Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить застосувати строк позовної давності до заборгованості, що виникла перед КП «Харківські теплові мережі» за надані послуги з централізованого опалення та зобов'язати КП «Харківські теплові мережі» скасувати заборгованість в розмірі 6363,92 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона отримувала субсидію в опалювальний період 2016-2017 рік, однак її було знято у зв'язку із наявністю заборгованості понад два місяці, оскільки КП «Харківські теплові мережі» надало інформацію до відділу субсидій УПтаСЗН Слобідського району інформацію щодо наявності в неї боргу до 2010 року в розмірі 6363,92 грн. Вже з початку 2011 року вона сумлінно сплачує усі поточні нарахування за послуги, що надаються КП «Харківські теплові мережі», а борг, що утворився до кінця 2010 року вона не визнає, вважає його недійсним, оскільки договір про надання послуг із КП «харківські теплові мережі» не був укладений в 2007-2013 роках, підприємство має визнавати такі борги безнадійними та списувати з активів. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник КП «Харківські теплові мережі» Підлужний М.М. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що КП «ХТМ» не зверталось до суду із позовом про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання, тому на теперішній час не існує жодних судових рішень, які встановлюють наявність суми боргу, питання про застосування строку позовної давності до суми заборгованості вирішується виключно судом при розгляді питання про стягнення заборгованості. Оскільки перед судом не ставилось питань про стягнення заборгованості з позивача, відсутні підстави і для застосування строку позовної давності, на який посилається позивач. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. В провадженні Комінтернівського районного суду м. Харкова перебувала цивільна справа № 641/13561/13-ц за позовом КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання за період з 01.06.2008 по 31.10.2013 в розмірі 6363,92 грн. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 26.12.2013 позовну заяву КП «Харківські теплові мережі» до [PERSON] про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та підігріву холодної води для потреб гарячого водопостачання залишено без розгляду на підставі п. 3 ч. 1 ст. 207 ЦПК України. Як повідомлено представником КП «ХТМ» та не оспорюється сторонами у справі комунальне підприємство «Харківські теплові мережі» після залишення без розгляду позовної заяви до судових органів для стягнення заборгованості за послуги теплопостачання не зверталось, квитанції про сплату комунальних послуг на адресу позивача надсилає, оскільки у відповідності до вимог п. 3 ст. 5 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» № 1875-IV від 24.06.2004 та п. 18 ч. 1 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», затверджених Постановою КМУ № 630 від 21.07.2005, ст. 68 ЖК України наймач зобов'язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. При розгляді справи судом з'ясовано, що позивач [PERSON] бажає застосувати строк позовної давності до вимог КП «Харківські теплові мережі» щодо стягнення заборгованості за надані послуги опалення та гарячу воду. Відповідно до положень ст.. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст.. 257 ЦК України). Позивач у своєму позові лише припускає можливість порушення своїх прав, не надаючи належних та допустимих доказів порушення своїх прав з боку КП «Харківські теплові мережі» неналежним постачанням послуг, їх не споживанням. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed