Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] , в якому просила розірвати укладений між нею та відповідачем шлюб, що зареєстрований 20 вересня 2003 року Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області, актовий запис № 136, неповнолітніх дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , залишити на проживанні з нею, її прізвище після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне, стягнути з відповідача на її користь всі витрати по справі. Свої вимоги мотивувала тим, що між нею та відповідачем 20.09.2003 року було зареєстровано шлюб, від якого в них народилось дві дочки: [INFO] року [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Однак, одруження з відповідачем виявилося невдалим, оскільки в останні роки у них склалися різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. Відповідач не брав участі у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім`ї та не приділяв належної уваги вихованню дітей, в зв`язку з чим між ними часто виникали сварки. На неодноразові прохання змінити свою поведінку відповідач не реагував, що призвело до припинення сімейних відносин та фактичного розпаду сім`ї, оскільки вже протягом останніх чотирьох років вони сімейних відносин не підтримують та проживають окремо. Вважає, що їхня сім`я остаточно розпалася і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим, в зв`язку з чим звернулась в суд з даним позовом. В судове засідання позивачка не з`явилася, подала письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що повністю підтримує свої позовні вимоги та просить їх задоволити, оскільки наданий судом строк для примирення результату не дав. Відповідач відзиву на позов не подавав, в судове засідання не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, оскільки перебуває за межами України і не має можливості прибути до суду. Дослідивши та оцінивши здобуті й перевірені в судовому засіданні докази, суд вважає, що заявлений позов належить до часткового задоволення, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 24 Сімейногокодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ст.ст. 110, 112 вищевказаного кодексу, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Свідоцтво про шлюб (повторне) серії [NUMBER] від 26.04.2019 року (а.с. 4), видане Долинським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківської області, підтверджує, що сторони по справі 20 вересня 2003 року зареєстрували шлюб, про що складено актовий запис за № 136. Про те, що від цього шлюбу в них народилось дві дочки: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , свідчать свідоцтва про їх народження, видані відділом реєстрації актів цивільного стану Долинського районного управління юстиції Івано-Франківської області серії [NUMBER] від 02.03.2004 року та серії [NUMBER] від 04.05.2006 року (а.с. 5,6). Як вказала в заяві позивачка, в останні роки між нею з відповідачем склалися неприязні стосунки, оскільки останній не приймав участі у веденні домашнього господарства, не надавав матеріальної допомоги сім`ї та не приділяв належної уваги вихованню дітей, на неодноразові прохання змінити свою поведінку не реагував, що призвело до того, що їхні сімейні відносини припинилися, спільного господарства вони не ведуть, вже близько чотирьох років проживають окремо. Наданий ухвалою суду строк для примирення результату не приніс. За таких обставин суд вважає, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, а тому заявлений позов слід задоволити частково, укладений між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвати, неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , залишити проживати з матір`ю позивачкою по справі [PERSON] , прізвище якої після розірвання шлюбу змінити на дошлюбне « [PERSON] ». Що стосується вимоги позивачки про залишення з нею на проживанні після розірвання шлюбу неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , то вона до задоволення не підлягає, оскільки згідно з вимогами ст. 160 ч. 3 Сімейного кодексу України, якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначається нею самою. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, в якій зазначено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Згідно положень ст. 137 вищевказаного кодексу, судові витрати на оплату послуг адвоката підлягають відшкодуванню лише в тому випадку, якщо вони сплачені адвокату або адвокатському об`єднанню стороною, котрій такі послуги надавались, оплата послуг адвоката підтверджується відповідними фінансовими документами. В матеріалах справи відсутні документи, які свідчать про оплату коштів на правову допомогу (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, тощо). За таких обставин, враховуючи, що позивачка не надала доказів на підтвердження факту витрат на професійну правничу допомогу, суд вважає, що відсутні підстави для стягнення на її користь відшкодування таких витрат. На підставі викладеного, ст.ст. 24,105,110,112-114 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved