Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд поділити спільне майно з відповідачем, визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 14 червня 1997 року. Від даного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Під час шлюбу вони з відповідачем придбали квартиру [ADDRESS], яка оформлена на відповідача. Враховуючи, що угоди про поділ спільного майна ними не досягнуто просила на підставі ст.ст.. 69, 70, 71 СК України поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину за кожним квартири [ADDRESS]. В судове засідання позивач не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не зявився, був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи. Ухвалою суду встановлений заочний розгляд справи. В звязку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 14 червня 1997 року між сторонами було зареєстровано шлюб, від якого сторони мають неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. 04 листопада 2002 року між [PERSON], [PERSON], як продавцями та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Зазначена квартира була придбана за спільні кошти сторін, в шлюбі сторони дбали про матеріальне забезпечення сім'ї та дбали про спільне майно, не витрачали його на шкоду інтересам сім'ї, що не заперечується сторонами, а тому, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що квартира [ADDRESS] являється спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За таких обставин, суд вважає, що не буде помилкою визнання ідеальних часток подружжя в спільному майні без його реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності і приходить до висновку, що за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину спірної квартири, залишивши іншу ? частину вказаної квартири у власності відповідача. На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі задоволених вимог, а саме в розмірі 275,60 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved