Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів та стягнення понесених додаткових витрат на дитину, посилаючись на те, щорішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.11.2014 року шлюб між нею, [PERSON] та відповідачем розірвано. Під час спільного проживання у них народився син, [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження, виданого відділом РАЦУ по Придніпровському району м. Черкаси. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09.07.2014 року з відповідача присуджено стягнення аліментів на утримання дитини в сумі 400 грн. щомісячно. На даний час стягуваних коштів на утримання дитини недостатньо для належного утримання сина. Сума, яка стягується з відповідача є мізерною, в той час коли вона щомісячно витрачає на дитину значно більше коштів на відповідне харчування, одяг, взуття, оздоровчий відпочинок, розвиток здібностей дитини. Відповідач молодий, здоровий та працездатний чоловік, отже спроможний сплачувати аліменти на сина щомісячно у більшому розмірі ніж визначено попереднім рішенням суду, оскільки належне утримання дитини являється обов'язком не тільки матері, але й батька. Враховуючи стрімкий зріст споживчих цін, вважає що її матеріальний стан значно погіршився, тому 400 грн. яких їй не вистачало і 2 роки тому для належного утримання дитини при сьогоднішній інфляції не вистачає тим більше. В силу свого віку дитина, природно, потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту та інше, що тягне і відповідну зміну її матеріального становища як матері. Крім того, з жовтня 2016 року відповідач припинив виплату аліментів з невідомих їй причин. З метою всебічного розвитку дитини, їх син відвідує заняття в Центрі розвитку дитини «Всезнайко» за які вона сплачує кожного місяця 220 грн., за період з липня 2016 року по листопад 2016 року вона сплатила - 1100 грн. Також дитина відвідує дитячий садок, за харчування в якому вона платила за період з грудня 2015 року по листопад 2016 року 1760,61 грн. Крім того, щомісячно вона додатково сплачує в садочок: заняття з ритміки - 40 грн., заняття з англійської мови - 48 грн., в групу - 25 грн. Нещодавно дитина хворіла, на ліки витратила 580,11 грн. (248 грн. + 225,97+ 53,95+ 21,44+ 30,75) На взуття та одяг вона витратила: 3210,02 грн.: зимове взуття 2250,20 грн., змінне взуття в садочок 287,20 грн., одяг 672,80 грн. (520+124.77+28.03) Їхньому сину нещодавно виповнилося 3 роки, з дитячого ліжечка він виріс, тому вона придбала йому нове ліжко вартістю 3000 грн. Просить суд збільшити розмір аліментів стягуваних щомісячно з [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою [INFO] кв. 29,34,35, на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON] із твердої грошової суми в розмірі 400 гривень на 800 гривень. Стягнути з [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою [INFO] кв. 29,34,35, фактично понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 9650,74 грн. Стягнути з [PERSON], [INFO], проживаючого за адресою [INFO] кв. 29,34,35, на її користь передбачувані додаткові витрати на розвиток інтелектуальних та творчих здібностей сина, [PERSON], в розмірі 300 грн. щомісячно. Судові витрати покласти на відповідача. 27 лютого 2017 року позивач скерувала до суду заяву про збільшення розміру позовних, в якій просить стягнути з [PERSON] понесені додаткові витрати на дитину в розмірі 10646,21 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримали в повному обсязі, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, та просили суд в позові відмовити, пояснивши що на даний час у відповідача інша сім'я, та на його утриманні знаходяться ще дві дитини. [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина по мірі своєї можливості, оскільки на даний час він офіційно не працевлаштований, а має тимчасові заробітки. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи з наступного: Згідно зі ст.ст. 213, 214 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. За загальними положеннями ЦПК України обовязок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України закріплено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Частиною ч. 1 ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини серія І-СР № 178113. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 06 листопада 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 09 липня 2014 року стягнуто з [PERSON], [INFO], не працюючого, аліменти на користь [PERSON], [INFO], на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в сумі 400 грн. щомісячно, починаючи з 01.07.2014 року по день повноліття дитини. Статтею ст. 51 Конституції України гарантовано, а ст. 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до п. 3 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. Статтею 6 Конвенції про захист прав і основних свобод людини 1950 року, ратифікованою Верховною Радою України (Закон України від 17.07.1997 року № 475/97- ВР ), кожній особі гарантовано право на справедливий і відкритий розгляд при визначенні її громадських прав і обов'язків впродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Враховуючи те, що норми ч. 4 ст. 10 ЦПК України щодо обов`язку суду сприяти всебічному і повному зясуванню обставин справи, кореспондуються з диспозитивним правом сторін подавати докази, а п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України визначає одним з принципів судочинства свободу в наданні сторонами суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, суд вважає, що в межах наданих ним повноважень судом створені належні умови для надання сторонами доказів, заявлення клопотань витребування додаткових доказів. Встановлено, що при розгляді справи позивач та його представник всупереч вимог ч.ч. 1, 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України не надано суду належних та допустимих, в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України, доказів, що стверджували б зміну майнового стану відповідача у відношенні із тим майновим станом, який існував на час ухвалення судом рішення у справі № 712/9112/14-ц. Натомість на даний час змінився сімейний стан відповідача, який відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 09 серпня 2016 року уклав шлюб з [PERSON], про що Соснівським районним у місті Черкаси відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області зроблено відповідний актовий запис № 324. Від даного шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження. Крім того, у дружина [PERSON] [PERSON] являється матірю та має сина [PERSON], [INFO]. Вказаний факт вказує на те, що на утриманні відповідача [PERSON] знаходиться дружина [PERSON], яка знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, та двоє неповнолітніх дітей. Відповідно до відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утриманих податків від 05.01.2017 року № F0046539, за період з 01.01.2016 року по 30.09.2016 року державному реєстрі фізичних осіб-платників податків відсутня інформація про доходи [PERSON]. Позивач [PERSON], навпаки, на даний час працює та отримує заробітну плату. Отже, підсумовуючи вищевикладене, судом не встановлено обставин, передбачених ст. 192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів, а саме: зміна матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я сторін та інші суттєві обставини, які б могли стати підставою для збільшення розміру аліментів, відсутні, тому, суд вважає, що підстав для збільшення розміру аліментів немає. Крім того, у відповідності до ст. 60 ЦПК України позивач не довів, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, підлягає збільшенню за позовом платника або одержувача аліментів у звязку із зміною матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 185 Сімейного Кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв'язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Такі особливі обставини будуть індивідуальними у кожному конкретному випадку. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Однак, слід зазначити, що додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір коштів, що стягуються на додаткові витрати, не може бути більше самих додаткових витрат. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов'язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і стягненні аліментів відповідно до ст. ст.\~181,\~182 СК. У випадку, коли матеріальне положення батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, додаткові витрати можуть бути компенсовані лише частково. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути 10646,21 грн. понесених нею додаткових витрат на дитину, яка складається: відвідування дитиною занять Центрі розвитку дитини «Всезнайко» за період з липня 2016 року по листопад 2016 року у розмірі 1100 грн.; відвідування дитиною дитячого садка та харчування в ньому за період з грудня 2015 року по лютий 2017 року у розмірі 2576,98 грн. ; на взуття та одяг для дитини 3210,02 грн., ліжко 3000 грн., кошти на ліки у розмірі 759,21 грн. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Позивачем надані суду копії квитанцій на суму 1100 грн., сплачені [PERSON] за відвідування дитиною занять в Центрі розвитку дитини « Всезнайко» в період з липня 2016 року по листопад 2016 року, а тому суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат понесених нею на дитину для її розвитку у розмірі 550 грн. На підтвердження навчання дитини у дошкільному навчальному закладі до суду надані відповідні квитанції на загальну суму 2576,98 грн. за період з липня 20116 року по лютий 2017 року, суд вважає, що вказане навчання в дошкільному навчальному закладі, не може розглядатись як додаткові витрати на дитину в розумінні положень ст. 185 СК України, оскільки загалом дошкільне навчання дитини як її природна потреба та обов'язок батьків, охоплюється питанням стягнення аліментів та не може розглядатись як додаткові витрати на дитину, оскільки відповідну підготовку до школи має пройти кожна дитина, а особливі обставини вказують виключні випадки участі батьків у додаткових витратах на дитину. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача понесених нею на дитину для її лікування, а саме придбання ліків, суд виходить з наступного. На підтвердження своїх вимог у цій частині позивачка надала суду аптекарські чеки, однак позивачем не надано суду лікарських обстежень та призначення відповідного лікування, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги в даній частині не підлягають до задоволення. Витрати позивача на оплату на взуття та одяг дитини, як вказує позивач складає 3210,02 грн.: зимове взуття 2250,20 грн., змінне взуття в садочок 287,20 грн., одяг 672,80 грн. (520+124.77+28.03) та ліжко 3000 грн., однак дані витрати не є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, зокрема, розвитком здібностей дитини, оскільки витрати, понесені при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. При цьому, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача, щодо стягнення з відповідача на її користь передбачувані додаткові витрати на розвиток інтелектуальних та творчих здібностей сина, [PERSON], в розмірі 300 грн. щомісячно, оскільки позивачем не надано розрахунку та обґрунтування необхідності майбутніх витрат, відсутні будь-які докази здійснення позивачем в майбутньому будь-яких витрат на розвиток інтелектуальних та творчих здібностей сина, а крім того, суд враховує ту обставину, що з відповідача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини, що надасть позивачу можливість матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести в суді ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Аналогічне положення міститься і в ст. 10 ЦПК України. Згідно ст. 88 ЦПК України судові витрати підлягають до стягнення з позивача та відповідача пропорційно до заявлених позовних вимог у разі задоволення позову частково.

Outcome: partial