Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить зобовязати відповідачку спростувати поширені нею 12-19 вересня 2013 року неправдиві відомості про те, що нібито позивачка має венеричне захворювання та є повією і через це її необхідно звільнити з роботи. Крім того, позивачка просить визнати вказані відомості недостовірними, зобовязати відповідачку вибачитись перед нею у присутності свідків і стягнути з неї 20 000 грн. моральної шкоди та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилалась на те, що протягом вересня 2013 року, зокрема, 12.09.2013 року, 13.09.2013 року та 19.09.2013 року, відповідачка прилюдно, безпідставно розповсюдила стосовно неї неправдиві відомості про наявність венеричної хвороби, її розповсюдження та аморальну поведінку [PERSON], [PERSON] [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з метою їх переконання в цьому та подальшого її звільнення з посади виховательки у дитячому садку, внаслідок чого було принижено її честь, гідність та ділову репутацію та заподіяно значну моральну шкоду у вигляді фізичних та душевних страждань, викликаних розповсюджуванням цих неправдивих відомостей . Відповідачка [PERSON] позовні вимоги [PERSON] повністю не визнала, звернулась до суду із зустрічним позовом з аналогічними вимогами, посилаючись на те, що остання спотворює обставини; конфлікт між ними виник зовсім з іншої причини, внаслідок неналежного виконання [PERSON] своїх посадових обов»зків як виховательки дітей. Вона дійсно зверталась на прийом до завідуючої дитячим садком зі скаргами з цього приводу, разом з іншими батьками у міський Відділ освіти, прокуратури м. Нова Каховка, кореспондентів телевізійних каналів, депутатів та комісії з прав дитини громадської ради при виконавчому комітеті Новокаховської міської ради, але образливих відомостей, вказаних у первісному позові, не розповсюджувала. Посилаючись на те, що своїм зверненням до суду [PERSON] заподіяла їй також моральну шкоду в сумі 20 000 грн., оскільки виклала в ньому неправдиві обставини, що негативно вплинуло на її авторитет серед оточуючих, [PERSON] просила визнати ці відомості недостовірними, зобов»язати відповідачку вибачитись перед нею та задовольнити її вимоги щодо відшкодування моральної шкоди, а в первісному позові відмовити. В судовому засіданні сторони та їх представники вимоги своїх позовів підтримали з тих же підстав і не визнали вимоги один одного повністю. [PERSON] також доповнила, що неправомірні дії відповідачки, які виявилися у розповсюдженні щодо неї наклепу та образ, негативно позначилися на її стані здоров'я та душевному стані. Вона і до цього часу морально-пригнічена, їй соромно виходити на вулицю, спілкуватися із односельцями, які завжди знали її як порядну людину, та виправдовуватися перед ними. Суд, заслухавши сторони, їх представників, свідків, дослідивши матеріали справи, висновок проведеної по справі судово-психологічної експертизи, вважає, що вимоги первісного позову слід задовольнити частково, оскільки факт поширення [PERSON] недостовірної та негативної інформації, яка принижує честь та гідність позивачки [PERSON], а також завдає їй моральної шкоди знайшов своє підтвердження, а у задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити за його безпідставністю та необгрунтованістю. Відповідно до ст.ст. 3, 28 Конституції України людина, її честь і гідність, визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може бути підданий поводженню, що принижує його гідність. Такі ж права, передбачені й ст. 297 ЦК України, яка, крім того, передбачає право особи на звернення до суду за захистом її честі та гідності. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (ст.34). Разом з тим, відповідно до ст. 69 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь та ділову репутацію ( п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» від 27.02.2009 року) Згідно роз»яснень, викладених у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» № 1 від 27.02.2009 року, недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Стаття 22 ЦК України передбачає, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Моральна шкода полягає зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї та відшкодовується грішми, розмір яких визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізувати, ступеня вини особи, яка завдала моральну шкоду, якщо вина є підставою для відшкодування шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 23 ЦК України моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Судом встановлено, що позивачка за первісним позовом [PERSON] є вихователькою групи дитячого садку « Калинка» в с. Райське Новокаховської міськради, яку відвідує донька відповідачки [PERSON] Остання, разом з кількома іншими батьками цієї групи, невдоволені роботою [PERSON], а тому протягом тривалого часу звертаються зі скаргами до різних установ, зокрема, з приводу паління виховательки на території дитячого садку, застосування нею недопустимих покарань до дітей, неналежного нагляду за ними, її аморальної поведінки, за що вимагають її звільнення з роботи. В судовому засіданні свідок [PERSON], яка є завідуючою д/с «Калинка», показала, що 12.09.2013 року до неї на особистий прийом прийшла [PERSON] та повідомила, що чула від одного з таксистів, що [PERSON] надає послуги інтимного характеру, хворіє сифілісом, заразила ним його знайомого, а тому її слід звільнити з роботи. При цьому [PERSON] також зазначила, що розповість про це всім батькам дітей в групі та своїм знайомим. Зміст цієї розмови вона довела до відома виховательки, запропонувавши їй, щоб запобігти цим чуткам, пройти медичне обстеження, на що [PERSON] погодилась та невдовзі надала довідку лікаря про відсутність у неї будь-яких венеричних захворювань. Розповсюджені [PERSON] відомості дуже позначились на позивачці, вона сильно хвилювалась, засмучувалась з цього приводу, постійно плакала, переживала, змарніла та схудла. Також, розмова на особистому прийомі стала надбанням громадськості, її зміст чули інші співробітники дитячого садку, обговорювали і в колективі і на зборах з батьками, деякі вірили цим чуткам, що теж дуже негативно відобразилось на самопочутті та психологічній рівновазі [PERSON] Вищенаведені пояснення свідка [PERSON] об»єктивно підтверджуються дослідженим судом журналом прийому громадян з особистих питань завідувачем я/с «Калинка» (а.с. 114), в якому наявний запис про звернення 12.09.2013 року [PERSON] з приводу морального обліку вихователя [PERSON], на що було вирішено обговорити це питання на зборах у жовтні-місяці, а останній рекомендовано пройти медичне обстеження. Свідок [PERSON] підтвердила суду, що дійсно 12.09.2013 року вона та інші працівники д/с «Калинка» чула розмову на прийомі громадян завідуючої [PERSON] з [PERSON], в ході якої остання повідомила, що вихователька [PERSON] займається проституцією, має венеричне захворювання. Після цього прийому вже особисто їй [PERSON] розповіла те ж саме, а потім розповсюдила ці відомості по всьому селу, що дуже вплинуло на позивачку, яка стала соромитись оточуючих, плакала, переживала, вимушена була виправдовуватись перед оточуючими медичною довідкою з негативними результатами аналізів на цю хворобу. Свідок [PERSON] в с удовому засіданні пояснила, що 19.09.2013 року [PERSON] в присутності ще однієї матері дівчинки, яка відвідує д/с «Калинка», [PERSON], розповіла їй, що вихователька [PERSON] працює повією та хвора на сифіліс, але придбала за гроші медичну довідку про протилежне. Такі ж показання надала суду і свідок [PERSON], пояснивши, що їй ці відомості були розповсюджені [PERSON] 12.09.2013 року. Аналогічні показання надав суду і свідок [PERSON], додавши, що негативні відомості про [PERSON] були повідомлені йому [PERSON], теж 12.09.2013 року, в присутності її чоловіка. Питання наявності у [PERSON] венеричної хвороби також обговорювалось на загальних зборах в дитячому садку «Калинка», де завідуюча довела всім до відома, що вихователька пройшла відповідне медичне обстеження і надала довідку про відсутність у неї хвороби. При цьому публічне обговорювання викликало у позивачки численні емоції, вона соромилась, дуже плакала, дійшло, навіть, до істерики. Він же особисто чуткам про хворобу [PERSON] не повірив, але були і такі батьки дітей в садочку, яких [PERSON] переконала у правдивості цих відомостей. Про те, що ці ж самі обставини про [PERSON], але вже 13.09.2013 року, їй повідомила саме [PERSON] пояснила суду і свідок [PERSON], а свідки з боку відповідачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитана у якості свідка представник [PERSON] - [PERSON] підтвердили в суді, що на зборах в дитячому садку дійсно піднімалось питання про наявність венеричного захворювання у [PERSON], при цьому завідуюча повідомила про наявність відповідної заяви від батьків та про те, що ці факти не підтвердилися. Покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що [PERSON] не розповсюджувала відомостей про аморальну поведінку та венеричну хворобу [PERSON] суд до уваги не приймає, оскільки [PERSON] є чоловіком відповідачки, [PERSON] - її подругою, а тому, звісно, вони бажають їй допомогти, а також тому, що всі ці свідки не були присутніми при всіх розмовах [PERSON] з оточуючими, а тому не можуть знати достовірно та з достатньою повнотою увесь їх зміст, їх покази протирічать протилежним показам інших свідків у справі, які суд вважає достовірними та правдивими, оскільки вони узгоджуються між собою по суті, в деталях та є послідовними і неупередженими. Доводи свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] про те, що саме від завідуючої [PERSON], а не від [PERSON] вони почули про заяву матері одного з дітей щодо наявності у виховательки [PERSON] венеричної хвороби суд також не може прийняти в якості доказів відсутності вини відповідачки, оскільки те, що саме [PERSON] зробила таку заяву підтверджується іншими, об»єктивними доказами по справі, наведеними вище. Таким чином, судом встановлено, що у другу декаду вересня 2013 року [PERSON] розповсюджувала серед односельців чутки щодо аморальної поведінки [PERSON], наявності у неї венеричного захворювання, зараження ним інших осіб. Дані обставини підтверджені в судовому засіданні вищенаведеними доказами. Розповсюджені [PERSON] чутки не відповідають дійсності і порочать честь та гідність позивачки, містять наклеп та образи. На спростування вказаних відомостей [PERSON] змушена була пройти медичний огляд, що підтверджується її особовою медичною книжкою, в якій від 18.09.2013 р. зроблено запис лікаря-дерматовенеролога щодо відсутності будь-яких захворювань, на обліку з цього приводу у Центральній міській лікарні м. Нова Каховка вона не перебуває. Доказів протилежного [PERSON] суду не представлено. З медичної карки [PERSON] вбачається, що 11.10.2013 року та 25.10.2013 року вона зверталась на амбулаторний прийом до лікаря-невропатолога, їй був рекомендований амбулаторний курс лікування та поставлено діагноз: «післяструсовий антено-неврастенічний синдром, порушення сну» Згідно із висновком судово-психологічної експертизи, проведеної по справі, [PERSON] внаслідок досліджуваних по справі обставин перенесла легко виявлений невротичний стан, що супроводжувався порушенням настрою, негативними переживаннями, відчуттям принизливості, погіршенням соціальних взаємовідносин, порушенням сну, апетиту, працездатності. З огляду на викладене, враховуючи, що факти висловлювання відповідачкою на адресу позивачки наклепу, образ, приниження 12-19 вересня 2013 року знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд дійшов висновку, що вимоги про визнання їх недостовірними, такими, що принижують її честь та гідність і підлягають спростуванню є обґрунтованими. Виходячи з встановлених в ході розгляду справи обставин, суд вважає, що діями відповідачки була заподіяна моральна шкода позивачу, оскільки порушені її особисті немайнові права, зокрема, право на повагу гідності і честі, установлені Конституцією України. Неправдиві відомості, розповсюджені [PERSON] про [PERSON], стали відомі родичам, друзям, колегам по роботі, односельцям останньої, що потягло її психологічні страждання, викликало душевний дискомфорт, незручності у повсякденному житті та стосунках з оточуючими, погіршення стану здоров»я. Зважаючи на те, що висновок експерта, згідно з яким мінімальний розмір суми відшкодування моральної шкоди [PERSON] становить 6092 грн., переважного значення, порівняно з іншими доказами, для суду не має, з урахуванням вимог розумності, добросовісності та справедливості, вважає за можливе стягнути на її користь з [PERSON] 3 000 грн., оскільки саме така сума є співмірною із заподіяною моральною шкодою, задовольнивши таким чином вимоги позову в цій частині частково. Суд відмовляє позивачці [PERSON] в задоволенні вимог в частині зобов'язання відповідачки вибачитись у присутності свідків, оскільки, відповідно до п.26 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», суд не вправі зобовязувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 227 ЦК України. В зв»язку із задоволенням вимог первісного позову зустрічний позов задоволенню не підлягає. Крім того, слід зазначити, що вимоги останнього [PERSON] обґрунтувала неправомірним з її точки зору зверненням [PERSON] до суду, а ці обставини не можуть бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Звернення до суду було викликано наміром позивачки захистити свої права, свободи та законні інтереси, інформація викладена в її позові, була визначена його підставою і стосувалася його предмета (п. 16, 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи») На підставі ст.ст. 23, 269, 275, 277, 280, 297, 299 ЦК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02. 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи»,

Outcome: partial