Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що позивач є власником квартири за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 99/45. В даній квартирі зареєстрований син позивача [PERSON], [INFO] У 1995 році останній виїхав до Російської Федерації та з того часу не проживає у квартирі за адресою: м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 99/45. У звязку з тим, що відповідач зареєстрований по зазначеному адресу, позивач змушена додатково нести витрати по оплаті комунальних послуг, не може отримати субсидію та вільно розпоряджатися своїм майном, що і стало підставою для звернення позивача із даним позовом до суду. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно ст. 41 Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло видане Сєвєродонецькою міською радою на підставі рішення виконкому від 30.11.1999 року № 2217. Згідно копії актів обстеження житлових умов від 05.05.2016 року та від 24.05.2017 року [PERSON] з 1995 року не проживає за адресою:м. Сєвєродонецьк, вул. Гагаріна, 99/45. Крім того, зі змісту копії довідки про склад сім'ї та розмір платежів за житлово комунальні послуги від 25.05.2017 року вбачається, що станом на 01.05.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровано три особи [PERSON], [PERSON] та [PERSON], а фактично проживає дві особи. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS] без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратив інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на викладене, відповідач підлягає зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, у звязку з чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно зняття відповідача з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: partial