Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду 18.11.2014 року з позовом до [PERSON], за участю третьої особи [PERSON], в якому з урахуванням уточнень просить вселити її у квартиру [ADDRESS] а саме у житлову кімнату площею 15,8 кв.м. з правом сумісного користування кімнатою площею 17,6 кв.м., кухнею, санвузлом та коридором та зобов'язати [PERSON] не перешкоджати їй у вселенні та користуванні квартирою [ADDRESS] а саме у житлову кімнату площею 15,8 кв.м. з правом сумісного користування кімнатою площею 17,6 кв.м., кухнею, санвузлом та коридором (а.с.2-3, 80-81). Мотивує свої вимоги тим, що є власницею ? частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS]. Після розлучення та розподілу майна подружжя, [PERSON] самовільно виселив її з помешкання за вищенаведеною адресою та не дозволяє їй потрапити та проживати у її власності, в зв'язку з чим остання звернулась до суду. Представник позивачки в судове засідання з'явився, уточненні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити. Відповідач та представник відповідача в судове засідання не з'явилися повторно, про слухання справи представник відповідача сповіщена належним чином (а.с.95). Третя особа - [PERSON] в судове засідання не з'явився. До суду надійшла заява, в якій [PERSON] зазначив, що не заперечує щоб позивачка мешкала на належній йому ? частині квартири [ADDRESS], а також підтверджує, що після розлучення та розподілу майна подружжя, [PERSON] виселив позивачку [PERSON] з помешкання та не дозволяє потрапити та проживати у квартирі. Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, суд доходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею ? частини трьохкімнатної квартири [ADDRESS], а відповідач [PERSON] є власником ? частини цієї квартири, що підтверджується матеріалами справи. Окрім цього, судом встановлено, що син [PERSON] - [PERSON] є власником ? частини спірної квартири. Після розлучення [PERSON] з [PERSON] та розподілу майна подружжя відповідач [PERSON] самовільно виселив позивачку зі спірної квартири та не дозволяє їй потрапити та проживати у її власності. [PERSON] з приводу виселення зверталась з заявою до Портофранківського ВМ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області, в якій просила прийняти міри до [PERSON], який виселив її з квартири, частина якої належиться їй на праві власності. Згідно технічного паспорту спірна квартира [ADDRESS], складається з трьох кімнат житловою площею 44,2 кв.м. - дві окремі кімнати площею по 10,8 кв.м. та 15,8 кв.м. та суміжної з ним кімнати площею 17,6 кв.м., а також кухня площею 6,7 кв.м, сан.вузол площею 2,9 кв.м, коридор площею 2,4 кв.м. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст. 9 Житлового кодексу України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. А у разі припинення сімейних відносин з власником житлового будинку колишні члени його сім'ї не втрачають права користування займаним ними жилим приміщенням. Та обставина, що особа є власником жилого приміщення, а отже, має охоронюване законом право володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, сама по собі не може бути підставою для виселення інших осіб, які там правомірно проживають. Згідно ст. 156 Житлового кодексу України жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством Союзу PCP і Української PCP. Відповідно до ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст. 157 Житлового кодексу України виселення членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може мати місце у випадках, передбачених ч. 1 ст. 116 Житлового кодексу України (порушення правил користування житловим приміщенням). З урахуванням вищезазначеного, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню, оскільки [PERSON] як співвласник 1/4 спірної квартира, та за згодою іншого співвласника ? квартири [PERSON] має право користування жилими приміщеннями квартири [ADDRESS] та має право на примусове вселення в зазначену квартиру, а [PERSON] необхідно зобов'язати не перешкоджати їй у користуванні квартирою. З урахуванням вищевикладеного та

Outcome: approved