Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-20 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог ПП «БОКУД» про усунення перешкод у користуванні місцями загального користування, мотивуючи свої вимоги тим, що позивач проживає, користується та зареєстрована по [ADDRESS], що належала її батькові - [PERSON], який помер в 1996 році. В квартирі зареєстрована позивач та її сім'я [PERSON], 1955 року народження, [PERSON], 1981 року народження, [PERSON], 2017 року народження, [PERSON], 2017 року народження. На першому поверсі знаходиться колясочна, тобто приміщення для зберігання належного жильцям майна : дитячих колясок, санок, а також велосипедів. Відповідно до плану першого поверху будинку [ADDRESS], приміщення колясочної зазначено під №ІХ, площею 7,8 кв.м., а приміщення коридору зазначено під №VIII, площею 23,6 кв.м. Доступ до колясочної здійснювався через вхідні двері, ключі від яких знаходились в усіх жильців під'їзду. Позивач зазначає, що в лютому 2017 року, в один із днів, коли вона придбала коляску для своїх дітей, їй потрібно було скористатися приміщенням колясочної, але доступу до зазначеного приміщення, а також до приміщення де знаходиться вхід в колясочну заблоковано, оскільки відповідачі збудували тамбур, який перекрили доступ до входу в приміщення. Зі слів сусідів, позивачу стало відомо, що збудований тамбур, який перекрив доступ до входу в приміщення колясочної, збудували відповідачі [PERSON] та [PERSON], а дверний прохід до приміщення колясочної був замурований відповідачем [PERSON], який зайняв дане приміщення та використовує його як одну із кімнат своєї квартири. На неодноразові прохання знести стіну тамбура та замурований вхід до колясочної і надати можливість користуватись зазначеним приміщенням, [PERSON], відмовився. В листопаді та грудні 2017 року, позивач зверталась із відповідною заявою до експлуатаційної організації ПП «Бокуд» з проханням прийняти міри до відповідачів та надати їй доступ до колясочної, який листом №322 від 06.02.2017 року, видав припис [PERSON] з вимогою звільнити приміщення колясочної, однак останній, ніяким чином не відреагував на даний припис. У зв'язку із вищевикладеним позивач звернулась до суду з даним позовом та просила: усунути перешкоди у користуванні приміщенням №ІХ колясочної спільного користування та частиною коридору №VIII на першому поверсі другого під'їзду будинку [ADDRESS], шляхом надання вільного доступу, [PERSON] до приміщення №ІХ колясочної площею 7,6. Демонтувати стіну з дверима (тамбур), що перегороджує частину коридору №VIII та знаходиться в спільному користуванні квартир другого під'їзду будинку [ADDRESS] за рахунок [PERSON] та [PERSON] Демонтувати стіну, що перегороджує вільний доступ до приміщення №ІХ колясочної та знаходиться в спільному користуванні квартир другого під'їзду будинку [ADDRESS] за рахунок [PERSON] та повернути в першочерговий стан з встановленими дверима. Стягнути із [PERSON] судові витрати на користь позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] зменшили позовні вимоги та просили суд усунути перешкоди у користуванні приміщенням №ІХ колясочної спільного користування на першому поверсі другого під'їзду будинку [ADDRESS], шляхом надання вільного доступу, [PERSON] до приміщення №ІХ колясочної площею 7,6. Демонтувати стіну, що перегороджує вільний доступ до приміщення №ІХ колясочної та знаходиться в спільному користуванні квартир другого під'їзду будинку [ADDRESS] за рахунок [PERSON] та повернути в першочерговий стан з встановленими дверима. Стягнути із [PERSON] судові витрати на користь позивача. Позовні вимоги в частині відповідача [PERSON] просили не розглядати та залишити їх без розгляду, а саме: що стосується усунення перешкод в частині коридору №VIII та демонтування стін з дверима, що перегороджує частину коридору №VIII та знаходиться в спільному користуванні квартир другого під'їзду будинку [ADDRESS] за рахунок [PERSON] та [PERSON] також залишити без розгляду. Зменшення позовних вимог пояснили тим, що із відповідачем [PERSON], вирішили спір в позасудовому порядку. Представники відповідачів [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги не визнали, у задоволенні позовних вимог просили відмовити в зв'язку із їх безпідставністю та недоведеністю. Крім того, просили застосувати строк позовної давності. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. З'ясувавши позиції сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, давши їм оцінку у сукупності, суд приходить до наступного висновку. Судом достовірно встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 28.09.1990 року [PERSON], [PERSON], [PERSON] прийняли спадщину [ADDRESS] в рівних частинах після смерті [PERSON], який помер [INFO] (а.с.8). Зміна прізвища [PERSON] на [PERSON], підтверджується Свідоцтвом про одруження від 26.07.2003 року, відповідно до якого [PERSON], зареєструвала шлюб із [PERSON] у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану управління юстиції Вінницької області, актовий запис №1331 та змінила своє прізвище із [PERSON] на [PERSON] (а.с.79). Згідно довідки з місця проживання про склад сім'ї та реєстрацію від 26.03.2018 року за № 1371 виданої ПП «Бокуд», в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9). Копією договору купівлі-продажу від 03.07.2013 року підтверджується факт придбання [PERSON], квартири [ADDRESS] у [PERSON] (а.с.85). Відповідно до припису винесеного ПП «Бокут» від 06.12.2017 року, адміністрація ПП «Бокут» зобов'язує [PERSON] звільнити калясочну будинку [ADDRESS] до 15.12.2017 року(а.с.10). Згідно відповіді ПП «Бокуд» від 28.02.2018 року № 102, на адвокатський запит, по квартирі [ADDRESS], ПП «Бокуд» проводить нарахування крім основної площі квартири 60,5 кв.м., на калясочну - 7,6 кв.м., на балкон - 0,99 кв.м., так як надано технічний паспорт на зазначену квартиру в якому вказано, що мешканці [ADDRESS] самовільно захватили калясочну будинку [ADDRESS] (а.с.15-16). Відповідно до копії технічного паспорта, виданого КП ВООБТІ 14.07.2008 року, на квартиру [ADDRESS], на ім'я [PERSON], вказано, що мешканці [ADDRESS] самовільно захватили калясочну будинку [ADDRESS], що також підтверджується копією поетажного плану, а саме плану першого поверху 2-го під'їзду будинку [ADDRESS] (а.с.13-14). Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ст. 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 10 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» визначено, що власники квартир багатоквартирних будинків та житлових приміщень у гуртожитку є співвласниками допоміжних приміщень у будинку чи гуртожитку, технічного обладнання, елементів зовнішнього благоустрою і зобов'язані брати участь у загальних витратах, пов'язаних з утриманням будинку і прибудинкової території відповідно до своєї частки у майні будинку чи гуртожитку. Допоміжні приміщення (кладовки, сараї і т. ін.) передаються у власність квартиронаймачів безоплатно і окремо приватизації не підлягають. Визначення поняття допоміжні приміщення надано у ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку»: це - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення); загальне майно - частина допоміжних приміщень житлового комплексу, що можуть використовуватися згідно з їх призначенням на умовах, визначених у статуті об'єднання (кладові, гаражі, в тому числі підземні, майстерні тощо). Крім того, згідно з Правилами утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом державного комітету України з питань житлово-комунального господарства від 17 травня 2005 року № 76, допоміжні приміщення житлового будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» нежиле приміщення - це приміщення, яке належить до житлового комплексу, але не відноситься до житлового фонду і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин. Тобто в різних випадках одне і те ж приміщення може відноситись до житлового фонду і мати статус допоміжного або бути самостійним об'єктом цивільно-правових відносин, у зв'язку з чим в результаті приватизації квартир їх мешканцями право власності останніх на такі приміщення не виникає. Частиною 4 ст. 4 ЖК УРСР визначено, що до житлового фонду не входять нежилі приміщення в жилих будинках, призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру. Так, наприклад, сходові клітини, кладові, колясочні, вестибюлі можуть знаходитись як в окремих жилих, так і в нежилих приміщеннях (сходові клітини в двоповерхових квартирах або нежилих приміщеннях) та призначатись для експлуатації лише цих окремих приміщень та обслуговування їх мешканців, а не мешканців всього багатоквартирного будинку, а підвальні приміщення можуть бути обладнані для здійснення певного виду діяльності і не призначені для експлуатації будинку або побутового обслуговування мешканців (наприклад, при здійсненні торговельної діяльності тощо). Таким чином, за змістом Закону України «Про об'єднання співвласників багатоквартирного будинку» сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, позаквартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення можуть належати до допоміжних приміщень будинку та бути призначені для обслуговування будинку (розміщення в них технічного обладнання тощо), а можуть і не належати та не бути призначені для цих цілей. Для розмежування допоміжних приміщень багатоквартирного жилого будинку, які призначені для забезпечення його експлуатації та побутового обслуговування мешканців будинку і входять до житлового фонду, та нежилих приміщень, які призначені для торговельних, побутових та інших потреб непромислового характеру, і є самостійним об'єктом цивільно-правових відносин та до житлового фонду не входять, слід враховувати як місце їхнього розташування, так і загальну характеристику сукупності властивостей таких приміщень, зокрема спосіб і порядок їх використання. Судом встановлено, що колясочна, яка є предметом спору, приєднана до квартири [ADDRESS] колишньою власницею [PERSON], ще задовго до 2013 року, про що позивач знала, так як проживала і проживає в одному під'їзді як із колишніми власниками так і з відповідачем, що є власником на даний час, а власником квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] став лише 03.07.2013 року, що також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №111, будинку № [ADDRESS], оглянутою в судовому засіданні. Із довідки про склад сім'ї позивача, вбачається, що позивач зареєстрована та проживає у [ADDRESS] з 20.02.1987 року. Також з технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], який складався КП Вінницьке ООБТІ, ще 14.07.2008 року на замовлення колишньої власниці квартири [PERSON], на плані квартири є колясочна, позначена літерою 1, як коридор. Відповідно до норм ст. ст. 257, 258 ЦК України встановлено, що загальний строк позовної давності становить три роки. Статтею 256 ЦК України передбачено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ч.4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою відмовити у задоволенні позову. Листом ВССУ від 16.01.2013 року №10-70/0/4-13 зазначено, що відповідно до ч. ч. 3, 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення по справі. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Згідно ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. За положеннями ст. ст. 76-81 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових і електронних доказів, висновків експертів, показаннями свідків. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи той факт, що як було встановлено під час розгляду справи самозахват колясочної відбувся ще в 2008 році, про що зазначено в копії технічного паспорта на квартиру [ADDRESS], який складався КП Вінницьке ООБТІ, ще 14.07.2008 року на замовлення колишньої власниці квартири [PERSON], та підтверджується також матеріалами інвентаризаційної справи №111, будинку № [ADDRESS], оглянутою в судовому засіданні про що позивачу було відомо, так як вона постійно проживала і проживає в одному під'їзді як із колишніми власниками так і з відповідачем, що є власником на даний час, а власником квартири [ADDRESS] відповідач [PERSON] став 03.07.2013 року, що також підтверджується матеріалами інвентаризаційної справи №111, будинку № [ADDRESS], оглянутою в судовому засіданні, а також, не заперечувалось стороною позивача під час розгляду справи, строк позовної давності на звернення із даним позовом до суду сплинув, що є підставою, відповідно до вимог ст. 267 ЦК України, для відмови в задоволенні позову. Згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають залишенню за позивачем [PERSON] Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed