Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок, посилаючись на те, що в 2007 році уклала договір купівлі продажу із [PERSON]. Договір купівлі продажу нотаріально посвідчений не був. Протягом постійного проживання впродовж десяти років за вищезгаданою адресою, позивачка безперервно володіє житловим будинком і просить визнати за нею право власності за на житловий будинок. Представник позивача в судове засідання не з'явився, однак від нього поступила письмова заява про слухання справи у їх відсутності з повним підтриманням позовних вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та дату засідання сповіщено належним чином, причини неявки в суд не повідомила. Суд вважає можливим розглядати справу у відсутності відповідача, за наявних у справі матеріалів. Відповідно до ч.2 ст. 197 ЦПК України в разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З огляду на викладене фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванних прав, свобод чи інтересів. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Судом встановлено, що,згідно витягу з погосподарської книги, виданому Сербківською сільською радою Лиманського району Одеської області №СР-02-13-439 від 04.10.2017 року, домогосподарем одноповерхового будинку 1956 року побудови з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею 24кв.м. на присадибній ділянці площею 2000кв.м., розташованому за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Сербка, вул. Привокзальна, буд. 133, відповідно до запису №4, особистий рахунок №782 є [PERSON]. [INFO]. Відповідно до довідки Сербківської сільської ради Лиманського району Одеської області № 827 від 04.10.2017 року, [PERSON] з 2007 року проживає в житловому будинку розташованому за зазначеною вище адресою. Як вбачається з письмових матеріалів справи позивачка проживає за вказаною адресою з 2007 року по теперішній час. Отже з 2007 року по теперішній час позивачка відкрито, безперервно та добросовісно володіє житловим будинком як своїм власним майном. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. На підставі ч. 1 ст. 397 ЦК України, володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе, а частина 3 цієї статті передбачає, що фактичне володіння майном вважається правомірним, якщо інше не випливає із закону або не встановлено рішенням суду. З наданих суду документів вбачається, що [PERSON] Петрівнаправомірно, добросовісно, відкрито та безперервно володіє нерухомим майном. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для визнання права власності на житловий будинок розташований за адресою: Одеська область, Лиманський район, с. Сербка, вул. Привокзальна, буд. 133,за позивачем - [PERSON] \~\~\~\~ На підставі викладеного та

Outcome: approved