Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON], Пятихатської районної державної адміністрації, відділу Держгеокадастру у П'ятихатському районі Дніпропетровської області про поновлення строку звернення до суду, встановлення факту прийняття спадщини, визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, Державного акту на право приватної власності на землю, скасування державної реєстрації та визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що [PERSON] є її батьком, [INFO] батько помер. Батько до дня своє смерті проживав разом з нею та її матір'ю по [ADDRESS] На момент смерті батька вона була малолітньою особою, їй виповнилось лише вісім років. Після смерті батька залишилось спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 6,46 в умовних кадастрових гектарах, що знаходиться на території Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. У вересні 2016 року від матері дізналась про існування спадкового майна, у зв'язку з чим з приводу отримання свідоцтва про право на спадщину звернулась до Пятихатської державної нотаріальної контори, де отримала відмову з посиланням на те, що нею пропущено шестимісячний строк для прийняття спадщини та спадщину після смерті батька [PERSON] прийняв його брат [PERSON] У зв'язку з вищевикладеним, просить поновити їй строк звернення до суду, встановити факт прийняття нею спадщини після смерті батька; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом, виданого на ім'я [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року площею 19,860 га, виданого Комісарівською сільською радою П'ятихатського району Дніпропетровської області на ім'я [PERSON], скасувати запис в розділі Книги записів про державну реєстрацію Державних актів на право приватної власності на земельну ділянку за [NUMBER] про державну реєстрацію державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року; визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 6,46 умовних кадастрових гектара в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали та представник відповідача пояснила, що померлий [PERSON] до дня своєї смерті не проживав однією сім'єю з [PERSON] та їх малолітньою донькою, він проживав в [ADDRESS] а в будинку свого батька по [ADDRESS] Крім того, позивач з 2009 року є повнолітньою особою, і з того часу мала можливість в межах строку позовної давності реалізувати своє право на отримання спадщини, проте нічого не зробила, а те, що вона дізналась про наявність спадкового майна лише у вересні 2016 року не є причиною для поновлення строку позовної давності. Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач про існування спадкового майна знала ще з 2009 року, неодноразово висловлювання своє невдоволення різним особам. Разом з цим Державний акт на право власності на землю, включає три паї, тому вважає, що підстави для визнання Державного акту на право власності на землю в цілому відсутні. Відповідач Пятихатська районна державна адміністрація Дніпропетровської області свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причину неявки не повідомили, заява про розгляд справи без участі їх представника до суду не надходила. Відповідач відділ Держгеокадастру у П'ятихатському районі свого представника в судове засідання не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснив, що з померлим [PERSON] познайомився в 1987 році, разом працювали в автопаркі. Останній проживав [INFO] разом з дружиною [PERSON], дочкою [PERSON] та двома синами. Оскільки він був водієм, то часто привозив [PERSON] додому після роботи. Крім того, йому відомо, що померлий [PERSON] в 1988 році разом з дружиною [PERSON] та дітьми переїхали жити в м. П'ятихатки, прожили там приблизно рік та назад повернулись в с. Комісарівка. З померлим [PERSON] спілкувався майже до самої смерті, часто приїздив до них в гості, разом ходили на рибалку. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що померлий [PERSON] був її цивільним чоловіком, проживала разом з ним з 1987 року і по день його смерті однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Від сумісного проживання мають доньку - [PERSON], яка по день смерті батька проживала разом з ними по [ADDRESS] В 1987 році вони сім'єю переїхали жити в м. П'ятихатки, проте проживши рік в м. П'ятихатки, повернулись всі разом в с. Комісарівка, де і проживали сім'єю до дня смерті [PERSON] Знала, що за життя її цивільний чоловік [PERSON] мав сертифікат на право на земельну частку пай, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського. Після смерті чоловіка вона запила та через відсутність коштів не мала змоги оформити спадщину. Допомогти їй оформити спадщину після смерті [PERSON] на ім'я їх дочки [PERSON] обіцяла [PERSON], яка є дружиною брата померлого, у зв'язку з чим вона і віддала їй сертифікат на право на земельну частку (пай). Проте, через рік від [PERSON] дізналась, що спадщину після смерті її чоловіка оформив його брат [PERSON] В суд за захистом прав своєї дитини вона не зверталась, оскільки не мала коштів. Дочці про те, що її батько мав сертифікат на право на земельну частку (пай) вона розповіла наприкінці 2016 року. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що з померлим [PERSON] був знайомий з 1987 року, разом працювали в автопаркі. З розмов з померлим йому було відомо, що він жив в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області разом з жінкою на ім'я «[PERSON]» та у них була донька «[PERSON]». З 1990 року з [PERSON] він перестав спілкуватись, з того часу він його не бачив та нічого про нього не знав. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області проживає з 1970 року. В 1987 році до них в село приїхав жити і померлий [PERSON], він жив разом з [PERSON] та їх дочкою [PERSON] по сусідству від неї. В 1988 році сім'я [PERSON] переїхала жити в м. П'ятихатки, а приблизно через рік повернулись в село, де і прожили всі разом однією сім'єю до дня смерті [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її чоловіком. ЇЇ чоловік мав рідного брата [PERSON] Їй відомо, що померлий [PERSON] раніше проживав у м. Нікополь, а згодом приїхав жити в с. Комісарівку П'ятихатського району Дніпропетровської області. По приїзді він став проживати разом з [PERSON], від сумісного проживання у них народилась донька [PERSON], яка є позивачем по справі. Разом проживали вони недовго, в 1987 році [PERSON] поїхав жити в м. П'ятихатки, а через рік повернувся в с. Комісарівку, де став проживати разом зі своїм батьком по вул. К.Маркса до дня своєї смерті. В [INFO] його батько помер, а він ще деякий час проживав у будинку батька, потім його продав та став проживати у знайомого. [INFO] року [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] до них звернулась [PERSON], яка принесла сертифікат на право на земельну частку (пай), на ім'я померлого [PERSON] та віддала його їм. Вони з чоловіком [PERSON] запропонували [PERSON] оформити пай на малолітню доньку [PERSON], на що остання погодилась. Декілька разів вони домовлялись поїхати до нотаріуса та оформити спадщину на малолітню дитину, проте оскільки [PERSON] зловживала спиртними напоями, остання так нікуди і не поїхала. Після чого чоловік [PERSON] вирішив оформити спадщину на себе. В 2001 році [PERSON] разом з донькою виїхала з села. Весь цей час вони не спілкувались, проте коли позивачка у 2010 році в сільській раді реєструвала народження сина, остання висловлювала своє невдоволення тим, що батьків пай її чоловік переоформив на себе. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач [PERSON] є її батьком, а померлий [PERSON] був її дядьком. Пам'ятає, що її дядько разом з [PERSON] в [ADDRESS] проживав недовго, в 1987 році вони переїхали жити в м. П'ятихатки, а через деякий час дядько знову повернувся в с. Комісарівку, де проживав у свого батька [PERSON] Після смерті [PERSON] дядько деякий час проживав у знайомого, а в [INFO] він помер. В 2000 році її мати [PERSON] попросила її зї'здити разом з [PERSON] в м. П'ятихатки до нотаріуса, щоб оформити спадщину після смерті дядька на [PERSON], проте [PERSON] так і не з'явилась. Свідок [PERSON] в судовому засідання пояснила, що вона працює секретарем Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. В погосподарських книгах Комісарівської сільської ради вулиця та номер будинку проживання мешканців села раніше не зазначались. В 2010 році вона спілкувалась з позивачкою [PERSON], остання при їх розмові висловювала невдоволення тим, що пай після смерті її батька оформив її дядько [PERSON] Свої невдоволення з цього ж приводу в 2012 році висловлював і брат позивачки. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] народилась [INFO] року, її батьком є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження та копією свідоцтва про встановлення батьківська/а.с.12,13/. [INFO] в с. Комісарівка П'ятихатського району Дніпропетровської області [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть/а.с.14/. Після його смерті залишилось спадкове майно, до складу якого входить право на земельну частку (пай) розміром 6,46 в умовних кадастрових гектарах у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Котовського, про що свідчить копія сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER].с.19/. Згідно спадкової справи № 617/2000 рік, заведеної Пятихатської державною нотаріальною конторою, після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом 09.08.2000 року до нотаріальної контори звернувся відповідач [PERSON], рідний брат померлого, який повідомив нотаріусу, що інших спадкоємців після смерті [PERSON] немає. 09.08.2000 року державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, в якому зазначено, що спадкоємцем права на земельну частку (пай) у землі яка перебуває у КСП ім. Котовського розміром 6,46 умовних кадастрових гектарів, що належало померлому [PERSON] є його брат [PERSON]. (зареєстровано в реєстрі за №1-2799)/а.с.123/. 28.12.2000 року [PERSON] оформив право власності на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року, виданого Комісарівською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON]. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]/а.с.22/. Згідно з записів погосподарської книги № 1 Комісарівської сільської ради за 1991-1995 роки, головою домогосподарства розташованого по [ADDRESS], вказана [PERSON], [PERSON] вказаний як співмешканець, позивач [PERSON] вказана як донька./а.с. Відповідно до записів погосподарської книги № 2 Комісарівської сільської ради за 1996-2000 роки, головою домогосподарства розташованого по [ADDRESS], вказана [PERSON], [PERSON] вказаний як співмешканець (вибув в лютому 1997 року в члени господарства № 397), позивач [PERSON] вказана як донька. Згідно з записів погосподарської книги № 8 Комісарівської сільської ради за 1996-1999 роки, головою домогосподарства розташованого по [ADDRESS], з 1997 до моменту смерті [INFO] року вказаний [PERSON] Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в пунктах 1, 23 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Статтею 548 ЦК України (в редакції Закону 1963 року) встановлено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 549 ЦК (в редакції Закону 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Спадкоємці, закликані до спадкоємства, можуть одержати в державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини свідоцтво про право на спадщину (ст. 560 ЦК України (в редакції Закону 1963 року). В силу п. 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року № 18/5 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 7 липня 1994 року за № 152/361), яка була чинною на час виникнення спірних відносин, доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов'язковому страхуванню, квитанція про сплату податку, страхового платежу; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанції про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім'я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Як встановлено в судовому засіданні сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий на ім'я [PERSON] знаходився у позивачки з моменту смерті спадкодавця. Даний факт в судовому засіданні підтвердили відповідач [PERSON], свідки, які поясни ли, що в момент смерті спадкодавця сертифікат на право на земельну частку (пай) знаходився у [PERSON] і тільки через деякий проміжок часу, остання їм його віддала, що і дає підстави вважати, що позивачка [PERSON] фактично прийняла спадщину після смерті свого брата, у зв'язку з чим вимоги позивача щодо встановлення факту прийняття спадщини є законними та обгрунтованими у зв'язку з чим і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 529 ЦК УРСР, положення якої були чинними на момент виникнення спірних правовідносин, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Частиною 1 ст. 48 ЦК УРСР недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей. Із матеріалів справи видно, що 28.12.2000 року [PERSON] оформив право власності на земельну частку (пай), яка належала [PERSON], що підтверджується копією державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року, виданого Комісарівською сільською радою народних депутатів на ім'я [PERSON]. Державний акт зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за [NUMBER]. Підставою видачі державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року було свідоцтво про право на спадщину за законом, видане останньому після смерті брата [PERSON] Аналізуючи наведені обставини, суд приходить до висновку, що внаслідок видачі відповідачу свідоцтва про право на спадщину за законом порушені майнові права позивача, тому на підставі ст. 48 ЦК УРСР вказане свідоцтво про право на спадщину та Державний акт право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 року слід визнати недійсними. Разом з тим, щодо вимог про скасування запису про державну реєстрацію Державного акту про право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.12.2000 рокут, суд вважає, що дана вимога не підлягає до задоволення, адже згідно ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» судове рішення про визнання правочину недійсним є підставою для внесення державним реєстратором до Державного реєстру прав запису про скасування державної реєстрації прав, які особа набула за цим правочином, тому підстави для задоволення позову в цій частині відсутні. 13 грудня 2016 року позивачу [PERSON] державним нотаріусом Пятихатської державної нотаріальної контори позивачу [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька [PERSON] відмовлено, у зв'язку з тим, що спадкоємцем пропущений строк для прийняття спадщини/а.с.16/. З урахуванням вищевикладеного, оскільки позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті батька, проте позивач на час відкриття спадщини за положеннями ЦК Української РСР 1963 року була спадкоємицею першої черги, фактично прийняла спадщину після смерті батька, при цьому являлась неповнолітньою особою, яка не мала права самостійно вчиняти дії, щодо оформлення спадщини, та дізналася про наявність спадкового майна лише у вересні 2016 року, мати останньої не скористалася правом на спадщину, проте заяву про відмову від спадщини ні позивач ні її матір не подали, дядько позивача знаючи про спадкове майно померлого та про наявність у останнього неповнолітньої дитини, подав заяву про прийняття спадщини, повідомиши нотаріуса, що інших спадкоємців після смерті померлого [PERSON] немає, тому суд вважає, що заявлені позовні вимоги про визнання за позивачем права власності в порядку спадкування після померлого [PERSON] за законом є законними та обґрунтованими, у зв'язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Що ж стосується посилання відповідача про застосування строків позовної давності, суд приходить до наступного висновку. Статтею 71 ЦК Української РСР встановлено загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність) - три роки. За положеннями статті 75 ЦК Української РСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Згідно ст. 76 ЦК Української РСР, перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. У відповідності до ст. 80 ЦК Української РСР закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд, арбітраж або третейський суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захистові. Судом встановлено, що строк позовної давності [PERSON] пропущений з поважних причин, оскільки на час прийняття спадщина остання була неповнолітньою, та про порушення свого права дізналися лише у вересня 2016 року від своєї матері, на підставі чого звернулася до управління Держгеокадастру у П'ятихатському районі та Пятихатської державної нотаріальної контори для отримання відомостей щодо спадкового майна. У зв'язку з чим суд вважає поважними причини пропуску позивачем встановленого строку звернення до суду для захисту своїх порушених прав. Показання свідків [PERSON], [PERSON] про те, що позивач про існування спадкового майна знала ще з 2009 року суд до уваги не приймає, оскільки останні є дружиною та дочкою відповідача [PERSON], тому є заінтересованими особами по справі. Крім того, свідок [PERSON] працює секретарем Комісарівської сільської ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, головою якої є дружина відповідача.

Outcome: partial