Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що під час шлюбу з відповідачем народила доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу залишилась проживати разом з позивачкою, знаходиться на утриманні та вихованні останньої. В зв'язку з необхідністю лікування доньки, відпочинком відповідач надавав нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд доньки за кордон без його супроводу. На теперішній час на території реєстрації місця проживання сторін проводиться антитерористична операція, що змусило позивачку винайти житло в [ADDRESS], де вона й мешкає з донькою на теперішній час. Деякий час за вказаною адресою мешкав і відповідач, проте місце його знаходження на даний момент не відомо, що унеможливлює отримання дозволу останнього на виїзд дитини за кордон. Позивачка просить суд задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд за межі України своєї доньки без згоди та супроводу батька. До суду представник позивачки подав заяву про слухання справи за його відсутності, на задоволенні позову наполіг та просив ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, про дату й час слухання справи сповіщався належним чином, що дає змогу розглянути справу за його відсутності та, враховуючи заяву позивача, ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: сторони є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження (а.с. 5). 24.03.2011 шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір'ю, що відповідачем не спростовано (а.с. 6, 11). Як вбачається з нотаріально посвідченої заяви відповідач в 2013 році надавав свою згоду на виїзд доньки за кордон у супроводі матері [PERSON] (а.с. 10). Факт проведення на території Луганської та Донецької областей антитерористичної операції є загальновідомим, зазначені обставини змусили позивачку виїхати на проживання до м. Харкова, де вона орендувала житло та мешкає разом з донькою (а.с. 11). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності та не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначені права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетне та принципове значення мають інтереси дитини, які є непорушними незалежно від стосунків батьків між собою, що закріплено і в міжнародних нормах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що бажання позивачки виїхати з дитиною за кордон на лікування чи відпочинок не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних відносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З погляду на вищевикладене суд приходить до висновку про можливість задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved