Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням у будинку [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивачка є власником спірного домоволодіння; шлюб з відповідачем був розірваний 15.07.2010 р. та відповідач у спірному домоволодінні не проживає більше ніж чотири роки, комунальні послуги за будинок не сплачує. Посилаючись на ст.ст.71, 72 ЖК України позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Додатково вказувала на те, що будинок було придбано в період шлюбу, однак на той момент вони вже разом не проживали. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не відомі, заяв про розгляд справи з його відсутності на адресу суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши в їх сукупності надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 15.07.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції у місті Херсоні, актовий запис № 183 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 15.07.2010 р. Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.04.2008 року посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] за реєстр. номером 1933 [PERSON] на праві власності належить будинок [ADDRESS], що також підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 05.05.2008 року № 18704897. Відповідач прописаний у вказаному будинку, що підтверджується домовою книгою та довідкою ВАДР УДМС України в Херсонській області. Відповідно до ст.ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. Визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку (ст.72 ЖК України). Наведені положення ЖК України стосуються збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми наймачами житла в державному житловому фонді. В свою чергу позивачем порушено питання щодо права користування відповідачем приватною власністю житловим будинком. Згідно зі ст. 405 ЦК члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно, до виниклих між сторонами правовідносин положення ст.ст.71, 72 ЖК України не підлягають. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 № 11 спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, забудовником будівлі, та на чиє ім'я було зареєстровано право власності на таку річ. Поширення цього правового режиму на кожну набуту у шлюбі річ (презумпція права спільної сумісної власності) існує доти, доки у суді не доведено інше кимось із подружжя. Відповідно до частини 1 статті 69 Сімейного кодексу України, ст.372 ЦК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно частини 1 статті 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до част.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи те, що житловий будинок був придбаний за час шлюбу з відповдіачем, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, суд приходить до висновку, що відповідач має майнові права на 1/2 частку вказаного будинку, а тому не може бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки згідно з вимогами чинного законодавства, в тому числі Конституції України, право власності є непорушним, власник майна володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, відповдіно в задовленні позовних вимог має бути відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed