Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Позовні вимоги мотивовані тим, що 09 січня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 09 січня 2015 року складено відповідний актовий запис №21. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO]. Спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. З липня 2017 року сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Окрім того, в даний час дитина сторін проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Відповідач участі в матеріальному утриманні сина не приймає. В добровільному порядку домовитись про спільне утримання неповнолітньої дитини сторони не можуть. В силу викладених обставин позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення з відповідача на свою користь на утримання неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частки від усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач в судовому [PERSON] позовні вимоги визнав та не заперечував щодо їх задоволення. Відповідно до частини третьої статті 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (ч.4 ст.206 ЦПК України). А тому, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, та, зважаючи на визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону та не порушує права, свободи, інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 09 січня 2015 року сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, про що 09 січня 2015 року складено відповідний актовий запис №21, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №156483, виданим 09 січня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с.4) Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-АМ №315009, виданим 29 липня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області. (а.с.12) З пояснень сторін встановлено, що спільне подружнє життя сторін не склалося, оскільки останні мають несумісні характери та різні погляди на життя, відсутнє взаєморозуміння, повага один до одного. З липня 2017 року сторони разом не проживають, не ведуть спільне господарство та фактично припинили шлюбні відносини. Подальше формальне збереження шлюбу суперечить їхнім інтересам та інтересам їхньої неповнолітньої дитини. Згідно з частиною другою статті 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до частини першої статті 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може предявити один із подружжя. Згідно зі статтею 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу між сторонами підлягають задоволенню, так як позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач будь-яких заперечень щодо позову в цій частині не надав. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, то суд вважає, що дані вимоги також знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, оскільки є законними, достатньо вмотивованими і ґрунтується на наявних у справах доказах, а тому підлягають задоволенню. Так, згідно довідки з місця проживання про склад сімї та реєстрацію МКП «ЖЕК №6» від 17.05.2018 року №1704 неповнолітня дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем за адресою: пр-т Космонавтів, 14/58, м. Вінниця. Відповідно до статті 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною терьою\~статті 181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.2 ст.182 СК України). Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Статтею 182 СК України\~встановлено перелік обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема, стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~ При визначенні суми стягнення аліментів суд враховує вікову категорію неповнолітньої дитини та звичайні потреби дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку; особу платника аліментів, який являється молодою людиною працездатного віку, відсутність у відповідача інших утриманців, окрім спільної дитини сторін, визнання відповідачем позову. А тому, з огляду на вищевикладене суд вважає за можливе позов в даній частині також задовольнити в повному обсязі. Крім того, відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судовий збір у розмірі 704,80 грн., понесений позивачем згідно квитанції ПАТ КБ «Приватбанк» №0.0.1034729574.1 від 14.05.2018 року (а.с.1) за звернення до суду з позовними вимогами про розірвання шлюбу, а також в силу ч.6 ст.141 ЦПК України на користь держави судовий збір у розмірі 704,80 грн. за звернення до суду з позовними вимогами про стягнення аліментів, від сплати якого звільнено позивача на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір». На підставі викладеного та

Outcome: approved