Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про визнання договору дарування недійсним та визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач в позовній заяві посилався на те, що 16 липня 2012 року померла [PERSON], яка ще за життя, 20 серпня 2011 року склала заповіт, згідно якого все майно, належне їй на день смерті та на яке вона матиме за законом право, заповідала [PERSON]. Через похилий вік та слабкий стан здоровя [PERSON] заповіт було складено з її слів та надруковано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитано уголос та після чого підписаний на прохання самої [PERSON] [PERSON] [PERSON] о 12.00 год. 20 хвилин удома за адресою: [ADDRESS]. У звязку з тим, що [PERSON] не могла сама прочитати та підписати текст заповіту згідно ст.1253 Цивільного кодексу України заповіт був посвідчений у присутності свідків. 19 червня 2013 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видано: свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20 серпня 2011 року і зареєстрованого в реєстрі за № 10-1995, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 16 липня 2012 року, є [PERSON], - спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: ? частини квартири № 43 у будинку № 35, корпус 6 на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську - на підставі договору дарування, посвідченого 28 квітня 1999 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-775, зареєстрованого 19 листопада 1999 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 19 листопада 2009 року за № 24510136, що належало [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року; свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20 серпня 2011 року і зареєстрованого в реєстрі за № 10-1995, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 16 липня 2012 року, є [PERSON], - спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: ? частини квартири № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 травня 1994 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 1/2187-94 від 24 травня 1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 172п-57, що належало [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року. З отриманого свідоцтва про право на спадщину за заповітом, [PERSON] дізналась, що 28 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № 43, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6. Однак, підпис, який міститься у згоді на укладення договору дарування вказаної квартири, не належить [PERSON], у звязку з тим, що [PERSON] не могла за станом свого здоровя та похилим віком поставити свою підпис на згоді, оскільки була сліпою на обидва ока, інвалідом першої групи, ходити вона не могла, та весь час була прикована до ліжка. Про укладення договору дарування вказаної квартири [PERSON] не знала, сам договір дарування квартири було зареєстровано в Комунальному підприємстві «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради лише через 10 років 19.11.2009 року. У разі визнання недійсним договору дарування квартири № 43, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6 [PERSON] належала б квартира № 43 в цілому, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6, оскільки ? частини квартири вона прийняла у спадщину після смерті свого чоловіка, якого пережила. Оскільки [PERSON] за життя склала заповіт, за яким усе своє майно заповідала [PERSON], за позивачем повинно бути визнане право власності на квартиру № 43 в цілому за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6. Після смерті [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року, спадкоємцями за законом на квартиру № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську були: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON], яка пережила свого чоловіка, повинна була прийняти у спадщину 2/3 частини квартири № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську, 1/3 частину квартири мав би прийняти у спадщину [PERSON]. Оскільки [PERSON] за життя склала заповіт, за яким усе своє майно заповідала [PERSON], за позивачем повинно бути визнане право власності на 2\\3 частини квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6. З урахуванням викладеного, позивач просила суд визнати недійсним договір дарування, укладений 28 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3-775 та визнати за нею право власності на квартиру № 43, що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, будинок № 35, корпус 6, м. Дніпропетровськ, скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру № 43, що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, будинок № 35, корпус 6, м. Дніпропетровськ, на підставі договору дарування, посвідченого 28 квітня 1999 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-775, зареєстрованого 19 листопада 2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 28908303 та визнати за нею право власності на 2\\3 частини квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6. 2015 року позивачем була подана уточнена позовна заява, в якій позивач просила суд визнати недійсним договір дарування, укладений 28 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3-775, визнати за нею право власності на ? частини квартири № 43 загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, будинок № 35, корпус 6, м. Дніпропетровськ, скасувати державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру № 43 загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 27,1 кв.м., що знаходиться за адресою: вул. Дзержинського, будинок № 35, корпус 6, м. Дніпропетровськ, на підставі договору дарування, посвідченого 28 квітня 1999 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-775, зареєстрованого 19 листопада 2009 року в Реєстрі прав власності на нерухоме майно за реєстраційним номером № 28908303 та визнати за нею право власності на ? частини квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6. У свою чергу, [PERSON] звернулась із зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON], третя особа - Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора про усунення від права на спадкування та визнання права власності. Зустрічні позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] є рідною племінницею [PERSON], яка померла 16 липня 2012 року. [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (який помер 23 травня 2011 року) з 11 березня 1949 року. [PERSON] (який помер 14 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 398732 від 19 квітня 2011 року) був сином [PERSON] та [PERSON]. З [PERSON] [PERSON] [PERSON] спілкувалась на протязі усього його життя, підтримувала з ним доброзичливі стосунки, турбувалась про нього та його матір [PERSON]. Після відкриття спадщини померлого [PERSON] спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України є його мати [PERSON] та [PERSON]. 28 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № 43 за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6. Таким чином, [PERSON] був власником квартир №№ 41, 43 у будинку № 35, корпус 6 по вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську. [PERSON] ще за життя [PERSON] не підтримував з ним ніяких стосунків і не надавав йому жодної допомоги, хоча [PERSON] внаслідок каліцтва, будучи інвалідом другої групи, потребував її. Ця обставина спонукала [PERSON] ще за життя 15 лютого 2008 року в присутності свідків скласти заповіт в письмовій формі, що обидві квартири №№ 41, 43, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35, корп. 6, та які належать йому на праві приватної власності він заповідає своїй матері [PERSON]. Внаслідок перенесених травм і набутих захворювань, через похилий вік [PERSON] потребував постійного нагляду і допомоги, оскільки останні роки його життя він прикутий до ліжка. Його мати, [PERSON] не могла надавати йому такої допомоги, оскільки сама була інвалідом першої групи, незрячою на обидва ока, та внаслідок похилого віку понад 90 років, сама потребувала сторонньої допомоги та постійного догляду. Усю турботу по догляду та допомогу [PERSON] та [PERSON] надавала [PERSON] та її сестра [PERSON] Враховуючи, що [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу [PERSON], а [PERSON] взагалі не надавав ні матеріальної, ні будь-якої іншої допомоги [PERSON], який внаслідок похилого віку, тяжкої хвороби та каліцтва, перебуваючи в безпорадному стані, потребував такої допомоги, [PERSON] повинен бути усунений від права на спадкування після смерті [PERSON]. Оскільки [PERSON] протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані, за мною нею за спадкоємцем пятої черги, має бути визнано право власності на ? частину квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6. З урахуванням викладеного, просила суд усунути [PERSON] від права на спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року та визнати за [PERSON] право власності на ? частини квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6 в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує. Відповідач [PERSON] в судове засідання у справі не зявлявся, про час і місце його проведення повідомлявся належним чином, причини пропуску неявки суду не повідомили. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про час і місце його проведення повідомлялася належним чином, вимоги за первісним позовом не визнала, просила суд відмовити в їх задоволенні, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на задоволенні зустрічного позову наполягала. Третя особа Перша дніпропетровська державна нотаріальна контора та її представник в судове засідання у справі не зявилися, про час і місце його проведення повідомлялися належним чином, причини пропуску неявки суду не повідомили. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням\~ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вивчивши матеріали справи, з'ясувавши обставини справи та дослідивши їх доказами, суд вважає, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають задоволенню, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що з 11 березня 1949 року [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який помер 23 травня 2011 року. [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 398732 від 19 квітня 2011 року, був сином [PERSON] та [PERSON]. 28 квітня 1999 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування квартири, згідно якого [PERSON] подарував [PERSON] квартиру № 43, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, 35, корпус 6. Договір дарування квартири було посвідчено державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 3-775. Квартира № 43 у будинку № 35, корпус 6 на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 11.12.1992 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за р. № 4-2754 та зареєстрованого Дніпропетровським інвентарбюро за № УП-97 від 19.11.98 р. Відповідно до ст. 22 Кодексу про шлюб та сімю України від\~20.06.1969\~№\~2006-VII майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до ст. 23 Кодексу про шлюб та сімю України від\~20.06.1969\~№\~2006-VII майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. При укладенні угод одним з подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Для укладення угод по відчуженню спільного майна подружжя, що потребують обов'язкового нотаріального засвідчення, згода другого з подружжя повинна бути висловлена у письмовій формі. Як встановлено в судовому засіданні та підтверджується наявними в матеріалах даної справи доказами, [PERSON] була сліпою на обидва ока, інвалідом першої групи, ходити не могла. При огляді письмових доказів судом встановлено, що підпис на заяві до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про надання [PERSON] згоди [PERSON] на дарування квартири № 43, що знаходиться в м. Дніпропетровську, вул. Дзержинського, 35, корп. 6 [PERSON] не належить [PERSON], особу, яка б підписала згоду на дарування квартири від імені [PERSON] нотаріусом встановлено не було, що підтверджується наданими до суду матеріалами з Державного нотаріального архіву в Дніпропетровській області. При огляді витребуваних судом з Управління Пенсійного фонду України в Жовтневому районі м. Дніпропетровська копій первинних документів, на підставі яких була призначена пенсія [PERSON], суд встановив, що почерк в заяві про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] співпадає з почерком [PERSON], який міститься у скарзі до Міністра охорони здоровя України, крім того, підпис на заяві про призначення пенсії по інвалідності [PERSON] співпадає з підписом [PERSON], який міститься на договорі дарування від 28 квітня 1999 року, укладеному між [PERSON] та [PERSON], посвідченому державним нотаріусом Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованому в реєстрі за № 3-775. Відповідно до п.10, 11, 12, 13 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5 (що діяла на момент укладення договору дарування квартири) при вчиненні нотаріальних дій нотаріуси встановлюють особу громадянина, його представника або представника підприємства, установи, організації, що звернулися за вчиненням нотаріальних дій. У випадках, коли за громадянина, який внаслідок фізичної вади, хвороби або з будь-яких інших причин не може підписати угоду, заяву або інший документ, підписується інший громадянин; нотаріус встановлює особу громадянина, що бере участь у нотаріальній дії, і особу громадянина, який підписався за нього. При посвідченні угод з'ясовується дієздатність громадян і перевіряється правоздатність юридичних осіб, які беруть участь в угодах. При посвідченні угод і вчиненні деяких інших нотаріальних дій у випадках, передбачених законодавством України (наприклад, при засвідченні справжності підпису на документі), нотаріус перевіряє справжність підписів учасників угод та інших осіб, які звернулись за вчиненням нотаріальної дії. Якщо громадянин внаслідок фізичної вади, хвороби або з інших поважних причин не може власноручно підписати угоду, заяву чи інший документ, за його дорученням і в його присутності та в присутності нотаріуса угоду, заяву чи інший документ може підписати інший громадянин. Про причини, з яких громадянин, заінтересований у вчиненні нотаріальної дії, не міг підписати документ, зазначається у посвідчувальному написі. Угоду не може підписувати особа, на користь або за участю якої її посвідчено. Відповідно до п. 35 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 14 червня 1994 року N 18/5 (що діяла на момент укладення договору дарування квартири) угоди про відчуження або заставу майна подружжя, що належить їм на праві спільної сумісної власності, які потребують обов'язкового нотаріального посвідчення, можуть бути посвідчені нотаріусом при наявності письмової згоди другого із подружжя (стаття 23 Кодексу про шлюб та сім'ю). Відповідно до ст. 45 Цивільного кодексу УРСР недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Відповідно до ст. 59 Цивільного кодексу УРСР угода, визнана недійсною, вважається недійсною з моменту її укладення. За ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Згідно із статі 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення стороною (сторонами) вимог, які встановлені, зокрема, ч.1 статі 203 Цивільного кодексу України, тобто зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 216 Цивільного кодексу України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. При дослідженні витребуваних судом копій спадкових справ № 386-11 після померлого 14.04.2011 року [PERSON] та № 615-2012 після померлої 16.07.2012 року [PERSON], судом встановлено 16 липня 2012 року померла [PERSON]. 20 серпня 2011 року [PERSON] склала заповіт на користь [PERSON], згідно якого на випадок смерті: усе майно, де б воно не було, та з чого б воно не складалось, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала [PERSON], [INFO]. Заповіт було посвідчено державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] і зареєстровано в реєстрі за № 10-1995. Через похилий вік та слабкий стан здоровя [PERSON] заповіт було складено з її слів та надруковано за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, прочитано уголос та після чого підписаний на прохання самої [PERSON] [PERSON] [PERSON] о 12.00 год. 20 хвилин удома за адресою: [ADDRESS]. У звязку з тим, що [PERSON] не могла сама прочитати та підписати текст заповіту згідно ст.1253 Цивільного кодексу України заповіт був посвідчений у присутності свідків: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Свідки зачитали вказаний заповіт та поставили свої підписи на ньому. 20.07.2012 року [PERSON] звернулась до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON]. 19 червня 2013 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20 серпня 2011 року і зареєстрованого в реєстрі за № 10-1995, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 16 липня 2012 року, є [PERSON], [INFO], податковий номер: [NUMBER], зареєстрована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж.м. [PERSON][ADDRESS], - спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: ? частини квартири № 43 у будинку № 35, корпус 6 на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську - на підставі договору дарування, посвідченого 28 квітня 1999 року Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою за реєстром № 3-775, зареєстрованого 19 листопада 2009 року в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно, виданого Комунальним підприємством «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради 19 листопада 2009 року за № 24510136, що належало [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року. В матеріалах спадкової справи № 615-2012 міститься також заява у простій письмовій формі [PERSON] до Першої дніпропетровської державної нотаріальної контори про видачу свідоцтва про прийняття спадщини після смерті [PERSON] від 16.01.2013 року. В матеріалах спадкової справи № 386-11 після померлого 14.04.2011 року [PERSON] містяться заяви про прийняття спадщини за законом після смерті [PERSON] від [PERSON] від 13.05.2011 року та [PERSON] від 01.07.2011 року. 19 червня 2013 року державним нотаріусом Першої Дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом, згідно якого посвідчено, що на підставі заповіту, посвідченого Першою дніпропетровською державною нотаріальною конторою 20 серпня 2011 року і зареєстрованого в реєстрі за № 10-1995, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], [INFO], яка померла 16 липня 2012 року, є [PERSON], [INFO], податковий номер: [NUMBER], зареєстрована за адресою: м. Дніпропетровськ, ж.м. [PERSON][ADDRESS], - спадщина, на яку видане це свідоцтво, складається з: ? частини квартири № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську - на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 травня 1994 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 1/2187-94 від 24 травня 1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 172п-57, що належало [PERSON], який помер 14 квітня 2011 року. Згідно наданих Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна за [PERSON] зареєстровано право власності на ? частку квартири № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську та ? частку квартири № 43 у будинку № 35, корпус 6 на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно\~ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі\~ст. 1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно\~ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених\~статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Враховуючи викладене, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню в повному обсязі. Щодо зустрічного позову, суд зазначає наступне. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], є рідною племінницею [PERSON], яка померла 16 липня 2012 року. Після відкриття спадщини померлого [PERSON] спадкоємцями за законом згідно ст. 1261 ЦК України є його мати [PERSON] та [PERSON]. Квартира № 41 в будинку № 35, корпус 6, на вул. Дзержинського у м. Дніпропетровську належала [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 24 травня 1994 року виконкомом міської ради народних депутатів м. Дніпропетровська згідно з розпорядженням за № 1/2187-94 від 24 травня 1994 року, зареєстрованого Дніпропетровським міжміським бюро технічної інвентаризації за № 172п-57. 15 лютого 2008 року в присутності пяти свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Вілєвича, [PERSON], [PERSON] [PERSON] був складений заповіт в письмовій формі, що обидві квартири №№ 41, 43, які знаходяться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. 35, корп. 6, та які належать йому на праві приватної власності він заповідає своїй матері [PERSON]. Як підтверджено письмовими доказами у справі [PERSON] за своє життя переніс кілька операцій, перебував під диспансерним наглядом за місцем проживання з діагнозом: ішемічна хвороба серця, кардіосклероз атеросклеротичний. Гіпертонічна хвороба другої стадії. Серцева недостатність першої стадії, виразкова хвороба 12-палої кишки. Посттравматичний кокс артроз четвертої ступені. Хронічна венозна недостатність ПА ступені. Гонартроз правового суглоба третьої ступені. Посттравматичний остеохондроз. Хронічний холецистит, стадія ремісії. Хронічний панкреатит, стадія ремісії. Стан теля перенесеної травми хребта L 3 (1982 рік). Залишкові явища після ЧМТ (1977, 1982 рр.) з розсіяною мікросимптоматикою. Причиною смерті [PERSON] було визначено: «хронічна ішемічна хвороба серця, перенесений у минулому інфаркт міокарда, гостра недостатність кровообігу в міокарді». Внаслідок перенесених травм і набутих захворювань, через похилий вік [PERSON] потребував постійного нагляду і допомоги, оскільки останні роки його життя він прикутий до ліжка. [PERSON] була інвалідом першої групи, незрячою на обидва ока, та внаслідок похилого віку не могла надавати [PERSON] такої допомоги. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] допомагали [PERSON] та [PERSON], які купували ліки, продукти харчування, доглядали за ними. Витрати по похованню також лягли на [PERSON] та [PERSON]. [PERSON] жодного разу не навідував [PERSON] та не надавав жодної матеріальної допомоги. Стан здоровя [PERSON] підтверджується медичними документами, наданими з Головного управління охорони здоровя Дніпропетровської обласної держадміністрації, витягом з акту огляду МСЕК про встановлення другої групи інвалідності безстроково з 01.10.2007 року за загальним захворюванням опорно-рухового апарату, записами в амбулаторній картці і фіксацією його стану, при відвідуванні дільничним лікарем на дому, що хворий потребує інвалідної коляски, оскільки самостійно пересуватися не може. Згідно ч.5\~ст.1224 ЦК України\~за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. З цих підстав зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання за [PERSON] права власності на ? частини квартири № 41, що знаходиться за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Дзержинського, буд. № 35, корпус 6 в порядку спадкування за законом, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 1258 ЦК України кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 1259 ЦК України фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Відповідно до ч. 1 ст. 1265 ЦК України у п'яту чергу право на спадкування за законом мають інші родичі спадкодавця до шостого ступеня споріднення включно, причому родичі ближчого ступеня споріднення усувають від права спадкування родичів подальшого ступеня споріднення. Відповідно до ч. 1\~ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України\~для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до\~ст.1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого\~ст.1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24\~Постанови Пленуму Верховного суду України №7 від 30. 05. 2008 року, «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої\~статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Відповідно до\~ст. 60 ЦПК України\~кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак суду не надано доказів на підтвердження звернення [PERSON] до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини\~протягом шестимісячного строку після смерті [PERSON]. Крім того, як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] із позовом про визначення додаткового строку для про прийняття спадщини до суду не зверталась. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial