Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 25 лютого 2019 року між позивачем та [PERSON] був укладений письмовий Договір позики №25/02/19-3 , предметом якого було передання у власність відповідача грошових коштів в розмірі 136167,25 грн., що за курсом НБУ на день укладення цього Договору еквівалентно 5040,00 доларів США. Укладений Договір позики між сторонами, є письмовим правочином, який відповідає формі передбаченій ст. ст. 207, 1047 ЦК України, оскільки відповідачем 25 лютого 2019 року була надана розписка, підписана їм власноручно. Строк повернення відповідно до договору позики, що підтверджується також і розпискою, становив 25 березня 2019 року включно. Разом з тим, грошові кошти повернуті не були. За таких обставин, позивач просить суд стягнути з відповідача суму позики у розмірі136167,25 грн., неустойку, виплата якої передбачена п. 9 договору у сумі 4 085,02 грн. та судові витрати. 17.05.2019 р. відкрито провадження у даній справі, на підставі положень ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутність та задовольнити позов в повному обсязі, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки в судове засідання не повідомив. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Також відповідачем не було подано у встановленому законом порядку відзиву на позов. За таких обставин, з урахуванням положень ст.ст. 223, 280,281 ЦПК України суд на місці ухвалив про заочний розгляд справи та ухвалення заочного рішення на підставі наявних доказів. Дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що 25.02.2019 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого позивач передала відповідачу у власність грошові кошти у розмірі 136 167,25 грн., що за курсом НБУ на день укладення договору еквівалентно 5040,00 доларів США, а [PERSON] взяв на себе зобов`язання повернути кошти до 25.03.2019 р. Доказів зворотного під час розгляду справи отримано не було. Крім того, сторони домовились, як свідчить текст договору, що позика є безпроцентною. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст. 1047 ЦК України передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Так на підтвердження укладання договору відповідач надав [PERSON] розписку. Як зазначила [PERSON] в позовній заяві , грошові кошти повернуті не були, а тому вона і звернувся до суду з даним позовом для захисту своїх прав. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Під час розгляду справи не було встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] виконала взяті на себе зобов`язання та повернула грошові кошти, отримані за договором позики. Разом з тим, відповідно до ст. 526 Цивільного Кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Так, позивач просить стягнути з відповідача суму основного боргу у розмірі 136 167,25 грн. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку щодо задоволення вимог [PERSON] в частині сплати основного боргу у розмірі зазначеному в позові. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), відповідно до ст. 610 ЦК України. За положеннями ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки. Згідно ст. 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Так, як вбачається з п. 9 договору сторони домовились про те, що за несвоєчасне повернення позики(несвоєчасне повернення позики або її чергової частини за графіком) позичальником, останній зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку в розмірі 1 від загальної суми заборгованості за кожний календарний день існування прострочено заборгованості. За розрахунком позивача, який було перевірено під час дослідження доказів, сума пені за період простроченого зобов`язання за період з 26.03.2019 р. по 28.03.2019 р. по 28.03.2019 р. становить 4 085,02 грн. За положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Підсумовуючи все вищенаведене суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь [PERSON] поряд з сумою боргу і передбачену умовами договору пеню у розмірі, вказаному позивачем. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved