Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 05 червня 2012 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя та цінності, бракування взаєморозуміння, несумісність характерів. В результаті вищевказаного в сім`ї погіршувались відносини, постійно виникали непорозуміння. На даний час дитина проживає разом з позивачкою. Ухвалою суду від 04 лютого 2021 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін на 26 квітня 2021 року. У судове засідання 26 квітня 2021 року сторони не з`явились. До суду надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] та актовим записом Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі Одеського міського управління юстиції № 626 від 05 червня 2012 року. Подружнє життя позивача з відповідачем не склалось у зв`язку різними поглядами на життя та цінності, бракування взаєморозуміння, несумісність характерів. В результаті вищевказаного в сім`ї погіршувались відносини, постійно виникали непорозуміння. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] . Дитина, на даний час, проживає з матір`ю. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Сторони разом не проживають. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається з наданої квитанції, позивач за подання даного позову до суду, сплатив судовий збір в розмірі 908,00 грн., виходячи з розміру, встановленого підпункту 1 п. 3 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір». Враховуючи вищевикладене суд, дійшов висновку про повернення позивачу 50 відсотків судового збору сплаченого при поданні позову в розмірі 454,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимогу. Суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі, тож, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 454,00 грн., які сплачені за подачу позову про розірвання шлюбу.

Outcome: approved