Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В позові зазначила, що 04 серпня 2006 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб у Білоцерківському міськрайонному відділі державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис № 871. Від шлюбу мають повнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою. Шлюбні відносини припинені з січня 2018 року у звязку з втратою почуття взаємної любові, різних поглядів на спільне життя та сімейні відносини, несумісності характерів. Відповідач систематично зловживав спиртними напоями, регулярно влаштовував сварки та скандали на очах малолітньої дитини. Починаючи з січня 2018 року сторони разом не проживають, шлюб носить формальний характер. Вважає примирення недоцільним, оскільки вжиті спроби поновити шлюбні відносини результату не дали. Просить шлюб розірвати, стягнути на її користь судові витрати в сумі 704,80 грн. Спір про розподіл сумісного майна подружжя між сторонами відсутній. До початку судового засідання позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності на своїх позовних вимогах наполягає, просить шлюб розірвати. Відповідач до початку судового засідання подав суду письмовий відзив на позов, в якому просить проводити розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає, проти розірвання шлюбу не заперечує, примирення не прагне. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 04 серпня 2016 року у Білоцерківському міськрайонному відділі державної РАЦС Головного територіального управління юстиції у Київської області, актовий запис № 871 (а.с.10). Від шлюбу мають повнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO], який проживає з позивачкою (а.с.11,12,13). Спільне життя між подружжям не склалося через втрату почуття взаємної любові та різних поглядів на сімейне життя та сімейні відносини. Шлюбні відносини між сторонами припинені з січня 2018 року, на даний момент сторони разом не проживають, шлюб носить формальний характер, примирення не прагнуть. Позивачка наполягає на розірванні шлюбу, що говорить про її стійке волевиявлення на припинення сімейних відносин. Відповідач позов визнає, також просить шлюб розірвати, на примиренні не наполягає. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що їх сімю зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у звязку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати в сумі 704,80 грн.

Outcome: approved