Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, які стягуються з відповідача на утримання сина [PERSON], [INFO], шляхом зміни способу стягнення, а саме з 800,00 гривень щомісячно в твердій грошовій сумі у розмірі 1500,00 на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Свої позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що з відповідача рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року по цивільній справі №193/108/15-ц стягнуто аліменти на утримання сина в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28 січня 2015 року. Зазначає, що коштів, які присуджено зазначеним рішенням на час звернення до суду є недостатньо, оскільки дитина росте та потребує нормального харчування і розвитку, у позивачки виникають фінансові труднощі щодо придбання необхідних продуктів харчування, витрат на навчання, розвиток та дозвілля дитини. Крім того вказує, що ст.182 СК України викладено в новій редакції та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 04 березня 2019 року відкрито провадження у справі. Позивач у судовому засіданні присутня не була, через канцелярію суду надала заяву про розгляд справи без фіксування технічними засобами та без її участі, позовні вимоги просила задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, також надав до суду заяву, про розгляд справи без його участі та без фіксування технічними засобами, позов підтримує в повному обсязі. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню з наступних підстав. Розглянувши подані документи і матеріали, повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне. Згідно ст.ст.13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 11 лютого 2014 року народився [PERSON],\~ батьками якого є сторони у справі: [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-КИ №475973 виданий Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Софіївського районного управління юстиції у Дніпропетровській області, де був зроблений відповідний запис №16, та виданий 18 лютого 2014 року (а.с.5). Оскільки між сторонами виникли відносини з утримання малолітньої дитини, які випливають із сімейних правовідносин до них підлягають застосуванню відповідні положення Сімейного кодексу України (далі СК України), Закону України «Про охорону дитинства».\~ Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України. За змістом ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зп. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у звязку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоровя когось із них. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у звязку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Відповідно до ст. 183 та ст. 184 СК України за рішенням суду розмір аліментів визначається у частці від доходу матері, батька дитини або у твердій грошовій сумі. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не повязує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядкупідстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України 6-143цс13 від 05 лютого 2014 року, яка в силу вимог ч.4 ст. 263 ЦПК України повинна враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин. Так, у відповідності до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, та інші обставини, що мають істотне значення для справи. Згідно до положень ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.\~\~\~\~\~ Суд, враховуючи рівність обов'язку батьків щодо утримання дитини, мінімальний розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, матеріальне становище сторін, наявність, суд вважає що позовні вимоги підлягають задоволенню, шляхом зімни способу присудження аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] за рішенням Софіївського районного суду Дніпропетровської області від 19 лютого 2015 року по справі №193/108/15-ц та визначення розміру аліментів, що стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 1500,00 гривень щомісячно, на дитину відповідного віку починаючи стягнення з дня подання позову до суду, а саме з 01 березня 2019 року\~ і до досягнення дитиною повноліття . Також згідно до положень ст. 141 ЦПК України з [PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 768,40 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved