Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Сєвєродонецької міської ради Луганської області, третя особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу та про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що вона з 1999 року по 2018 рік проживала однією сім`єю з [PERSON] , [INFO] . [PERSON] переїхав жити до неї в квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] . В цій квартирі він був зареєстрований з 22.04.1999 року як член її родини. Саме з цього часу була створена їх сім`я, вони були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет та вели спільне господарство, дбали один про одного, виховували її дітей. Вони багато років вважали себе чоловіком та дружиною, проте шлюб не реєстрували, оскільки в цьому не було потреби. З 2009 року [PERSON] став хворіти та потребував сторонньої допомоги, яку вона йому надавала. З початком проведення антитерористичної операції в м. Кадіївка Луганської області вони вимушено покинули місце їх проживання, оскільки [PERSON] потребував постійного лікування, яке йому не могли надати в м. Кадіївка. У м. Сєвєродонецьку вона постійно займалась лікуванням [PERSON] , доглядала його. З травня 2018 року він зовсім втратив здатність пересуватись та за станом здоров`я не міг прибути до відділення банку, щоб отримати пенсію, через що виплату пенсії йому було припинено. В липні 2018 стан здоров`я її чоловіка сильно погіршився і його було госпіталізовано до Сєвєродонецької міської багатопрофільної лікарні, де після тривалого лікування [INFO] він помер. Вона займалась його похованням, оплатила необхідні ритуальні послуги та перевезла тіло померлого до м. Кадіївка, де він і був похований. Наявність спільного побуту з померлим, спільного бюджету, взаємних прав та обов`язків є підставами для визнання їх сім`єю. Встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необхідним для прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті, до складу якої увійшла недоотримана ним пенсія. Вона, як спадкоємець четвертої черги, звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , проте отримала відмову. Свою відмову нотаріус пояснив тим, що вона зможе отримати право на спадщину за умови, якщо в судовому порядку буде встановлений юридичний факт проживання її з померлим протягом п`яти років до часу відкриття спадщини, при цьому для одержання спадщини їй необхідно буде звернутись до нотаріуса протягом шести місяців після смерті спадкодавця. Вона своєчасно звернулась до нотаріуса, проте шестимісячний строк спливав 29.01.2020 року, а їй в судовому порядку необхідно було встановити юридичний факт, від якого залежало виникнення права на спадкування. Вона була змушена повернутись на непідконтрольну територію, щоб отримати необхідні документи, що потребувало від неї значних зусиль. Через це вона не змогла вчасно реалізувати своє право на спадкування за законом після смерті [PERSON] . Просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по [INFO] [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] у м. Сєвєродонецьку Луганської області, та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , тривалістю два місяці. Третя особа Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надала пояснення за позовною заявою, в яких заперечувала проти позовних вимог. Встановлення факту проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу є необхідним для прийняття спадщини, яка відкрилась після його смерті, до складу якої увійшла недоотримана ним пенсія. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Для виплати недоотриманої пенсії, яка увійшла до складу спадщини, протягом шести місяців з дня відкриття спадщини до органу, що призначає пенсію, в якому перебував на обліку померлий пенсіонер, слід подати документ, що посвідчує особу заявника, свідоцтво про смерть, свідоцтво про право на спадщину. [PERSON] був внутрішньо переміщеною особою та до смерті перебував на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Як внутрішньо переміщена особа він був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] як внутрішньо переміщена особа була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, вони постійно сумісно не проживали у зв`язку з реєстрацією в різних місцях. Позивач не надано доказів проживання однією сім`єю з [PERSON] як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. 19.04.2019 року судом в складі судді Юзефовича І.О. постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі та розгляд справи за правилами загального позовного провадження. 27.11.2019 року судом в складі судді Кордюкової Ж.І. постановлено ухвалу про прийняття справи до свого провадження та призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження. 12.03.2020 року судом постановлено ухвалу про витребування доказів. 26.05.2020 року судом постановлено ухвалу про відмову у прийнятті визнання представником відповідача [PERSON] позовних вимог [PERSON] в частині визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, підтвердила доводи, викладені в позовній заяві. Додатково суду пояснила, що в період з 07.02.1975 року по 04.07.1979 року перебувала в шлюбі з [PERSON] після цього вона шлюбів не реєструвала. Її син [PERSON] вважав [PERSON] за батька, з яким вона проживала однією сім`єю. Вона працювала у хімчистці, а [PERSON] - у котельні слюсарем. Він віддавав їй свою заробітну плату, вона розпоряджалась цими грошима. Їх знайомі сприймали їх як сім`ю. У [PERSON] не було дітей, він не був одружений. Вони ділили обов`язки в родині, вона виконувала хатню роботу, а чоловік - важку роботу. Коли [PERSON] захворів, вона не могла працювати, бо він потребував догляду. В цей час вони отримували пенсію, мали город. Згодом позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву про продовження розгляду справи без її участі. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги визнала в повному обсязі. Згодом позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про продовження розгляду справи без її участі. В судовому засіданні представник третьої особи [PERSON] заперечувала проти задоволення позовних вимог з підстав, зазначених у поясненні. Згодом в судове засідання не з`явилась. Управління Пенсійного фонду України в м. Сєвєродонецьку Луганської області надало заяву про відкладення розгляду справи. При цьому суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи і вважає можливим розглянути справу по суті, оскільки третьою особою в заяві не зазначено жодних причин для відкладення розгляду справи. В судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] протягом 15 років. Він знає, що її син [PERSON] допомагав своєму батькові [PERSON] , який торгував на ринку. Після 2015 року [PERSON] та [PERSON] переїхали в м. Сєвєродонецьк. Останній тяжко хворів, в цей час вони жили в [ADDRESS] . Влітку 2018 року [PERSON] помер. В м. Кадіївка [PERSON] жила з [PERSON] та синами [PERSON] та [PERSON] . Він вважав [PERSON] батьком синів [PERSON] та сприймав її і [PERSON], як сімейну пару, як чоловіка та дружину. У [PERSON] були хворі ноги, [PERSON] його доглядала. [PERSON] помер в м. Сєвєродонецьку, а [PERSON] перевезла його тіло до м. Кадіївка, де поховала. В судовому засіданні свідок з боку позивача [PERSON] суду пояснила, що знає [PERSON] з 80-х років через її сина [PERSON] , який зустрічався з її дочкою. [PERSON] працювала у хімчистці, а її син [PERSON] з батьком - на ринку. Вона познайомилась з [PERSON] на весіллі її сина. Син [PERSON] був схожий на грузина і всі вважали, що [PERSON] його батько. В 2015 році [PERSON] та [PERSON] приїхали в м. Сєвєродонецьк задля оформлення пенсії. Згодом у [PERSON] погіршився стан здоров`я, через що вони залишились в м. Сєвєродонецьку. Вона (свідок) мешкала в [ADDRESS] , за цією адресою був зареєстрований [PERSON]. В цій квартирі була виділена кімната, в якій проживала [PERSON] з чоловіком [PERSON] . Лише після смерті сина позивача [PERSON] їй стало відомо, що [PERSON] не є йому рідним батьком. Згодом стало відомо, що чоловік [PERSON] помер. Вона займалась його похованням і перевезенням тіла до м. Кадіївка. [PERSON] їздила знайомитись з батьками [PERSON], він її возив до себе на батьківщину. Як його дружина вона ходила до Пенсійного фонду, органів соціального захисту, де отримувала довідки. З 01.01.2004 року по [INFO] [PERSON] жила з чоловіком та синами у [ADDRESS] . Чоловіком [PERSON] був [PERSON] , якого всі звали [PERSON]. Він називав [PERSON] своєю дружиною. Син [PERSON] називав [PERSON] батьком. В родині грошима розпоряджалась [PERSON] , чоловік віддавав їй гроші. Також вона займалась питаннями організації життя родини, лікуванням чоловіка, доглядала його. Заслухавши пояснення сторін, свідчення свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини та зміст спірних правовідносин. [PERSON] з квітня 1978 року проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [NUMBER] . [PERSON] з квітня 1999 року також проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту [NUMBER] . Аналогічні відомості містяться у домовій книзі осіб, що мешкають за адресою: [ADDRESS] . Квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , належала на праві власності [PERSON] , що підтверджується копією нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 28.06.1992 року. З 26.12.2014 року [PERSON] перемістилась з м. Кадіївка з тимчасово окупованої території (району проведення антитерористичної операції) до [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 26.12.2014 року №15523. З 02.10.2017 року [PERSON] , який перемістився з м. Кадіївка, був взятий на облік як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки від 02.10.2017 року №15522. В судовому засіданні позивач пояснила, що перебувала в шлюбі з [PERSON] в період з 07.02.1975 року по 04.07.1979 року. Згідно даних архіву відділу по м. Сєвєродонецьк, Сиротинській та Борівській селищних радах по первинних поновлених актових записах за період з 2013 року по [INFO] актового запису про шлюб [PERSON] , [INFO] , не виявлено, що підтверджується листом Відділу державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) від 25.01.2020 року №320/21.14-113. Згідно даних Державного реєстру актів цивільного стану громадян актовий запис про шлюб [PERSON] , [INFO] , відсутній, що підтверджується листом Луганського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) від 30.03.2020 року №325/21.19-40. [INFO] [PERSON] помер у м. Сєвєродонецьку Луганської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Луганській області 28.08.2018 року. Частиною 1 ст. 293 ЦПК України встановлено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Частиною 2 ст. 3 СК України встановлено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Частиною 2 ст. 21 СК України встановлено, що проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Виходячи з норм СК України суд вважає, що сім`я складається з чоловіка та жінки, їхніх дітей (власних або прийомних) і здійснює свою життєдіяльність на основі спільного економічного, побутового, морально-психологічного укладу, взаємної відповідальності, виховання дітей. Таким чином, лише при підтвердженні належними достатніми доказами існування усіх вищезазначених притаманних сім`ї зв`язків між [PERSON] та [PERSON] в період з 01.01.2004 року по [INFO] та неперебування цих осіб в зареєстрованому шлюбі, може бути встановлений факт проживання сторін однією сім`єю як чоловіка та дружини. В судовому засіданні позивач [PERSON] суду пояснила, що проживала спільно з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1999 року по день його смерті, мала з ним спільний побут, спільний бюджет взаємні права та обов`язки. При чому до 2015 року вони проживали в м. Кадіївка в належній їй квартирі, а під час тимчасової окупації міста переїхали до м. Сєвєродонецька, де фактично проживали разом в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] . Зазначені пояснення позивача були підтверджені, крім письмових доказів по справі, також свідченнями свідків [PERSON] та [PERSON] , які тривалий час добре знають [PERSON] та обставини її особистого життя. Так, зазначені свідки підтвердили, що [PERSON] дійсно жила з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по [INFO]. Вони сприймали їх, як чоловіка та дружину, оскільки вони були пов`язані взаємним побутом, проживали разом з дітьми, вели спільне господарство та спільно несли витрати на своє проживання. [PERSON] здійснювала догляд за хворим [PERSON] , а після його смерті займалась його похованням. Між [PERSON] та [PERSON] існували взаємні права та обов`язки, характерні для членів однієї родини, через що у них не було сумнівів, що це чоловік та дружина. В судовому засіданні представник третьої особи заперечувала проти задоволення вимог про встановлення факту проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки вони постійно сумісно не проживали у зв`язку з реєстрацією в різних місцях. Суд відзначає, що дійсно [PERSON] та [PERSON] , як внутрішньо переміщені особи, були зареєстровані в м. Сєвєродонецьку за різними адресами. При цьому суд не вважає цю обставину беззаперечним доказом того, що зазначені особи не проживали разом однією сім`єю, оскільки зі свідчень свідків та пояснень позивача в судовому засіданні було встановлено, що фактично [PERSON] та [PERSON] мешкали в [ADDRESS] . Аналізуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту її проживання з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по [INFO] підлягають задоволенню, оскільки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні належними та достовірними доказами. При цьому представником третьої особи не було надано достатніх доказів на спростування зазначеного висновку суду. Водночас суд враховує визнання позовних вимог в цій частині представником відповідача, яке не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб. Стосовно позовних вимог позивача про визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини суд відзначає наступне. [INFO] [PERSON] помер у м. Сєвєродонецьку Луганської області, Частиною першою ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про судову практику у справах про спадкування» України від 30.05.2008 року №7, вирішуючи питання про визначення додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом було встановлено, що [PERSON] дійсно жила з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.01.2004 року по [INFO], тобто по день його смерті. Позивач звернулась до Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори з листом від 19.12.2018 року, на яке отримала пояснення нотаріуса щодо того, що для одержання права на спадкування після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , їй необхідно встановлення юридичних фактів щодо проживання однією сім`єю з померлим та на час відкриття спадщини має пройти принаймні 5 років, протягом яких спадкоємець проживав зі спадкодавцем однією сім`єю (лист державного нотаріуса від 11.01.2019 року №08/08/01-16). Таким чином, з аналізу листа державного нотаріуса від 11.01.2019 року №08/08/01-16 вбачається, що позивачу не було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] через пропуск нею строку для подання заяви для прийняття спадщини. Причиною неможливості реалізувати нею свої спадкові права стала відсутність юридичного факту, встановленого судовим рішенням, проживання однією сім`єю зі спадкодавцем протягом п`яти років до дня відкриття спадщини. Зазначене свідчить про те, що права позивача, як спадкоємця після смерті [PERSON] , не були порушені через пропуск нею строку для подання заяви для прийняття спадщини, оскільки нотаріус з цих підстав не відмовив позивачу у вчиненні відповідної нотаріальної дії. Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Частиною 1 ст. 4 ЦПК України встановлено також, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Зазначені приписи ЦПК України узгоджуються з нормами ч.1 ст. 15 ЦК України відповідно до яких кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Таким чином, захисту в судовому порядку підлягає тільки порушене право. Оскільки права позивача щодо прийняття нею спадщини через пропуск встановленого ч. 1 ст. 1270 ЦК України строку, порушені не були, то у суду відсутні підстави для задоволення позовних вимог в цій частині, оскільки захист прав на майбутнє не допускається. При цьому суд відповідно до приписів ч.4 ст.206 ЦПК України не прийняв визнання позову представником відповідача в цій частині, оскільки таке визнання суперечить вищенаведеним нормам права, хоча і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 141, 142 ЦПК України враховуючи визнання до початку розгляду справи по суті представником відповідача позовних вимог, які були задоволені, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 384,20 грн., судовий збір в розмірі 384,20 грн. підлягає поверненню позивачу з державного бюджету. Решта судових витрат позивачу за рахунок відповідача не відшкодовується, оскільки судом позовні вимоги задовлено частково.

Outcome: partial