Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання жінки до досягнення дитиною трирічного віку. Позовні вимоги мотивує тим, що 14 вересня 2012 року вона зареєструвала шлюб з відповідачем [PERSON] у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис - №1161. Відповідач є батьком їх малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Діти перебувають на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов`язку утримувати дітей, матеріальної допомоги не надає. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 1500 грн. на кожну дитину, з наступною індексацією відповідно до закону, а також стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. щомісячно до досягнення дитини [PERSON] трирічного віку, починаючи з моменту звернення до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Згідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Придніпровського районного суду від 11 січня 2020 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. Позивач [PERSON] в судове засідання не заявилися. До початку розгляду справи подала заяву про розгляд справи без її участі. Крім того, просила стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття та на її утримання, у розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, починаючи з 17.12.2019 року до досягнення дитиною: дочкою - [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Згідно адресної довідки Відділу реєстрації місця проживання Черкаської міської ради від 09 січня 2020 року, відповідач [PERSON] , [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 17 березня 1989 року і по теперішній час року. (а.с. 18). Крім того, відповідно до рекомендованого повідомлення від 20 січня 2020 року, відповідач [PERSON] особисто отримав судову повістку. Враховуючи вище викладене, суд вважає, що відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлений належним чином. Відповідно до вимог ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно вимог ч.1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи вище викладене, та той факт що відповідач належним чином повідомлявся про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; а позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони з 14 вересня 2012 року і по теперішній час перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджуєтеся свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] , виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис - №1161 Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] (свідоцтво по народження Серії [NUMBER] від 06.03.2013 року) та [PERSON] , [INFO] , (свідоцтво про народження Серії [NUMBER] від 26.03.2019 року.) (а.с.13-14) Згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 12 цього Закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та малолітніх дітей, те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов`язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей, аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 17.12.2019 року і продовжувати до досягнення повноліття [PERSON] . Згідно із ч. 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частина 4 статті 84 СК України регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 91 СК України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, позивач має право на утримання аліментів від відповідача до досягнення дитиною [PERSON] трьох років. Беручи до уваги матеріальне становище відповідача, враховуючи стягнення з нього аліментів на утримання малолітніх дітей в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення повноліття, суд прийшов до висновку про стягнення з [PERSON] на утримання [PERSON] до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку в розмірі 1/6 частки всіх видів заробітку, щомісячно. Згідно положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв`язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1681,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved