Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим будинком. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS]. Крім позивача в будинку зареєстрований [PERSON]. З січня 2013 року відповідач виїхав з будинку, на даний час знаходиться за межами України, та повертатись не збирається. Перебування відповідача на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла, а також ускладнює реалізацію її права власності на квартиру. Позивач в судовому засідання позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала, проти задоволення позову не заперечувала. З'ясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 22.04.1992 року. Крім позивача в даному будинку зареєстрований [PERSON], [INFO] (згідно домової книги). [PERSON] є зятем позивача, та з 2013 року проживає окремо. В утриманні квартири, оплаті послуг відповідач участі не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON](подруга) та [PERSON](чоловік позивача) пояснили, що дійсно відповідач з січня 2013 року не проживає в будинку позивача, на даний час знаходиться за межами країни. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сім'ї власника житла втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не проживає в будинку позивача з 2013 року, сторони з того часу не спілкуються, а відтак [PERSON] втратив право користування зазначеним будинком. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved