Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області про визнання права власності на спадкове майно. В обґрунтування своїх позовних вимог вказують на наступні обставини. [INFO] померла її мати [PERSON] , а [INFO] помер батько позивача [PERSON] [PERSON] не може оформити право власності на спадкове майно у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документа про належність цього майна спадкодавцям. З врахуванням наведеного, просить суд позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 22 грудня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача Байковецької сільської ради Тернопільського району Тернопільської області в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, проти задоволення позовних вимог не заперечив. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] народилась [INFO] , її батьки [PERSON] та [PERSON] . 25 травня 1968 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу дружині присвоєно празвище « [PERSON] ». [INFO] померла мати позивача [PERSON] , про що Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 06 вересня 1997 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] склала заповіт. Згідно заповіту, складеного [PERSON] 08 серпня 1997 року, на випадок своєї смерті остання заповіла право на земельну частку в розмірі 3,92 га, що знаходиться в КСП Стегниківці, сертифікат ТР № 003009, [PERSON] . 16 жовтня 2020 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1684/02-31 відповідно до якої вирішено відмовити [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті матері - [PERSON] , померлої [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Батько позивача [PERSON] помер [INFO] , про що Стегниківською сільською радою Тернопільського району Тернопільської області 10 лютого 2003 року видане свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . За життя [PERSON] заповіту не складав. 20 жовтня 2020 року державним нотаріусом Тернопільської районної державної нотаріальної контори було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №1683/02-31 відповідно до якої вирішено відмовити [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] , після смерті батька - [PERSON] , померлого [INFO] , у зв`язку з відсутністю правовстановлюючого документу на вказаний житловий будинок. Згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, яке видано 31 липня 1989 року, цілий житловий будинок з належними до нього будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] дійсно належить колгоспному двору, що складається з 6-х членів, головою якого [PERSON] на праві особистої власності. 31 серпня 2020 року Тернопільським районним госпрозрахунковим бюро технічної інвентаризації видано [PERSON] Технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] . По обліку бюро будинковолодіння [ADDRESS] рахується за [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Раніше будинковолодіння рахувалось по [ADDRESS] , що підтверджується Інформаційною довідкою про технічний стан нерухомого майна від 31.08.2020 року. Згідно інформаційної довідки № 1102 від 31.08.2020 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року державна реєстрація права власності на житловий будинок по [ADDRESS] за [PERSON] в бюро не проведена. Також, відповідно до інформаційної довідки № 1100 від 31.08.2020 року, за матеріалами бюро станом на 01.01.2013 року житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] зареєстровано за головою колгоспного двору [PERSON] на підставі свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок, виданого Тернопільською районною радою 31.07.1989 року та записано в реєстрову книгу № 1 за реєстровим № 26. Як вбачається з інформації про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 361 від 16.10.2018 року, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України 2003 року (пункти 4, 5), Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 563 ЦК УРСР 1963 року, у випадку смерті члена колгоспного двору спадкування в майні двора не відкривається, а спадкується лише особисте майно членів колгоспного двору. Якщо після смерті члена колгоспного двору інших членів двору не залишилося, майно двору спадкується на загальних підставах. Згідно з п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст. 120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Зважаючи на те, що [PERSON] померла [INFO] та [PERSON] помер [INFO] , правовідносини щодо спадкування після їх смерті регулюються нормами ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до ч. 1 ст. 534 ЦК УРСР 1963 року, кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Відповідно до ч. 2 ст. 524ЦК УРСР 1963 року, спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. За нормами ст. 529 ЦК УРСР 1963 року, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Згідно із ст. 548-549 ЦК УРСР 1963 року, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 553 ЦК УРСР 1963 року, спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Враховуючи те, що [PERSON] , за життя склала заповіт на користь [PERSON] , остання спадщину прийняла, оскільки на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, а тому вона успадкувала належну померлій 1/7 частини житлового будинкупо [ADDRESS] . Крім того, враховуючи те, що [PERSON] заповіту щодо належного йому, як члену колгоспного двору, майна - 1/7 частини житлового будинкупо [ADDRESS] , не складав, спадщину після його смерті прийняла дочка [PERSON] , оскільки була спадкоємцем першої черги за законом та на момент смерті проживала разом із спадкодавцем, а тому остання успадкувала 1/7 частки житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами. Відповідно до вимог ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, визнання позову відповідачем, а також те, що через відсутність державної реєстрації права власності на житловий будинок, позивач не може реалізувати своїх спадкових прав, а тому її право підлягає судовому захисту, а позов до задоволення шляхом визнання за [PERSON] право власності на 1/7 частку будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] та визнання за [PERSON] право власності на 1/7 частку будинку з надвірними будівлями та спорудами [ADDRESS] , у порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] .

Outcome: approved