Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, анулювання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, усунення від права на спадкування за законом, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Вугледарська державна нотаріальна контора Головного територіального управління юстиції в Донецькій області. В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що [INFO] померла її з відповідачкою мати [PERSON], яка на день смерті була зареєстрована та проживала разом із нею. Разом із матір'ю вони вели спільне господарство, вона опікувалась матір'ю, оскільки та була інвалідом 1 групи за загальним захворюванням і потребувала постійного стороннього догляду, здійснила поховання матері. Після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді земельного паю площею 5,230 га, який мати з 4 грудня 2006 року здавала в оренду ТОВ «Агрофірма Агротік». В червні 2015 року вона звернулась до Вугледарської державної нотаріальної контори за усною консультацією з питання прийняття спадщини, але нотаріус відмовила їй в консультації, посилаючись на те, що земельна ділянка (пай) знаходиться на території іншого району, після чого вона зателефонувала своєї сестрі [PERSON] і спитала, що вони будуть робити із паєм. Відповідачка повідомила їй, що земельний пай вона переоформила на себе згідно заповіту, що залишила мати на її ім'я. Вона не може погодитись з таким станом речей, оскільки вважає, що порушені її права спадкоємця, і її незаконно усунуто від спадкування. Більш того, відповідачка обманним шляхом, скориставшись безпорадним станом матері, діючи упереджено, оформила заповіт на земельний пай на себе. За таких обставин вона вимушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права на спадщину шляхом пред'явлення позову про визнання заповіту недійсним, анулювання свідоцтва про право на спадщину та усунення сестри від права на спадкування. Відповідачка, успадковуючи земельний пай, приховала той факт, що в неї є сестра, яка на момент смерті спадкодавця досягла непрацездатного віку, оскільки є пенсіонеркою з травня 2013 року, а, отже, має право на обов'язкову частку у спадку. Крім того, на час смерті матері вони мешкали разом із нею разом, вели спільне господарство, вона не відмовилась від прийняття спадщини, отже вона є такою, яка згідно ч.3 ст.1268 ЦК України прийняла спадщину. Більш того, скориставшись похилим віком матері та її безпорадністю, відповідачка вдалась до обману, і в грудні 2008 року під виглядом допомоги їй у догляді взяла мати до себе в квартиру, зареєструвала у своєму житлі, де мати прожила з 9 грудня 2008 року по 3 грудня 2010 року, і саме в цей час оформила заповіт на земельний пай на себе. Як їй відомо, і про це постійно нагадувала її мати, сестра сварилися з нею за те, що мати позбавили її батьківщини. Коли вона приїздила до них в гості, мати постійно питала її, коли вже вона забере її додому. В грудні 2010 року до неї подзвонила племінниця і попросила, щоб вона забрала бабусю до себе додому. Коли вона забрала мати додому, вона постійно питала у сестри, коли та поверне їй земельний пай, оскільки вона ще жива і має право сама розпоряджатися своїм майном, на що сестра відповідала, що поверне пай, коли мати поверне їй батьківщину. Вона протягом 11 років доглядала за хворою матір'ю, все господарство тягла на себе. Відповідачка ж на її неодноразові прохання хоч якось допомогти їй у догляді за матір'ю відповідала, що у неї немає грошей і їй необхідно влаштовувати своє життя. В той період, коли мати проживала разом із нею, сестра дуже рідко відвідувала свою мати, матеріально їй не допомогла і нею не опікувалась. Мати дуже нервувала з цього приводу, скаржилась їй та сусідкам. І вона, і мати неодноразово просили відповідачку хоч якось допомагати у догляді за матір'ю, але вона постійно від допомоги ухилялась. Вона вимушена була все тягнути на собі, іноді змушена була звертатися за допомогою до своєї дочки та сусідів. Грошей не завжди вистачало на життя та ліки для матері, і вона змушена була підробляти. Навіть у ті два роки, що мати знаходилась у сестри, вона постійно навідувала її та привозила з собою продукти харчування, ліки. Позивачка вважає, що відповідачка мала можливість, але свідомо ухилялась від надання матері будь-якої матеріальної допомоги та моральної підтримки, а навпаки, скориставшись можливістю, нечесним шляхом спонукала мати зробити заповіт на земельний пай. На підставі наведеного позивачка просила визнати заповіт на земельний пай площею 5,230 га, виданий [PERSON] на користь [PERSON], недійним, анулювати свідоцтво про право на спадщину на земельний пай площею 5,230 га, видане Вугледарською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON] та усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідачка позов не визнала, в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутності, надала письмові заперечення проти позову, в яких зазначила наступне. Позивачка свідомо спотворила факти в позовній заяві, вказуючи, що вона доглядала за матір'ю на протязі 11 років, і що в період з грудня 2008 року по грудень 2010 року відповідачка, скориставшись нагодою, оформила заповіт на земельний пай на себе. Позивачка скрила від суду те, що за життя, одразу після захворювання, в 2003 році [PERSON] вирішила розпорядитись належним їй нерухомим майном. Так, житловий будинок вона подарувала родині позивачці, і оформила договір дарування на свою онуку - дочку позивачки [PERSON] Відповідачці повинен був відійти земельний пай, а так як законодавством України не допускалось відчуження земельних ділянок (паїв), крім передачі їх у спадщину, [PERSON] склала у 2005 році на її ім'я заповіт. З 2004 року по 2007 рік [PERSON] проживала разом з відповідачкою, з 2007 рік по грудень 2008 року на період ремонту в квартирі відповідачки - у онуки [PERSON] в м. Вугледар Волновахського району, з грудня 2008 року по грудень 2010 року - у відповідачки, з грудня 2010 року по середину 2014 року -у онуки [PERSON] і лише з початку літа 2014 року по день смерті перебувала вдома у позивачки. За думкою відповідачки посилання позивачки на положення ч.2 ст.1257 ЦК України як на підставу визнання заповіту № 1958 від 5 жовтня 2006 року недійсним через відсутність вільного волевиявлення [PERSON] і таким, що не відповідало її волі, спростовується наступним. Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 6767390 від 5 жовтня 2006 року заповітом № в реєстрі 1985 від 5 жовтня 2006 року було скасовано попередній заповіт № в реєстрі 2695, складений 16 грудня 2005 року. В тексті заповіту № в реєстрі 1985 від 5 жовтня 2006 року зазначено, що раніше складений спадкоємцем заповіт, що був посвідчений державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І. за реєстром № 2695, вона скасовує. Задовго до смерті, а саме 16 грудня 2005 року, [PERSON] розпорядилася не всім своїм майном, а тільки належною їй на підставі сертифікату земельною часткою (паєм), про що склала заповіт на ім'я відповідачки. 5 жовтня 2006 року після отримання Державного акту на земельну ділянку [NUMBER] від 19.05.2006р., [PERSON] склала новий заповіт на ім'я відповідачки, яким водночас скасувала попередній заповіт та розпорядилася не всім своїм майном, а тільки належною їй земельною ділянкою. З 5 жовтня 2006 року та до часу смерті [PERSON] відповідно до положень ст.1254 ЦК України особисто або за допомогою позивачки не скористалась правом скасувати або скласти новий заповіт через відсутність на то її волі. Позивачкою не надано належних доказів того, що заповіт був складений під впливом фізичного або психологічного насильства, що [PERSON] через стійкий розлад здоров'я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. [PERSON] не визнана частково або повністю недієздатною, на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебувала. Відповідачка не вважає отримане нею свідоцтво про право на спадщину за заповітом за реєстровими номерами 331, 332, 333 від 13 травня 2015 року порушенням прав позивачки і незаконного її усунення від спадкування, так як заповітом від 5 травня 2015 року не було охоплено все спадкове майно, а тільки в частині конкретної земельної ділянки. Відповідачка визнає, що позивачка є спадкоємцем за законом та такою, що прийняла неохоплене заповітом спадкове майно на підставі ст.1245, ч.3 ст.1268 ЦК України, а саме майно, нажите [PERSON] за життя (речі звичайної домашньої обстановки та вжитку, ювелірні прикраси, грошові заощадження), які в повному обсязі залишились у позивачки. Відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунута від права спадкування за законом, але ніяк не за заповітом. Позивачка не надала належних доказів звернення до нотаріальної контори та відмови їй в оформленні спадщини, не охопленої заповітом. На підставі наведеного відповідачка просила відмовити в задоволенні позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, в судове засідання не з'явилась, надала заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, допитавши свідка та дослідивши письмові докази, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлені такі обставини та відповідні ним правовідносини. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копіює свідоцтва про смерть, виданого 28 липня 2014 року Виконавчим комітетом Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, актовий запис № 30. Згідно довідки виконкому Павлівської міської ради Мар'їнського району Донецької області від 01.07.2015р. № 767 [PERSON] була зареєстрована і проживала в [ADDRESS] з 13 грудня 2010 року до дня своєї смерті - [INFO]. Відповідно до довідки виконкому Павлівської міської ради Мар'їнського району Донецької області від 19.06.2015р. № 719 станом на дату смерті [PERSON] ([INFO]) разом із нею в будинку [ADDRESS] проживали [PERSON] - дочка, [PERSON] - онука, [PERSON] - правнука. Згідно медичних документів [PERSON] була інвалідом 1 групи, у зв'язку із загальним захворюванням потребувала постійного стороннього догляду, а позивачка як член її сім'ї перебувала на обліку в УПСЗН Мар'їнської райдержадміністрації з 01.09.2004р. по 01.11.2008р. і отримувала допомогу по догляду за інвалідом 1 групи. Позивачка [PERSON] є дочкою померлої [PERSON] 5 жовтня 2006 року [PERSON] заповіла належну їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 19.05.2006р. Мар'їнською райдержадміністрацією, земельну ділянку [PERSON], а раніше складений нею заповіт, що був посвідчений Бурш Л.І., державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори за реєстровим № 2695, скасувала. Заповіт був посвідчено на дому у зв'язку із хворою та похилим віком заповідача за адресою: [ADDRESS], державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І., зареєстрований в реєстрі за № 1985, до підписання прочитаний вголос [PERSON] і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса. 10 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до Вугледарської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] за заповітом, посвідченим 05.10.2006р. Вугледарською державною нотаріальною конторою за реєстровим № 1985, за яким [PERSON] заповіла їй земельну ділянку сільськогосподарського призначення. За заявою від 13 травня 2015 року державним нотаріусом Вугледарської державної нотаріальної контори Бурш Л.І. [PERSON] були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки: - загальною площею 0,2300 га в межах згідно з планом за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 19 травня 2006 року Мар'їнської райдержадміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА007607-010616300437, зареєстровано в реєстрі за № 331, - загальною площею 0,2100 га в межах згідно з планом за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 19 травня 2006 року Мар'їнської райдержадміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА007607-010616300437, зареєстровано в реєстрі за № 332, - загальною площею 4,7900 га в межах згідно з планом за кадастровим номером [NUMBER], яка розташована на території Павлівської сільської ради Мар'їнського району Донецької області, за цільовим призначенням - ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що належала померлій на підставі Державного акта на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 19 травня 2006 року Мар'їнської райдержадміністрацією та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 1АА007607-010616300437, зареєстровано в реєстрі за № 333. Право власності на зазначені земельні ділянки зареєстровані за [PERSON] в Держаному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 13.05.2015р. Свідок [PERSON] показала, що у зв'язку із хворобою [PERSON] її дочка [PERSON] забрала її до себе і здійснювала догляд аж до самої смерті. [PERSON] приїжджала до матері та сестри лише тільки у вихідні дні. Вона була свідком того, як [PERSON] приїжджала до сільської ради, щоб забрати сертифікат на земельний пай. Мати [PERSON] потребувала матеріальної допомоги, яку [PERSON] їй не надавала. Частиною 1 Статтею 1216 ЦК України визначено поняття спадкування, яким є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ч.1 ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч.1 ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Положеннями ст.1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадщину виникає у день відкриття спадщини. В ч.1 ст.1225 ЦК України вказано на те, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті (ч.1 ст.1233 ЦК України). Як передбачено у ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кількох фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Згідно ст.1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушення вимог його форми та посвідчення, є нікчемним (ч.1). За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі (ч.2). Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини (ч.3). У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах (ч.4). Як передбачено ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Стаття 1247 ЦК України пред'являє загальні вимоги до форми заповіту. Так, заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частина 3 ст.10 та частина 1 ст.60 ЦПК України зобов'язують сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Виходячи із змісту заповіту, зробленого 5 жовтня 2006 року [PERSON] на ім'я [PERSON], вона робила розпорядження на випадок своєї смерті розуміючи значення своїх дій, добровільно, без будь-якого насильства, примусу як фізичного, так і морального. Заповіт до підписання прочитаний вголос спадкоємицею і власноручно підписаний нею в присутності нотаріуса, яка посвідчила вказаний заповіт. Нотаріусом було встановлено особу заповідача і перевірено її дієздатність. Посилання позивачки на те, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, є лише її припущенням, об'єктивних доказів того, що заповіт складений з порушення вимог його форми та посвідчення, а також, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало її волі, позивачкою суду не надано. Аналіз наведених обставин дає суду підстави вважати, що підстав для визнання заповіту [PERSON] від 5 жовтня 2006 року [PERSON] належної їй на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER], виданого 19.05.2006р. Мар'їнською райдержадміністрацією, земельної ділянки [PERSON], немає. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Згідно ч.ч.1-2 ст.1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про правом на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Положеннями ч.1 ст.1301 ЦК України передбачено, що свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно роз'яснень Верховного Суду України, що містяться в абз.3 п.27 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. № 7 відповідно до статті 1301 ЦК свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом. Такими підставами можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідачка мала право на спадкування за заповітом, заповіт не є нікчемним і не визнаний судом недійсним, будь-яких порушень у зв'язку з видачею свідоцтва про прав на спадщину допущено не було. Отже, за таких обставин суд приходить до висновку про те, що підстави для визнання недійсним свідоцтв про право на спадщину за заповітом на ім'я відповідачки відсутні. Позивачка дійсно відповідно до положень ст.1241 ЦК України має право на обов'язкову частку у спадщині, оскільки на час смерті є непрацездатною, але дана обставина не робить недійсним видані на ім'я відповідачки свідоцтва про право на спадщину за заповітом, оскільки [PERSON] при зверненні до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини і видачі свідоцтва про право на спадщину як особі, яка має право на обов'язкову частку у спадщині, також має право на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом на обов'язкову частку у спадщини, що залишилась після смерті її матері [PERSON] із дотриманням процедури, визначеної у ст.1300 ЦК України про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину. Статтею 1224 ЦК України передбачені випадки усунення від права на спадкування. Зокрема, згідно ч.5 цієї ж статті за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи із змісту вказаної и закону, можна зробити висновок про те, що усунення від права на спадкування за цією підставою можливо лише при спадкуванні за законом, тоді як відповідачка успадкувала земельну ділянку після смерті [PERSON] за заповітом. На підставі наведеного, підстав для усунення відповідачки від права на спадкування після смерті [PERSON] також немає. Таким чином, порушень спадкових прав позивачки судом встановлено не було, у зв'язку з чим в задоволенні позову до відповідачки необхідно відмовити. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову понесені позивачкою судові витрати по сплаті судового збору відшкодуванню відповідачкою не підлягають. Відповідно до ст.ст.1216-1218, 1223-1225, 1234, 1235, 1241, 1247, 1257, 1296, 1297, 1300, 1301 ЦК України,

Outcome: dismissed