земельної ділянки не маючи на те відповідних повноважень, але додаткову угоду про продовження договору оренди не підписував. Цю обставину підтвердили свідки [PERSON], [PERSON] в суді. Згідно висновку експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 13431/13432/13-32 від 27 січня 2014 року встановлено, що підписи від імені [PERSON] у рядках орендодавець договору оренди № 96, укладеного в 2005 році від імені [PERSON] та ТОВ «Агротехінвестиційний союз» та акті прийому-передачі земельної ділянки до вказаного договору, виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки чи технічних засобів. Підписи від імені [PERSON] у рядках «орендодавець» оспорюваного договору оренди землі укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Агротехінвестиційний союз» в особі директора Лазарєва Р.І., який зареєстровано у Кривоозерському відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» від 27 вересня 2005 року за № 040501700314 та акт прийому передачі землі до вказаного договору виконані не [PERSON], а [PERSON]. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно вимог ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Пунктом 8 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року встановлено, що відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. Встановивши вказані обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено. Недійсним може бути визнано лише укладений договір. В рішенні Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року за позовом прокурора Врадіївського району Миколаївської області в інтересах Особи до приватного підприємства «Виробничо-комерційне підприємство «Каро», третя особа: відділ Держкомзему у Врадіївському районі Миколаївської області про витребування земельної ділянки із чужого незаконного володіння викладена правова позиція, згідно якої, якщо у встановленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди землі, він є укладеним, а отже оспорюваним та за рішенням суду може бути визнаний недійсним. Тому заперечення відповідача в цій частині, що договір є неукладеним та його неможливо визнати недійсним суд не приймає до уваги. Частиною 1 ст. 1212 ЦК України встановлено, що особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Відповідно до ч. 1 ст. 1213 вищевказаного Кодексу, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. Частиною 1 ст. 4 Закону України «Про оренду землі» орендодавцями земельних ділянок є громадяни та юридичні особи, у власності яких перебувають земельні ділянки, або уповноважені ними особи. Згідно ст. 14 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально Статтею 17 вищевказаного Закону передбачено, що передача об'єкта оренди орендарю здійснюється орендодавцем у строки та на умовах, що визначені у договорі оренди землі, за актом приймання-передачі. Частиною 5 ст. 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до Закону. Згідно ст. 15 Закону України «Про оренду землі» відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону. Таким чином, суд вважає, що відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України правочин необхідно визнати недійсним, поскільки судом встановлено недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які передбачені ч.ч.1-3,5 ст. 203 цього Кодексу. В порушення вимог ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. При укладанні договору оренди землі порушено вимоги ст. 14 Закону України «Про оренду землі. Таким чином, поскільки 27 вересня 2005 року в установленому законом порядку здійснено державну реєстрацію спірного договору оренди № 96 від 01 липня 2005 року у Кривоозерському районному відділі МРФ ДП «Центр ДЗК» за реєстраційним номером 040501700314 між позивачем та відповідачем, його необхідно визнати недійсним. На підставі ст. ст. 203, 210, 215, 386, 387, 638-640, 1212, 1213 ЦК України, ч. 2 ст. 125 ЗК України, ст. 15, 16 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved