Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягувати щомісячно з відповідача на її користь аліменти на її утримання у розмірі Ѕ частини з усіх видів заробітку, а також допустити негайне виконання рішення суду у частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що перебувала з 24 квітня 2004 року у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилась дитина [PERSON] , [INFO] . Сторони проживають окремо, на даний час до суду подано позов про розірвання шлюбу. В 2016 році внаслідок ДТП позивач стала інвалідом 1 групи. Вважає, що відповідач має можливість надавати матеріальну допомогу. Представником відповідача надано відзив на позовну заяву, в якому остання проти позову заперечувала, зазначила, що право на утримання має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Посилалась на правовий висновок Верховного Суду України, викладений у постанові від 13.04.2016 р. у справі №6-3066цс15, від 16 серпня 2017 р. у справі №6-1111цс17 та від 11.10.2018 у справі №161/16931/16-ц. Пояснила, що [PERSON] на даний час не має постійного доходу, офіційно не працює, не має у власності майна, утримує доньку та бабусю. [PERSON] регулярно надає допомогу спільній дитині, грошові кошти направляє через ПриватБанк. Крім того, відповідач уклав договір на навчання дитини. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 07.04.2020 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06.07.2020 позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів задоволено повністю. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05.02.2021 заочне рішення від 06.07.2020 скасовано. Позивач в судовому засіданні позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила в його задоволенні відмовити. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстровано 24 квітня 2004 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лозівського міськрайонного управління юстиції за актовим записом №89 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 24 квітня 2004 року). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 18 грудня 2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову №2 Харківського міськрайонного управління юстиції). Позивач [PERSON] є інвалідом першої групи А з 06 грудня 2019 року, інвалідність встановлена безстроково, потребує постійного стороннього догляду, що підтверджується довідкою до акту огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААБ №282051 від 08 січня 2020 року. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, виходячи з наступного. За положеннями частини другої\~статті 75 СК України\~право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із частинами третьої, четвертою\~статті 75 СК України\~непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Частинами першою та другою\~статті 76 СК України\~передбачено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що\~\~аліментні зобов`язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівень матеріального забезпечення. В судовому засіданні встановлено, що позивач є інвалідом першої групи А з 06 грудня 2019 року, інвалідність встановлена безстроково, потребує постійного стороннього догляду. Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.10.2018 у справі № 161/16931/16-ц, право на утримання (аліменти)\~має\~непрацездатна особа,\~яка\~\~не забезпечена\~прожитковим мінімумом. Вказаний висновок викладений у постановах Верховного Суду України\~\~від 13 квітня 2016 року у справі № 6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1769 гривень, з 1 липня - 1854 гривні, з 1 грудня - 1934 гривні. Постановою Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2005 р. N 261 затверджено Порядок призначення і виплати державної соціальної допомоги особам, які не мають права на пенсію, та інвалідам і державної соціальної допомоги на догляд. Відповідно до ст.12 вказаної постанови, соціальна допомога призначається особам з інвалідністю - на весь час інвалідності, встановленої органами медико-соціальної експертизи. Позивачем не спростовано твердження представника відповідача щодо отримання державної допомоги в розмірі, меншому за встановлений законом прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено згідно вимог процесуального закону, встановивши, що [PERSON] отримує пенсію по інвалідності у розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, суд вважає, що позивача не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги у розумінні частини четвертої\~статті 75 СК України. Крім того, судом враховано, що відповідач офіційно не працює, сплачує аліменти на утримання спільної дитини в розмірі 3500 грн. на місяць, нерухомого майна не має, а тому, на думку суду, відповідач не має можливості надавати допомогу на утримання [PERSON] . Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів позивач була звільнена від сплати судового збору, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог, судові витрати відносяться за рахунок держави.

Outcome: dismissed