Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , такими, що втратили право користування жилим будинком за адресою: [ADDRESS] . Позивачка посилається на те, що зазначений будинок належить їй на праві приватної власності, вказані особи є її родичами, які зареєстровані в будинку, однак в ньому не проживають з 2003 року, тобто вже 17 років, фактично вони проживають в м. Севастополі АР Крим. Реєстрація місця проживання відповідачів у будинку створює незручності при оформленні субсидій та порушує її права як власника, зокрема щодо розпорядження будинком. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Оскільки відповідачі про причини неявки в судове засідання суд не повідомили, відзивів на позовну заяву не подали, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Від позивача заперечень проти такого розгляду не надходило. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку за адресою: [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 24 лютого 2020 року). Згідно з довідкою про склад сім`ї від 17.08.2020 № 337, виданою виконавчим комітетом Рівненської сільської ради, та домовою книгою у будинку зареєстровані відповідачі: [PERSON] , [INFO] , онук, [PERSON] , [INFO] , дочка, [PERSON] , [INFO] , онука, [PERSON] , [INFO] , зять, [PERSON] , [INFO] , онук. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї, складеним 18 серпня 2020 року, відповідачі у вказаному житловому приміщенні не проживають, що також підтверджують сусіди [PERSON] та [PERSON] . Перевіривши обґрунтованість позовних вимог, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з абз. 3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідачі без поважних причин не проживають у належному позивачці на праві приватної власності будинку більше року, тобто понад встановлений законом строк, протягом якого зберігається право користування житловим приміщенням. Реєстрація відповідачів у будинку, що належить позивачці, обмежує її права власника. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження позивачкою своїм майном шляхом визнання відповідачів такими, що втратили право користуватися житловим приміщенням є належним способом захисту порушених прав позивачки, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved