Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, який 23.02.2006 року був розірваний. Від шлюбу є донька [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу, донька проживає разом з позивачем і перебуває на її утриманні. Донька, [PERSON] є інвалідом І групи, що підтверджується довідкою МСЕК від 23.09.2011 року, де зазначено, що донька потребує постійного догляду та піклування. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 22.07.2011 задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини. Зазначене рішення не було оскаржено. Видано виконавчий лист від 22.07.2011 року. Крім аліментів, які стягуються примусово, відповідач дитині більше нічим не допомагає. В своїй позовній заяві позивач зазначає, що 300 гривень, які відповідач сплачує на утримання доньки, вона не має можливості купити ані харчі, ані одяг, також не має можливості придбати вугілля в зимовий період часу, оскільки мешкає у сільській місцевості. Виходячи з наведеного та посилаючись на норми ст. 192 СК України, позивач просила суд збільшити розмір аліментів, що стягується з [PERSON] на її користь на утримання доньки [PERSON] з 300 гривень до 1000 гривень. Позивач в судове засідання зявився, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, зазначивши, що коштів бракує, матеріальний стан її сімї не задовольняє їх потреби в лікуванні та підтримці нормального життя, чим порушуються їх конституційні права. Відповідач в судові засідання зявився, проти позовних вимог заперечував, надав в судове засідання документи, які свідчать про його скрутний матеріальний стан. Слід зазначити, що статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, гарантовано кожній фізичній або юридичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною. Крім того, як наголошує у своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух. Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими наступні факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], яка є інвалідом І групи. Рішенням Марїнського районного суду Донецької області від 22.07.2011 року задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини у розмірі 300 гривень. Зазначене рішення в апеляційному порядку сторонами не оскаржувалось. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно із п.23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року № 3, відповідно до\~ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням суду або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У зв'язку з тим, що матеріальне становище, сімейний стан, а також стан здоров'я платника аліментів або їх одержувача можуть протягом часу наявності аліментного зобов'язання змінюватися, законом передбачено, що за позовом якоїсь із цих осіб суд вправі змінити раніше встановлений розмір аліментів як в сторону їх зменшення, так і в сторону їх збільшення. Якщо розмір аліментів було визначено за рішенням суду, заінтересована особа вправі звернутися з позовом до суду про його збільшення або зменшення. У разі задоволення позову аліменти на дитину у зміненому розмірі будуть стягуватися від дня набрання чинності рішення суду, а не від дня пред'явлення позову. Під зміною матеріального положення сторін розуміється як покращення, так і погіршення майнового положення платника або одержувача аліментів. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів мати дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів (правова позиція ВСУ від 05.02.2014 по справі № 6-143цс13, реєстраційний № судового рішення у ЄДРСР 37401891). Проте, позивач не надала суду доказів того, що з моменту ухвалення рішення Марїнським районним судом Донецької області від 22.07.2011 року по справі № 2\-1132\-11 її матеріальний стан погіршився, або покращився матеріальний стан відповідача. У позовній заяві відсутні будь-які розрахунки щодо співставлення матеріального становища сторін станом на 14.04.2017 та на теперішній час. Посилання позивача на факти неофіційного працювання та знаходження у відповідача у власності земельного паю, який він начеб то здає в оренду та отримує оредну плату у судовому засіданні не підтвердились доказами. Отже, посилання на ці докази позивачем є необґрунтованими. Отже, недоведеність обставин, на які посилалася позивач в обґрунтування заявленого позову, є підставою для відмови у його задоволенні в повному обсязі. Суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи відсутні та позивачем - [PERSON] не представлено до суду жодних доказів, які б свідчили про зміну матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я платника ([PERSON] або одержувача ([PERSON]) аліментів. Крім того, в матеріалах справи відсутні докази понесення [PERSON] додаткових витрат на дитину, у звязку із якими вона просить стягнути з відповідача збільшені аліменти. Відповідно до\~ст.6 Європейської конвенції з прав людини\~та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно із\~ст.1 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ст.ст.\~10,\~11 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 57-58 ЦПК України). Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3\~статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із\~ст.212 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (ст.213 ЦПК України). Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про збільшення розміру аліментів, у зв'язку з чим в їх задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed