Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що 30 жовтня 1993 року між ними з відповідачем [PERSON] було укладено шлюб у виконкомі Тересвянської селищної ради. За час перебування у шлюбі у них в 1994 році народилася донька [PERSON] , а у 2001 році донька [PERSON]. Шлюб виявився невдалим та у квітні 2010 року шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу вони ще три роки проживали разом однією сім`єю вели спільне господарство та виховували дітей. Потім відповідач покинув її з дітьми та став проживати з іншою жінкою. Їй відомо, що відповідач створив нову сім`ю. Рішенням Тячівського районного суду від 04 жовтня 2013 року відповідача зобов`язано сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] в розмірі 650 гривень, яка [INFO] стала повнолітньою. На даний час вона навчається на другому курсі в Навчально-науковому Інституті мистецтв ДВНЗ « Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» IV рівня акредитації за спеціальністю 024 «Хореографія» на умовах контракту. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 16 360 гривень на рік. Їх донька проживає з нею та перебуває на її утриманні. Вана сама не в змозі утримувати доньку, оскільки ніде не працює, перебивається тимчасовими заробітками, інколи виїжджає на заробітки, інших видів доходу не має. У зв`язку з цим вони з донькою опинилися у скрутному матеріальному становищі, донька потребує матеріальної допомоги тому вона змушена звернутись з позовом в суд про стягнення аліментів з відповідача на повнолітню доньку до 23 років. Відповідач матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. А тому, вважає, що відповідач зможе щомісячно сплачувати аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень. Просить стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі по 3000 гривень, до досягнення нею двадцяти трьох років. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву в якій просить суд справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, а тому суд на підставі ст. 223 ЦПК України справу розглянув у його відсутності. У зв`язку з неявкою сторін, на підставі ст. 247 ч. 2 ЦПК України фіксація судового засідання технічними засобами не проводилась. Дослідивши матеріали справи суд дійшов до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка уклала шлюб з відповідачем 30 жовтня 1993 року, але шлюб виявився невдалим та відповідно до рішення Тячівського районного суду від 16 березня 2010 року шлюб між ними розірвано. Від шлюбу в них народилося двоє дітей донька [PERSON] , [INFO] , яка вже повнолітня та має свою сім`ю, - донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER] від 27.08.2001 р.н., яка знаходиться на її повному утриманні і вихованні. Довідкою виданою 26 вересня 2019 року №06-04/09-13/775 Прикарпатським національним університетом імені Василя Стефаника стверджується, що [PERSON] навчається на другому курсі в Навчально-науковому Інституті мистецтв ДВНЗ « Прикарпатський національний університет імені Василя Стефаника» IV рівня акредитації за спеціальністю 024 «Хореографія» на умовах контракту. Вартість навчання згідно з умовами договору про надання освітніх послуг складає 16 360 гривень на рік. Відповідно до положень ст.199 Сімейного Кодексу України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Згідно положень ст.200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, передбачених ст.182 Сімейного Кодексу України. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягненням дочкою, сином віку який перевищує 18 років, але є меншим 23 років; продовження ними навчатися; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Таким чином, враховуючи те, що дитина, яка не досягла 23 років, продовжує навчання, та у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, суд вважає позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання, яка продовжує навчання, обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: approved