Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з цивільним позовом до [PERSON] , в якому посилається на те, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2015 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.2018 року позивачу належить 3/4 частки квартири [ADDRESS] та 1/12 частки зазначеної квартири належить на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом третій особі - [PERSON] . Інша 1/6 частки належить відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Висновком експерта визначено дійсну ринкову вартість частки відповідача у розмірі 30 094,00 грн. Зазначає, що оскільки, відповідач не приймає участі в утриманні квартири, виділити в натурі частки з майна є неможливим, як і спільне проживання, за такого просить суд припинити право власності [PERSON] на 1/6 частки квартири [ADDRESS] ; визнати за позивачем [PERSON] право власності на 1/6 частки квартири [ADDRESS] ; виплатити [PERSON] внесені позивачем на депозитний рахунок суду кошти; відшкодувати судові витрати. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, представник позивачки подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Третя особа в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подав до суду заяву, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день і час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши наявні в справі матеріали, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно зі ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. Згідно зі ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Крім того відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно зі ст. 317 цього Кодексу власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не випливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства (ст. 319 ЦК України). У ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи з цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК Україн з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Відповідно до частин 1, 2 ст. 364 ЦК України кожен із співвласників спільної часткової власності має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсаціх вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 365 ЦК право особи на частку у спільному майні може бути припинено за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: частка є незначною і не може бути виділена в натурі; річ є неподільною; спільне володіння і користування майном є неможливим; таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Для припинення права співвласника на частку у майні, що належить йому на праві спільної часткової власності, достатньо однієї з чотирьох передбачених у ч. 1 ст. 365 ЦК України підстав та з урахуванням того, чи таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім`ї. Висновок про істотність шкоди, яка може бути завдана співвласнику, вирішується в кожному конкретному випадку з урахуванням обставин справи та об`єкта, який є спільним майном. За частиною другою статті 365 ЦК України суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Як зазначено в абз. 3 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 р. № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір такої грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю будинку (квартири) на час розгляду справи. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 р. №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових права» оскільки згідно з чинним законодавством суд вирішує спор співвласників щодо розпорядження чи користування майном, то не слід розглядати як неправомірне позбавлення права власності присудження грошової або іншої матеріальної компенсації за частку у спільній власності за наявності умов, передбачених пунктами 1-4 частини першої та частини другої статті 365 ЦК, якщо її неможливо виділити або поділити майно в натурі чи спільно користуватися ним. Судом встановлено, що сторони є співвласниками квартири [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.12.2015 року серії НАО №827950, зареєстрованого в реєстрі за №2-939, виданого державним нотаріусом Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Приймак А.Г., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень індексний номер 51210908 від 29.12.2015 року, свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 13.10.2018 року серії ННР 680052, зареєстрованого в реєстрі за №1772, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського міського нотаріального округу Київської області Дуб Н.М., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 30.10.2018 року індексний номер 143240564 та інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №187798208 позивачці [PERSON] належить 3/4 частки та третій особі [PERSON] належить 1/12 частки зазначеної квартири. Відповідач [PERSON] прийняв спадщину після померлого [INFO] діда [PERSON] та є власником 1/6 частки спірної квартири, що підтверджується довідкою державного нотаріуса Першої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області від 17.01.2019 року №88/02-14. Як вказує позивачка, відповідач ніколи не проживав і не проживає у квартирі [ADDRESS] , не бере участі у витратах, не здійснює ні капітальний, ні поточний ремонт у квартирі та не несе витрат зі сплати житлово-комунальних послуг. Все це зумовлює неможливість спільного володіння та користування майном. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири, або які можна переобладнати в такі квартири. У відповідності до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 року (з подальшими змінами та доповненнями), при вирішенні справ про виділ в натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, судам належить мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Якщо виділ частки будинку неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Порядок користування жилим будинком може бути встановлено також і між учасниками спільної сумісної власності. При неможливості виділу частки в натурі або встановлення порядку користування ним, власнику, що виділяється, за його згодою присуджується грошова компенсація. Розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а при відсутності такої згоди судом по дійсній вартості будинку на час розгляду справи. Під дійсною вартістю будинку розуміється грошова сума, за яку він може бути проданий в даному населеному пункті чи місцевості. Для її визначення при необхідності призначається експертиза. В окремих випадках суд може, враховуючи конкретні обставини справи, і при відсутності згоди власника, що виділяється, зобов`язати решту учасників спільної власності сплатити йому грошову компенсацію за належну частку з обов`язковим наведення відповідних мотивів. Зокрема, це може мати місце, якщо частка у спільній власності на будинок є незначною й не може бути виділена в натурі чи за особливими обставинами сумісне користування ним неможливе, а власник в будинку не проживає і забезпечений іншою жилою площею. Згідно висновку експерта ФОП [PERSON] ринкова вартість 1/6 частки квартири [ADDRESS] становить 30 094,00 грн., що підтверджується звітом у стислій формі №012/01-19 про визначення ринкової вартості нерухомого майна від 11.01.2019 року. Відповідач, який неодноразово викликався до суду, але не з`явився, визначення дійсної вартості майна не оспорив. Згідно технічного паспорту квартири [ADDRESS] вбачається, що квартира складається з 1 кімнати, загальною площею 35,0, житлова площа 17,50 кв.м., знаходиться у спільному користуванні 1- коридор, площею 4,10 кв.м. , ванна, площею 2,60 кв.м., вбиральня, площею 1,0 кв.м., кухня, площею 8,80 кв.м., балкон, площею 1,0 кв.м. Таким чином, судом встановлено, що частка відповідача у спільній кімнаті є незначною, кімната є неподільною річчю та не може використовуватись сторонами спільно, істотного порушення прав відповідача у разі припинення права власності на його частку не вбачається. 01.07.2019 року позивач [PERSON] внесла на депозитний рахунок територіального управління Державної судової адміністрації України в Київській області 30094,00 грн. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира в будинку має одну житлову кімнати, неможливо виділити в однокімнатній квартирі три ізольовані частини у складі житлової кімнати, коридору, кухні, вбиральні, тобто поділити квартиру у натурі; позивач та відповідач на даний час не пов`язані сімейними або родинними стосунками, що також унеможливлює спільне володіння та користування квартирою; відповідач не утримує квартиру, не сплачує комунальні платежі, не проживає у спірній квартирі, і ніколи не проживав, тому наявність права власності на частку у спірному майні ніяким чином не покращить житлових умов відповідача. За таких обставин припинення права [PERSON] на частку у спільному майні не завдасть істотної шкоди його інтересам, тому наявні підстави для припинення права власності [PERSON] на частку у спірній квартирі зі стягненням на його користь зі співвласників відповідної грошової компенсації. У такому разі відповідач отримує справедливу компенсацію вартості частки у майні й це не призведе до порушення його прав як власника майна. Враховуючи викладене, суд вважає, що спільне володіння та користування сторін спірною квартирою є неможливим, та з врахуванням відсутності можливості її реального поділу та неможливості виділення часток в натурі, а також внесення позивачем на депозитний рахунок вартості частки відповідача, суд приходить до висновку, що право відповідача [PERSON] на належну йому частку слід припинити, стягнувши в його користь компенсацію її вартості, що внесена позивачем [PERSON] на депозитний рахунок та визнати за [PERSON] право власності на належну [PERSON] 1/6 частку у спільній власності - квартирі [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При зверненні до суду з вказаним позовом позивачка сплатила судовий збір у розмірі 1 536,80 грн., а тому на підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати по справі, а саме: сплачений позивачем судовий збір підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача. Позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивача вартості незалежної оцінки нерухомого майна в сумі 1000,00 грн. задоволенню не підлягають, оскільки зазначена сума не є витратами, пов`язаними з розглядом справи, в розумінні ст. 133 ЦПК України, судова експертиза у даній справі не призначалась. На підставі викладеного та

Outcome: partial