Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бориславського міського суду з заявою в якій просить визнати недієздатною [PERSON], яка народилася 20 вересня 1958 року у м. Бориславі Львівської області та встановити над нею опіку. Заява мотивована тим, що заявник [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], [INFO], яка страждає на хронічний, стійкий психічний розлад здоровя, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 11 жовтня 1995 року Дрогобицькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією їй безтерміново призначено першу групу інвалідності, як інваліду з дитинства. 16 листопада 2011 року їй повторно призначена безтермінова І-А група інвалідність з дитинства. Внаслідок психічного захворювання у [PERSON] є висока ступінь залежності від стороннього догляду, вона потребує постійного стороннього нагляду та допомоги, що підтверджується довідкою Дрогобицької міжрайонної МСЕК №7 Львівського обласного Центру МСЕ за №845573 від 16 грудня 2011 року та довідкою лікаря-психіатра Бориславської ЦМЛ №68. Заявник [PERSON] у судовому засіданні не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, заяву підтримує у повному обсязі, просить її задовольнити. Представник органу опіки та піклування Бориславської міської ради Львівської області [PERSON], яка діє на підставі довіреності № 3-21/1341 від 01 червня 2016 року у судовому засіданні не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечила проти визнання [PERSON] недієздатною. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що заява підлягає задоволенню частково виходячи з наступного. Відповідно ст. 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона унаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна віддавати звіт своїм діям і (або) контролювати їх. Відповідно до ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 57, ч. 1 ст. 58 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Статтею 3 Конституції України, передбачено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Судом встановлено, що згідно до свідоцтв про народження [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], [INFO] З дитинства [PERSON], страждає на хронічний, стійкий психічний розлад здоровя, внаслідок чого не здатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. 11 жовтня 1995 року Дрогобицькою міжрайонною медико-соціальною експертною комісією їй безтерміново призначено першу групу інвалідності, як інваліду з дитинства. 16 листопада 2011 року їй повторно призначена безтермінова І-А група інвалідність з дитинства. Внаслідок психічного захворювання у [PERSON] є висока ступінь залежності від стороннього догляду, вона потребує постійного стороннього нагляду та допомоги, що підтверджується довідкою Дрогобицької міжрайонної МСЕК №7 Львівського обласного Центру МСЕ за №845573 від 16 грудня 2011 року та довідкою лікаря-психіатра Бориславської ЦМЛ №68. Згідно висновку судово-психіатричного експерта №256, [PERSON], [INFO] страждає стійким хронічним психічним розладом психічної діяльності у формі помірно вираженої розумової відсталості в ступені імбецильності та за своїм психічним станом не може. усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки. Відповідно до ч.1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини та основоположних свобод і практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. У відповідності з п.1 ст.6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 р., яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно статей 5-9 розділу 1 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод порушенням прав є визнання недієздатною особи, коли психічно хвора людина не є небезпечною. Відповідно до ст. 241 ч. 1 ЦПК України суд, ухвалюючи рішення про обмеження цивільної дієздатності фізичної особи (у тому числі обмеження або позбавлення права неповнолітньої особи самостійно розпоряджатися своїми доходами) чи визнання фізичної особи недієздатною, встановлює над нею відповідно піклування або опіку і за поданням органу опіки та піклування призначає їй піклувальника чи опікуна. Відповідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюється з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів повнолітніх осіб, які за станом здоров'я не можуть самостійно здійснювати свої права і обов'язки. Разом з тим, ч. 1 ст. 60 Цивільного кодексу України передбачено, що суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. При цьому судом встановлено, що заявник [PERSON] до виконавчого комітету Бориславської міської ради як органу опіки та піклування про встановлення опіки над [PERSON] не зверталась та це питання не вирішено. Враховуючи викладене, суд вважає, що вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, оскільки судом достовірно встановлено, що [PERSON] страждає хронічним психічним захворюванням, внаслідок якого нездатна усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Разом з тим, заявник [PERSON] не зверталась до органу опіки та піклування про призначення опіки, це питання не вирішувалося, відповідно в цій частині вимог слід відмовити. Відповідно до вимог ст.88, 214 ЦПК України ЗУ «Про судовий збір» судові витрати віднесені на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial