Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 02.02.2006 року сторони по справі уклали шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання своїх дітей, які проживають з позивачем та перебувають на її повному утриманні. Добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач звернулася до суду із позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/3 частини середньомісячного заробітку усіх доходів відповідача, але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до ухвали суду від 27.05.2019 року дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якої просив стягувати із нього аліменти на утримання [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх доходів відповідача, але не менше 50% встановленого законом прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, посилаючись на недостатність його доходів для забезпечення належного виконання судового рішення. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 02.02.2006 року) [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 12.10.2011 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Суд враховує,що відповідач по справі не заперечує факту свого батьківства відносно вказаних дітей та визнає свій обов`язок сплачувати аліменти на їх утримання. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком вказаних дітей, а тому відповідно до вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного їх утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже працевлаштований та отримує достатньо заробітну плату, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст.,ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача, так і відповідача, а також розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Так відповідачем до справи додана довідка про його заробітку плату №АК000000005 від 18.06.2019 року, відповідно до якої вбачається що дохід відповідача за 6 місяців склав 26788,18 грн.., а середня заробітна плата за 6 місяців склала близько 4500 грн. Разом із тим у випадку стягнення із відповідача аліментів у заявленому позивачем розмірі, сума до сплати буде становити майже весь заробіток відповідача. Таким чином вбачається, що розмір доходу відповідача є недостатнім для забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань у тому розмірі, який заявлений позивачем. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобов`язань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше 100% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є, на думку суду, завищеними та враховуючи не доведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобов`язань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дітей підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України судових витрат. На підставі зазначеного та

Outcome: partial