Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], зареєстрований 11.11.2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №258. Позовні вимоги обгрунтовуються тим, що одруження виявилось невдалим. Від шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] Останнім часом сторони не можуть знайти порозуміння. Шлюб практично розпався і всі можливості для його збереження вичерпані, подальше спільне проживання неможливе. Фактично сторони в шлюбі не проживають і перебування у ньому є формальністю без будь-яких взаємних обовязків. У судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що протягом останнього часу сімейне життя між ним та відповідачем поступово погіршувалося, їхні погляди на життя та виховання дитини стали протилежними, а тому спільне проживання стало неможливим і вони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. Примирення між ними є неможливим, а подальше спільне сімейне життя буде суперечити їхнім інтересам. Вважає, що їх неповнолітній син [PERSON], [INFO], повинен залишатися проживати разом із матірю. Спору про поділ спільного майна подружжя між ними немає. Відповідач в судове засідання не зявився, подавши до суду заяву про розгляд справи без його участі, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти того, щоб дитина залишилась проживати разом з матірю [PERSON] \~\~\~ \~Розглянувши позов, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 072009 від 11.11.2011 року сторони зареєстрували шлюб 11 листопада 2011 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №258. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серія І-ГЮ № 173115 від 02 жовтня 2012 року. Дитина проживає за згодою двох батьків із позивачем. Відповідно до положень\~статті 51 Конституції України, частини 1\~статті 24 Сімейного Кодексу України\~шлюб ґрунтується на добровільній згоді жінки та чоловіка; примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно з положеннями пункту 3 частини 2 статті 18, статті 51, частини 3 статті 56, частини 1 статті 110 СК України\~дружина і чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань, при цьому способом захисту сімейних прав та інтересів, у тому числі, є право на припинення шлюбних відносин шляхом предявлення до суду позову про розірвання шлюбу одним із подружжя. В судовому засіданні встановлено, що за час сімейного життя у сторін склалася обстановка, що виключає можливість спільного проживання та продовження шлюбних відносин, оскільки втрачено взаєморозуміння та повагу, фактичні шлюбні відносини між ними припинені, примирення між подружжям та збереження сімї неможливе і це буде суперечити інтересам та волі обох сторін та інтересам їх неповнолітньої дитини. При зазначених обставинах суд дійшов висновку, що сімя фактично розпалася і шлюб існує формально. Згідно з частиною 2 статті 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Частиною 1\~статті 110 Сімейного кодексу України\~визначено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення (частина 2\~статті 112 Сімейного кодексу України). Відповідно до правової позиції Пленуму Верховного Суду України, викладеної в пункті 10\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11\~«проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Передбачене ч. 1\~ст. 111 СК\~вжиття судом заходів щодо примирення подружжя застосовується у випадку відсутності згоди одного з них на розірвання шлюбу за ініціативою однієї зі сторін або суду у формі відкладення розгляду справи слуханням та надання сторонам строку на примирення (ч. 5\~ст. 191 ЦПК). Судам слід використовувати надану законом можливість відкласти розгляд справи для примирення подружжя, особливо за наявності неповнолітніх дітей». Таким чином, оскільки в судовому засіданні встановлено, що шлюб між сторонами носить формальний характер, збереження їх сім'ї є неможливим, примиритися сторони не бажають, а тому є усі підстави для розірвання шлюбу, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, а збереження шлюбу є недоцільним. Крім того, приймаючи до уваги, що шлюб\~це добровільний союз чоловіка та жінки, а сторони зберегти сімю не бажають, Суд, з урахуванням того, що розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті й майнові права, враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу, передбачених ч.2\~ст.110 СК України, вважає за необхідне позов про розірвання шлюбу задовольнити. На підставі вищенаведеного, відповідно до ч.3 ст.\~105, ст.ст.\~110,\~112,\~113 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved