Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позовній заяві зазначено, що 11.12.2000 сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2372. Дітей сторони не мають. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки більшу частину подружнього життя вони разом не проживали. Примирення і збереження сім`ї та шлюбу позивач вважає неможливим, тому просить розірвати шлюб. 18.12.2019 у даній справі відкрито провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, однак надала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовільнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала, судові витрати просила залишити за нею. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив на позов не надав. Враховуючи вищезазначене та положення ч. 4 ст. 223 ЦПК України і ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 11.12.2000, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія [NUMBER] , виданого повторно 27.07.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2372 (а.с. 4). Відповідно до ч. 3 ст. 105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст. 110 Сімейного Кодексу. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Виходячи із положення ч.1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, а шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірванню, оскільки судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами припинено, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам одного із подружжя, а саме позивачу по справі. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 768 грн. 40 коп. слід залишити за позивачем, відповідно до її заяви. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed