Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на оформлення документів на неповнолітню дитину для тимчасового виїзду за кордон та надання дозволу неповнолітній дитині на виїзд з України без згоди та супроводу батька. Свої вимоги обгрунтовує тим, що вони з відповідачем мають спільну дитину [PERSON], [INFO], який проживає з нею, перебуває на її повному утриманні, так як відповідач нерегулярно сплачує аліменти на утримання дитини за рішенням суду. Позивачка має можливість для відпочинку дитини за кордоном. Але в звязку з тим, що [PERSON] добровільно не надає нотаріально посвідченої згоди на тимчасовий виїзд дитини за кордон у супроводі матері, [PERSON] змушена була звернутись до суду із вищезазначеним позовом. Під час розгляду справи по суті позивач уточнила позовні вимоги, вказавши терміни виїзду та перебування дитини за кордоном. У судове засідання представник позивача [PERSON] та позивач [PERSON] не з`явились, представник позивача [PERSON] направив до суду письмову заяву, в якій ствердив позовні вимоги, наполягав на їх задоволенні, просив справу розглядати за відсутності позивача та представника. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, представник відповідача [PERSON] направив до суду письмову заяву, в якій проти задоволення уточнених позовних вимог [PERSON] відповідач та його представник не заперечують, просив справу розглядати за відсутності відповідача та представника. Представник третьої особи служби у справах дітей Золотоніського міськвиконкому [PERSON] у судове засідання не з`явились, направивши до суду письмову заяву, в якій підтримала позовні вимоги [PERSON], оскільки вони повністю відповідають інтересам дитини. Так як у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, суд, враховуючи їх письмові клопотання, розглядає справу за відсутності осіб, що беруть участь у справі. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ч. 2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та у їхньому супроводі, або у супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно з ч. 2 ст. 4 Закону України Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадянами України, за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії І-СР № 086714, виданого 31.03.2009 року) батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області по справі № 2-669/2001/2306 від 19 травня 2011 року [PERSON] після розлучення змінила своє прізвище на Побиванець. Підпунктом 2 пункту 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 (у редакції постанови від 25 серпня 2010 року № 724) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій (оригіналів) рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до п. 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 (у редакції постанови КМУ від 24.03.2004 року № 380), оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Конвенцією Про права дитини (ч. 1 ст. 3), ратифікованою постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється, як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків, і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. На суспільстві і на органах публічної влади повинен лежати обов'язок здійснювати особливе піклування про дітей, що не мають сім'ї, і про дітей, що не мають достатніх засобів для існування. Бажано, щоб багатодітним сім'ям надавалась державна або інша допомога на утримання дітей. Відповідно до ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Статтею 11 Закону України Про охорону дитинства наголошено, щз предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Стаття 8 Закону України Про охорону дитинства передбачає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, і культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 12 ЗУ Про охорону дитинства, ст. 59 Закону України Основи законодавства України про охорону здоров'я на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. У судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] має заборгованість по сплаті аліментів на утримання свого неповнолітнього сина [PERSON], не піклується належним чином про стан здоров'я сина, фізичний і моральний розвиток дитини, а тому невмотивовану відмову батька дитини дати згоду на тимчасовий виїзд дитини за кордон з метою духовного і морального розвитку та оздоровлення, суд розцінює як таку, що суперечить інтересам дитини. За таких обставин, суд, враховуючи інтереси дитини, погоджується з доводами позивача, її представника та представника третьої особи служби у справах дітей Золотоніського міськвиконкому і вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] Суд також вважає, що з відповідача на користь позивача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, що стверджуються квитанцією № 3 від 17.05.2016 року. На підставі зазначеного та

Outcome: approved