Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів та додаткових витрат на повнолітню дитину. Свої вимоги обґрунтовує тим, що до досягнення повноліття сина [PERSON] , відповідач [PERSON] згідно рішення Тячівського районного суду від 21 лютого 2011 року у справі №2-363/11 сплачував мізерні аліменти, в сумі 400 гривень на його утримання. У червні 2014 року відповідач подав нотаріусу письмову згоду на виїзд сина за кордон, в країни Європейського союзу на навчання. Син поступив навчатися в Краківську академію ім.. Анджея Фрича Моджевського, на факультет архітектури та образотворчого мистецтва і протягом 2014-березня 2020 років навчається на денній формі навчання, на платній основі. Проте, після досягнення повноліття сином, відповідач категорично відмовився сплачувати аліменти надавати позивачці матеріальну допомогу на утримання сина та частково оплачувати його навчання, нічим не коментуючи свою відмову, хоч достовірно знав, що син виїхав у Польщу на навчання. За весь цей період позивачка самостійно утримувала сина, оплачувала його навчання, проживання та інші витрати. Розмір аліментів, що підлягають стягненню, встановлюється рішення суду та може бути визначений, як у твердій грошовій сумі, так і у частці від всіх доходів, за вибором позивача. Стверджує, що відповідач має значні заробітки, є підприємцем, має регулярний дохід, розмір якого приховує. На день подання позову фактично зазначені витрати на дитину складають 760 злотих за проживання, а також 1000 злотих витрати на проживання, тобто в місяць 1760 злотих (або 10905 гривень в місяць, за рік 130\~860 гривень, за 6 років 785\~160 гривень), а крім того за весь період навчання, за навчання сплачено: в 2014 році 3\~700 злотих, (або 22\~925,20 грн.), в 2015 році 7500 злотих (або 46\~470грн.), в 2016 році 4611 злотих (або 47\~157,75 грн.), в 2017 році 7\~570,78 злотих (або 46\~908,55 грн.), в 2018 році 11\~811,204 злотих (або 73\~614,92 грн.), всього за навчання сплачено 237\~076,42 грн. Вважає, що є підстави розділити суму витрат на навчання сина порівну між нею та відповідачем, відповідно з відповідача підлягає стягненню по оплаті за навчання 118\~538,21 гривень. Крім цього, вважає, що відповідач зможе щомісячно сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 4000 гривень із часу подання заяви і до завершення навчання до 31 березня 2020 року, Тому просить суд стягнути з відповідача [PERSON] в її корить на утримання повнолітнього сина у твердій грошовій сумі в розмірі 4000 грн. щомісячно з часу подання заяви і до завершення навчання до 01.03.2020 року, а також спросить стягнути з відповідача на її користь половину додаткових витрат, пов`язаних з оплатою навчання сина, у сумі 118\~538,21 гривень та судові витрати. Позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] в судове\~засідання не\~з`явилися,\~\~надали суду\~заяву в\~якій просять\~суд справу\~розглянути у\~їх відсутності,\~позовні вимоги\~підтримують повністю та просять їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у їх відсутності. Відповідач в судове\~засідання не\~з`явився,\~однак надіслав відзив на позовну заяву, в якому відносно заявленого позову [PERSON] заперечує. Свої заперечення [PERSON] обґрунтовує тим, що позивачка ніколи не зверталась до нього із вимогою сплачувати аліменти та/або матеріальну допомогу на утримання сина. Після виїзду сина в Польщу він не тільки жодного разу не бачив позивачки, але й жодного разу вона йому не дзвонила і не присилала чи передавала яких-небудь вимог чи повідомлень взагалі, тобто про її претензії відносно аліментів та додаткових витрат він вперше дізнався лише з позовних матеріалів по даній справі. Також звертає увагу суду на те, що ніколи не дав нотаріальної згоди на виїзд сина закордон, оскільки із розмови сина у 2014 році йому було відомо, що останній їде в Польщу працювати відносно чого він заперечував, так як у сина після травми в дитинстві не правильно зрісся ліктьовий суглоб і важка праця, на той час, йому була протипоказана. Дозвіл на виїзд закордон син отримав за рішенням суду. Стверджу, що після цього він ні з сином, ні з позивачкою, яка всіма силами налаштовує дітей проти нього і перешкоджає їх з ними спілкуванню, ні разу не бачився і ні разу не розмовляв. Також стверджує, що не має такого майнового стану на який вказує позивачка, оскільки з 2011 року «завдяки» позивачці до нього безпідставно і адміністративний арешт застосовували, і засуджували до кримінального покарання, і частину земельної ділянки, якою він користується з 1992 року по даний час, позивачка за допомогою свого представника в тайні від нього приватизувала, і відсудила від нього половину будинку, який мінімум на 80 відсотків був споруджений не в шлюбі і т.д., тобто у нього не було навіть можливості працювати в такій мірі, щоб мати подібні доходи, так як йому постійно приходилось захищатись від вражаючих по інтенсивності і тривалості намагань обов`язково щось «відібрати і нашкодити». Таким чином, стверджує, що мова може йти лише про стягнення аліментів з дня подачі позовної заяви, тобто з 2 грудня 2019 року, і в рамках прожиткового мінімуму для дорослої людини, який з 1 січня 2020 року складає 2027 грн. Разом з цим, заперечує щодо вимог про стягнення з нього витрат на навчання та проживання, оскільки ст. 185 СК України регламентує підстави і розмір стягнення додаткових витрат на утримання лише неповнолітніх дітей, а підстави, розмір і стягнення аліментів на утримання дорослих дітей регламентується статтями 198-200 СК України, якими не передбачено стягнення з батьків додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей. Сказане не тільки однозначно випливає зі змісту названих статей та ст.201 СК України, але й підтверджується судовою практикою. Так, у Постанові ВСУ від 24 лютого 2016 року у справі №6-129 бис 15 зазначено, що «...правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і в зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів ( статті 199, 200, 201 цього кодексу)... Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язків батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами», а тому «... у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу». Таким чином матеріальна допомога батьків повнолітнім дітям до 23 років, що навчаються, передбачена лише у формі аліментів, розмір яких у відповідності з ст.200 СК України визначається згідно ст.182 цього ж Кодексу. Також стверджує, що у [PERSON] не має процесуальних прав на заявлення даного позову, оскільки згідно з ч.3 ст.199 СК України Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків,з ким проживає дочка, син..., а син, згідно наявної в нього достовірної інформації, з часу виїзду в червні 2014 року в Польщу ні разу не приїжджав в Україну, тобто проживає в Польщі, а не з позивачкою. Тим більше, що сама позивачка також фактично не проживає в с.Терново, так як постійно перебуває і працює в Чехії і лише інколи приїжджає на пару днів в с. Терново. Тому стверджує, що наведене не виключає, намагання позивачки стягнути з нього під видом аліментів на утримання сина на свою користь гроші точно, так як вже в тайні від нього приватизувала від імені дочки частину земельної ділянки, що знаходиться в його користуванні з 1992 року. Також стверджує, що не можна погодитись і з вимогою позивачки про віднесення на його рахунок витрат на переклад документів з польської мови, оскільки об`єктивної\~потреби в такому перекладі не\~було,\~так як\~чинне законодавство, як вже було сказано вище, не передбачає стягнення додаткових витрат на утримання повнолітніх дітей, що продовжують навчання, тобто зазначений переклад був направлений на введення суд в оману і таким чином на незаконне стягнення з нього коштів. Виходячи з\~наведеного,\~стверджує,\~що позовні\~вимоги [PERSON] \~в достатній\~мірі не\~доведені,\~що позов\~пред`явлено після\~спливу строку\~позовної давності\~і з\~метою недопущення\~безпідставного порушення\~його прав та законних інтересів,

Outcome: partial