Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання договору про зміну часток у праві власності та поділу в натурі земельної ділянки недійсним, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку від 17.05.2013 року позивачка купила у [PERSON] 1/5 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями під № 71, що розташований по вул. А. Артинова в м. Вінниці. До складу відчужуваної 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ввійшли наступні приміщення: в житловому будинку, визначеними літерою «А» загальною площе. 69, 80 кв.м., житловою площею 46, 30 кв.м. коридор 5-1. Кімнати 5-2, 5-3, 3-4, кухня 5-5, санвузол 5-4, комора 5-7, (коридор 5-7, кладова 5-8), хлів літера «Д». Хлів літера «Д» переобладнаний у літню кухню з погребом, що не є самочинним будівництвом відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи. В п.4 договору зазначено, що земельна ділянка площею 0, 1000 га, кадастровий номер 05101346600:02:055:0058, на якій розташована зазначена нерухомість належить на праві спільної сумісної власності продавцю на підставі державного акту в м. Вінниці, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010100100787, за домовленістю сторін земельна ділянка буде відчужуватися за окремим договором після виділу часки у спільній сумісній власності в строк до 17.11.2013 року. на протязі 2013 року питання про земельну ділянку не вирішувалось. Ухвалою Вінницького міського суду від 21.10.2013 року визнано мирову угоду укладену між [PERSON] Фімою та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], за участі третіх осі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визначення часток у спільній власності. [PERSON] умови мирової угоди не виконала і на прохання про переоформлення земельної ділянки у звязку з переходом права власності на будівлю не реагувала. Пізніше стало відомо, що [PERSON] з відповідачами по справі уклали у приватного нотаріуса [PERSON] договір про зміну часток у праві власності та поділ в натурі земельної ділянки. Позивач, як власник частини будинку в цей договір взагалі не включена і нотаріус не звернула у ваги на те, що позивачка як співвласник будинку не приймає участі в оформленні договору, незалежно від того, що у нотаріуса була інформаційна довідка з Державного Реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, в цій довідці позивачка вказана як власник1/5 частини будинку. В цьому реєстрі зареєстровані всі приміщення, що належать позивачці на праві власності згідно з договором купівлі продажу. Цей договір порушує законні права позивачки як власника, позбавляє її можливості незалежного користування своєю часткою будинку, фактично виключає із числа користувачів спільної земельної ділянки. Просила суд визнати недійсним договір про зміну часток у праві власності та поділ в натурі земельної ділянки від 21.01.2016 року укладеного між [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON]В №166. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити. Представник позивачки [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні, кожна окремо, позовні вимоги не визнали, просили суд відмовити у задоволенні позовних вимог, надали суду письмові заперечення, вказавши, що у [PERSON] не має жодного належного і допустимого доказу про наявність у неї права власності на земельну ділянку. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, позовні вимоги не визнали. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Встановленим в суді фактичним обставинам відповідають правовідносини землекористування та власності, що регулюються Земельним кодексом України. Судом встановлено, що 17.05.2013 року [PERSON] купила у [PERSON] 1/5 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями під № 71, що розташований по вул. А. Артинова в м. Вінниці (а.с.12). До складу відчужуваної 1/5 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ввійшли наступні приміщення: в житловому будинку, визначеними літерою «А» загальною площе. 69, 80 кв.м., житловою площею 46, 30 кв.м. коридор 5-1. Кімнати 5-2, 5-3, 3-4, кухня 5-5, санвузол 5-4, комора 5-7, (коридор 5-7, кладова 5-8), хлів літера «Д». Хлів літера «Д» переобладнаний у літню кухню з погребом, що не є самочинним будівництвом відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи. В п.4 договору зазначено, що земельна ділянка площею 0, 1000 га, кадастровий номер 05101346600:02:055:0058, на якій розташована зазначена нерухомість належить на праві спільної сумісної власності продавцю на підставі державного акту в м. Вінниці, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010100100787, за домовленістю сторін земельна ділянка буде відчужуватися за окремим договором після виділу часки у спільній сумісній власності в строк до 17.11.2013 року (а.с.12). На протязі 2013 року питання про земельну ділянку не вирішувалось (а.с.12). Ухвалою Вінницького міського суду від 21.10.2013 року визнано мирову угоду укладену між [PERSON] Фімою та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], за участі третіх осі, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визначення часток у спільній власності, відповідно до якої: 1.Частка померлої [PERSON] становить 1/5 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Арх. Артинова №71 в м. Вінниці, яка перебувала у власності померлої згідно державного акту серії ЯЖ №755869, зареєстрованого за №010100100787 від 02.10.2008 року. 2. Частка померлої [PERSON] становить 1/5 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Арх. Артинова №71 в м. Вінниці, яка перебувала у власності померлої згідно державного акту серії ЯЖ №755869, зареєстрованого за №010100100787 від 02.10.2008 року. 3.Частка [PERSON] становить 1/5 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Арх. Артинова №71 в м. Вінниці, яка перебувала у власності померлої згідно державного акту серії ЯЖ №755869зареєстрованого за №010100100787 від 02.10.2008 року. 4.Частка [PERSON] становить 1/5 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Арх. Артинова №71 в м. Вінниці, яка перебувала у власності померлої згідно державного акту серії ЯЖ №755869, зареєстрованого за №010100100787 від 02.10.2008 року. 5.Частка [PERSON] становить 1/5 частину у праві власності на земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Арх. Артинова №71 в м. Вінниці, яка перебувала у власності померлої згідно державного акту серії ЯЖ №755869, зареєстрованого за №010100100787 від 02.10.2008 року. [PERSON], [PERSON], [PERSON] та представники [PERSON] та [PERSON] Фіми в 10-денний термін з моменту визнання мирової угоди зобовязуються повернути за актом прийому-передачі до архіву Управління держземагенства у Вінницькому районі у Вінницькій області примірники державних актів на право власності на земельну ділянку за кадастровим номером 0510136600020550058, площею 0, 1000 га, розташованій по вул. А. Артинова № 71 в м. Вінниці (а.с. 13-14). 21.01.2016 року [PERSON] з відповідачами по справі уклали у приватного нотаріуса [PERSON] договір про зміну часток у праві власності та поділ в натурі земельної ділянки (а.с. 8-11). Частиною 1 ст. 88 ЗК України передбачено, що володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до ч.4 ст. 88 ЗК України учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Згідно до ч.4 ст. 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено договором відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на обєкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно з виникненням права власності на зведені на земельній ділянці обєкти. Це правило стосується і випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак предмета права власності. Як розяснив Верховний Суд України в постанові від 11.02.2015 року у справі № 6-2цс15: «Аналіз змісту норм ст. 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положення щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщенні». Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності обєкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей обєкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку уразі набуття права власності на нерухомість. Верховний Суд України має повноваження переглядаючи рішення суду касаційної інстанції в разі неоднакового застосування одних і тих же норм права. приймати постанови, що містять висновок, який є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень при застосуванні ними у своїй діяльності нормативно правового акту, що містить відповідну норму. При укладанні зазначеного договору нотаріус не застосував до правовідносин сторін норми ч.4 ст. 120 ЗК України та помилково здійснив поділ земельної ділянки. Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину сторонами вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 ст. 203 цього Кодексу. Частиною 1 ст. 203 ЦК України передбачено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. На підставі викладеного,

Outcome: approved