Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України про стягнення заборгованості по заробітній платі, допомоги по тимчасовій непрацездатності, премії, середнього заробітку за час затримки розрахунку. Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно з розпорядженням № 9-ЛС від 17.01.2011 року вона була прийнята на посаду виконуючого обов'язки голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України з випробувальним строком. Розпорядженням № 42-а від 12.04.2011 року вона була зарахована з 17.04.2011 року до штату відповідача на посаду виконуючого обов'язки голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України і з нею було укладено контракт на строк з 17.04.2011 року до 16.04.2012 року. В подальшому відповідачем було укладено з нею новий трудовий контракт № 4 від 17.04.2012 р. на строк з 17.04.2012 року до 31.12.2012 року. Розпорядженням відповідача № 174 - ЛС від 14.12.2012 року, з 14.12.2012 року до 31.12.2012 року призупинено її (позивача) повноваження у зв'язку з не обранням і 31.12.2012 року її звільнено з займаної посади за п. 2 ст. 36 Кодексу законів про працю України, у зв'язку з закінченням строку контракту. 28.12.2012 року вона пред’явила відповідачу вимогу про розрахунок. Разом з цим в порушення ч. 1 ст. 116 КЗпП України відповідач письмово не повідомив її про нараховані їй суми, та не здійснив їх виплату по теперішній час. Згідно з допискою до довідки про середню заробітну плату (дохід) № 29 від 11.01.2013 р., їй вже після звільнення, у січні 2013 року була нарахована заробітна плата у сумі 236,19 грн. за 4 робочі дні грудня 2012 року, а також лікарняні за період з 15.12.2012 року до 25.12.2012 року у сумі 425,76 грн. Згідно з листком непрацездатності серія ВАШ № 546252, виданим 15.12.2012 р., вона перебувала у денному стаціонарі КЗ «ЦПМСД міста Тореза амбулаторія № 2» з 15.12.2012 року до 25.12.2012 року, з 26.12.2012 року стала до роботи. 25.12.2012 року вона передала листок непрацездатності відповідачу по факсу, а 28.12.2012 року до бухгалтерії було передано його оригінал. На час подачі позовної заяви відповідачем їй не виплачено заробітну плату в сумі 236,19 грн., яка нарахована за 4 дні грудня 2012 року, лікарняні за період з 15.12.2012 року до 25.12.2012 року у сумі 425,76 грн. Відповідно до наданої відповідачем довідки про середню заробітну плату (дохід) № 29 від 11.01.2013 р., її середньоденна заробітна плата становить 47 грн. 51 коп. Кількість робочих днів за період з 01.01.2013 року до 31.10.2013 року складає 208 днів. Таким чином, відповідач повинен виплатити їй середній заробіток за весь час затримки у розмірі 9807 грн. 20 коп. За період роботи з 17.01.2011 року до 14.12.2012 року вона щоквартально перевиконувала поставлені перед нею планові завдання (загального і плану по членським внескам), проте на відміну від інших голів міських організацій за підсумками роботи за квартал, рік, вона жодного разу не була заохочена у 2012 році премією за наявності для цього підстав, зазначених в Положенні про преміювання. Позивачка просила стягнути з відповідача на її користь нараховану заробітну плату за 4 дні грудня 2012 року в сумі 236,19 грн.; лікарняні за період з 15.12.2012 року до 25.12.2012 року у сумі 425,76 грн.; середній заробіток у розмірі 9807 грн. 20 коп. - за весь час затримки виплати належних їй сум; невиплачену за 2012 рік премію 9а.с.1-4). 08.01.2014 року позивачка збільшила розмір позовних вимог, надавши письмову заяву, в якій просить суд стягнути з відповідача на її користь нараховану заробітну плату за 4 дні грудня 2012 року в сумі 236,19 грн.; лікарняні за період з 15.12.2012 року до 25.12.2012 року у сумі 372,54 грн.; середній заробіток у розмірі 14384 грн. 64 коп. - за весь час затримки виплати належних їй сум; невиплачену за 2012 рік премію та витрати на правову допомогу у сумі 2000 грн. (а.с.168-170). В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, дала пояснення, аналогічні викладеним у позові. Додатково пояснила, що згідно з розпорядженням від 12 грудня 2012 року відповідач переніс робочий день з понеділка 31 грудня 2012 року на суботу 29 грудня 2012 року. Таким чином, в останній робочий день дії контракту, яким є 29.12.2012 року, вона працювала. Оскільки 31 грудня 2012 року був вихідним днем, 28 грудня 2012 року вона передала відповідачу всі документи, штамп, печатку. В цей же день (28.12.2012 року) вона отримала трудову книжку. У відповідача був час для своєчасного нарахування їй допомоги за лікарняними та своєчасного проведення всіх виплат. Після 31.12.2012 року вона зверталась до відповідача з усними заявами про виплату заробітної плати та лікарняних. Положенням про преміювання голів МРО ТЧХ і співробітників Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України передбачено лише дві підстави, за наявності яких робітнику не виплачується премія, а саме: перебування працівника у щорічній відпустці та перебування на лікарняному. У всіх інших випадках відповідач повинен або виплатити їй премію, або позбавити її премії повністю або частково. Стягнення за порушення трудової і виконавчої дисципліни, за які працівники відповідача можуть бути позбавлені премії, до неї у 2012 році не застосовувались. Просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Представник позивача - [PERSON], підтримав заявлені позивачкою вимоги, вважає їх обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню. Представник відповідача - [PERSON], пояснила суду, що до 20 грудня 2012 року в бухгалтерію Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України надійшов табель обліку робочого часу [PERSON], в якому відзначено її робочі дні з 03.12.2012 року по 14.12.2012 року. З 17.12.2012 року і по 29.12.2012 року в цьому табелі [PERSON] було проставлено лікарняний, 30 та 31 грудня – вихідні дні. Розпорядженням № 174-ЛС від 14.12.2012 року повноваження в.о. голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України [PERSON] були зупинені до закінчення терміну контракту у зв’язку з не обранням на правлінні Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України. У пункті 2 зазначеного розпорядження було указано: звільнити [PERSON] 31.12.2012 року у зв’язку із закінченням строку контракту. 28.12.2012 року, відповідно до цього розпорядження та згідно поданого [PERSON] табеля, бухгалтерія відповідача провела з нею повний розрахунок. 28.12.2012 року до закінчення робочого часу [PERSON] подала у відділ кадрів лікарняний лист з 15.12.2012 року по 25.12.2012 року та надала додатковий табель, в якому було проставлено 4 робочих дні: 26,27,28,29 грудня. Для виплати заробітної плати за ці дні було необхідно перерахувати податки, але на момент подання табелю – 28.12.2012 року, перерахувати податки можливості не було, оскільки операційний час роботи з банком вже закінчився. Крім цього, лікарняні листи спочатку розглядаються комісією з соціального страхування, потім протоколи з лікарняними листами передаються для оплати в бухгалтерію. 29.12.2012 року [PERSON] не прибула за отриманням грошей і вимог про проведення розрахунку після 31.12.2012 року не пред’являла. 11.01.2013 року на телефонний запит від 04.01.2013 року [PERSON] було направлено поштою дві довідки: № 28 від 11.01.2013 року – для центра зайнятості, №29 від 11.01.2013 року – довідка-повідомлення про нараховану заробітну плату з липня 2012 року по грудень 2012 року з припискою про додатково нараховані суми, які [PERSON] повинна отримати в обласній організації. У квітні 2013 року у телефонному режимі [PERSON] було повідомлено про необхідність приїхати та отримати належні їй гроші або надати довіреність на їх отримання, але вона відмовилась розмовляти. [PERSON] за грошима не приїхала, не повідомила куди їх можливо перерахувати. Премія за роботу у 2012 році по обласній організації не нараховувалась і не виплачувалась нікому. У першому кварталі 2012 року витрати перевищили 20% валового доходу організації, у другому та третьому кварталі 2012 року в цілому по обласній організації не було економії фонду заробітної плати, у 4 кварталі 2012 року робота в.о. голови Торезької організації – [PERSON], на засіданні Правління – 14.12.212 року, була визнана незадовільною. Щодо вимог про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, то після дати припинення трудових відносин – 31.12.2012 року, позивачка не зверталась з вимогою про розрахунок. Крім цього, позивачкою пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України строк для звернення із зазначеною вимогою. Просить відмовити позивачці у задоволенні позовних вимог. На запитання представника позивача – [PERSON], [PERSON] пояснила, що 29.12.2012 року був робочим днем і, якщо б позивачка сказала, що в цей день вона приїде за остаточним розрахунком, то провести остаточний розрахунок було б можливим, оскільки банк в цей день працював і можливість перерахувати всі, необхідні відрахування (податок та інші обов’язкові платежі) з донарахованої [PERSON] суми, була. Представник відповідача - [PERSON], пояснила суду, що після переобрання позивачки, її діяльність розпорядженням голови Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України була припинена з 14.12.2012 року. 31.12.2012 року позивачка була звільнена згідно контракту. Представник відповідача - [PERSON], пояснила суду, що 28.12.2012 року до бухгалтерії відповідача позивачкою було надано лікарняний лист та додатковий табель обліку робочого часу, в якому з 17.12.2012 року по 25.12.2012 року було проставлено лікарняний, з 26.12.2012 року по 29.12.2012 року включно стояли робочі дні. 28.12.2012 року позивачка отримала нараховану по 14.12.2012 року заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Невиплаченими залишились суми, які були заявлені додатковим табелем, наданим 28.12.2012 року: 4 робочих дні і лікарняні. У довідці для центра зайнятості, яка була вислана [PERSON] за її запитом, було указано про донараховані суми. Тобто позивачка знала про донараховані їй суми, крім цього, по телефону її запрошували з’явитись для отримання цих сум. До теперішнього часу позивачка зазначені гроші не отримала. Вислухавши позивачку, представника позивача, представників відповідача, дослідивши матеріали справи, судом фактично встановлено, що згідно із трудовою книжкою, трудовими контрактами та розпорядженнями [PERSON] розпорядженням № 9-ЛС від 17.01.2011 року була прийнята 17.01.2011 року у Донецьку обласну організацію Товариства Червоного Хреста України, в.о. голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України з випробувальним терміном 3 місяці. Згідно із розпорядженням № 42-а від 12.04.2011 року зарахована 17.04.2011 року до штату обласної організації по контракту. Відповідно до розпорядження №174-ЛС від 14.12.2012 року звільнена 31.12.2012 року у зв’язку із закінченням строку контракту, ст. 36 п.2 КЗпП України (а.с.43-49,56). Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки заборгованості по заробітній платі та допомоги по тимчасовій непрацездатності, суд виходить з наступного. Розпорядженням № 9-ЛС від 17.01.2011 року [PERSON] була прийнята 17.01.2011 року у Донецьку обласну організацію Товариства Червоного Хреста України, в.о. голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України з випробувальним терміном 3 місяці. Розпорядженням № 42-а від 12.04.2011 року зарахована 17.04.2011 року до штату обласної організації по контракту, який з нею було укладено 17.04.2011 року на строк з 17.04.2011 року по 16.04.2012 року (а.с.47-48). 17.04.2012 року з [PERSON] було укладено контракт №4 на строк з 17.04.2012 року по 31.12.2012 року (а.с.49). Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців (а.с.60) Донецька обласна організація Товариства Червоного Хреста України зареєстрована у Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців 18.02.1997 року. Відповідно до Положення про Донецьку обласну організацію Товариства Червоного Хреста України, затвердженого Президентом Товариства Червоного Хреста України, Організація – є юридичною особою, за своєю структурою відповідає адміністративно-територіальній ознаці та поділу і складається з організацій згідно з додатком. Міські, районні та міськрайонні організації складаються з первинних організацій за територіальною ознакою, за місцем проживання чи роботи членів Товариства. Вищим керівним органом Організації є конференція, яка скликається і проводиться один раз на 5 років. У період між конференціями діяльністю Організації керує голова Організації та правління Організації, президія правління Організації та бюро президії правління Організації. У період між засіданнями правління роботою Організації керує президія правління Організації. Президія правління, зокрема, підводить підсумки роботи організацій, комітетів, підприємств та установ Організації, затверджує Положення про міську, районну та міськрайонну організацію (а.с.61-72). Згідно додатку до Положення в структуру Організації входить, зокрема, Торезька міська організація Товариства Червоного Хреста України (а.с.73). На підставі протоколу засідання Правління Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України від 14.12.2012 року (а.с.74-83) розпорядженням № 174-ЛС від 14.12.2012 року (а.с.51) зупинено повноваження в.о. голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України [PERSON] з 14.12.2012 року по 31.12.2012 року, до спливу строку контракту, у зв’язку з не обранням на Правлінні Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України. Звільнено [PERSON] 31.12.2012 року у зв’язку з не обранням на Правлінні та закінченням строку контракту №4, укладеного з нею 17.04.2012 року, ст. 36 п. 2 КЗпП України. Згідно табелю обліку використання робочого часу за грудень 2012 року [PERSON] (а.с.25) з 03.12.2012 року по 14.12.2012 року указано її робочі дні, з 17.12.2012 року і по 29.12.2012 року в цьому табелі проставлено лікарняний, 30 та 31 грудня – вихідні дні. Згідно додатковому табелю обліку використання робочого часу за грудень 2012 року [PERSON] (а.с.26) з 03.12.2012 року по 14.12.2012 року указано її робочі дні, з 17.12.2012 року по 25.12.2012 року в цьому табелі проставлено лікарняний, з 26.12.2012 року по 29.12.2012 року указано робочі дні, 30 та 31 грудня – вихідні дні. Згідно з листком непрацездатності серії АВШ№546252 позивачка знаходилась на лікуванні у режимі денного стаціонару КЗ «ЦПМСД м. Тореза амбулаторія №2» з 15.12.2012 року по 25.12.2012 року (а.с.27). Позивач в судовому засіданні пояснила, що оригінал зазначеного листка непрацездатності вона передала до бухгалтерії відповідача 28.12.2012 року. За поясненнями представників відповідача додатковий табель обліку використання робочого часу за грудень 2012 року [PERSON] було надано 28.12.2012 року. В цей же день з [PERSON] було проведено розрахунок, а саме: позивачці було виплачено нараховану по 14.12.2012 року заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку. Невиплаченими залишились суми, які були заявлені додатковим табелем, наданим 28.12.2012 року: 4 робочих дні і лікарняні. Згідно ч. 7 ст. 43 Конституції України, право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Згідно ч. 1 та ч. 2 ст. 115 КЗпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів – представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. У разі коли день виплати заробітної плати збігається з вихідним, святковим або неробочим днем, заробітна плата виплачується напередодні. Згідно ч.2 ст.233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ст. 4 ЗУ «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи і час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законодавством. Відповідно до ст. 50 указанного Закону матеріальне забезпечення та соціальні послуги за загальнообов'язковим державним соціальним страхуванням у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням, застрахованим особам, зазначеним у частині першій статті 6 цього Закону, призначаються та надаються за основним місцем роботи. Відповідно до ст. 51 Закону підставою для призначення допомоги по тимчасовій непрацездатності є виданий у встановленому порядку листок непрацездатності. Згідно із довідкою відповідача (а.с.128) за 4 робочих дні грудня 2012 року позивачці нараховано заробітну плату у розмірі 236 грн. 19 коп., з урахуванням утриманих податків та інших обов’язкових платежів до виплати належить – 191 грн. 18 коп. За лікарняним листком позивачці нараховано: підприємством за 3 робочих дні – 159 грн. 66 коп., соціальним страхуванням за 4 робочих дні – 212 грн. 88 коп., всього: 372 грн. 54 коп., з урахуванням утриманих податків та інших обов’язкових платежів до виплати належить – 310 грн. 33 коп. Позивачка в судовому засіданні пояснила, що вона не оспорює суми заборгованості по заробітній платі та допомоги з тимчасової втрати працездатності, указані у довідці відповідача та погоджується із зазначеним розміром заборгованості, який визначено з урахуванням утриманих податків та інших обов’язкових платежів. Судом встановлено, що зазначені суми не виплачені позивачці ні в день звільнення, ні до теперішнього часу. Суми заборгованості підтверджені довідкою відповідача і позивачем не оспорюється. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню заборгованість по заробітній платі за грудень 2012 року у розмірі 191 грн. 18 коп. та допомога по тимчасовій непрацездатності в сумі 310 грн. 33 коп. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку, суд виходить з наступного. Згідно статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Згідно ч. 1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір, підприємство, установа, організація, повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частину третю статті 117 КЗпП України, яка передбачала, що в разі, якщо звільнений працівник до одержання остаточного розрахунку стане на іншу роботу, розмір зазначеної в частині першій цієї статті компенсації зменшується на суму заробітної плати, одержаної за новим місцем роботи, виключено на підставі Закону № 3248-IV від 20.12.2005 року. Згідно п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв’язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред’явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи – по день постановляння рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності у цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При частковому задоволенні позову працівника суд визначає розмір відшкодування за час затримки розрахунку з урахуванням спірної суми, на яку той мав право, частки, яку вона становила у заявлених вимогах, істотності цієї частки порівняно із середнім заробітком та інших конкретних обставин справи. Не можна вважати спором про розмір сум, належних до виплати при звільненні, спір про відрахування із заробітної плати (на відшкодування матеріальної шкоди, на повернення авансу тощо), оскільки він вирішується в іншому встановленому для нього порядку. Відповідно до п. 21 цієї Постанови при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. № 100 (з наступними змінами і доповненнями). Діючим законодавством обов'язок з виплати заборгованості по заробітній платі покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. Відповідно до розпорядження №174-ЛС від 14.12.2012 року [PERSON] звільнена 31.12.2012 року у зв’язку із закінченням строку контракту, ст. 36 п.2 КЗпП України. Розпорядженням Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України від 12.12.2012 року № 18-ОД перенесено робочий день з понеділка 31грудня 2012 року на суботу 29 грудня 2012 року для голів МРО ТЧХУ, патронажної служби і співробітників апарату Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України (а.с.113). Таким чином, судом встановлено, що в день звільнення – 31 грудня 2012 року, позивачка не працювала, оскільки цей робочий день за розпорядженням відповідача було перенесено на суботу 29 грудня 2012 року. Відповідач, виплативши позивачці 28.12.2012 року нараховану по 14.12.2012 року заробітну плату і компенсацію за невикористану відпустку, не повідомив її письмово про нараховані суми, належні їй при звільненні, не повідомив позивачку про необхідність отримання заробітної плати за 4 робочих дні у грудні та допомоги з тимчасової непрацездатності через касу. В судовому засіданні встановлено та не оспорюється сторонами, що в день звільнення виплата всіх сум, що належать від Організації, позивачці проведена не була. Судом не встановлено наявності між сторонами суперечки про їхній розмір. За наведених обставин, суд дійшов висновку, що вимоги про стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки розрахунку підлягають задоволенню. При визначенні середньої заробітної плати суд виходить з вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року №100 (з наступними змінами і доповненнями), чинність якої поширюється на підприємства, установи і організації усіх форм власності, відповідно до якого середній заробіток для виплати працівникові за час затримки розрахунку обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Якщо протягом останніх двох календарних місяців працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи. Якщо і протягом цих місяців працівник не відпрацював жодного робочого дня, середня заробітна плата обчислюється відповідно до останнього абзацу пункту 4 цього Порядку. Відповідно до пункту 8 цього Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Згідно з листком непрацездатності позивачка знаходилась на лікуванні у режимі денного стаціонару з 15.12.2012 року по 25.12.2012 року (а.с.27), тобто позивачка відпрацювала на підприємстві відповідача неповні два останні календарні місяці перед звільненням, тому середня заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за попередні два місяці роботи . Згідно із довідкою відповідача (а.с.156) у вересні 2012 року [PERSON] відпрацювала 9 робочих днів, сума заробітної плати склала 558 грн., у жовтні 2012 року позивачка відпрацювала 23 робочих дні, сума заробітної плати склала 1240 грн. Середньоденна заробітна плата позивачки за вказані місяці складає: 1798 грн. (558 грн. (заробітна плата за вересень 2012 р.) + 1240 грн. (заробітна плата за жовтень 2012 року) = 1798 грн. : 32 відпрацьованих дня (9 відпрацьованих днів за вересень 2012 року + 23 відпрацьованих дня за жовтень 2012 року) = 56 грн. 19 коп.). Згідно із наданими відповідачем штатними розкладами із зазначенням посадового окладу (а.с.129-131) з дня звільнення позивачки та до теперішнього часу посадові оклади в Організації не підвищувались. Кількість робочих днів у період затримки розрахунку з 31.12.2012 року по 10.01.2014 року включно, яка розрахована згідно із додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 21.08.2012 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2013 рік», додатком до листа Міністерства соціальної політики України від 04.09.2013 року «Про розрахунок норми тривалості робочого часу на 2014 рік» та розпорядженням відповідача від 19.12.2013 року № 21-ОД про перенос робочих днів у 2014 році (а.с.187), складає 257 днів. Середній заробіток за час затримки розрахунку, за період з 31.12.2012 року по 10.01.2014 року, складає 14 440 грн. 83 коп. (56,19 грн. х 257 днів = 14 440, 83 грн.). Відповідно до положень пункту 6 Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 р., задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов'язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов'язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Відповідно до ст.11 ЦПК України – суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог. Враховуючи викладене, а також, що позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток у розмірі 14384 грн. 64 коп. - за весь час затримки виплати належних їй сум, суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 384 грн. 64 коп. (сума визначена без вирахування податків з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів). Суд критично ставиться до посилання відповідача, наведені у спростування позовних вимог, на те, що після 31.12.2012 року (дата припинення трудових відносин) позивачка не зверталась з вимогою про розрахунок, та на те, що позивачкою пропущено встановлений ст. 233 КЗпП України тримісячний строк для звернення із вимогою про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку, оскільки діючим законодавством обов'язок з виплати заборгованості по заробітній платі покладається на роботодавця незалежно від прохання працівника про вказану виплату. У підпункті 2.2. рішення Конституційного Суду України № 4-рп/2012 від 22.02.2012 року зазначено, що за статтею 47 КЗпП України роботодавець зобов’язаний виплатити працівникові при звільненні всі суми, що належать йому від підприємства, установи, організації, у строки, зазначені в статті 116 Кодексу, а саме в день звільнення або не пізніше наступного дня після пред’явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Аналіз наведених положень свідчить про те, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку. Невиплата власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум і вимога звільненого працівника щодо їх виплати є трудовим спором між цими учасниками трудових правовідносин. Згідно з частиною першою статті 233 Кодексу працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. З огляду на наведене Конституційний Суд України дійшов висновку, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично розрахувався з ним. Зазначеним рішенням Конституційного Суду України ухвалено, що в аспекті конституційного звернення положення частини першої статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв’язку з положеннями статей 116, 117, 237-1 цього кодексу слід розуміти так, що для звернення працівника до суду з заявою про вирішення трудового спору щодо стягнення середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку при звільненні та про відшкодування завданої при цьому моральної шкоди встановлено тримісячний строк, перебіг якого розпочинається з дня, коли звільнений працівник дізнався або повинен був дізнатися про те, що власник або уповноважений ним орган, з вини якого сталася затримка виплати всіх належних при звільненні сум, фактично з ним розрахувався. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що до теперішнього часу відповідач фактично з позивачкою не розрахувався, про що було відомо позивачці, тому заперечення відповідача у цієї частині безпідставні та не засновані на законі. Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої премії за 2012 рік, суд виходить з наступного. Статтею 2 Закону України “Про оплату праці” визначено поняття основної заробітної плати. Це - винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов'язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Поняття додаткової заробітної плати визначено як винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов'язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат віднесено виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми. Пункт 7 постанови Пленуму Верховного Суду України “Про практику застосування судами законодавства про оплату праці” № 13 від 24 грудня 1999 року містить роз’яснення, зокрема, премії встановлюються організаціями самостійно у колективному договорі. Умови та порядок преміювання робітників Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України, строки виплати премії передбачені Положенням про преміювання голів МРО ТЧХ і співробітників Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України, затвердженим Президією Правління ДОО ТЧХ, протокол №1 від 29.01.2009 року, яке було чинним на час праці позивачки в Організації (а.с.24). Згідно із п.1.1 цього Положення преміювання голів МРО ТЧХ і співробітників обкому ТЧХ провадиться за підсумками роботи за І, ІІ, ІІІ, ІУ квартали та за підсумками року, при наявності економії фонду заробітної плати. Відповідно до п.1.3 указаного Положення премія виплачується за умови наявності фінансової бази відповідної організації Червоного Хреста за умови, що витрати організації на забезпечення виконання Статутних задач не перевищують 20% валового доходу згідно Постанови НК ТЧХ України від 11.12.2002 року №7/7. Фонд преміювання створюється у розмірі тримісячного фонду оплати труда згідно посадових окладів і економії фонду оплати труда (п.2.1 Положення). Пунктом 3.1 зазначеного Положення визначено, що розмір преміювання головам МРО, співробітникам ТЧХ, керівнику і бухгалтеру патронажної служби визначається рішенням президії (або бюро) і затверджується на президії Правління ДОО ТЧХ, враховуючи підсумки діяльності організацій Червоного Хреста максимально в розмірі середньомісячної заробітної плати, а залежно від вкладу – в % співвідношенні від середньомісячного заробітку: за перевиконання фінансового плану І, ІІ, ІІІ і ІУ кварталів та за підсумками року за активне проведення роботи за основними напрямками діяльності, АНВ, формуванню «НЗ», реалізації програм Товариства, участь в проведенні акції, наданні допомоги при стихійних лихах, аваріях, катастрофах; своєчасне надання обліково-звітної документації по всіх розділах діяльності. Розмір премії робітника залежить від особистого вкладу в загальні результати роботи організації і граничним розміром не обмежується (п.3.2 Положення). Премії не виплачуються за час щорічної відпустки, тимчасової непрацездатності (п.3.4 Положення). Голови місьрайонних організацій ТЧХ і співробітники ДОО ТЧХ можуть бути позбавлені премії повністю або частково за порушення трудової і виконавчої дисципліни, невиконання або несвоєчасне і неякісне виконання усних і письмових розпоряджень голови обкому Червоного Хреста і функціональних обов’язків (п.3.5 Положення). У пункті 4 розділу «Оплата Праці» Колективного договору Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України, який набув чинності 15.11.2006 року, зазначено, що сторона роботодавця зобов’язується: у сфері матеріального заохочення по результатам праці – по можливості здійснювати матеріальне заохочення (преміювання) працівників за результати праці відповідно до затверджених положень (а.с. 85-86). На підтвердження заперечень представників відповідача проти вимог у зазначеній частині до матеріалів справи додано, зокрема, витяг з протоколу засідання Президії Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України № 1 від 28 лютого 2012 року про підведення підсумків діяльності Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України за 2011 рік, в якому відсутні відомості про преміювання голови Торезької міської організації [PERSON] (а.с.140-141), витяг з протоколу сумісного засідання Президії правління Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України № 3 від 31 липня 2012 року про виконання молодіжної програми Червоного Хреста України, розвиток волонтерського руху в Єнакієвській МО ТЧХУ і Торезькій МО ТЧХУ, на якому були визначені недоліки Торезької МО ТЧХУ при виконанні роботи у зазначеному напрямку та прийнято постанову, в якій визначені заходи по усуненню цих недоліків (а.с.98-99), витяг з протоколу засідання Президії правління Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України № 4 від 23 жовтня 2012 року, на якому було заслухано інформацію [PERSON] про виконання Постанови Президії правління Донецької обласної організації Товариства Червоного Хреста України, протокол №3 від 31.07.2012 року, та прийнято рішення про продовження строку виконання Постанови до 01.12.2012 року, оскільки відмічені недоліки не виконані (а.с.100) Крім того, матеріали справи містять протокол засідання Правління Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України від 14.12.2012 року, на якому роботу в.о. голови Торезької міської організації Товариства Червоного Хреста України [PERSON] визнано незадовільною. Відповідно до письмових пояснень відповідача та пояснювальної записки (а.с.139, 157-158) премія за роботу у 2012 році по обласній організації не нараховувалась і не виплачувалась нікому. У першому кварталі 2012 року витрати перевищили 20% валового доходу організації, у другому та третьому кварталі 2012 року в цілому по обласній організації не було економії фонду заробітної плати, тому премія не могла бути нарахована та виплачена нікому з голів міських та районних організацій Товариства Червоного Хреста. Позивачкою не надано, а в судовому засіданні не здобуто доказів у підтвердження того, що [PERSON] мала право на отримання премії у 2012 році, що премія за 2012 рік їй була нарахована та що нарахована премія не виплачена відповідачем до теперішнього часу. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивачки невиплаченої премії за 2012 рік задоволенню не підлягають. Таким чином, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню: заборгованість по заробітній платі за грудень 2012 року у розмірі 191 грн. 18 коп., допомога по тимчасовій непрацездатності в сумі 310 грн. 33 коп., середній заробіток за час затримки розрахунку в сумі 14 384 грн. 64 коп. (сума визначена без вирахування податків з доходів фізичних осіб та інших обов'язкових платежів). Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення заробітної плати за грудень 2012 року у розмірі 191 грн. 18 коп. підлягає обов'язковому негайному виконанню. Згідно з положеннями ст.84 ЦПК України витрати, пов’язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Згідно із ст. 1 Закону України “Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах” від 20.12.2011 року, який набрав чинності з 01 січня 2012 року, - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах –суб’єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Позивачем надано угоду про надання правової допомоги, укладену між нею та фахівцем в галузі права – [PERSON] (а.с.171-175). Згідно із чеками від 17.12.2013 року та 20.12.2013 року (а.с.176) за надання правової допомоги позивачка сплатила 2 000 грн. Згідно із актом наданих послуг від 08.01.2014 року правова допомога була надана позивачці до судового засідання та у судовому засіданні (а.с.177). Вартість правової допомоги до судового засідання склала 1300 грн. (300 грн. (за 1 годину 30 хв. роботи) + 200 грн. (за 1 годину роботи) +400 грн. (за 2 години роботи) +400 грн. (за 2 години роботи) = 1300 грн.). Враховуючи розмір мінімальної заробітної плати, встановленої ЗУ «Про державний? бюджет України на 2013 рік» - 1218 грн. на час виконання роботи – грудень 2013 року, витрати на п?равову допомогу в цієї частин?і не перевищують граничний розмір компенсації витрат, пов’язаних з правовою допомогою, встановлених діючим законодавством та підлягають задоволенню у визначеному в акті наданих послуг розмірі – 1300 грн. Крім того, у зазначеному акті указана сума 700 грн., сплачена за представництво інтересів позивача в суді першої інстанції. Згідно журналів судового засідання представник позивача – [PERSON], приймав участь у судових засіданнях: 17.12.2013 року, судове засідання тривало 47 хв. (а.с.117-118), 20.12.2013 року – 21 хв. (а.с.146-147), 27.12.2013 року – 34 хв. (а.с.159-160), 08.01.2014 року – 20 хв. (а.с.178-179), всього судові засіданнія, в яких приймав участь представник позивача, тривали 122 хв. Вартість наданих позивачці послуг у зв’язку з участю фахівця у галузі права у судовому засіданні не повинна перевищувати 990,64 грн. (1218 грн.х40%:60х122хв.= 990,64 грн) Позивачка просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 2000 грн., які підтверджені чеками про оплату допомоги за договором про надання правових послуг. З урахуванням наведеного, з відповідача на користь позивача, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, слід стягнути витрати на правову допомогу в частці, пропорційній частці задоволених судом вимог, а саме у розмірі 1980 грн. (2000 грн. х (14886,15 (191,18 + 310,33 грн. + 14 384,64 грн.) : 14993,37 (236,19 грн. + 372,54 грн. + 14384,64 грн.) = 1980 грн.). В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь Торезького УК (м. Торез) 22030001 судовий збір у розмірі 243 грн. 60 коп.

Outcome: partial