Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду 05 грудня 2008 року з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та відшкодування моральної шкоди. Просить стягнути з боржника на її користь матеріальну шкоду в сумі 31 468 гривень 67 копійок, моральну шкоду в розмірі 29 645 гривень та судові витрати в розмірі 642 гривні (т.1 а.с. 3-5, 21-23). Мотивує вимоги тим, що 02 квітня 2008 року між нею та відповідачкою був укладений договір позики. За умовами якого остання позичила у неї грошові кошти в розмірі 29 645 гривень строком на один місяць. Однак боржник у встановлений угодою термін не розрахувалася з нею. На її неодноразові усні звернення після настання строку обіцяного повернення позики, з проханням добровільного повернення грошового боргу, відповідачка увесь час відмовляла, посилаючись на скрутне матеріальне становище та відсутність наявних грошових коштів. З часом [PERSON] стала уникати зустрічей з нею, на її телефонні розмови не відповідає. Нею направлялись письмові вимоги про повернення боргу відповідачці, проте до теперішнього часу не були проведені розрахунки. Таким чином, задоволення її вимог протягом передбаченого ЦК України строк не відбулось. Позивач в зв'язку з цим наполягає на стягненні суми боргу, а також трьох процентів річних за час прострочення виконання грошових зобов'язань в сумі 889 гривень 35 копійок. В порядку статті 23 ЦК України, вважає, що факт заподіяння моральної шкоди не вимагає окремого доказування, а предметом доказування є глибина самої моральної шкоди, від якої «презумпція винності», яка діє у цивільному праві, шкода вважається заподіяною, якщо відповідач не доведе інше. Вважає за достатнє для компенсації завданої моральної шкоди суму в розмірі матеріальної шкоди в розмірі 29 645 гривень. В судовому засіданні позивачка надала пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Та просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка та її представник позов не визнали та пояснили, що розписка від 02 квітня 2008 року була написана та підписана не [PERSON], грошові кошти в розмірі 29 645 гривень вона не отримувала, звернення позивачки до суду пояснюють поганими стосунками з нею. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, вислухавши пояснення сторін, оглянувши оригінал розписки, копія якої приєднана до матеріалів справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що 02 квітня 2008 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) був укладений договір позики в простій письмовій формі. За умовами якого відповідач позичила у позивачки грошові кошти в сумі 29 645 (двадцять дев'ять тисяч шістсот сорок п'ять) гривень строком на один місяць. На підтвердження укладення договору позики [PERSON] була надана написана нею особисто розписка. Однак до теперішнього часу відповідач не повернула суму боргу. Спірні правовідносини регулюються ст.1046 ЦК України, відповідно якої за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей. Отже, договір позики є реальним правочином і вважається укладеним з моменту передання грошей, що виступають предметом зазначеного договору. Надана суду розписка від 02 квітня 2008 року є належним доказом, що свідчить про укладення сторонами договору позики. Відповідно до ч. 1 ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму. В порядку ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцю позику грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що буле передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно із ч.1 ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В силу статті 1051 Цивільного кодексу України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Суд не приймає до уваги доводи відповідачки щодо не укладання договору позики, що вона не писала та не підписувала розписку від 02 квітня 2008 року, оскільки вони спростовуються дослідженими в ході судового розгляду доказами та висновками судової експертизи (т.2 а.с. 101-106). Так, згідно висновку судово - почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз Міністерства юстиції України № 3465/02, складеного 24 червня 2016 року текст наданої на експертизу розписки на суму 29 645,00 гривень від 02 квітня 2008 року укладеної та підписаної від імені [PERSON] виконаний [PERSON]. На експертизу ставилось питання - Чи виконаний підпис у розписці від 02 квітня 2008 року [PERSON] чи іншою особою, яке не було вирішено з підстав недостатньої кількості вільних зразків скороченого варіанту підпису [PERSON] Разом з тим, суд бере до уваги, що в розписці окрім скорочено підпису, зазначено рукописний підпис «[PERSON].», що виконаний відповідачкою відповідно до висновку експертизи. Відтак, письмова розписка є належним доказом, що свідчить про отримання відповідачем грошових коштів. Відповідно до передбаченого ст.11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України). Згідно статті 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи, що до теперішнього часу відповідачка [PERSON] не повернула позикодавцю [PERSON] суму боргу в розмірі 29 645 гривень, тому підлягають задоволенню вимоги про сплату 3 % річних в розмірі 889 гривень 35 копійок. При таких обставинах, грошові кошти в сумі 30534 (тридцять тисяч п'ятсот тридцять чотири) гривень 35 копійок, підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Крім того, відповідно статті 88 ЦПК України, [PERSON], на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 612 гривень 00 копійок, витрати по сплаті інформаційно - технічного розгляду справи в розмірі 30 гривень. При цьому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди в розмірі 29 645 гривень, оскільки за договірними зобов'язаннями не підлягають задоволенню вимоги про стягнення моральної шкоди. Також не підлягають задоволенню вимоги про стягнення індексу інфляції в розмірі 474 гривень 32 копійки та витрати на оплату правової допомоги в розмірі 450 гривень, оскільки не підтверджені належними доказами.

Outcome: partial