Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з вищевказаним позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення додаткових витрат, зумовлених хворобою дитини. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання сина у розмірі 30% всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 18.11.2015 року та до досягнення дитиною повноліття. Зазначила, що встановлений розмір аліментів є недостатнім для утримання дитини оскільки дитина хворіє на дитячий церебральний параліч та постійно потребує постійного нагляду вузькими спеціалістами, проходження лабораторних обстежень та медикаментозного лікування. Все це потребує постійних значних матеріальних витрат. Відповідач працює в ПАТ «Запоріжсталь», отримує дохід, має можливість надавати матеріальну допомогу дитині, але більшої допомоги не надає. Відповідно до виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01 квітня 2021 року КНП «Центр первинної медико-санітарного допомоги №10», [PERSON] , [INFO] , знаходиться на диспансерному обліку, як дитина-інвалід з дитинства, сам себе не обслуговує, потребує постійного догляду матері. Регулярно спостерігається у невролога, ортопеда, отримує реабілітацію, постійно приймає проти судомні препарати за призначенням невролога, постійно в підгузках, потребує постійного засобу пересування багатофункціонального крісла-коляски, використання підвісної системи по типу тренажеру Гроса. Відповідно до консультативного висновку дитячого невролога універсальної клініки «Оберіг» від 15.08.2020 року стан дитини важкий через неврологічну симптоматику - самостійно не сидить, голову утримує не тривалий час, затримка психомоторного розвитку, генетична фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами. Згідно консультаційного висновку спеціаліста невролога від 29.03.2021 КНП «Міська дитяча лікарня №5», поліклінічне відділення №2, дитині встановлено діагноз - дитячий церебральний параліч, фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами. Рекомендовано, зокрема, придбання підвісної системи тренажеру Гроса. Згідно консультативного висновку ортопеда - травматолога від 29.03.2021 року дитині рекомендовано ортопедичне взуття, масажі. Згідно консультативного висновку офтальмолога від 29.03.2021 дитині поставлений діагноз: часткова атрофія зоревих нервів, косоокість. Позивач зазначає про те, що вона не працює, оскільки через хворобу, дитина потребує постійного догляду, і вона не має змоги його залишити, тих коштів, які вона отримує на утримання дитини у зв`язку з постійними потребами дитини у лікуванні та обстеженнях не вистачає. Окрім забезпечення повсякденних потреб дитини позивач постійно несе додаткові витрати, що пов`язані із хворобою сина. Так у період з 13.08.2020 року по 11.01.2021 року нею понесено додаткових витрат на утримання сина на загальну суму 14 226 грн. 45 коп., які складаються з наступних додаткових витрат на дитину, зумовлених його хворобою: 15 серпня 2020 року консультація дитячого невролога, кандидата медичних наук універсальної клініки « Оберіг » у м.Києві - 700 грн.; 13 серпня 2020 року проїзний документ на потяг «Запоріжжя-Київ» на обстеження дитини на ім`я [PERSON] - 512 грн. 54 коп.; 13 серпня 2020 року проїзний документ на потяг «Запоріжжя-Київ» на обстеження дитини на ім`я [PERSON] 439 грн. 91 коп.; з 14.08.2020 по 17.08.2020 проживання у м.Києві, зумовлене обстеженням дитини у м.Києві загальним розміром 2 276 грн.; придбання тренажеру підвісного для реабілітації дитини - 10 298 грн. У зв`язку з зазначеним позивач звернулась до суду з позовом у якому просить суд збільшити розмір аліментів і у подальшому стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частину від усіх видів доходів платника аліментів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати, викликанні хворобою дитини, на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 14 226 грн. 45 коп. за період з 13 серпня 2020 року по 11 січня 2021 року. Ухвалою суду від 19.04.2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, сторонам надано строк для подання заяв по суті справи. 11.05.2021 року до суду від [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву в якому він зазначив про те, що після розірвання шлюбу з позивачкою у добровільному порядку надавав допомогу на утримання їх сина, проте позивачка забажала стягнути аліменти у судовому порядку. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя з нього стягуються аліменти, розмір яких було визначено з урахуванням особливих потреб дитини, зумовлених його хворобою. Зазначив, що розмір аліментів, які стягуються з нього на користь позивачки перевищують прожитковий мінімум, обставин, визначених законодавством, як підстава для збільшення розміру аліментів не відбулося, тому позовні вимоги в частині збільшення розміру є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. В частині позовних вимог щодо стягнення з нього додаткових витрат, викликаних хворобою дитини зазначив, що відповідно до вимог законодавства наявність додаткових витрат та їх розмір підлягає обґрунтуванню та підтвердження відповідними документами, проте надані позивачем документи належним чином не підтверджують як необхідність вказаних витрат так і їх дійсний розмір. З огляду на викладене вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. 14.05.2021 року до суду від позивача надійшла відповідь на відзив у якій позивач зазначила, що понесені нею додаткові витрати на дитину зумовлені станом здоров`я дитини та є необхідними відповідно до рекомендацій лікарів, що підтверджується виписками медичних документів, доданих до позовної заяви. На підтвердження придбання тренажеру надала відповідні квитанції, а на підтвердження необхідності поїздки на обстеження до м.Києва надала Консультативний висновок КНП «Міська дитяча лікарня №5 ЗМР» від 13.5.2021. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити у повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві. Додатково зазначила про те, що їх спільна з відповідачем дитина страждає на ДЦП та є дитиною-інвалідом. Аліментів, які стягуються за рішенням суду не вистачає на утримання дитини враховуючи те, що через хворобу дитина постійно потребує додаткових витрат, зумовлених необхідністю придбання спеціального харчування, постійного носіння дитиною памперсу, які хоча і виділяються за рахунок державних коштів, проте у недостатній кількості, у зв`язку з чим, тільки на їх придбання вона щомісячно витрачає щонайменше 900 гривень. Крім того, внаслідок хвороби за рекомендаціями лікарів дитина потребувала придбання спеціального тренажеру, потребує спеціального взуття, проходження курсів масажу та консультацій лікарів, що постійно потребує додаткових витрат, які позивач не має можливості сплачувати самостійно. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання його сина [PERSON] , [INFO] , з 30% до 1/3 частини від усіх видів його доходів не заперечував та визнав позов у цій частині у повному обсязі. З приводу позовних вимог в частині стягнення з нього додаткових витрат на утримання дитини, зумовлених хворобою дитини зазначив, що визнає їх частково, та згоден відшкодувати 50% витрачених коштів. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, між позивачкою та відповідачем 06 червня 2009 року Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області було зареєстровано шлюб, який на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18.12.2015 року був розірваний, що підтверджується копією вказаного рішення суду. Від шлюбу у подружжя народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції Запорізької області, актовий запис №142. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] на утримання неповнолітньої сина [PERSON] , [INFO] стягнуті аліменти в розмірі 30% всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з 18.11.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Також рішенням Орджонікідзевського районного суду м.Запоріжжя від 18 грудня 2015 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] стягнуто аліменти на її утримання, в зв`язку з проживанням з дитиною інвалідом у розмірі 10% всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 18.11.2015 року протягом всього часу проживання з [PERSON] , [INFO] , та опікування ним. Згідно виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого від 01 квітня 2021 року КНП «Центр первинної медико-санітарного допомоги №10» [PERSON] , [INFO] страждає на такі захворювання: ДЦП, спастичний тетрапарез, ЗПМР, спастична контрактура колінних, гомілкових суглобів ІІІ ст., кіфосколіоз ГВХ І ст., плоскостопість, східна косоокість, часткова атрофія зорових нервів. Генетична фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами, фармакорезистентний перебіг. Дитина знаходиться на диспансерному обліку як дитина інвалід з дитинства підгрупи А, себе не обслуговує, потребує постійного догляду матері. Відповідно до консультативного висновку дитячого невролога універсальної клініки «Оберіг» від 15.08.2020 року стан дитини важкий через неврологічну симптоматику - самостійно не сидить, голову утримує не тривалий час, затримка психомоторного розвитку, генетична фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами. Згідно консультаційного висновку спеціаліста невролога від 29.03.2021 КНП «Міська дитяча лікарня №5», поліклінічне відділення №2, дитині зазначений діагноз - дитячий церебральний параліч, фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами. Рекомендовано, зокрема, придбання підвісної системи тренажеру Гроса. Згідно консультативного висновку ортопеда - травматолога від 29.03.2021 року дитині рекомендовано ортопедичне взуття, масажі. Згідно консультативного висновку офтальмолога від 29.03.2021 дитині поставлений діагноз: часткова атрофія зоревих нервів, косоокість. Відповідно до медичного висновку № 364 від 01 березня 2017 року [PERSON] , [INFO] , має захворювання: Дитячий церебральний параліч, підгрупа А, який відповідає І розділу 2 пункту 2.1 Переліку медичних показань, що дають право на одержання державної соціальної допомоги на дітей - інвалідів віком до 18 років. Вказані вище обставини відповідачем в ході розгляду справи не оспорювались. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Таке утримання є безумовним, оскільки закон не передбачає будь-яких спеціальних умов для виникнення обов`язку батьків з утримання своїх дітей, та не передбачає звільнення батьків від утримання незалежно від того, чи є вони працездатними, та чи є в них кошти, достатні для утримання. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, вони зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття (ст.ст.141,180 СК України). Згідно ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Закон України від 26 квітня 2001 року №2402-ІІІ «Про охорону дитинства» визначає охорону дитинства в Україні як стратегічний загальнонаціональний пріоритет. Основні засади ?ґрунтуються на забезпеченні найкращих інтересів дитини з метою забезпечення прав дитини на такі умови життя, які будуть достатніми для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, соціального та духовного розвитку дитини. Згідно зі статтею 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти)присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно з частиною другою статті 182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку (частина п`ята статті 183 СК України). Позивач посилається на те, що сума аліментів, які стягуюся на її користь за рішенням суду є не достатньою для повноцінного утримання дитини, а тому просить збільшити розмір стягнення вказаних аліментів та встановити його у розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів відповідача, що, як вважає позивач, дозволить їй отримувати більше коштів від відповідача на утримання дитини, що забезпечить кращій захист інтересів дитини. Відповідно до ч.2 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З урахування вищезазначеного, зважаючи на те, що батьки зобов`язані забезпечити дітям виховання, навчання, розвиток, житло, приймаючи до уваги існуючі життєві витрати, вік та стан здоров`я дитини, що обумовлює збільшення коштів, потрібних на його утримання, відповідач має постійне місце роботи, отримує систематичний заробіток, виходячи з того, що відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] визнав, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги в частині збільшення розміру стягнення аліментів на утримання дитини у повному обсязі. У частині стягнення додаткових витрат суд зазначає наступне. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Як зазначено в правовій позиці Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 року у справі №6-1296цс15, виходячи з аналізу статті 185 СК України, додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема у зв`язку з її захворюванням, лікуванням тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно із частиною другою статті 185 СК України, розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покривитися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до статей 181, 182 СК України у випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров`я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на навчання дитини, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На переконання суду, позивачем доведено належними і достатніми доказами наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, зважаючи на триваюче захворювання дитини та його потребу у лікуванні, обстеженні та придбанні тренажеру [PERSON] . Так, відповідно до консультаційного заключення консультаційного висновку спеціаліста невролога від 29.03.2021 року КНП «Міська дитяча лікарня №5», поліклінічне відділення №2 [PERSON] з діагнозом - дитячий церебральний параліч, генетична фокальна епілепсія з частими пропульсивними нападами зокрема рекомендовано придбання підвісної системи тренажеру Гроса. Крім цього, позивач з метою обстеження дитини їздила до м.Києва на консультацію дитячого невролога універсальної клініки «Оберіг», у зв`язку з чим, нею було витрачено на проживання, проїзд та обстеження дитини 3 928 грн. 45 коп., що підтверджується копією проїзних документів на потяг з м.Запоріжжя до м.Києва [PERSON] та [PERSON] загальною вартістю 952 грн.45 коп., калькуляцією на надання медичних послуг від 15.08.2020 року з якої вбачається, що вартість консультації дитячого невролога склала 700 грн., квитанцією № 491497 від 18.06.2020 року відповідно якої вартість оплати проживання у м.Києві у період з 14.08.2020 року по 17.08.2020 року склала 2 275 грн. На переконання суду, позивачем доведено належними і достатніми доказами наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, зважаючи на триваюче захворювання дитини та його потребу у лікуванні і обстеженнях. Разом з цим, враховуючи, що стаття 180 СК України покладає обов`язок утримувати дитину на обох батьків, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини, а саме у розмірі 50% від понесених додаткових витрат - у сумі 7 113 грн. 23 коп. Відповідно до частини першої статті 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно з частиною шостою статті 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі пункту 3 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 908 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави.

Outcome: partial