Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеною позовною заявою, в якій просить стягувати з відповідача на свою користь аліменти на період навчання у розмірі 1/4 частини від усіх його щомісячно, але не менш ніж 30% прожиткового мінімуму для осіб відповідного віку починаючи з дня предявлення позову і до припинення навчання. В обґрунтування позовних вимог в даній позовній заяві зазначено, що позивачка є донькою відповідача. Згідно з рішенням Енергодарського міського суду Запорізької області від 08.08.2012 року, з відповідача стягувались аліменти на користь позивачки на її утримання на період навчання до 30.06.2015 року. Виплата аліментів припинена 30.06.2015 року. Однак позивачка продовжує навчатись на денній формі навчання пятого курсу хімічного факультету Дніпропетровського національного університету ім. О. Гончара. У звязку з тим, що позивачка навчається на денній формі навчання, вона не має можливості працювати та потребує матеріальної допомоги. Відповідач ніякої допомоги позивачці не надає та в добровільному порядку не бажає приймати участь у фінансуванні подальшого начання, тому позивачка була змушена звернутись до суду. В судове засідання позивачка не зявилася, до суду надійшла письмова заява про розгляд справи без її участі. Відповідач на судове засідання не зявився, надавши письмову заяву про розгляд справи за його відсутністю, позовні вимоги визнає в повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст.198 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надати. Відповідно до ч.1 ст.199 Сімейного кодексу України - якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Статтею 200 Сімейного кодексу України передбачено, що суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Як зазначено в п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» від 12.06.2009 року № 2 у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки вимоги позивача визнаються відповідачем і підтверджуються наданими доказами: свідоцтвом про народження позивачки (а.с.4), довідкою з місця навчання позивачки (а.с.8) та визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved