Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь суму боргу в розмірі 3000,00 грн. та судові витрати. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.07.2017 року [PERSON] позичила у неї грошову суму у розмірі 3000,00 грн. які зобов'язалась повернути позивачу. До теперішнього часу відповідач борг не повернула, тому вона змушена звернутися до суду. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить розгляд справи проводити без її участі проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] про місце, дату і час розгляду справи повідомлялась за зареєстрованою адресою проживання, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-порталі Судової влади, в судове засідання не з'явилась, заперечення проти позову нею не подано. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення по справі при заочному розгляді, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши всі перевірені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 17 липня 2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого [PERSON] отримала у борг грошові кошти сумі 3000,00 грн., які вона зобов'язалась повернути [PERSON] На підтвердження укладення вищезазначеного договору позики, відповідачем [PERSON] 17.07.2017 року була написана розписка. 27.11.2017 року [PERSON] направила [PERSON] лист з вимогою повернути борг в сумі 3000,00 грн. у строк до 27.12.2017 року. Зазначений лист надісланий відповідачу рекомендованим поштовим відправленням і 29.11.2017 року вручено [PERSON] особисто (а.с.13-15). У встановлений у листі строк, кошти повернуто не було. Згідно зі ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ст.1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей (висновки Верховного Суду України, викладені у постанові від 2 липня 2014 року № 6-79цс14). Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником певної грошової суми саме в борг із зобов'язанням її повернення, та дату отримання коштів. Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки. Саме така правова позиція про застосування статей 1046, 1047 ЦК України міститься в постанові Верховного Суду України від 18 вересня 2013 року у справі № 6-63цс13. З огляду на зміст наданої розписки, суд приходить до висновку про наявність між сторонами грошових зобов'язань, які випливають із договору позики. Приписами ст.1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій же сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій же кількості, такого ж роду та такої ж якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ч.1ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Зважаючи, що відповідач у строк, встановлений пред'явленою вимогою позикодавця [PERSON] своє зобов'язання не виконала, тим самим порушила вимоги ст.1049 ЦК України, у зв'язку з чим має заборгованість в розмірі 3000,00 грн. перед позивачем. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а тому з відповідача на користь позивача слід стягнути заборгованість в сумі 3000,00 грн. Вирішуючи позовні вимоги щодо розподілу судових витрат, суд виходить з положень, закріплених ст.133 ЦПК України, якими до судових витрат віднесені судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи. До останніх, зокрема віднесені витрати на професійну правничу допомогу і витрати, пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. З урахуванням того, що позивачем в порушенням вимог, встановлених ч.ч. 1-3 ст.137 ЦПК України, суду не надано детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, а також не надано договору про надання професійної правничої допомоги, суд не розглядає долучену до справи квитанцію (а.с.15-а) як доказ витрат позивача на професійну правничу допомогу. Витрати позивача на відправлення поштового відправлення, в сумі 16,50 грн. суд відносить до судових витрат, пов'язаних з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для підготовки до розгляду справи, оскільки зазначена дія тісно пов'язана з позовною заявою, і направлення вимоги до боржника, в даному випадку передбачена ст.1049 ЦК України. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. сплаченні позивачем при подачі позову. На підставі ст.ст.526, 625, 1046, 1049, 1047, 1050 ЦК України,

Outcome: partial