Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог: Товарна біржа «Кіровоградська біржа нерухомості», і просила суд визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10.06.1998 року сторонами укладено на товарній біржі договір купівлі-продажу квартири, який не посвідчено нотаріально, що позбавляє позивача можливості реалізувати своє право власності. Представник позивача [PERSON] у судове засідання не з`явилась, проте надала суду заяву в якій підтримала позовні вимоги та просив їх задовольнити, а розгляд справи провести без її участі (а.с.7, 75). Відповідачі у судове засідання не з`явились, проте надали суду кожен окремо заяви про визнання позовних вимог і просили розглядати справу без їх участі (а.с.70-72). Третя особа Товарна біржа «Кіровоградська біржа нерухомості» свого представника до суду не направили, повідомлені про дату, час і місце судового засідання в установленому законом порядку, причину неявки суду не повідомили, будь-яких заяв, клопотань, пояснень не подали (а.с.56, 65, 68). Дослідивши письмові матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що 10.06.1998 року [PERSON] укладено договір купівлі-продажу з [PERSON] та [PERSON] , який також діє, як законний представник неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , згідно якого придбано квартиру за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований на товарній біржі «Кіровоградська біржа нерухомості» та Кіровоградському ООБТІ (а.с.5). Довідка №53272 від 13.06.2019 року, видана Кіровоградським ООБТІ, свідчить, що квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.77). Інформаційна довідка з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №166727750 від 15.05.2019 року свідчить, що будь-які відомості щодо квартири за адресою: [ADDRESS] , відсутні (а.с.51). Листом №144/02-17 від 13.06.2019 року приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Сотник Н.Л. роз`яснено, що договір купівлі-продажу від 10.06.1998 року, який укладено сторонами на товарній біржі, нотаріально не посвідчений, а тому не може бути прийнятий нотаріусом, як документ, що посвідчує право власності на квартиру, оскільки не відповідає вимогам законодавства (а.с.76). Відповідно ст.227 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів. Згідно ст.47 ЦК УРСР (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Статтею 15 Закону України «Про товарну біржу» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) від 10.12.1991 року було передбачено, що угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Згідно ст.3 ч.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов`язкової реєстрації. Відповідно ст.220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Аналіз викладених норм свідчить, що якщо правочин повністю або частково виконаний однією зі сторін, а інша ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд відповідно до вимог ст.47 ЦК УРСР і ст.220 ч.2 ЦК України за вимогою сторони, що виконала правочин (або її правонаступника), може визнати його дійсним. Таким чином, проаналізувавши у сукупності наведені вище положення закону та матеріали справи вбачається, що сторонами повністю виконано умови договору купівлі-продажу від 10.06.1998 року та відсутні будь-які докази, що свідчать про ухилення відповідачів від його нотаріального посвідчення. Більше того, відповідачі надали суду письмові заяви про визнання позову та відсутність будь-яких заперечень щодо укладеного договору. За таких обставин, суд вважає, що відсутні передбачені ст.47 ЦК УРСР і ст.220 ч.2 ЦК України правові підстави для визнання договору купівлі-продажу від 10.06.1998 року дійсним. Крім цього, матеріали справи свідчать, що договір купівлі-продажу від 10.06.1998 року було укладено сторонами відповідно до вимог чинного на момент укладення договору законодавства, а тому після його укладення Кіровоградським ООБТІ проведено реєстрацію права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , за [PERSON] , що підтверджено відміткою на договорі та відповідною довідкою Кіровоградського ООБТІ, які надано стороною позивача. Реєстрація права власності згідно Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року позивачем не проводилась та будь-які докази, що свідчать про не можливість реєстрації права власності суду не надано. В якості доказу суду надано лист №144/02-17 від 13.06.2019 року, яким приватним нотаріусом Кропивницького міського нотаріального округу Сотник Н.Л. надано роз`яснення позивачу, що договір купівлі-продажу від 10.06.1998 року, який укладено сторонами на товарній біржі, нотаріально не посвідчений, а тому не може бути прийнятий нотаріусом, як документ, що посвідчує право власності на квартиру, оскільки не відповідає вимогам законодавства, проте вказаний лист суд оцінює критично, оскільки він суперечить наведеним вище нормам чинного законодавства, виходячи з яких договір, який укладено сторонами, відповідає вимогам законодавства, що діяли на момент його укладення. Будь-які докази про невизнання права власності позивача на квартиру придбану за договором купівлі-продажу від 10.06.1998 року суду не надано. Таким чином, зваживши у сукупності наведені вище обставини суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати понесені позивачами не підлягають стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги залишено без задоволення, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України.

Outcome: dismissed