Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси із позовною заявою до Одеської міської ради, та просила суд внести зміни до свідоцтва про право на спадщину за законом, яке видане 24.04.2013 року державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори, [PERSON] , реєстровий номер 5-381, до відомостей про склад спадщини, зазначивши, що спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 516/1500 частин квартири [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] ( [INFO] , ідентифікаційний код [NUMBER] ) право власності на 516/1000 частин квартири [ADDRESS] , та складається з чотирьох житлових кімнат та приміщень, загальною площею 144,1 м2, житловою площею 101,1 м2, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . В обґрунтування позову, [PERSON] вказує, що вона є рідною донькою спадкодавця. Спадкове майна складається з 516/3000 частин квартири [ADDRESS] , згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1999 року за № [NUMBER] , та 516/1500 частин квартири [ADDRESS] , загальною площею 74,4 м2, згідно свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданим Шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381. У порядку передбаченому ст. 1268 ЦК України позивач - [PERSON] , вчинила в строк дії пов`язані з прийняттям спадщини та подала заяву про прийняття спадщини до Приморської державної нотаріальної контори. Позивач вказує, що прийняти спадщину у позасудовому порядку неможливо, оскільки постановою державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори від 27.01.2020 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії з видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкове майно через те, що у свідоцтві про право на спадщину за законом, яке видане Шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, допущено помилку при визначені частки вказаної квартири, що входила до складу спадщини у відносинах спадкування, де спадкодавець - [PERSON] , був спадкоємцем часток до майна померлої дружини [PERSON] , якій право власності на вказану квартиру належало в розмірі 516/3000 частин, згідно свідоцтва про право власності на житло та 516/3000 частин, успадкованих нею після смерті сина [PERSON] , що в цілому складає частку у розмірі 516/1500 часток, а не 516/2000 часток квартири, як це вказано у свідоцтві про право на спадщину за законом. Ухвалою суду від 05.03.2020 року провадження у справі було відкрито. Ухвалою суду від 27.04.2020 року за клопотанням представника позивача вирішено питання про витребування доказів по справі, а саме з Приморської державної нотаріальної контори у м.Одесі належним чином завірену копію спадкової справи до майна померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] ; та з Одеського державного нотаріального архіву належним чином завірену копію спадкової справи до майна [PERSON] , померлої [INFO] , яка була відкрита Шостою одеською державною нотаріальною конторою. Витребувані судом докази були надані до суду 22.06.2020 року (а.с.50-80) та 30.06.2020 року (а.с.81-180), 21.09.2020 року (а.с.186-223). Через неявку сторін розгляд справи 27.04.2020 року був відкладений на 15.06.2020 року. Ухвалою суду, повний текст якої складено за відсутності сторін 16.06.2020 року, підготовче провадження у справі було закрито та призначено до розгляду по суті на 15.09.2020 року. У судовому засіданні 15.09.2020 року був присутній представник позивача - [PERSON] , який позовні вимоги підтримав та просив задовольнити, зобов`язався надати суду відомості щодо спадкового об`єкту з реєстру нерухомості; по справі було оголошено перерву до 03.12.2020 року для належного сповіщення представника відповідача. У зв`язку з перебуванням судді на лікарняному, розгляд справи 03.12.2020 року був відкладений на 24.03.2021 року. Через неявку сторін розгляд справи 24.03.2021 року був відкладений на 20.05.2021 року. Позивач у відкрите судове засідання 20.05.2021 року не з`явився, але від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність позивача і її представника, та не заперечують проти ухвалення заочного рішення у справі. У встановлений судом порядок і строк, відзив на позовну заяву відповідачем подано не було, поважність причин неявки суду не повідомлено. Про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином. Статтею 6 Конвенції передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Верховний Суд у постанові від 1 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/18 виходив із того, що якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору. Суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, а від відповідача, який належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи, відомостей про причини неявки не надійшло та заяв по суті справи не подано. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Відповідно до ст.268 ЦПК України, датою складення судового рішення є 26.05.2021 року. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, дослідивши письмові докази, надавши правовідносинам, що виникли між сторонами у справі, належну правову оцінку, доходить наступного висновку. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 30.06.2019 року. Позивачка є рідною донькою спадкодавця та спадкоємцем першої черги за законом, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 17.03.1972 року, згідно якого батьками позивача є [PERSON] та [PERSON] . Приморською державною нотаріальною конторою у місті Одесі, за заявою позивача було відкрито спадкову справу №300с/2019 (а.с.187-223). Згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1999 року за № 8-10343, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 04.11.1999 року, в реєстровій книзі 276пр на стор. 71 за реєстровим №549, [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на праві спільної власності належали 516/1000 частин квартири за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 144,1 кв.м., або по 516/3000 частин кожному з співвласників. Як встановлено судом зі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381(спадкова справа №608/2012), на ім`я [PERSON] , останнім успадковане нерухоме майно після смерті дружини - [PERSON] , у розмірі частини квартири згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1999 року за № [NUMBER] , яка, як встановлено судом, становить 516/3000 частин, та частки у розмірі 516/3000 частин квартири, які [PERSON] успадкувала, але не оформила, після смерті [PERSON] . Отже, фактична частка, що була успадкована [PERSON] , згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, складається із 516/1500 частин, з розрахунку 516/3000+516/3000=1032/3000 або 516/1500. Таким чином, суд встановив, що [PERSON] , на момент смерті належало на праві власності 516/3000 частин, згідно свідоцтва про право власності на житло від 01.11.1999 року за № [NUMBER] , та 1032/3000 частин, відповідно до успадкованих прав на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого Шостою одеською державною нотаріальною конторою 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, що в цілому складає частку у розмірі 516/1000 частин квартири [ADDRESS] , з розрахунку 516/3000 + 1032/3000=1548/3000, або 516/1000, у простих правильних дробах, що і становить повну частку у праві всіх співвласників квартири. Із наведених обставин, суд погоджується з доводами позивача про наявність арифметичної помилки, допущеної нотаріусом Шостою одеською державною нотаріальною конторою, в обчисленні часток під час видачі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, яка ним визначена у розмірі 516/2000, та є фактично меншою від дійсної частки у 516/3000 частин (а.с.177). Окрім того, судом встановлено, що згідно постанови державного нотаріуса Приморської державної нотаріальної контори від 27.01.2020 року (а.с.219-220) позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії із видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 516/1000 частин вказаної квартири, саме через наявність арифметичної помилки, допущеної нотаріусом Шостою одеською державною нотаріальною конторою, та неможливістю її виправлення, у зв`язку із ліквідацією Шостої одеської державної нотаріальної контори. Отже, суд вбачає, що через неявну помилку позивачка позбавлена можливості в досудовому порядку оформити свої спадкові права щодо майна померлого батька - [PERSON] . Статтею 2 ЦПК України закріплено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Положення ст. 5 ЦПК України, передбачає, що суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтями 15, 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом і ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Згідно з нормою статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України), крім прав і обов`язків що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) права на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені статтею 608 ЦК України. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 09 квітня 2020 року по справі № 2-887/11 врахував, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Як передбачено ст. 328 ЦК України право власності набувається в порядку, визначеному законом, та на підставах не заборонених законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч. 1 - 3 ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус або в сільських населених пунктах - уповноважена на це посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Отже, положенням норм ст. 1300 ЦК України передбачають внесення змін за рішенням суду до свідоцтва про право на спадщину, саме за заявою спадкоємця на ім`я якого видано відповідне свідоцтво, що у подальшому є підставою видачі нотаріусом, такому спадкоємця, нового свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи те, що [PERSON] , як спадкоємець за свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, у якому допущено арифметичну помилку в обчислені часток спадкового майна, помер, та за час життя не звертався до нотаріуса, або суду, з вимогами про внесення до свідоцтва змін, суд вважає, що вимоги позивача про внесення змін до свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року за реєстровим № 5-381, не є ефективним способом захисту прав позивача, оскільки на ім`я померлого [PERSON] не може бути в подальшому видано нотаріусом нове свідоцтво про право на спадщину за законом, тому така вимога позивача не підлягає задоволенню. Між тим, виходячи зі змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою. Оскільки, відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадщина належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, то, відповідно до вимог ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визначається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Між тим, зважаючи на те, що існуюча помилка в свідоцтві про право на спадщину за законом від 24.04.2013 року перешкоджає позивачу оформити свої спадкові права до майна померлого батька, інших спадкоємців за розглядом справи судом не встановлено, а також зважаючи на те, що позивачем в обґрунтування позову надано належні та допустимі докази, суд приходить до висновку, що вимога позивача про визнання права власності в порядку спадкування за законом, з урахуванням встановлених судом фактичних обставин, є такою, що повністю захищає та поновлює спадкові права позивача на все спадкове майна, отже є ефективним способом захисту, та підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial