Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить встановити факт проживання однією сім'єю з [PERSON] з травня 2005 року; стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно; стягнути з [PERSON] 40800,00 гривень у якості грошової компенсації за 1/2 частину автомобіля HYUNDAI GENZ, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER], як майна яке придбано під час проживання однією сім'єю. При цьому позивач мотивує свої вимоги тим, що з травня 2005 року сторони проживали однією сім'єю, спочатку у матері позивачки, а пізніше - в належному бабусі позивача будинку [ADDRESS], вели спільне господарство. Від їх фактичних шлюбних відносин народився [INFO] син [PERSON], батьком якого записаний відповідач. За час спільного проживання, 12.12.2008 року сторонами придбано автомобіль HYUNDAI GENZ, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] за 81800,00 гривень, який зареєстровано на ім'я відповідача. В 2012 році [PERSON] захворіла і, як наслідок отримала 2 групу інвалідності. Оскільки відповідач з позивачем та дитиною не мешкає, відмовляється розділити вартість автомобіля добровільно, не бажає надавати матеріальну допомогу позивачеві, [PERSON] вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позов підтримали, просили задовольнити. В судовому засіданні відповідач та його представник [PERSON] проти задоволення позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] ніколи не мав на меті створити з позивачкою сім'ю, навіть після народження дитини, сам характер відносин сторін був завжди позашлюбний, а тому позовні вимоги безпідставні. Суд, проаналізувавши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представників сторін, допитавши в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], знаходить позов [PERSON] не обґрунтованим, не доведеним, а тому відмовляє у його задоволенні. При цьому суд виходить з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] познайомилися в 2005 році, після чого в них виникли близькі стосунки, результатом яких є народження [INFO] [PERSON], батьком якого себе визнав відповідач і якого він продовжує забезпечувати матеріально. Сторони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою та не мають інших зареєстрованих шлюбів. Договору про використання спільного майна між ними не укладалось. Цей факт не заперечується сторонами та підтверджений поясненнями свідків. В судовому засіданні встановлено, що характер відносин сторін був позашлюбним. Підтвердженням цього суд вважає той факт, що сторони жодного разу не намагалися офіційно зареєструвати свої відносини, про що вказує відповідач і що, не заперечено позивачкою в судовому засіданні, яка не змогла пояснити причину по якій сторони не реєстрували шлюб. Також, [PERSON] не змогла довести в судовому засіданні ведення спільного господарства з відповідачем не надавши чітких пояснень щодо спільних з [PERSON] доходів, їх витрат на побутові цілі, перерозподілу обов'язків подружжя щодо ведення спільного господарства. При цьому позивач єдиною метою свого позову, вказала в судовому засіданні виниклу потребу в грошових коштах, які вона вирішила отримати з відповідача. Допитані в судовому засіданні свідки на боці позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON] надали суперечливі пояснення щодо характеру та тривалості відносин сторін. Фактично свідками лише підтверджено рідкі зустрічі сторін в будинку [ADDRESS], де їх інколи разом бачили свідки. При цьому свідками не підтверджено ведення спільного господарства та не надано конкретних пояснень щодо періоду проживання у вказаному будинку відповідача. Відповідачем в судовому засіданні пояснено, що характер відносин його довірителя і позивачки був позашлюбний. В період з 2005 року по час народження сина [PERSON] працював в рейси на різних судах та під час повернення додому іноді залишався ночувати в позивачки по місцю її проживання, спочатку в квартирі матері позивачки, а потім - в будинку [ADDRESS], однак ніколи не мав наміру створювати з [PERSON] сім'ю з чим остання фактично погоджувалась, так як жодного разу це питання не ставила. Під час спілкування з [PERSON], відповідач не розповідав їй про деталі своєї роботи та заробітків, що опосередковано підтверджено тим, що позивач не змогла в судовому засіданні вказати конкретні суми доходів відповідача, ні вказати конкретно характер роботи [PERSON] та те, скільки той витрачав коштів на їх відносини. Той факт, що відповідач погодився на запис у якості батька народженого [PERSON], він пояснює тим, що не заперечує періодичних інтимних стосунків з позивачкою, визнає факт народження дитини від нього, має батьківські почуття, однак вважає, що це не може свідчити про його намір створити сім'ю з позивачкою. Крім того, [PERSON], отримавши інформацію про своє ВІЛ-інфікування, перестав вступати у відносини з іншими жінками, а продовжував спілкуватися з позивачкою, з огляду на те, що у них спільна дитина. Ці факти підтверджені в судовому засіданні поясненнями свідків на боці відповідача [PERSON] та [PERSON], які пояснили, що у сторін були лише періодичні інтимні стосунки та є спільний син, якого відповідач дуже любить. Судом встановлено, що після 2013 року відносини сторін фактично припинилися через початок судових спорів між ними. Судом встановлено, що 12.12.2008 року [PERSON] було придбано автомобіль HYUNDAI GENZ, червоного кольору, номер кузова [NUMBER], номер двигуна [NUMBER] за 81800,00 гривень, який зареєстровано на його ім'я. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що вказаний автомобіль придбано виключно за його особисті кошти, в технічний паспорт автомобіля разом з [PERSON] вписана його сестра, жодних підстав вважати цей автомобіль спільною власністю не має. Позивач по даному факту не надала в судовому засіданні пояснень, щодо того, чому вона не була вписана в технічний паспорт автомобіля, як особа, яка як стверджувала [PERSON], теж мала використовувати цей автомобіль. Тим більше, що позивач наполягає на тому, що лише вона, а не відповідач, вміла керувати автомобілем. В судовому засіданні також встановлено, що банківські картки на право отримати заробіток [PERSON] як моряка, коли він був за кордоном, були оформлені на його матір. В судовому засіданні позивач наполягала на своїх вимогах щодо стягнення з відповідача аліментів на своє утримання в розмірі 2500,00 грн. щомісячно та наполягала, що відповідач може надати таку допомогу, так як приховує свої доходи. Доказів цього позивачем не надано. Відповідач, в судовому засіданні пояснив, що наразі, через своє захворювання він не працевлаштований, доходів не має, однак всіляко намагається надавати матеріальну допомогу сину. Останнє позивачкою не заперечувалось. Відповідно до ч.1 ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено договором між ними. Відповідно до положень ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ч.1 ст. 91 СК України, якщо чоловік і жінка, які не перебували у шлюбі між собою, тривалий час проживали однією сім'єю, той з них хто став непрацездатним під час спільного проживання, має право на утримання, відповідно до ст. 76 СК України. Відповідно до положень ст. 76 СК України, право на утримання має особа, яка потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік (жінка) можуть надавати таку допомогу. Системно аналізуючи наведені норми, суд знаходить, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Однак, в судовому засіданні жодна складова сімейних відносин сторін не доведена позивачем, яка крім встановлених фактів більше не надала суду жодних доказів утворення сім'ї у складі її та відповідача. Суд вважає встановленим те, що єдина ціль позивачки - це отримання грошових коштів, яка знайшла підтвердження в поясненнях самої позивачки та в тому, що позов до [PERSON] по її заяві був залишений без розгляду, після того як вона отримала від відповідача 25000,00 гривень (а.с. 97-98, 99). В судовому засіданні позивач не змогла пояснити та підтвердити будь-яким чином з чого та як складався їх спільний з відповідачем бюджет на побутові витрати; як велося спільне господарство та як розподілялися взаємні права та обов'язки коли [PERSON] був дома, а позивачка на роботі; чому відповідач не залишав їй грошей, якщо вони жили однією сім'єю, а всі банківські картки оформлював на свою матір. Також суд знаходить, що надані в судовому засіданні як докази спільного проживання фотокартки, лише підтверджують спілкування [PERSON] з сином та активну участь в його вихованні та підтримці і також те, що [PERSON] продовжував спілкуватися з [PERSON] після народження сина, так як вони разом були інфіковані ВІЛ, що підтверджується наявними в матеріалах справи медичними довідками. Таким чином, суд вважає не доведеним факт проживання однією сім'єю [PERSON] і [PERSON] з травня 2005 року без реєстрації шлюбу, що має наслідком відсутність обґрунтованих претензій позивача на спірний автомобіль, який суд вважає особистою власністю відповідача та обгрунтованих підстав вимагати з відповідача коштів на своє утримання.

Outcome: dismissed