Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, в якій просить встановити, що [PERSON] постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини, тобто [INFO]. На обґрунтування своїх вимог [PERSON] вказала, що [INFO] померла її бабуся [PERSON], яка була зареєстрована в [ADDRESS]. У зв'язку з перебуванням [PERSON] в безпорадному стані через похилий вік та щоденну потребу в допомозі, у 2000 році її забрала жити до свого домоволодіння з метою догляду її донька та мати заявника - [PERSON] З вказано часу і до дня смерті, тобто [INFO] [PERSON] постійно проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] здійснила поховання [PERSON] за власні кошти. [INFO] [PERSON] померла. Після смерті [PERSON] заявник звернулась до Великобурлуцької державної нотаріальної контори за одержанням свідоцтва про право на спадщину за законом на належну її частку в спадщини після смерті матері, але її було відмовлено, оскільки право на частку у спадковому майні, що належало померлій [PERSON] її донька - [PERSON] спадщину юридично не оформила та заяв про прийняття спадщини не подавала. У зв'язку з вищенаведеним [PERSON] звернулась до суду з метою подальшого оформлення прав на спадкове майно в нотаріальному порядку. У судовому засіданні представник заявника [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 14 березня 2017 року, підтримала заяву, посилаючись на обставини, що вказані в заяві. Просила заяву задовольнити. Заінтересована особа - представник Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області в судове засідання не з'явився, хоча були повідомлені судом про день і час розгляду справи належним чином, судову повістку отримано 20.07.2017 року (а.с.29). На адресу суду надіслали заяву, в якій просять справу слухати без представника сільської ради (а.с.35). Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність представника заінтересованої особи. Відповідно до ст.234 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Відповідно до ч.1 ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Із роз'яснень викладених у п.п.2,23 Постанови Пленуму ВСК України «Про судову практику у справах спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, слідує, що виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку з цим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутись в суд з заявою про встановлення факту постійного проживання з спадкодавцем на час відкриття спадщини. Вислухавши пояснення представника заявника, заслухавши свідків [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що заява [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] померла [INFO] у віці 76 років, про що [INFO] складено відповідний актовий запис № 35 та видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] (а.с.16). Судом встановлено, що [PERSON] дійсно була зареєстрована в [ADDRESS], але фактично з 2000 року по день смерті [INFO] проживала в [ADDRESS]. На день смерті [PERSON] в домоволодінні за вказаною адресою з нею постійно проживали та були зареєстровані: донька [PERSON], 1959 року народження, зять [PERSON], 1959 року народження, онук [PERSON], 1981 року народження, онука [PERSON], 1984 року народження, онук [PERSON], 1986 року народження, онук [PERSON], 1987 року народження та онука [PERSON], 1990 року народження. Ці обставини підтверджується довідкою за вихід. № 647 від 22.06.2012 року, виданою виконкомом Вільхуватської сільської ради (а.с.18). З свідоцтва про народження серії [NUMBER] вбачається, що [PERSON] мала доньку [PERSON], [INFO] (а.с.12). [PERSON] 10 червня 1978 року зареєструвала шлюб з [PERSON] та дружині після укладення шлюбу було присвоєно прізвище «[PERSON]», відповідно до свідоцтва пор одруження [NUMBER] (а.с.13). [PERSON] мала доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], серії [NUMBER] (а.с.10). [PERSON] після укладення шлюбу присвоєно прізвище «[PERSON]», згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] (а.с.11). Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] 18 серпня 1981 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та дружині присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с.14). [INFO] [PERSON] померла у віці 56 років про що 12 травня 2016 року складено відповідний актовий запис № 13, відповідно до свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого виконкомом Вільхуватської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області (а.с.15). Свідки [PERSON], [PERSON] підтвердили, що [PERSON] проживала разом з донькою [PERSON], яка доглядала і здійснила поховання [PERSON] У 2016 році [PERSON] також померла. Заявник [PERSON] є донькою [PERSON] та онукою [PERSON] Дані свідки були сусідами померлої [PERSON] та [PERSON] Представник заявника суду пояснила, що за життя померла [PERSON] мала сертифікат на право на земельну частку (пай), площею 7,39 у умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). ЇЇ донька [PERSON], яка також померла, за життя у встановленому законом порядку спадщину після смерті матері не оформила. [PERSON], як спадкоємець майна своєї матері за законом звернулась за оформленням спадщини в нотаріальну контору, але їй було відмовлено в оформлені спадщини, оскільки [PERSON] заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори за життя не подавала, але спадщину після смерті матері [PERSON] прийняла фактично. В зв'язку з чим, [PERSON] вимушена звернутися до суду. Таким чином, при розгляді цієї справи заявнику необхідно довести спільне проживання померлої [INFO] [PERSON] та померлої [INFO] [PERSON] на час відкриття спадщини. Відповідно до положень ст.ст.1216-1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст.1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно із ч.1 ст.1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з частиною 2 статті 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, із якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Щодо спадкоємця, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ч.1 ст.1269 ЦК України). Для того, щоб спадкоємець вважався таким, що прийняв спадщину, самого факту спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини недостатньо. Необхідно, щоб таке проживання було постійним. При цьому, слід враховувати, що чинним законодавством не розкривається поняття постійного місця проживання фізичної особи, тому визнання цього факту розцінюється законом як встановлення факту, що має юридичне значення. Відповідно до ст.212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, суд вважає доведеним факт постійного проживання [PERSON], [INFO], уродженки с. Грачівка Великобурлуцького району Харківської області на час відкриття спадщини в [ADDRESS] разом із спадкодавцем - рідною матір'ю [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], з 2000 року по [INFO]. Встановлення цього факту має для заявника юридичне значення. На підставі викладеного,

Outcome: approved