Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що вона є бабусею [PERSON], мати якого, а її дочка [PERSON], померла [INFO]. З 2010 року дочка з [PERSON] проживали з нею, а батько дитини [PERSON] мешкав окремо від сім'ї, спорів щодо місця проживання дитини, в тому числі й після смерті матері, не було. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватися з дитиною, не приймав участі у її вихованні та матеріальному забезпеченні, погоджується з позбавленням його батьківських прав щодо сина. Зазначені обставини є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], призначення її опікуном над дитиною та стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше встановленого законодавством мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Борзнянського районного суду Чернігівської області від 15 листопада 2018 року провадження у даній справі в частині позовних вимог [PERSON] про стягнення аліментів та встановлення опіки було закрито в зв'язку з відмовою позивачки від позову. Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав підтримали і просили їх задовольнити з вищевказаних підстав; не заперечують проти заочного розгляду справи. Представник органу опіки та піклування в особі Борзнянської РДА в судовому засіданні підтримав заявлені позивачкою вимоги і вважав, що маються всі законні підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з'явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивача суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON], шлюб між якими не реєструвався. Мати дитини [PERSON] померла [INFO]. Батько дитини [PERSON] з 2010 року зі своїм сином спільно не проживає, участі у його вихованні не приймає, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не забезпечує йому належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, матеріально не забезпечує; після смерті матері [PERSON] проживає з бабусею в с. Берестовець Борзнянського району, навчається в місцевій школі. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспортів, свідоцтв про народження дитини, смерть матері, довідками Комарівської сільської ради №403, 404, 405 від 10.07.2018р., актом обстеження умов проживання. На виконання положень ч.1 ст.12 Конвенції ООН від 20.11.1989р. «Про права дитини», яка ратифікована Україною 27.02.1991р., ст.171 СК України в судовому засіданні була заслухана думка самої малолітньої дитини [PERSON], який пояснив, що його батько [PERSON] з ним не спілкується, не цікавиться його життям, розвитком, навчанням, дозвіллям, матеріально не забезпечує; він проживає і виховується бабусею. В зв'язку з цим, просять позбавити [PERSON] батьківських прав. Органом опіки та піклування в особі виконавчого комітету Парафіївської селищної ради на виконання вимог ч.5 ст.19 СК України було надано висновок від 07 червня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON], [INFO] Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. Таким чином, оскільки [PERSON], будучи батьком свого малолітнього сина [PERSON], на протязі тривалого періоду часу (близько восьми років) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню та матеріальному забезпеченню дитини, не цікавиться її долею, не спілкується, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення його батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Підтвердженням цьому є й процесуальна поведінка відповідача, який двічі проігнорував явку до суду, що свідчить про байдуже ставлення батька до подальшої долі дитини. Зважаючи на існуюче судове рішення від 12 червня 2012 року про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, підстави для застосування приписів ч.2, 3 ст.166 СК України відсутні. З огляду на положення п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір за дану позовну заяву справлянню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: approved