Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованого за адресою: [ADDRESS] На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона має у власності будинок, який знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 06 квітня 2010 року позивач надала згоду на реєстрацію місця проживання у її будинку [PERSON]. з якою планував зареєструвати шлюб син позивача [PERSON] 09 квітня 2010 року шлюб між [PERSON] та сином позивача [PERSON] було зареєстровано. З дня реєстрації місця проживання відповідач не проживала за вказаною адресою, а фактично проживала в м. Первомайськ Харківської області разом з чоловіком [PERSON], її сином [PERSON] та їх спільним сином [PERSON] На даний час подружжя збирається розлучатись. Позивач неодноразово прохала відповідача знятись з державної реєстрації, але остання у добровільному порядку не має наміру цього робити. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, підтвердила обставини викладені в позовній заяві та просила позов задовольнити. Також просила розглядати справу за відсутності відповідача та прийняти по справі заочне рішення (а.с.64). Відповідач [PERSON] двічі в судові засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, судову повістку отримано (а.с.61). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280-281, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до вимог ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоров'я чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON] згідно свідоцтва про право власності на житловий будинок з надвірними будівлями (а.с.04), є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. [ADDRESS] Харківської області, що також вбачається з домової книги для прописки громадян, проживаючих в [ADDRESS] Харківської області (а.с.05-13) та технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок [ADDRESS] (а.с.14-19). Відповідно до рішення 5 сесії 7 скликання від 16 лютого 2016 року за № 72-7 Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області та додатку до рішення, вул. [ADDRESS] була перейменована на нове найменування, а саме: «[ADDRESS]» (а.с.26). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Великобурлуцької селищної ради Великобурлуцького району Харківської області від 06 лютого 2018 року за вих. № 3580, в зазначеному будинку зареєстровані: позивач, онука - [PERSON], онук - [PERSON], син - [PERSON], син - [PERSON], невістка - [PERSON], онук - [PERSON], онук - [PERSON] (а.с.21). Згідно свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] 09 квітня 2010 року зареєстрували шлюб про що в Книзі реєстрації шлюбів 09 квітня 2010 року зроблено відповідний актовий запис № 06. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище «[PERSON]». (а.с.20). Суд приходить до висновку, що відповідача було зареєстровано в будинку позивача як члена сім'ї, оскільки вона є невісткою позивача. За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України в Харківській області [PERSON] дійсно зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.29). Відповідно до актів - обстеження від 07 грудня 2017 року, 05 лютого 2018 року при обстеженні будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, але фактично [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2010 року і на теперішній час за даною адресою не проживають (а.с.22,49), що також підтвердили, допитані в судовому засіданні, свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ст.191 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно ст.72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що [PERSON] втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS] у зв'язку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Згідно п.14 «Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб», затвердженого постановою КМ України № 36 від 16.01.2003 p., зняття з реєстраційного обліку здійснюється також на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [INFO] такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття її з реєстраційного обліку житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] Приймаючи до уваги предмет даного спору, наслідки його розгляду судом, суд вважає за необхідне застосувати положення частини другої статті 141 ЦПК України. Так, у разі задоволення позову судові витрати покладаються на відповідача. Позивачем при подачі позову до суду сплачено судовий збір в сумі 640 грн. 00 коп. (а.с.02), який підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача, оскільки рішення ухвалено на її користь.

Outcome: approved