Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просить розірвати шлюб зареєстрований між ними 08 вересня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 301, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «Григоренко». Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились, причини неявки не повідомили. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 12 січня 2018 року та 15 лютого 2018 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, причини неявки ним не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 Цивільного процесуального кодексу України занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у неї з [PERSON], появились сварки, внаслідок чого подальше спільне проживання та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У звязку з цим з жовтня 2017 року вони припинили шлюбні відносини. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 08 вересня 2001 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 301. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «Нестеренко» на «Григоренко» (а.с.4). Під час перебування ними у шлюбі [PERSON] народила дітей: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) (а.с.5,6). Разом з цим, у звязку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] (а.с.3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині залишення їй, після розірвання шлюбу, права і надалі іменуватись прізвищем «Григоренко», задоволенню не підлягають, у зв`язку із наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту 13 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2017 рік складав 640 гривень, тому в силу положень частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави. Таким чином,

Outcome: partial