Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 20 серпня 2009 року у Виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, між нею та відповідачем [PERSON] був зареєстрований шлюб, про що вчинений відповідний актовий запис № 02. Посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося, та у родині постійно виникали сварки і скандали, сторони мають різні погляди на життя та виховання дітей, тягар утримання родини був покладений виключно на позивачку, переконана, що примирення між сторонами неможливе, з огляду на що просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, відновивши їй після розірвання шлюбу дошлюбне прізвище - [PERSON] . Зазначено, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей, синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з приводу місця проживання яких спір між сторонами відсутній. Спір з приводу поділу майна також відсутній. З 27 жовтня 2019 року шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені. З кінця жовтня 2019 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, та у них відсутні взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Також, враховуючи, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання синів, які проживають разом з позивачкою, не надає, позивачка також просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 4000,00 грн., що підлягає індексації відповідно до закону, щомісячно, до досягнення винами повноліття, починаючи з дня пред`явлення позову. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Будучи допитаною у судовому засіданні 08 квітня 2021 року, позивачка підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні, пояснення надала аналогічні наведеним у позові. Будучи допитаним у судовому засіданні 08 квітня 2021 року, відповідач визнав позовні вимоги у повному обсязі, та не заперечував проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданим повторно 18 лютого 2020 року Сахновщинським районним відділом ДРАЦС Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 20 серпня 2009 року у Виконавчому комітеті Шевченківської сільської ради Сахновщинського району Харківської області, був зареєстрований шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , про що зроблений відповідний актовий запис № 02. В свідоцтві зазначено, що після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 5). Згідно із свідоцтвом про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). Згідно із свідоцтвом про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] , та його батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Позивачкою зазначено, а відповідачем не заперечується, що спільне життя між сторонами не склалося, примирення між ними неможливе, спір з приводу місця проживання дітей та поділу майна відсутній. Спільні діти, сини: [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження проживають разом з позивачкою. З 27 жовтня 2019 року шлюбні відносини між позивачкою та відповідачем припинені. З кінця жовтня 2019 року сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, та у них відсутні взаємні права та обов`язки, які притаманні подружжю. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи, які доказів на спростування наведених обставин, або таких, що їм суперечать чи містять розбіжності, не містять, та суд не має сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Згідно із ст. 112 Сімейного кодексу України,\~суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і зберігання шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до\~ст. 24 Сімейного кодексу України,\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить їх інтересам. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище - [PERSON] , суд приходить до висновку, що слід його відновити. Як вже було зазначено вище, відповідачем не заперечується, що малолітні діти, сини: [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2011 року народження, проживають разом з позивачкою. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27лютого 1991року, №789XII\~78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9\~ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до\~ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом\~ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2, 3\~ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З представлених суду доказів встановлено, що діти проживають разом з позивачкою, власних доходів не мають та потребують матеріальної допомоги, а відповідач є працездатним, інших утриманців не має. Відповідно до положень ст. ст.183,\~184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дітей судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивачки на утримання їх спільних малолітніх дітей [PERSON] , та [PERSON] , аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 4000,00 грн., щомісяця, що підлягають індексації відповідно до закону, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, для кожної дитини, починаючи з 27 липня 2020 року, до досягнення повноліття. На підставі\~ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред`явлення позову до суду. Згідно із\~п.\~1\~ч.\~1\~ст.\~430\~ЦПК України,\~суд допускає\~негайне виконання\~рішень у\~справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача на користь позивачки понесені нею судові витрати по сплаті судового збору за позовну вимогу про розірвання шлюбу, у сумі 840,80 грн., та судовий збір в дохід держави у сумі - 840,80 грн. за вимогу про стягнення аліментів. \~\~

Outcome: approved