Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визначення частки у житловому будинку, визначення частки в земельній ділянці та виділ частки із земельної ділянки в натурі. Свій позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], власником квартири №3 цього будинку є [PERSON], співвласниками квартири №1 [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Луцької міської ради від 04 листопада 2009 року №49/39 всім співвласникам житлового будинку №113 по вул. Дубнівській в місті Луцьку передано безоплатно у власність земельну ділянку для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських споруд в розмірі 0,10 га. Земельна ділянка передана їм у спільну сумісну власність. Вказує, що виділ в натурі частки земельної ділянки зі спільної сумісної власності їй необхідно для вирішення питання про оформлення в установленому законом порядку права власності на переобладнання, які здійснені нею в квартирі. При придбанні нерухомого майна до набувача переходить частина земельної ділянки, необхідна для обслуговування цього майна, частка в земельній ділянці визначається пропорційно до розміру частки житлового будинку. Оскільки вона з відповідачами не може досягти домовленості щодо розподілу земельної ділянки, то змушена звернутись до суду. З огляду на наведене та з врахуванням заяви про зменшення позовних вимог від 14 липня 2016 року, просить визначити належну їй частку в земельній ділянці площею 0,1000 га згідно Державного акта про право власності на земельну ділянку серії ЯК №931866 від 20 квітня 2010 року та виділити їй в натурі належну частку земельної ділянки. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити з врахуванням висновку експерта. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позову, однак просила при виділенні належної позивачу частки земельної ділянки в натурі врахувати та встановити сервітути. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, також просив врахувати інтереси відповідачів при виділенні частки земельної ділянки в натурі, аби вони мали можливість проходу до своїх квартир, користуватися надвірними та господарськими будівлями. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, хоча належним чином були повідомлені про час, дату та місце розгляду справи. Заслухавши думку учасників судового процесу, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. 60 ЦПК України Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно копії рішення Луцької міської ради від 04 листопада 2009 року №49/34 громадянам [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передано безоплатно у власність земельну ділянку площею 0,1000 га на вул. Дубнівській, 113 для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (а.с.24). З копії висновку Управління Держкомзему у місті Луцьку Волинської області №65 від 02 лютого 2010 року вбачається, що, розглянувши технічну документацію із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку управління Держкомзему у місті Луцьку Волинської області надало земельну ділянку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 113 площею 1000 кв.м для будівництва та обслуговування індивідуального жилого будинку та господарських будівель і споруд (а.с.29). Відповідно до висновку про наявні обмеження на використання земельної ділянки №1330/20.1-8 від 07 вересня 2009 року вказана земельна ділянка надана сторонам у спільну власність (а.с.30). Згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ №096481, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,0363 га, яка розташована по вул. Дубнівській, 113 а в місті Луцьку, цільове призначення будівництво та обслуговування жилого будинку та господарських будівель і споруд (а.с.77). Відповідно до копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК №931866, виданого 20 квітня 2010 року [PERSON], земельна ділянка площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: м. Луцьк, вул. Дубнівська, 113, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, перебуває у спільній частковій власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (інвентаризаційна справа, а.с.124-125). З дослідженої в судовому засіданні інвентаризаційної справи на будинок №113 по вул. Дубнівській в місті Луцьку встановлено, що вказаний будинок посімейного, спільного заселення складається з трьох окремих квартир. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу [PERSON] від 08 липня 2003 року, зареєстрованого в реєстрі за №1878 (а.с.62). Квартира [ADDRESS] належить [PERSON], а квартира №1 [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, житловий будинок №113 по вул. Дубніській в м. Луцьку належить сторонам на праві спільної часткової власності. Згідно висновку №О-164 судової будівельно-технічної експертизи від 06 лютого 2017 року, проведеного з межах розгляду даної справи, частки співвласників будинковолодіння по вул. Дубнівській , 113 в м. Луцьку становлять: квартири №2 35/100 частин; квартири №3 33/100 частин; квартири №1 32/100 частин (а.с.120). Частиною 4 ст.120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності житлового будинку, будівлі, споруди. Частиною першою статті 364 ЦК України передбачено право співвласника на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. У відповідності з п.21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при визначенні частки спільної земельної ділянки, право на користування якою мають особи, слід виходити з розміру їх часток у будинку, господарських будівель та споруд на час виникнення спільної сумісної власності. Отож, встановлено, що частка [PERSON] в будинковолодінні по вул. Дубнівській , 113 становить 35/100 частини. Згідно ч.3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Так, згідно висновку №О-164 судової будівельно-технічної експертизи від 06 лютого 2017 року, експертом запропоновано один можливий варіант виділу земельної ділянки [PERSON] (а.с.119-127), а саме: земельну ділянку площею 0,052 га, що становить 15/100 частки земельної ділянки при ідеальній долі 35/100, тобто відхилення від ідеальної долі становить -0,0198 га (а.с.121). Відповідно до ч.4 ст.88 ЗК України учасник спільної часткової власності земельної ділянки має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. З метою безперешкодного володіння, користування та розпорядження нерухомим майном згідно ст. 367 ЦК України, майно, що перебуває у спільній частковій власності може бути поділено в натурі. Відповідно до ст.361 ЦК України співвласник має право самостійно розпоряджатися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Враховуючи суттєве відхилення площі земельної ділянки в сторону зменшення, яка після розподілу виділяється в користування [PERSON], судом встановлено, що позивач відмовляється від матеріальної компенсації за відхилення від ідеальної частки. Щодо зауважень відповідачів до виділення в натурі земельної ділянки [PERSON] відповідно до запропонованого експертом варіанту виділу, суд зазначає, що з наданих пояснень судового експерта [PERSON] встановлено, що вказаний варіант поділу є єдиним можливим, права землекористування інших співвласників будинку порушені не будуть, адже кожен з них матиме доступ до належних їм квартир та господарських будівель. Разом з тим, на запропонованій для виділу позивачу земельній ділянці знаходиться вигрібна яма, якою користується [PERSON], в звязку з чим остання заперечувала проти такого розподілу земельної ділянки. Однак, судовий експерт суду пояснив, що вигрібна яма не є технічним обєктом, не відображена в технічній документації, а тому не може враховуватись при розподілі. Крім того, експерт зазначив, що вигрібна яма розміщена з грубими порушеннями будівельних норм та вимог та не може розміщуватись на такій відстані від жилого приміщення. Враховуючи, що запропонований експертом варіант є єдиноможливим з технічної точки зору, з огляду на позицію позивача та відповідачів, суд приходить до висновку про можливість його затвердити.

Outcome: approved