Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] ; третя особа: АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ) про відшкодування матеріальної шкоди. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 08.12.2020 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Chery Amulet A15 [NUMBER] , який належить їй (позивачці), та автомобіля Daewoo Lanos [NUMBER] під керуванням відповідача [PERSON] . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками. Відповідно до постанови Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 року по справі № 711/8639/20 винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON] . Про настання страхового випадку було повідомлено АТ «СГ «ТАС». Також, зазначає, що актом огляду транспортного засобу від 29.12.2020 року був встановлений перелік пошкоджень, отриманих автомобілем Chery Amulet A15 [NUMBER] в результаті дорожньо-транспортної пригоди. На підставі даних протоколів АТ «СГ «ТАС» складений страховий акт № 00998/34/921 від 13.01.2021 року та встановлено суму страхового відшкодування в розмірі 2 088 грн., яка була перерахована на її (позивачки) рахунок. Також відповідачем [PERSON] на її рахунок була перерахована сума франшизи в розмірі 1 500 грн. Однак, відповідно до рахунка-фактури № СФ-0000006 від 05.01.2021 року, вартість ремонту пошкодженого автомобіля Chery Amulet A15 [NUMBER] складає 10 420 грн. Отже, нею (позивачкою) були понесені значно більші витрати на ремонт пошкодженого автомобіля, аніж отримані страхові відшкодування, а саме - 6 832 грн. Також зазначає, що при зверненні до АТ «СГ «ТАС» їй (позивачці) було повідомлено, що різниця вартості ремонту та страхових виплатах полягає у тому, що при розрахунку виплати враховується коефіцієнт фізичного зносу автомобіля, а при здійсненні ремонту деталі міняються на нові, а отже і різниця в понесених нею витратах підлягає стягненню саме з відповідача, як безпосереднього винуватця дорожньо-транспортної пригоди. А тому, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її (позивачки) користь в рахунок відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, - 6 832 грн. та судовий збір в сумі 908 грн. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 22.02.2021 року відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Сторонам встановлено строк для подачі заяв по суті справи. 05.04.2021 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом Манзар Т.В. подано до суду відзив на позов, в якому остання просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В обгрунтування відзиву вказує, що покладання обов`язку з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності. Разом з тим, відповідно до абзацу 2 пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. А як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] погодилась із страховою виплатою в сумі 2 088 грн., хоча чітко усвідомлювала те, що ліміт страхового відшкодування становить 130 000 грн. і претензій в межах страхового ліміту до страховика ПрАТ «СГ «ТАС» не пред`являла. Крім того, вказує, що наданий позивачкою рахунок-фактура № СФ 0000006 від 05.01.20221 року не може бути допустимим та належним доказом, оскільки із нього не зрозуміло ким він був виданий, а також він не містить визначення вартості ремонту пошкодженого транспортного засобу, з урахуванням вартості запасних частин, ремонтних робіт та фарбування, понесених останньою у сумі 6 832 грн. Разом з тим, відповідач вважає безпідставними доводи позивачки про завдання їй реальних (прямих) збитків із посиланням на ст. 22 ЦПК України, оскільки, звертаючись до суду з даним позовом, остання зазначає, що транспортний засіб відремонтований не був. 13.04.2021 року позивачкою [PERSON] до суду подано відповідь на відзив на позов, в якій вона вказує, що наданий нею рахунок-фактура від 05.01.2021 року № СФ - 0000006, виданий фізичною особою - підприємцем [PERSON] , основним видом діяльності якої є технічне обслуговування та ремонт автотранспортних засобів, містить інформацію, що стосується предмету спору, тому, він є належним доказом у даній справі. 21.09.2021 року позивачкою [PERSON] подані до суду додаткові пояснення до позовної заяви та наданих пояснень в судовому засіданні 29.06.2021 року. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити їх в повному обсязі з підстав викладених у позовній заяві, відповіді на відзив на позов та у додаткових поясненнях, наданих в судовому засіданні та у письмовому вигляді, а також на підставі наданих письмових доказів. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Манзар Т.В. просили відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, пославшись на факти та доводи, викладені у письмовому відзиві на позов. Разом з тим, просили суд вирішити питання щодо понесених відповідачем судових витрат по справі після ухвалення рішення по суті позовних вимог. Представник третьої особи - Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» - за довіреністю Харченко О.Д. в судове засідання не з`явився, попередньо надавши суду заяву від 13.12.2021 року з проханням про розгляд справи проводити без його участі. Суд, заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні встановлено, що 08.12.2020 року відповідач [PERSON] , керуючи автомобілем Daewoo Lanos державний реєстраційний номер [NUMBER] по вул. Надпільна, 289/1 в м. Черкаси, порушуючи вимоги п.п. 12.1, 13.1 Правил дорожнього руху України, не вибрав безпечної швидкості руху, не дотримався безпечної дистанції та скоїв зіткнення з автомобілем Chery Amulet A15, державний реєстраційний номер [NUMBER] , який зупинився попереду, внаслідок чого автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками, чим вчинив правопорушення, відповідальність за яке передбачена ст. 124 КУпАП. Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 18.12.2020 року по справі № 711/8639/20 винним в дорожньо-транспортній пригоді визнано відповідача [PERSON] та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі двадцяти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що дорівнює 340 грн. (а.с. 7-8). Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю «Chery Amulet A15», державний реєстраційний номер [NUMBER] , який на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить [PERSON] , були завдані механічні пошкодження та завдано матеріальних збитків. В судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу Daewoo Lanos [NUMBER] - відповідача [PERSON] згідно з Полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 18.03.2020 року № АО/5976456 була застрахована у АТ «СГ «ТАС» (приватне). Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю складав 260 000 грн.; за шкоду, заподіяну майну - 130 000 грн., а також передбачений розмір франшизи в сумі 1 500 грн. (а.с. 65). 29.12.2020 року [PERSON] повідомив АТ «СГ «ТАС» (приватне) про настання страхової події і, як вбачається із страхового акту АТ «СГ «ТАС» (приватне) № 00998/34/921 від 13.01.2021 року, визначено страхову суму для виплати в розмірі 2 088 грн. (а.с. 10, 43). 13.01.2021 року позивачка [PERSON] звернулась до АТ «СГ «ТАС» (приватне) із заявою № 0022 про страхове відшкодування, з якої вбачається, що позивачка [PERSON] погодилась із тим, що розмір страхового відшкодування складає 2 088 грн., про що свідчить її підпис у самій заяві (а.с. 44, 66), і, як вбачається з виписки по банківському картковому рахунку позивачки [PERSON] № [NUMBER] , 14.01.2021 року на її рахунок АТ «СГ «ТАС» були перераховані вказані вище кошти в розмірі 2 088 грн., а також 18.12.2020 року відповідачем [PERSON] позивачці [PERSON] в рахунок сплати франшизи були перераховані кошти в сумі 1 500 грн. (а.с. 11, 12). Звертаючись до суду з даним позовом, позивачка [PERSON] зазначає, що, відповідно до рахунку-фактури від 05.01.2021 року № СФ-0000006, в зв`язку з пошкодженням автомобіля, їй була завдана матеріальна шкода на суму вищу від страхового відшкодування, а саме в розмірі 10 420 грн. Тобто, різниця між виплаченими страховою компанією коштами і фактично завданою шкодою становить 6 832 грн., яку вона і просить стягнути із відповідача [PERSON] , як з винної в дорожньо-транспортній пригоді особи. Положеннями частини першої статті 1166 ЦК України передбачено, що шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою. Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» врегульовано відносини обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України. Статтею 3 вказаного Закону встановлено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (стаття 6 Закону № 1961-IV). Страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування (пункт 9.1 статті 9 Закону № 1961-IV). Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Відповідно до статті 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу, відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки. За змістом пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Відповідно до статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року у справі № 755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18) сформульовано висновок, про те, що відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Закону № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону № 1961-IV). За встановленими у цій справі обставинами потерпіла особа - позивачка [PERSON] погодилась з тим, що розмір страхового відшкодування складає 2 088 грн. з вирахуванням франшизи, про яку її було повідомлено, тому експертиза (оцінка) для визначення розміру шкоди до здійснення страхового відшкодування не проводилася, оскільки потерпіла на цьому не наполягала. Такі дії потерпілої особи та страховика відповідають положенням пункту 36.2 статті 36 Закону № 1961-IV, в силу якої, страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи, якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна. Виплата страхового відшкодування у розмірі, визначеному домовленістю між потерпілим та страховиком, якщо він менше страхової суми (ліміту відповідальності), не створює обов`язку для заподіювача шкоди, який застрахував свою відповідальність відповідно до вимог Закону № 1961-IV, відшкодувати різницю між розміром такого відшкодування та реальним розміром шкоди, заподіяної потерпілому на підставі статті 1194 ЦК України, якщо заподіювач шкоди доведе, що розмір страхового відшкодування, визначений за домовленістю між потерпілим та страховиком, є меншим, ніж розмір оціненої шкоди, яка підлягала виплаті страховою компанією відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі. Укладаючи договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, особа розраховує на те, що у разі настання страхового випадку її майнові інтереси будуть захищені шляхом здійснення страховою організацією виплати на користь потерпілої особи у межах страхових сум (ліміту відповідальності), визначених таким договором. Таким чином, якщо розмір страхового відшкодування визначений без проведення експертизи за згодою страховика та потерпілого, і такий розмір страхового відшкодування не перевищує ліміту відповідальності страховика, то при вирішені спору, за позовом потерпілого у ДТП до винуватця про відшкодування шкоди, на підставі статті 1194 ЦК України у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої шкоди, підлягає встановленню: загальний розмір заподіяної шкоди внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи; розмір оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, яка підлягала відшкодуванню страховиком відповідно до вимог Закону № 1961-IV; чи покриває ліміт відповідальності, встановлений договором про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів розмір шкоди, яка підлягає відшкодуванню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV. Обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування, яка підлягала визначенню відповідно до пунктів 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV, тобто розміром оціненої шкоди, заподіяної внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, а не визначеної за домовленістю між потерпілим та страховиком. Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 06.10.2021 року у справі №362/3043/18 (провадження № 61-13063св20). В даном у випадку розмір страхового відшкодування, який визначений за домовленістю між [PERSON] та Страховиком (АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ АТ «СГ «ТАС» (ПРИВАТНЕ)), складає 2 088 грн., і він не перевищує ліміт відповідальності Страховика. А сам фактичний розмір завданої шкоди та сума страхового відшкодування, в порядку, передбаченому пунктом 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV не визначалися. Звертаючись до суду з даним позовом позивачка посилається на рахунок-фактуру №СФ-0000006 від 05.01.2021 року, складену 05.01.2021 року СПД ФО [PERSON] , згідно якої вартість ремонту пошкодженого автомобіля Chery Amulet A15 [NUMBER] складає 10 420 грн., та зазначає що відповідач зобов`язаний відшкодувати їй 6 832 грн., тобто різницю між вартістю ремонту (10 420 грн.) страховим відшкодуванням (2 088 грн.) та франшизою (1 500 грн.). Однак в матеріалах справи відсутні докази про повідомлення відповідача про проведення огляду пошкодженого автомобіля та встановлення вартості збитків. Тому, суд вважає зазначений рахунок-фактуру недопустимим доказом вартості ремонту та майнової шкоди, завданої внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди. Інших доказів позивачкою суду не надано, остання обмежилася лише власними поясненнями та вищевказаним рахунком-фактурою. Клопотання представника позивачки про призначення у справі судової товарознавчої експертизи було заявлене в судовому засіданні в усному порядку вже під час розгляду справи по суті та після надання своїх пояснень обома сторонами, незважаючи на те, що відповідач у відзиві від 05.04.2021 року на позовну заяву вказував на недоведеність позивачкою своїх позовних вимог належними та допустимими доказами, в тому числі вказував і на неналежність такого доказу, як рахунок-фактура №СФ-0000006 від 05.01.2021 року, на що в своїй відповіді від 13.04.2021 року на відзив позивачка [PERSON] лише зазначила, що рахунок-фактура є належним доказом та не просила призначити відповідну експертизу. Крім того, вищезгадане клопотання представника позивачки було заявлене тільки в усному порядку. При цьому, останній, заявляючи таке клопотання, і не вказував, які саме питання необхідно поставити на вирішення експерта та якій конкретно експертній установі необхідно призначити таку експертизу, тому зазначене клопотання було залишене без розгляду. При цьому, суд зазначає, що в силу ст.ст. 12, 81 ЦПК України, саме на позивача покладається обов`язок доказування своїх позовних вимог. Позивач повинен подати докази разом із поданням позовної заяви (ч. 2 ст. 83 ЦПК України). Вказане узгоджується з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 18.03.2020 року у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19) (пункт 81 зазначеної постанови): «Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18 (пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18)». Разом з тим, суд враховує і висновки, у постанові від 21.02.2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) про те, що право на відшкодування у повному обсязі різниці від реальної вартості понесених витрат на ремонт пошкодженого автомобіля і страхового відшкодування та франшизи за рахунок винної особи може виникнути у потерпілої особи лише у разі фактичного понесення таких затрат. В даному ж випадку, такі витрати позивачкою не були понесені. Згідно з частинами першою-третьою статті 12, частиною першою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до положень ст. ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України). Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування (ч. ч. 3, 4 ст. 77 ЦПК України). Крім того, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України). За таких підстав, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилалися позивачка - її представник, а також відповідач та його представник, як на підставу своїх вимог та заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи відповідні позиції Верховного Суду, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed