Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Одеської міської ради з позовом про встановлення факту постійного користування, про визнання права власності в порядку набувальної давності. Позовні вимоги мотивовані тим, що, [PERSON] є племінницею померлого [PERSON] . Вказаний родинний зв`язок підтверджується наступним. Так, мати позивачки [PERSON] , є донькою [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим в с. Свердлове, Одеської області 28.08.1934 року, актовий запис № 78 Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Ленінським ЗАГС м. Одеси 20.04.1949 року, батько [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим, остання змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис №392. [INFO] року ( [PERSON] народилась, що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським райбюро ЗАГС 16.11.1956 року, актовий запис № 1407. В подальшому, [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням шлюбу, а після розірвання шлюбу повернулась на дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом РАГС виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис № 228. Разом з тим, згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого відділом актів громадянського стану в с. Свердлово Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , його матір`ю є [PERSON] , батьком [PERSON] . Таким чином, [PERSON] є дядьком позивачки. 16.01.1955 року, [PERSON] , уклав шлюб із [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим 16.01.1955 року, Ленінським рай бюро ЗАГС, актовий запис № 59. За життя, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 07.06.1993 року № 11788, свідоцтвом про право власності на житло, виданим 07.06.1993 року Управлінням житлово- комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 11788, за реєстром № 11-802. Право власності зареєстровано у в КП ОМБТІ ТА РОН за № 55 пр. стр. 248. реєстр № 250 16.04.2002 року. Позивачці належить квартира в цьому ж будинку, а саме квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтво про право власності на житло від 03.01.1994 року. У вказаній квартирі, [PERSON] за життя проживав разом із своєю дружиною, [PERSON] , що підтверджується довідкою випискою з будинкової книги про склад сім`ї та прописку, видану КП «ДЕЗ Пересипське». Однак, [INFO] року, [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом ЗАГС Суворовського району м. Одеси [INFO] року, актовий запис № 634. Крім того, [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим 25.11.1993 року відділом ЗАГС Суворовського району м. Одеси, актовий запис № 2220. Таким чином, після смерті [PERSON] , відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS] , проте спадкоємці до майна померлого відсутні. За життя, позивачка та [PERSON] проживали в одному приміщенні, оскільки квартири [ADDRESS] , фактично складають один житловий будинок та технічно взаємопов`язані. Зазначене підтверджується висновком експертного дослідження № 45\\18 від 06.06.2018 року. Увесь цей час, позивачкою систематично сплачувались комунальні послуги, здійснювався поточний ремонт приміщення, в тому числі й комунікацій, приміщення використовувалось членами її сім`ї. Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що проживаючи фактично в одному приміщенні, вступивши в управління спадковим майном, позивачк прийняла спадщину належним чином, у відповідності до чинного на час виникнення спірних правовідносин законодавства. 29.02.2018 року позивачка [PERSON] , вважаючи себе спадкоємцем до майна померлого [PERSON] , звернулась до державного нотаріуса Четвертої одеської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, проте, їй було відмовлено в оформленні спадкових документів з тих підстав, що за приписами ЦК УРСР 1963 року, оскільки позивачка не є спадкоємцем до майна померлого. Так, дійсно, за приписами 529, 530 ЦК УРСР племінники не відносяться, ані до першої, ані до другої черги спадкування. Таким чином, незважаючи на прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР, позивач не має право на спадкування за правилами ЦК УРСР 1963 року. Разом з тим, таке право позивачка має за правилами чинного ЦК України, проте лише за умови, якщо нею не була прийнята спадщина. Однак позивачка прийняла спадщину належним чином, проживаючи на момент смерті у вказаному об`єкті нерухомості та вступила в управління спадщиною, шляхом здійснення управлення нею. Разом з тим, позивачка вважає, що вона має право на набуття вказаного приміщення в порядку набувальної давності. Так, відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Так, володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Вважаючи себе спадкоємцем до майна померлого, позивачка була впевнена про наявність підстав для набуття права власності на спадкове майно. Володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна. Так, не було здійснено жодних дій щодо приховування факту знаходження майна в її володінні. Крім того, слід зазначити, що приховати факт знаходження нерухомого майна неможливо, оскільки право власності на нього підлягає реєстрації. Володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Так, володіння було безперервним саме з 25.11.1993 року, тобто з моменту смерті [PERSON] . Ураховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦКпро те, що правила статті 344 ЦК про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року. При цьому, коли строк давності володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю. (Постанова ВССУ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав від 07.02.2014 року» № 5). Обставини проживання у вказаній квартирі підтверджується регулярною та систематичною сплатою комунальних послуг, що підтверджується відповідними квитанціями, поясненнями свідків. На підставі викладеного, позивачка просила встановити факт, що вона відкрито, безперервно володіє нерухомим майном протягом десяти років, а саме квартирою [ADDRESS], а також просила визнати за нею право власності в порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS]. В судове засіданні позивачка подала заява, згідно якої просила задовольнити позовні вимоги, а також розглянути справу у її відсутності. Представники відповідача в судове засідання не з`явились, про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. За вищевказаних обставин, суд вважає можливим розглянути справу у порядку заочного провадження, відповідно до вимог ст.ст. 280-281 ЦПК України Судом встановлені наступні обставини справи, а також відповідні правовідносини. [PERSON] народилась [INFO] , її батьками були [PERSON] та [PERSON] . (а.с.5) Відповідно до свідоцтва про одруження, виданого Ленінським ЗАГС м. Одеси 20.04.1949 року, батько [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , у зв`язку з чим, остання змінила прізвище на «[PERSON]», актовий запис №392. (а.с. 6) [INFO] народилась позивачка [PERSON] , її батьками були [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Ленінським райбюро ЗАГС 16.11.1956 року, актовий запис № 1407. (а.с. 7) [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 634, від 23.03.1993р. (а.с. 14) Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] , виданого відділом актів громадянського стану в с. Свердлово Одеської області, [PERSON] народився [INFO] , його батьками були [PERSON] , батьком [PERSON] . 16.01.1955р . був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . (а.с.9) [PERSON] померла [INFO] , актовий запис № 852 від 05.05.1993р. [PERSON] помер [INFO] , актовий запис № 2220 від 25.11.1993р. (а.с. 15) Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на квартиру [ADDRESS] , що належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 07.06.1993р., зареєстрованого у реєстрову книгу [NUMBER] (а.с. 12) З Листа Суворовської державної нотаріальної контори у м. Одесі від 27.03.2019р. встановлено, що спадкові справи щодо померлих [PERSON] та [PERSON] не відкривались. Однак судом встановлено, що фактично спадщину прийняла племінниця померлого [PERSON] . Родинний зв`язок підтверджується наступним. Так, мати позивачки [PERSON] , є донькою [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] , виданим в с. Свердлове, Одеської області 28.08.1934 року, актовий запис № 78 В подальшому, [PERSON] , змінила прізвище на « [PERSON] », у зв`язку з укладенням шлюбу з [PERSON] , а після розірвання шлюбу повернулась на дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданого відділом РАГС виконкому Ленінської ради народних депутатів м. Одеси, актовий запис №228. Таким чином, [PERSON] є дядьком позивачки. За життя, [PERSON] належала квартира [ADDRESS] , що підтверджується розпорядженням органу приватизації від 07.06.1993 року № 11788, свідоцтвом про право власності на житло, виданим 07.06.1993 року Управлінням житлово- комунального господарства виконкому Одеської міської Ради народних депутатів № 11788, за реєстром № 11-802. Право власності зареєстровано у в КП «ОМБТІ ТА РОН» за № 55 пр. стр. 248. реєстр № 250 16.04.2002 року. Позивачці належить квартира в цьому ж будинку, а саме квартира [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 03.01.1994 року. У вказаній квартирі, [PERSON] за життя проживав разом із своєю дружиною, [PERSON] , що підтверджується довідкою випискою з будинкової книги про склад сім`ї та прописку, видану КП «ДЕЗ» Пересипське». Однак, [INFO] року, мати [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим відділом ЗАГС Суворовського району м. Одеси [INFO] року, актовий запис № 634. За життя, позивачка [PERSON] та [PERSON] проживали в одному приміщенні, оскільки квартири [ADDRESS] , фактично складають один житловий будинок та технічно взаємопов`язані. Зазначене підтверджується висновком експертного дослідження № 45\\18 від 06.06.2018 року. Увесь цей час, позивачкою систематично сплачувались комунальні послуги, здійснювався поточний ремонт приміщення, в тому числі й комунікацій, приміщення використовувалось членами моєї сім`ї. Таким чином, вказані обставини свідчать про те, що проживаючи фактично в одному приміщенні, вступивши в управління спадковим майном, вона прийняла спадщину належним чином, у відповідності до чинного на час виникнення спірних правовідносин, законодавства. Так, дійсно, за приписами 529, 530 ЦК УРСР племінники не відносяться, ані до першої, ані до другої черги спадкування. Таким чином, незважаючи на прийняття спадщини за правилами ст. 549 ЦК УРСР, позивач не має право на спадкування за правилами ЦК УРСР 1963 року. Разом з тим, таке право позивачка має за правилами чинного ЦК України, проте лише за умови, якщо нею не була прийнята спадщина. Однак позивачка прийняла спадщину належним чином, проживаючи на момент смерті у вказаному об`єкті нерухомості та вступила в управління спадщиною, шляхом здійснення управлення нею. Згідно ч. 2 ст. 5 ЦПК України у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Суд вважає, що ефективним способом захисту порушеного права позивачки є застосування саме норми ст. 344 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. В судовому засіданні було встановлено, що позивачка після смерті [PERSON] , тобто з [INFO] року відкрито, безперервно володіла нерухомим майном, а саме квартирою [ADDRESS]. За вищевказаний період будь-які вимоги щодо даного майна від будь-яких осіб не надходили. На підставі викладеного, суд вважає, необхідно визнати за позивачкою право власності у порядку набувальної давності на квартиру [ADDRESS].

Outcome: approved