Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даною заявою мотивуючи тим, що вона є донькою [PERSON], [INFO], який помер 29.12.2016 року. 27.04.2001 року вона [PERSON] уклала шлюб з гр.. [PERSON], та взяла прізвище свого чоловіка «Подлужна». До 2014 року вона проживала в [INFO], в 2014 році вона разом із своїм чоловіком та дітьми змушені були переїхати до місця проживання в [INFO] де і проживає по сьогоднішній день. Після смерті її батька [PERSON], в м. Стаханов Луганської області, вона отримала Свідоцтво про смерть серія І-ВВ № 024157 від 05.01.2017 року, яке було видане відділом запису актів цивільного стану Стахановського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки. Звернувшись з заявою про державну реєстрацію смерті свого батька до Білоцерківського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області 16.05.2017 року отримала відмову у проведенні державної реєстрації смерті на підставі ст.. 17 ЗУ «Про державну реєстрацію актів цивільного стану». В звязку з даною відмовою вона не може належним чином зареєструвати смерть свого батька та скористатись своїми правами як спадкоємця. Згідно з розпорядженням КМУ № 1085-р від 07.11.2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів на лінії зіткнення» м. Стаханов Луганської області відноситься до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. В звязку з цим заявник просить в судовому порядку встановити факт смерті [PERSON], [INFO], який проживав по день смерті та помер 29.12.2016 року за адресою: м. Стаханов Луганської області вул. Карбишева, 10, тобто місце смерті Україна, м. Стаханов Луганської області. Заявник [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. Представник заявника, за довіреністю у справі, [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином надав до суду заяву про розгляд справи без його участі, та участі заявника заяву підтримує в повному обсязі. Представник заінтересованої особи в судове засідання не зявився, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, причини неявки суд не повідомив. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до положень ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. В судовому засіданні встановлено, що заявник [PERSON], [INFO] є донькою [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва народження [PERSON], яка змінила прізвище відповідно до свідоцтва про одруження на «Подлужна» (а.с. 8, 9). З копії паспорта заявника ( а.с. 6) вбачається, що її місце проживання зареєстровано за адресою: [INFO]. Відповідно до довідки управління соціального захисту населення Білоцерківської міської ради, про взяття на облік особи переміщеної з тимчасово окупованої території України та районів проведення антитерористичної операції від 22.01.2015 року № [NUMBER] ( а.с. 17), місце проживання [PERSON] з 22.01.2015 року зареєстровано за адресою: [INFO], а з 15.02.2017 року за адресою: [ADDRESS] за якою вона фактично проживає по даний час. 16.05.2017 року Білоцерківським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Київській області відмовлено заявнику у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON], який помер 29.12.2016 року, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] предявлено документ, виданий на території де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження, що слідує з відмови відділу ДРАЦС № 2739/16.2-24 від 16.05.2017 року (а.с. 16). Заявник надала до суду копію свідоцтва про смерть [PERSON], [INFO], який помер 29.12.2016 року у місті Стаханів Луганської області, видане Відділом записів актів громадянського стану Стаханівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки 05.01.2017 року І-ВВ № 024157, копію довідки для отримання допомоги на поховання від 05.01.2017 року за № 13, видану Відділом запису актів цивільного стану Стаханівського міського управління юстиції Міністерства юстиції Луганської Народної Республіки, згідно якої місце смерті Луганська Народна Республіка, місто Стаханівськ, що підтверджується матеріалами справи (а.с. 12, 13). При розгляді даної справи суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» від 15.04.2014 року № 1207-VII, державні органи та органи місцевого самоврядування, утворені відповідно до Конституції та законів України, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. В Інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15.04.2016 року № 9-1130/0/4 «Про окремі питання застосування Закону України від 04 лютого 2016 року № 990-VIII Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України щодо встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України» вказується на те, що у порядку ст. 257-1 ЦПК України мають розглядатися заяви про встановлення факту народження або смерті як на території Автономної Республіки Крим, так і на території населених пунктів Донецької та Луганської областей, визначених у розпорядженні КМ України від 07.11.2014 року № 1085 «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення». Згідно додатку 1 до вказаного розпорядження КМ України, місто Стаханов Луганської області віднесено до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватись судами при розгляді справ як джерело права. Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Як зазначено у вказаному вище Інформаційному листі, такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження або смерті особи для реалізації майнових та особистих немайнових прав заявників, рішення суду у такій категорії справ має ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 213 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами, що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток, беруться до уваги судом та оцінюються разом з іншими доказами в їх сукупності та взаємозв'язку. Згідно п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ч.1 ст. 234 ЦПК України окреме провадження це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Отже, даючи оцінку встановленим обставинам та доказам в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, тому вважає за можливе встановити факт смерті [PERSON], який помер 29.12.2016 року. На підставі ст. 367 ЦПК України рішення суду про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України підлягає негайному виконанню.

Outcome: approved