Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області з позовом, в якому просить визначити додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після померлої [INFO] [PERSON] терміном в один місяць. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що після смерті [INFO] її матері [PERSON] , залишилось майно, належне останній, а саме: будинок, розташований у [ADDRESS] , та земельний пай, розташований на колишніх землях ВАТ ім. Щорса у Херсонській області. Перед смертю матір склала два заповіти: один - на брата позивача [PERSON] , інший - на сестру [PERSON] . Позивач є інвалідом та пенсіонером з 01.10.2012, та відповідно до ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку, інших спадкоємців, передбачених законом, немає. Крім цього, спадкоємці за заповітами узгодили з позивачем виділення його частки спадщини після отримання свідоцтва. У квітні 2014 року брат позивача [PERSON] звернувся в інтересах [PERSON] до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [INFO] їх матері [PERSON] . Після відкриття спадщини приватний нотаріус надіслав [PERSON] листа, у якому запропонував звернутись до суду з позовом про визнання недійсним останнього заповіту, складеного на [PERSON] , не надавши відмови по вчиненню нотаріальної дії на повторну заяву від 11.04.2016. 27.10.2016 [PERSON] отримала свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання недійсним заповіту, складеного на [PERSON] , у задоволенні якого йому було відмовлено. [PERSON] відмовила позивачу у виділенні частки спадщини, посилаючись на відмову у задоволенні позову про визнання недійсним заповіту. У червні 2020 року, брат позивача [PERSON] сповістив останню про неможливість виконання обіцянки щодо виділення їй частки, у зв`язку з автоматичним скасуванням заповіту, складеного на нього. Після чого позивач звернулась до приватного виконавця з заявою про прийняття спадщини, проте позивачу було повідомлено про пропущення терміну для подачі такої заяви. Позивач вказує, що пропущений встановлений законом шестимісячний строк був викликаний тривалим судовим розглядом справи та бездіяльністю приватного нотаріуса, який не надав своєчасно відмови на вчинення нотаріальних дій та не прийняв до відома наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Враховуючи викладене, позивач звернувся до суду з позовом про визначення додаткового строку терміном в один місяць, для подання заяви про прийняття спадщини за законом, яка відкрилась після смерті [INFO] матері [PERSON] . Ухвалою Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 16.06.2021 відкрито загальне позовне провадження у справі. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, від представника позивача - адвоката Асланян В.А. до суду надійшла заява, в якій просив розглянути справу без участі позивача та його представника, на задоволенні позовних вимог наполягав. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, місце і час судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Відзив на позовну заяву суду не надала. Третя особа приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Черкаської області Кравченок С.В. у судове засідання не з`явився, на адресу суду надіслав заяву, в якій просив судове засідання провести без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про народження № [NUMBER] , виданого 1964 року, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого 28.06.1974, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 09.09.1976, батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] . На підставі свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого 01.06.2002, прізвище відповідача змінено на [PERSON] . Згідно з довідкою до огляду МСЕК серії 10 ААБ № 083108 від 01.10.2012, [PERSON] встановлена ІІІ група інвалідності. З пенсійного посвідчення серії [NUMBER] , виданого 12.03.2013, вбачається, що [PERSON] є інвалідом ІІІ групи. Відповідно до заповіту, складеного 13.08.2002, зареєстрованого за № 14 та посвідченого секретарем Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, [PERSON] заповіла [PERSON] належну їй земельну ділянку, яка розташована на колишніх землях ВАТ ім. Щорса на території Петропавлівської сільської ради. З Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 703687 від 29.05.2006, [PERSON] на підставі розпорядження голови Нововоронцовської районної державної адміністрації від 21.03.2006 № 142 є власником земельної ділянки площею 6,87 га, розташованої на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області, кадастровий номер 6524185000:03:022:0025. Згідно з заповітом, складеного 03.02.2011, зареєстрованого за № 13 та посвідченого секретарем Домантівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області Плахтій Л.І., [PERSON] , [INFO] , все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, і взагалі, все те, що їй буде належити на день смерті, і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . З свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 13.03.2014, вбачається, що [PERSON] померла [INFO] . Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 38108346 від 12.08.2014, приватним нотаріусом Кравченок С.В. відносно спадкодавця [PERSON] , померлої [INFO] , зареєстровано спадкову справу № 104/2014, номер реєстрації у Спадковому реєстрі 56411127. 12.08.2014 до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. надійшла заява № 232 від [PERSON] , про прийняття спадщини від її матері [PERSON] , 1936 року народження, померлої [INFO] . До заяви [PERSON] було додано заповіт від 03.02.2011 № 13. 03.09.2014 до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. надійшла заява № 267 від [PERSON] , про прийняття спадщини від його матері [PERSON] , 1936 року народження, померлої [INFO] . До заяви [PERSON] було додано заповіт від 13.08.2002 № 14. 11.04.2016 до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. надійшла заява № 119 від [PERSON] , в якій останній просив не вчиняти жодних нотаріальних дій щодо видачі свідоцтв по спадковій справі № 104/2014, оскільки ним буде оскаржуватися в суді заповіт від імені [PERSON] , посвідчений Плахтій Л.І. секретарем Домантівської сільської ради 03.02.2011 за реєстровим № 13. Листом від 16.09.2016 № 427/02-14 приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. звернувся до [PERSON] з проханням повідомити, чи звертався останній до суду з метою оскарження заповіту від 03.02.2011 за реєстровим № 13. Вказаним листом [PERSON] повідомлено, що у разі не надання даної інформації в десятиденний термін, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої будуть видані на ім`я [PERSON] , [INFO] . 27.10.2016 до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. надійшла заява № 390 від [PERSON] , в якій остання просила видати їй свідоцтво на право на спадщину за заповітом на майно, яке належало її матері [PERSON] на день смерті [INFO] , а саме: на земельну ділянку площею 6,8701 га, кадастровий номер 6524185000:03:022:0025, що розташована на території Петропавлівської сільської ради, 23/406, Нововоронцовського району Херсонської області. З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 27.10.2016 вбачається, що на підставі заповіту, посвідченого Плахтій Л.І. секретарем Домантівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області 03.02.2011, зареєстрованого у реєстрі за № 13, спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON] , 1936 року народження, яка померла [INFO] , є її дочка [PERSON] , [INFO] . Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається з земельної ділянки площею 6,8701 га, кадастровий номер 6524185000:03:022:0025, яка розташована на території Петропавлівської сільської ради, 23/406, Нововоронцовського району Херсонської області, надана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та належала померлій на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯА № 103687, виданого Нововоронцовською РДА 29.05.2006. Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 71812840 від 31.10.2016, [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 6,8701 га з кадастровим номером 6524185000:03:022:0025, яка розташована на території Петропавлівської сільської ради Нововоронцовського району Херсонської області на підставі свідоцтва про право на спадщину від 27.10.2016. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2017 у справі № 695/3475/16-ц, у задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа - секретар Домантівської сільської ради Плахтій Л.І. про визнання останнього заповіту своєї матері [PERSON] від 03.02.2011 недійснив, відмовлено. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2017 у справі № 695/3475/16-ц апеляйну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2017 - без змін. Постановою Верховного суду від 25.11.2019 у справі № 695/3475/16-ц касаційну скаргу позивача залишено без задоволення, а рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 19.07.2017 та ухвалу апеляційного суду Черкаської області від 07.09.2017 - без змін. Відповідно до заяви від 07.10.2020, направленої на адресу приватного виконавця Кравченок С.В., [PERSON] повідомив, що за результатами розгляду судами справи № 695/3475/16-ц у задоволення позовних вимог [PERSON] про визнання останнього заповіту недійсним відмовлено. Просив повторно вчинити нотаріальні дії та видати йому свідоцтво на спадщину на частку майна - земельний пай, розташований на колишніх землях ВАТ ім. Щорса у Херсонській області згідно з вчасно поданою заявою про прийняття спадщини за заповітом. Також [PERSON] у заяві від 07.10.2020 зазначив, що його сестра [PERSON] на підставі ст. 1241 ЦК України має право на обов`язкову частку, так як є інвалідом та пенсіонером з 01.10.2012, інших спадкоємців, передбачених законом, немає. 13.10.2020 до приватного нотаріуса Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. надійшла заява від [PERSON] , в якій позивач зазначила, що мала право на обов`язку частку спадщини, яка залишилась від її матері, у розумінні ст. 1241 ЦК України, оскільки є інвалідом та пенсіонером з 01.10.2012. Крім цього, спадкоємці за заповітами узгодили з нею виділення її частки спадщини після отримання свідоцтва. Проте, після відкриття спадщини [PERSON] , посилаючись на судову справу про визнання недійсним останнього заповіту, відмовила позивачу у виділенні частки спадщини. А брат, [PERSON] , посилаючись на зазначену судову справу, також не може виконати обіцяне щодо виділення частки спадщини. У відповідь на заяву позивача від 13.10.2020, листом від 27.10.2020 № 197/02-14 приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. зазначив, що [PERSON] на підтвердження факту прийняття спадщини посилається на ч. 2 ст. 1272 ЦК України, яка регламентує письмову згоду спадкоємців, які прийняли спадщину, на подачу заяви про прийняття спадщини тим спадкоємцем, який пропустив термін на прийняття спадщини. Однак, вказану вище згоду спадкоємці, які прийняли спадщину, не надавали. Окрім того, посилання на факт, що позивач прийняв спадщину, маючи право на обов`язкову частку у спадщині, у розумінні ст. 1241 ЦК України суперечить нормам ст. 1268 ЦК України, яка не передбачає прийняття спадщини автоматично непрацездатними дітьми. Разом з тим, згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється шестимісячний строк. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом піврічного строку не подав заяву про прийняття спадщини, він ввжається таким, що її не прийняв. Також приватний нотаріус у листі зауважив, що подача згоди на прийняття спадщини спадкоємцем, який цей строк пропустив, допустима тільки у випадку, коли жодне свідоцтво про право на спадщину не видане, натомість 27.10.2016 спадкоємиця [PERSON] таке свідоцтво отримала. У відповідь на заяву [PERSON] від 07.10.2020, приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Кравченок С.В. видав Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій від 27.10.2020 № 198/02-31, яким відповив у видачі свідоцтва на спадщину за заповітом, зазначаючи, що заповіт від 03.02.2011 № 13 на ім`я [PERSON] не визначений недійсним, а згідно з ч. 3 ст. 1245 ЦК України новий заповіт скасовує попередній. Крім цього, заповіт від 13.08.2002 на ім`я [PERSON] містить ряд недоліків. Так, позивач, вважаючи, що заяву про прийняття спадщини не подано нею з поважних причин, просить суд визначити додатковий строк для її подання. Відповідно до змісту ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Статтею другою ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Згідно з ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ч. 1 ст. 1270 ЦК України). Відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України, за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Отже, правила частини третьої статті 1272 ЦК України можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. За змістом зазначеної норми, поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є ті, які пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Такий правовий висновок висловлений Верховним Судом у постановах від 17.10.2019 у справі № 766/14595/16, від 30.01.2020 у справі № 487/2375/18, від 31.01.2020 у справі № 450/1383/18. Вирішуючи питання поважності причин пропуску шестимісячного строку, визначеного частиною першою статті 1270 ЦК України, для прийняття спадщини, суд має ураховувати, що такі причини визначаються у кожному конкретному випадку з огляду на обставини справи. Із матеріалів справи судом встановлено, що спадщина після смерті [PERSON] відкрилась [INFO] . Позивачка звернулась до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини 13.10.2020 . Тобто, із порушенням встановленого законодавством шестимісячного строку. В обґрунтування поважності пропуску вказаного строку, позивач зазначає, що є інвалідом та пенсіонером, а тому мала право на обов`язкову частку у спадщині у розумінні ст. 1241 ЦК України. Окрім того, спадкоємці за заповітами узгодили з нею виділення її обов`язкової частки після отримання свідоцтва. Однак, у зв`язку з втратою чинності первинного заповіту, складеного на її брата [PERSON] , та чинності заповіта, складеного на сестру позивача [PERSON] , останні не виконали своєї обіцянки перед позивачем щодо виділення належної їй обов`язкової частки у спадщині. Разом з тим, позивач вказує, що причиною пропуску шестимісячного строку була довготривала процедура оскарження [PERSON] останнього заповіту у суді, в результаті чого у задоволенні позовних вимог [PERSON] було відмовлено. Судом із матеріалів справи також встановлено, що у відповідь на заяву позивача від 13.10.2020, приватним виконавцем Кравченок С.В. було зазначено, що спадкоємці, які прийняли спадщину, не надавали письмової згоди на подачу позивачем, яка пропустила термін на прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини. При цьому, позивач, у розумінні ст. 1268 ЦК України, не може автоматично прийняти спадщину, як непрацездатна особа. Разом з тим, свідоцтво про право на спадщину вже видане [PERSON] , відтак подача згоди на прийняття спадщини позивачем, яка це строк пропустила, вже не допустима. Аналізуючи вказане, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 4 ст. 1268 ЦК України, малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою-четвертою статті 1273 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 2-4 ст. 1273 ЦК України, фізична особа, цивільна дієздатність якої обмежена, може відмовитися від прийняття спадщини за згодою піклувальника і органу опіки та піклування. Неповнолітня особа віком від чотирнадцяти до вісімнадцяти років може відмовитися від прийняття спадщини за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальника і органу опіки та піклування. Батьки (усиновлювачі), опікун можуть відмовитися від прийняття спадщини, належної малолітній, недієздатній особі, лише з дозволу органу опіки та піклування. Зі змісту вказаних норм вбачається, що зазначені вище особи вважаються такими, що прийняли спадщину завжди, крім випадків їхньої відмови від спадщини. Як попередньо встановлено судом, позивач, згідно з пенсійним посвідченням серії [NUMBER] від 12.02.2013 є інвалідом ІІІ групи. Непрацездатними вважаються особи, які досягли пенсійного віку, інваліди І, ІІ, ІІІ груп, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. У матеріалах справи докази відмови позивача від обов`язкової частки у спадщині відсутні. Разом з тим, згідно з ст. 69 Закону України «Про нотаріат», нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом перевіряє факт смерті спадкодавця, наявність заповіту, час і місце відкриття спадщини, склад спадкового майна. Нотаріус або посадова особа відповідного органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також перевіряє коло осіб, які мають право на обов`язкову частку в спадщині. Відповідно до пп. 5.5 п. 5 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, при видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом нотаріус має обов`язково з`ясувати наявність спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, перелік яких визначено у статті 1241 Цивільного кодексу України. Згідно пп. 5.6 - 5.8 п. 5 глави 10 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, коло спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, визначається на день відкриття спадщини. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Цивільним кодексом України передбачено випадки, коли особа не має права на спадкування або рішенням суду може бути усунена від права на спадкування за законом. Позбавлення права на спадкування розповсюджується і на спадкоємців обов`язкової частки у спадщині. Відповідно до абз. 2 пп. 5.9 п. 5 глави 10 Розділу ІІ «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», право на обов`язкову частку у спадщині не залежить від згоди інших спадкоємців, волі спадкодавця та не пов`язане зі спільним проживанням спадкодавця й осіб, які мають право на обов`язкову частку. Право на обов`язкову частку у спадщині має особистий характер та не може переходити в порядку спадкової трансмісії. Нотаріус має пояснити спадкоємцю, який має право на обов`язкову частку у спадщині, його право на одержання належної частки спадщини. Спадкоємець може відмовитися від права на обов`язкову частку у спадщині шляхом подачі нотаріусу заяви про те, що зі змістом заповіту він ознайомлений, зміст статті 1241 Цивільного кодексу України йому роз`яснено і він не претендує на одержання обов`язкової частки у спадщині. Так, із матеріалів справи вбачається відсутність доказів з`ясування приватним нотаріусом Кравченок С.В. наявності спадкоємців, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, зокрема, позивача, яка відкрилась після смерті [INFO] [PERSON] , та відсутність доказів роз`яснення такому спадкоємцю його права на одержання належної частки спадщини. Судом також не встановлено, що позивач був усунений від права на спадкування за рішенням суду. Окрім цього, не знаходять свого підтвердження вказівка нотаріуса у листі від 27.10.2020 щодо відсутності письмової згоди інших спадкоємців на подачу позивачем, який пропустив термін на прийняття спадщини, заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved