Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої сторони, без самостійних вимог - [PERSON] про визнання правочину дійсним. Обґрунтовуючи вимоги даного позову позивач вказує на те, що 09.09.1998 року [PERSON] , [PERSON] , яка діяла на той час від імені неповнолітнього [PERSON] та від свого імені набула у [PERSON] , житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] на підставі Договору № 30/98 міни нерухомого майна від 09.09.1998 року. Даний договір був укладений на Одеській новій біржі та зареєстрований 09.09.1998 в КП «ОМБТІ та РОН» за № 298 пр. птр. 209-р №100. При укладенні договору сторони договору досягли всіх істотних умов договору, позивач передала відповідачу 242/1000 квартири, за адресою: [ADDRESS] , відповідач набула у власність цю квартиру та передала квартиру за адресою: [ADDRESS] у володіння та розпорядження позивача. Сторони домовились щодо усіх істотних умов договору міни нерухомого майна та виконали всі умови договору у повному обсязі. Однак, на даний час, на неодноразові прохання позивача, відповідач ухиляється від явки до нотаріальної контори для засвідчення даної угоди нотаріально, що на сьогоднішній день вимагає законодавство України. У зв`язку з цим, [PERSON] просить суд задовольнити даний позов та ухвалити рішення, яким визнати дійсним Договір № 30/98 міни нерухомого майна від 09.09.1998 року, укладений на Одеській новій біржі. Згідно правил ч. 6 ст. 19 ЦПК України зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог ст. 274 ЦПК України справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилася. Однак, надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить провести судове засідання за її відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про час та місце слухання справи. Відзив у визначений судом строк відповідач не подала. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справу у відсутності відповідача згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Третя особа на стороні позивача [PERSON] судове засідання не з`явився. Однак, надав суду заяву, в якій просить провести судове засідання за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] , [PERSON] , яка діяла на той час від імені неповнолітнього [PERSON] та від свого імені, на підставі Договору міни набула у [PERSON] , житлову квартиру за адресою: [ADDRESS] , а також відчужила відповідачу 242/1000 квартири, за адресою: [ADDRESS] . Даний факт підтверджується Договором № 30/98 міни нерухомого майна укладеного 09 вересня 1998 року на Одеській новій біржі відповідно до ЗУ «Про товарну біржу», реєстраційний номер в Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю № 30/98 від 09 вересня 1998 року. Зазначений договір міни був зареєстрований на Одеській новій біржі відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». Відповідно до відмітки проставленої на звороті Договору міни нерухомого майна, договір було зареєстровано в КП «ОМБТІ та РОН» за реєстраційним номером 298 пр. птр. 209-р №100 від 09.09.1998 року. Спірний договір був підписаний сторонами 09 вересня 1998 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. Згідно положень ст. 241 ЦК Української РСР 1963 року, за договором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кожний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Договір міни, в якому однією або обома сторонами є державні організації, може бути укладений лише у випадках, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР. Відповідно ст. 242 ЦК Української РСР 1963 року до договору міни застосовуються відповідно правила про договір купівлі - продажу, якщо інше не випливає з змісту відносин сторін. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі - продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). На час укладення вищевказаного договору міни у вересні 1998 року позивачу не було відомо, що правочин відповідно до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. Так, згідно ст. 15 ЗУ «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору міни в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.ст. 8, 9, 15 Закону України № 1956-XII від 10.12.1991 року «Про товарну біржу» членами товарної біржі є прийняті до її складу, згідно зі статутом біржі вітчизняні та іноземні юридичні та фізичні особи. Членами товарної біржі має право здійснювати біржові операції на біржі. Біржовою операцією визнається угода, якщо вона являє собою купівлю-продаж товарів, допущених до обліку та товарній біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. З матеріалів справи вбачається, що при укладенні договору міни, було досягнуто згоди за всіма істотними умовами договору. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.2 ст. 319 ЦК України власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України, п. 2 ч. 1 ст. 3 ЦК України та ч. 1 ст. 321 ЦК України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та Законом. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч. 2 ст. 16 ЦК України суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений міни нерухомого майна в [ADDRESS] , при вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме міни квартири, правочин був реальним і вчиненим у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році, позивач набула квартиру у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором міни, а відповідач в свою чергу виконала зобов`язання по передачі квартири позивачу, виїхавши з житлового приміщення та знялась з реєстраційного обліку за вказаною адресою. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч. 2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору міни і підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. На підставі вищезазначеного суд вважає можливим захистити права позивача та визнати зазначений договір міни дійсним. Отже, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог щодо визнання дійсним Договір № 30/98 міни нерухомого майна від 09 вересня 1998 року.

Outcome: approved