Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON]звернулась до суду з позовом, в якому просить [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO]р.н. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, передбачені законом та моральними засадами суспільства, ухиляється від виховання та утримання неповнолітнього сина. В судовому засіданні позивачка та її представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив не позбавляти батьківських прав. Треті особи при вирішенні позовних вимог покладались на розсуд суду. Представник Служби у справах дітей Сумської міської ради просив не застосовувати позбавлення батьківських прав як крайній захід. Суд, вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 26 червня 2006 року перебували у шлюбних відносинах, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.12). У шлюбі [INFO] року народився син, [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.12.2006р. (а.с.10). [INFO]р. померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №2687 від [INFO]р. (а.с.11). [PERSON] є громадянином Російської Федерації, має там постійне місце роботи, переважну кількість часу протягом року проживає за кордоном, що підтверджується копією паспорта (а.с.13) та довідкою з місця проживання від 30.10.2013р. (а.с.38). Неповнолітній [PERSON] після смерті матері успадкував частку в нерухомому майні, а саме: 1/3 квартири [ADDRESS] та 1/3 квартири [ADDRESS], що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину за законом, витягів з спадкового реєстру та витягів про державну реєстрацію прав на нерухоме майно (а.с.57-76). Дитина проживає на території України разом бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS] що підтверджується копією виписки із будинкової книги від 10.01.2014р. (а.с.77). [PERSON] згідно рішення УМВС України в Сумській області від 19.01.2012р. набув громадянства України, що підтверджено копією довідки №12 (а.с.9). З пояснень позивачки та довідки КУ Сумська ЗОШ №27 від 02.12.2013р. №975 (а.с.54), довідки Сумського міського центру науково - технічної творчості від 08.11.2013р. (а.с.55) судом встановлено, що відповідач протягом 2012 - 2013р.р. неналежно виконує обов'язки з виховання дитини, не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори. Зазначені обставини не оспорювались також [PERSON], який повідомив, що дійсно після смерті дружини перебував у шоковому та пригніченому стані, весь час приділяв роботі на території Російської Федерації. Таким чином, [PERSON] дійсно неналежним чином виконує батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Однак, відповідач пояснив, що він, з метою утримання дітей, зокрема, [PERSON], докладає всіх зусиль, перераховує бабусі грошові кошти, періодично приїздить до сина. Також, відповідач повідомив, що постійно проживати з дитиною не може через постійне місце роботи на території Росії, переїзд до нього на даний час неможливий, оскільки він самостійно доглядати за сином не зможе, крім того у випадку переїзду будуть розлучені двоє дітей [PERSON] та [PERSON], що є на його думку не припустимим. Позбавлення батьківських прав призведе до припинення соціальних виплат на користь неповнолітнього сина, які оформлені на території Російської Федерації. Така позиція відповідача підтверджена іншими доказами по справі. [PERSON] не заперечувала, що відповідач передав їй банківську картку, на яку щомісячно нараховуються кошти на утримання [PERSON]: допомога в зв'язку з втратою годувальника та соціальна пенсія. Факт перерахунку коштів також підтверджено довідками (а.с.40, 41) та банківськими виписками (а.с.42, 43, 81-85). Судом також встановлено, що останнім часом відношення батька до виконання обов'язків по вихованню сина змінилося, оскільки відповідач приїздив на день народження сина, поздоровляв зі святами, останні три місяці спілкується з сином регулярно. Суд враховує, що неможливість постійного спілкування та проживання батько з сином зумовлено об'єктивними причинами - неможливість розлучення дітей, єдине джерело доходу та місце мешкання на території Росії. [PERSON] докладає зусиль для спілкувпня з сином, зокрема, повідомив, що на одну поїздку до України витрачає близько 400,00грн. Службою у справах дітей Сумської міської ради було проведено обстеження житлових умов дитини, проводилось спілкування з [PERSON], в результаті чого встановлено, що неповнолітній бажає спілкуватися з батьком. Отже, наведене переконливо свідчить про те, що відсутні підстави для позбавлення батьківських прав відповідача, з огляду на те, що це є крайнім заходом, стороною позивачів не доведено такого ухилення батька від виконання своїх обовязків, що призвело до невідворотних негативних наслідків, адже зв'язки дитини з батьком не втрачені і відсутність достатнього спілкування та прийняття участі в житті дитини зумовлені об'єктивними причинами. Позбавлення батьківських прав матиме наслідком припинення соціальних виплат, які нараховують Російською Федерацією. Виплату допомоги на території України може бути відновлено лише після визначення опікуна, що займе певний час, різниця між одержуваною допомогою та ймовірними виплатами в Україні призведе до погіршення матеріального становища дитини. Таким чином, позивачка передчасно ставить питання щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав, як такого, що умисно ухилялався від виконання батьківських обов'язків. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачені підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини. Згідно зі статтею 9 Конвенції ООН про права дитини держава має забезпечити, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню. Відповідно до ч. 1 ст. 170 Сімейного Кодексу України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав. З огляду на вищевикладені вимоги міжнародного законодавства та національне законодавство зі спірного питання, суд вважає, що позбавлення відповідача батьківських прав буде найсуворішим заходом та є передчасним, враховуючи що його поведінка змінилася, відношення до дитини покращилось. При цьому, враховуючи той факт, що відповідач тривалий час (близько року) утримувався від виконання батьківських обов'язків, тому його слід попередити про необхідність змінити ставлення до виховання дитини та покласти на орган опіки та піклування обов'язок по здійсненню контролю за виконанням батьківських обов'язків, що буде відповідати положенню п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3. Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. На підставі заяви позивачки судові витрати слід залишити за нею. На підставі викладеного,

Outcome: partial