Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON], в якій просить збільшити розмір аліментів, які стягуються з [PERSON] на її користь на утримання неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO], визначивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 930 гривень щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття з подальшим проведенням індексації. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з 14 листопада 2005 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від цього шлюбу народився син - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Батько дитини надає матеріальну допомогу на утримання сини у розмірі 300,00 грн. на місяць відповідно до виконавчого листа, виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області 02.02.2012 року, що суперечить вимогам закону та інтересам дитини. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 24.04.2018 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О., провадження по справі відкрито не було. Розпорядженням керівника апарату суду № 739 від 13.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл судової справи й згідно відповідному протоколу від 13.09.2018 року справу з єдиним унікальним № 631/435/18 (провадження № 2/631/648/18) передано до розгляду судді Трояновській Т.М. 19 листопада 2018 року за вхідним № 5851/18-вх в порядку, передбаченому частиною 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі - [PERSON]. Ухвалою від 20 листопада 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитинудо розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] 06.12.2018 року через канцелярію суду за вхідним № 6273/18-вх надала заяву, відповідно до якої підтримала свої позовні вимоги, просила суд їх задовольнити, розгляд справи просила провести за її відсутності (а.с 25). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] 10.12.2018 року через канцелярію суду за вхідним № 6321/18-вх надав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] щодо збільшення розміру аліментів з 300,00 грн. до 930,00 грн. щомісячно на утримання сина, [PERSON], [INFO], визнає в повному обсязі, проти їх задоволення не заперечує, просить слухати справу у його відсутності, надавши до заяви копії паспорту громадянина України, довідки про присвоєння ідентифікаційного номера та довідки про отриманні доходи (а.с. 27 - 29). Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов'язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши заяви, надані сторонами по справі, перевіривши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. З 14 листопада 2005 року позивач [PERSON] перебувала з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. Зазначена обставина учасниками справи не оспорювалась та належним чином не спростована, а тому у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, а отже відповідно до частини 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України вона не підлягає доказуванню. Від цього шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області 05 жовтня 2006 року батьками дитини зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 20 липня 2011 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 4). Як вбачається з акту депутату округу №1 Нововодолазької селищної ради Харківської області Щербини С.М. дитина - [PERSON], [INFO], проживає разом із матір`ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Відповідно до виконавчого листа № 2/2028/97/1012, виданого Нововодолазьким районним судом Харківської області на підставі рішення суду від 25 січня 2012 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 300,00 грн. щомісячно починаючи з 14.10.2011 року до повноліття дитини (а.с. 33). Вирішуючи даний спір суд виходить з положень частини 2 статті 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями частин 1 та 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. При розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів суд враховує, що з часу ухвалення рішення суду про стягнення з відповідача аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає. Так, 08 липня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», яким внесено зміни у частину 2 статті 182 Сімейного кодекс України та зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Як вбачається з матеріалів справи [PERSON] просить змінити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача, [PERSON], 930,00 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття з подальшим проведенням індексації. Загальновідомо, що зростання дитини потребує додаткових фінансових витрат, а тому в силу частини 3 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає, що існує підтвердження змін матеріального стану її сім'ї, що в силу частини 1 статті 192 Сімейного кодексу України є підставою для збільшення розміру аліментів сплачуваних батьком на утримання сина. Частиною 2 статті 184 Сімейного кодексу України визначено, що розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Порядок проведення індексації визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 року № 1078. Оскільки, спеціального закону про індексацію аліментів не прийнято, а в Україні діє Закон України «Про індексацію грошових доходів населення», то розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, на підставі частини 2 статті 184 Сімейного кодексу України підлягає індексації в порядку, передбаченому Законом України «Про індексацію грошових доходів населення». Таким чином обов'язок проведення індексації розміру аліментів, який визначений судом у твердій грошовій сумі, прямо передбачений законом, а саме, положеннями статті 184 Сімейного кодексу України, що зобов'язує державного виконавця проводити таку індексацію автоматично, тобто без додаткового судового рішення. За змістом статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Відповідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Отже, враховуючи зміст статей 181 та 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Таким чином, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до статті 183 та статті 184 Сімейного кодексу України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Сімейний кодексу України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 Сімейного кодексу України). Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених статями 182 - 184 Сімейного кодексу України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 Сімейного кодексу України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При визначенні розміру аліментів суд враховує матеріальне становище сторін, відсутність доказів наявності у відповідача інших дітей на утриманні, стан його здоров'я, а також те, що він має постійне місце роботи. Так, згідно довідки, виданої [PERSON] від 07.12.2018 року, встановлено, що відповідач працює в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Агроком Нова Водолага» з 01.09.2017 року та його дохід за період з 01.06.2018 року по 30.11.2018 року складає 24464,26 грн. (а.с. 30). Крім того, суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, який відповідно до статті 7 Закону України від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII «Про Державний бюджет України на 2019 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень в розрахунку на місяць. З урахуванням фактичних обставин справи, враховуючи рівність прав та обов'язків батьків щодо виховання та утримання дітей, матеріальне становище відповідача, а також виходячи з закріплених частиною 9 статті 7 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, суд вважає, що позовні вимоги в частині збільшення розміру стягуваних аліментів підлягає задоволенню. Що стосується строку, з якого слід обчислювати змінений розмір аліментів, то суд керується роз'ясненнями, які містяться у абзаці 4 пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідно до якого, у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Тому позовні вимоги в частині стягнення коштів із дня пред'явлення позову задоволенню не підлягають. Враховуючи те, що позивач відповідно до пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку, передбаченому статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial