Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Софіївського районного суду Дніпропетровської області з позовом до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області, комунального підприємства «Відродження плюс» в особі директора Мартилога Олександра Станіславовича про стягнення компенсації за невикористані відпустки та оплати вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду про поновлення на роботі та компенсація моральної шкоди. 11 березня 2015 року [PERSON] надала уточнену позовну заяву (а.с.100), в обґрунтування позовної заяви зазначає, що згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області її було поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» 29 січня 2015 року, але, фактичного доступу до роботи не було, бо іншим рішенням від 30 січня 2015 року №385-37/VI Новоюлівської сільської ради вирішено -п. 2 цього рішення: в поновленні на роботі [PERSON] відмовити. Позивач вважає, що не мала виконувати свої службові обов'язки на протязі п'яти місяців, а отже звертається до суду з даною позовною заявою про стягнення з відповідача Новоюлівської сільської ради за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення суду, усієї суми 9878,55 грн. (після відрахування з неї податкового збору). Також [PERSON] просить стягнути з співвідповідача КП «Відродження плюс» грошову компенсацію за невикористані відпустки з 05 березня 2012 року по дату надходження заяви про звільнення від 17 лютого 2015 року в розмірі 12867,13 грн. (після відрахування з неї податкового збору). Крім того, позивач просить стягнути з Новоюлівської сільської ради на свою користь моральну шкоду в розмірі 5000,00 грн. та допустити негайне виконання рішення. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позові та пояснила, що не було виконано рішення суду про поновлення на роботі. 30 січня 2015 року отримала рішення про поновлення на роботі, але фактично до роботи допущена не була. Відпускні за 2012-2014 роки не перераховані, порушена ст.24 Закону України «Про відпустки». В 2012 році знаходилася у відпустці за 2011 рік. Зарплату виплачує КП «Відродження плюс», в Новоюлівській сільській раді вона не працювала. 05 березня 2008 року прийнята на роботу в зв»язку з чим рахується чергова відпустка. За 2009-2011 рр. відпустку відбувала, яка зарплата не знає. Представник відповідача - Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області Єфтені С.М. з позовом не згідний та пояснив, що Новоюлівська сільська рада укладає контракт та приймає і звільняє директора КП «Відродження плюс» п.5.2 статуту даного підприємства, в позові просить відмовити. Представник відповідача Папуша І.М. пояснив, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню, так- як позивач не надала доказів чому саме Новоюлівська сільська рада повинна виплачувати зарплату за час вимушеного прогулу, відповідач являється неналежним відповідачем. Крім того, позивачці були перераховані відпускні, але вона незаконного використала кошти, що підтверджується довідкою директора. Представник співвідповідача - комунального підприємства «Відродження плюс» Мартилога О.С. в судовому засіданні визнав позов частково та пояснив, що 05.11.2013 року [PERSON] подано заяву на компенсацію за невідбуті відпустки за 2012-2013 року їй перераховані відпускні. Згідно рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 4 листопада 2014 року з КП «Відродження плюс» стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року 39664,00 грн., в яку врахована і сума відпускних. Згідний з позовними вимогами частково, а саме з відпускними з 5 листопада 2014 року по 17 лютого 2015 року, та за період з 2012-2013 рр. за мінусом незаконно використаних коштів. Суд вислухавши пояснення сторін, дослідивши та перевіривши надані сторонами докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з матеріалів справи, на підставі рішення Новоюлівської сільської ради від 13 січня 2011 року №51-4/VI [PERSON] було затверджено на посаді директора комунального підприємства «Відродження плюс» та укладено контракт терміном на 5 (п'ять) років з «13» січня 2011 року по «13» січня 2016 року (а.с. 16-17), до цього [PERSON] працювала в даному КП «Відродження плюс» на посаді бухгалтера з 05 березня 2008 року (а.с. 151). 08 липня 2013 року звільнена з посади директора КП «Відродження плюс». 04 листопада 2014 року рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області [PERSON] поновлено на посаді директора комунального підприємства «Відродження плюс» та стягнуто на користь [PERSON] з КП «Відродження плюс» середній заробіток за час вимушеного прогулу з 09 липня 2013 року по 04 листопада 2014 року (а.с.160-167). 05 листопада 2013 року [PERSON] зверталася з заявою до КП «Відродження плюс» про виплату їй всіх сум, що належати їй від підприємства, а також грошову компенсацію за невикористані нею дні щорічних відпусток за 2012-2013р.р., коли вона працювала на посаді директора КП «Відродження плюс» (а.с. 62). Відповідно листа КП «Відродження плюс» [PERSON] повідомлено, що компенсація за невикористану відпустку за період 2012-2013 рр. складає у сумі 2473,78 грн. (а.с. 68, 121), але даний розрахунок суд не може взяти до уваги, так як не зазначено точний період за який нарахована компенсація, а саме не зазначено місяці 2012 та 2013 років. 18 грудня 2014 року [PERSON] звернулась до голови Новоюлівської сільської ради із заявою, в якій просить нарахувати та виплатити їй відпустку за 2012-2013 роки (а.с. 69). 12 січня 2015 року від Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області [PERSON] було повідомлено листом, що сільська рада не являється джерелом фінансування працівників комунального підприємства «Відродження плюс», таким чином сільська рада не має права нарахувати їй відпускні за 2012 р. - 2013 р. або компенсацію за невикористану відпустку (а.с. 67). Згідно розпорядження сільського голови Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області №1-к від 29.01.2015 року [PERSON] від 30 січня 2015 року поновлено на роботі (а.с. 70). 17 лютого 2015 року [PERSON] подала заяву до Новоюлівської сільської ради про розірвання контракту та звільнення її з посади директора КП «Відродження плюс» (а.с. 71). 11 березня 2015 року директором КП «Відродження плюс» видано наказ, відповідно якого бухгалтер - касир [PERSON] в строк до 12 березня 2015 року зобов'язаний зробити перерахунок відпускних [PERSON] за період роботи на посаді керівника КП «Відродження плюс» з січня 2011 року по 08 липня 2013 року, а також нарахувати компенсацію за невикористану відпустку в зв'язку з звільненням з посади керівника КП «Відродження плюс» [PERSON] згідно рішення сесії Новоюлівської сільської ради №250-24/VІ від 08 липня 2013 року (а.с. 124). Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч. 4 ст. 10 ЦПК передбачено, що суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. П.1 ч. 1. ст. 15 ЦПК зазначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. Згідно ч. 1 ст.30 ЦПК зазначено, що сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про відпустки» у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки. Ст. ст. 24, 47, 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Статтею 83 КЗпП України визначено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки. Тобто, мова йде про виплату компенсації за невикористані відпустки з 2012 року, згідно позовної вимоги позивача, по дату звільнення [PERSON] 17 лютого 2015 року. З цим частково погоджується і представник відповідача КП «Відродження плюс», надавши суду документи про заборгованість за невикористані відпустки [PERSON] за період 2012-2013 рр. та наказ директора КП «Відродження плюс» №30 від 11 березня 2015 року про новий перерахунок відпускних та компенсації за невикористану відпустку [PERSON] за період роботи керівником комунального підприємства «Відродження плюс» та лист (а.с. 121, 124). Доводи представника відповідача Мартилоги О.С., що [PERSON] нарахована заборгованість відповідно до рішення суду від 04 листопада 2014 року куди включена компенсація за невикористані відпустки суд не може взяти до уваги, поскільки відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року на користь [PERSON] стягнуто тільки середній заробіток за час вимушеного прогулу, питання про компенсацію за невикористані відпустки згідно рішення не розглядалося, а доводи відповідачів що позивачем були незаконно використані грошові кошти в сумі 1544,30 грн. (а.с. 121), тому вони зараховані в розрахунок оплати компенсації суд також не може взяти до уваги, так - як порядок відшкодування збитків підприємству його працівником передбачені главою ІХ КЗпП України та Кримінальним кодексом України. Позивач просить стягнути компенсацію з співвідповідача КП «Відродження плюс» за невикористані відпустки з 05 березня 2012 року по 17 лютого 2015 року в розмірі 12867,13 грн., але обґрунтування вказаної суми позивачем не наведені та доказів цьому суду не надано. Приймаючи до уваги, що відповідно до рішення Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2014 року [PERSON] поновлено на посаді директора КП «Відродження плюс» та стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу сумі в розмірі 39664,00 грн., за основу обчислення середнього заробітку за час вимушеного прогулу застосовувалась заробітна плата в розмірі 2340,00 грн. ця сума вказана і в контракті (а.с. 16), а відповідно п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 зі змінами та доповненнями, обчислення компенсації за невикористані відпустки проводиться виходячи з виплат за останні 12 календарних місяців роботи, що передують місяцю надання відпустки або виплати компенсації за невикористанні відпустки. Святкові та неробочі дні (ст. 73 Кодексу), які припадають на період відпустки, у розрахунок тривалості відпустки не включаються і не оплачуються. П.7 вказаного порядку зазначено , що нарахування компенсації за невикористані відпустки, тривалість яких розраховується в календарних днях провадиться шляхом ділення сумарного заробітку за останні перед наданням відпустки 12 місяців або за менший фактично відпрацьований період на відповідну кількість календарних днів року чи меншого відпрацьованого періоду (за винятком святкових і неробочих днів, встановлених законодавством). Одержаний результат перемножується на число календарних днів відпустки. Станом на 17 лютого 2015 року компенсація за невикористані відпустки не виплачена за 2 роки 11 місяців та складає 5616,1 грн., яка виходить з наступного: розмір посадового окладу складає 2340,00 грн., середньоденна заробітна плата складає (2340,00 (оклад) *12 (місяців в році)/355 (робочих днів в одному році)= 79,10 грн. За кожен рік позивачу повинна надаватися відпустка в кількості 24 календарних дня. Всього невідбутої відпустки у [PERSON] 71 календарних днів, а саме з березня 2012 р. по березень 2014 р. - (24 дні за 2012 р.+24 дні за 2013 р.)=48 днів та 23 дня з березня 2014 р. по 17 лютого 2015 року. Тому сума компенсації складає 71 * 79,10=5616,1 грн. після відрахування з неї передбачених законом податків та обов'язкових платежів. Позовні вимоги про стягнення компенсації за невикористані відпустки підлягають частковому задоволенню, оскільки нарахована сума позивачкою є більшою ніж встановлена судом. Вирішуючи спір про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення та про стягнення моральної шкоди з відповідача Новоюлівської сільської ради, суд виходить з Пункту 8 Положення про порядок укладання контракту з керівником підприємства, що є у державній власності, при найманні на роботу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1993 року № 203, яким передбачено, що контракт є підставою для видання наказу (розпорядження) про призначення керівника на посаду (наймання на роботу) з дня, встановленого за угодою сторін у контракті. У статутах (положеннях) підприємств, які затверджуються органами управління майном, передбачаються умови оплати праці та матеріального забезпечення керівника підприємства за рахунок коштів підприємства, що спрямовуються на оплату праці. Зі змісту наведених норм вбачається, що встановлена процедура укладення контрактної форми трудового договору для всіх керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності, на підставі укладеного контракту виникають трудові правовідносини між керівником, як працівником, та відповідним підприємством, установою та організацією, що належать до комунальної власності, а не з органом, уповноваженим на укладання такого контракту. Підприємством, в якому працювала [PERSON] являється комунальним підприємством «Відродження плюс», що належить до комунальної власності, тому позовні вимоги пред'явлені позивачем не до належного відповідача, а в процесі розгляду справи позивач клопотань про заміну відповідача не заявляла, а навпаки вимагала стягнути заборгованість по заробітній платі за час вимушеного прогулу та моральну шкоду саме з Новоюлівської сільської ради. П. 10 ч. 4 та ч. 5 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський голова призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім керівників дошкільних, загальноосвітніх та позашкільних навчальних закладів та несе персональну відповідальність за здійснення наданих йому законом повноважень. Аналізуючи вказані правові норми, суд приходить до висновку про необхідність відмовити позивачці в задоволенні позовних вимог до Новоюлівської сільської ради Софіївського району Дніпропетровської області про стягнення заборгованості по заробітній платі за час вимушеного прогулу при затримці виконання рішення та про стягнення моральної шкоди, так - як роботодавцем, а відповідно і юридичною особою, яка оплачує роботу директора КП «Відродження плюс» являється не Новоюлівська сільська рада Софіївського району Дніпропетровської області, а саме комунальне підприємство. Позовні вимоги позивача про те, щоб допустити негайне виконання рішення не підлягає задоволенню, оскільки згідно ст. 367 ЦПК України передбачений вичерпний перелік рішень, які підлягають негайному виконанню, а компенсація за невідбуту відпустку не входить до даного переліку. У відповідності з ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. [PERSON] на підставі п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору. Таким чином, стягненню підлягає судовий збір в дохід держави з відповідача у розмірі 243 грн. 60 коп. На підставі ст. 24 ЗУ «Про відпустки», ст.ст. 47, 83,116 КЗпП, ст.ст.15 ЦК України та

Outcome: partial