Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, що сторони спору з 2000 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року було розірвано. [INFO] у сторін спору народився син [PERSON]. На даний час він проживає разом з позивачем. Позивач зазначає, що дідусь та бабуся сина [PERSON] та [PERSON] в 2014 році виїхали на постійне місце проживання в [ADDRESS]. Позивач має намір поїхати разом з сином [PERSON] на відпочинок до свекора та свекрухи. Разом з тим, позивач не може отримати згоду відповідача на поїздку дитини у Російську Федерацію, що і стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала. Просила позов задоволити. Не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи. Суду пояснила, зокрема, що чоловік покинув її та сина. В Російській Федерації проживають її свекор та свекруха з якими відповідач також припинив спілкування і яким не відоме місце його знаходження та засоби зв'язку. Разом з тим, батьки колишнього чоловіка ставляться до позивача, як до власної дитини і онука дуже люблять. Будинок, в якому вони з сином проживають належить свекрусі, яка зробила заповідальне розпорядження та бажає залишити цей будинок позивачу. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений завчасно та належним чином за місцем реєстрації. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Крім того, пояснила, що ситуація в даній сім'ї їй відома, оскільки позивач зверталась в службу в справах дітей Могилів-Подільської міської ради із заявою про позбавлення відповідача батьківських прав. Разом з тим, розглянути таку заяву не виявилось можливим, оскільки місце перебування відповідача не відоме. Враховуючи зазначені обставини суд, зважаючи згоду позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі наявних в справі доказів, відповідно до положень ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог, враховуючи таке. Судом встановлено, що батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Сімейне життя між сторонами не склалось і шлюб між ними було розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 02 березня 2016 року. Рішення набрало законної сили 22.03.2016 (а.с.4). Факт проживання дитини з позивачем підтверджується довідкою №578 від 22 вересня 2016 року виданою головою квартального комітету № 10 та довідкою № 1047 про реєстрацію місця проживання особи від 27.04.2017 виданою відділом надання адміністративних послуг Могилів-Подільської міської ради (а.с.6). Як зазначила позивач, батьки її чоловіка [PERSON] та [PERSON] на даний час проживають в [ADDRESS]. Дана обставина підтверджується посвідкою на проживання іноземного громадянина серії [NUMBER] виданою на ім'я [PERSON] та посвідкою на проживання іноземного громадянина серії [NUMBER] виданою на ім'я [PERSON] (а.с.41-43). На підтвердження факту, що сім'я не має на меті виїзд за кордон з метою проживання чи працевлаштування, позивач надала суду копію трудової книжки серії [NUMBER], з якої слідує, що позивач тривалий час, починаючи з 2009 року, працює посезонно на ВАТ «Могилів-Подільський консервний завод». Востаннє, у зв'язку із закінченням періоду переробки сировини, 02.01.2017 позивача було звільнено з роботи та 03.01.2017 постановлено на облік до центру зайнятості, як безробітню. Дана обставина підтверджується довідкою №302 від 20.04.2017 виданої Могилів-Подільського міськрайонного центру зайнятості (а.с.25-28,40). Крім того, в матеріалах справи наявна копія заповіту від 27.05.2014, посвідчений нотаріусом та зареєстрований в реєстрі за № 467, згідно якого [PERSON], все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона законом матиме право заповіла [PERSON] (а.с.29). Належність [PERSON] нерухомого майна за адресою: [ADDRESS], тобто того де проживає позивач з сином, підтверджується: Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №6446239 від 08.02.2005; договором дарування частини житлового будинку від 05.11.2004 серії ВВО №330797; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВРП № 355772; Витягом про державну реєстрацію прав № 33811981 від 12.04.2012; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 4928760 від 03.10.2004; договором дарування частини будинку серії ВВА № 492137; Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2357165 від 19.12.2003; свідоцтвом про право на спадщину за заповітом серії ВВА № 109514 (а.с.31-38). Крім того, [PERSON] навчається в 6 класі НВК загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 4 - ліцей м. Могилева-Подільського, що підтверджується довідкою № 34 від 06.04.2017 (а.с.39). При вирішенні спору суд зважає на те, що сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою згідно ч. 3 ст. 51 Конституції України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість, яких надана Верховною Радою України (ч. 7 ст. 7 СК України). Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини, прийнятої 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею; той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Враховуючи викладене вище, дослідивши докази у справі та давши їм оцінку в силу вимог ст. 212 ЦПК України, а також, врахувавши обставини справи суд приходить до переконання про необхідність надання дозволу на тимчасовий виїзд дитині, [PERSON], за кордон, без згоди батька, в супроводі матері на строк з дня набрання рішенням законної сили по 01 вересня 2017 року, включно. В даному випадку та обставина, що даний відпочинок може позитивно вплинути на дитину є переважальною, а відсутність згоди батька дитини - [PERSON] на виїзд його сина [PERSON] є такою, що не лише не забезпечує права дитини, але й такою, що в даному випадку призводить до їх порушення.

Outcome: approved