Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який вона успадкувала після смерті батьків, оскільки спадкодавець не виготовив правовстановлюючих документів на будинок, що унеможливило оформлення нею спадщини у нотаріальному порядку. В судове засідання на розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення. Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги просить задовольнити. Відповідачі також в судове засідання не з'явився, подали до суду заяви про визнання позову, а розгляд справи просять провести у їх відсутності. Дослідивши та перевіривши зібрані у справі докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Обставини, які визнаються сторонами відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягають. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що [INFO] помер батько сторін [PERSON] (а.с.12). Мати сторін [PERSON] померла [INFO] (а.с.13). За матеріалами справи: довідкою Виноградівського РБТІ № 434/14 від 15.08.2014 року, технічним паспортом на житловий будинок, записами погосподарської книги № 10 (особивий рахунку [NUMBER]), будинок [ADDRESS] будівництвом завершений у 1961 році та рахується за [PERSON] (а.с.9-11, 22). Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги, яка прийняла спадщину, оскільки на день смерті батьків проживала разом з ними, а після вступила в управління та володіння спадковим майном (а.с.20, 21). Відповідно до ст. 22 Кодекс про шлюб та сім'ю України, спільна сумісна власність подружжя, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Стаття 112 Цивільного кодексу Української РСР передбачає, що майно може належати на праві спільної власності двом або кільком колгоспам чи іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або державі і одному чи кільком колгоспам або іншим кооперативним та іншим громадським організаціям, або двом чи кільком громадянам. У статті 529 ЦК України /редакції 1963 року/ закріплено, що при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину зокрема, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ст. 549 ЦК). Частиною 2 ст. 1223 ЦК України передбачено, у разі відсутності заповіту право на спадкування за законом одержують особи зазначені у ст. 1261-1265 ЦК України. Згідно ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Як роз'яснив Вищий спецiалiзований суд України з розгляду цивiльних i кримiнальних справ в інформаційному листі від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача, набуте нею шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним нею способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу за позовом у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved