Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що з 11.02.2007 року по 25.05.2012 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину дочку [PERSON] , [INFO] . Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2018 року вирішено стягувати з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2027,00 грн. щомісячно, починаючи з 01.11.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Неповнолітня дитина [PERSON] є дитиною з інвалідністю терміном до 28.08.2025 року з діагнозом «ХЗН II ст., стан після перенесеного гемолітико-уремічного синдрому, вторинної токсичної нефропатії з ПФ нирок. ХНН ІА ст.» та потребує постійного тривалого лікування. Неповнолітня дитина кожного року перебуває на стаціонарному лікуванні та обстеженні в КП «Волинське обласне дитяче територіальне медичне об`єднання». Позивач вказує, що для лікування неповнолітньої дитини було витрачено 21518,16 грн. на придбання ліків та аналізи. Крім цього, неповнолітня дитина [PERSON] потребує постійного лікування в подальшому. Таким чином, позивач вказує, що в подальшому нею постійно будуть здійснюватись такі ж витрати на лікування дитини, у зв`язку із чим, вважає що, крім вже понесених витрат на лікування, з відповідача потрібно стягувати додаткові витрати на лікування дитини наперед. Розраховуючи суму додаткових витрат на лікування дитини наперед, позивач вважає, що в середньому за рік на лікування дитини витрачається 11705,11 грн. та саме таку суму додаткових витрат на лікування дитини потрібно стягувати з відповідача наперед кожного року в червні місяці, починаючи з червня 2020 року, так як за попередній період витрати на лікування дитини вже понесені. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 21518 (двадцять одна тисяча п`ятсот вісімнадцять) гривень 16 копійок та стягувати з відповідача на користь позивача додаткові витрати, пов`язані з лікуванням неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , наперед в розмірі 11705 (одинадцять тисяч сімсот п`ять) гривень 11 копійок у червні місяці щороку, починаючи з червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.06.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред`явлений позов, з якого вбачається, що відповідач позовні вимоги визнає частково. Зокрема, відповідач вказує, що по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , встановлених рішенням суду, заборгованості немає. Відповідач згідний, що поряд із аліментами на утримання дитини батьки повинні сплачувати кошти на покриття додаткових витрат на дитину. Проте вказує, що не згідний сплачувати всю суму самостійно, адже такий обов`язок покладається на обох батьків. Як стверджує відповідач, на даний час він офіційно не працює, його дохід нерегулярний та невеликий. Відповідач вказує, що вимоги позивача про стягнення з нього наперед додаткових витрат на лікування дитини у розмірі 11705,11 грн. у червні місяці щороку, починаючи з червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, є необґрунтованими, так як за даний період здоров`я дитини може покращитись, дочка може одужати, а тому відпаде потреба в ліках та лікуванні. Враховуючи викладені обставини, відповідач просить під час слухання цивільної справи врахувати надані ним пояснення та позов задовольнити частково, стягнувши з нього половину додаткових витрат на дитину за їх фактичне понесення у сумі 10759,08 грн. Позивачем подано відповідь на відзив із спростуваннями доводів відповідача. Позивач зазначає, що відповідач не приймає участі у додаткових витратах на лікування дитини, а самотужки вона не здатна сплачувати такі великі кошти, адже доглядає за хворою дитини і отримує у зв`язку з цим мізерні кошти. Позивач вказує, що відповідач має задовільний стан здоров`я, не має інших дітей чи інших осіб на утриманні, володіє на праві власності нерухомим майном, гаражем, автомобілями, працює за кордоном, а тому спроможний сплачувати понесені позивачем та заявлені до досягнення дитиною повноліття додаткові витрати на лікування доньки в розмірі 21518,16 грн. Враховуючи викладені обставини, позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони з 11.02.2007 року перебували у шлюбі, зареєстрованому Турійським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Волинській області. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , що визнав відповідач. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.12.2018 року, відповідача стягуються аліменти в користь позивача, що також визнав відповідач. Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно . Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (ч. 1 ст. 82 ЦПК України). Позивач подала суду докази того, що їх дитина [PERSON] має ряд тяжких захворювань, а тому потребує додаткових витрат і такі витрати склали для позивача, станом на день звернення до суду, 21518,16 грн. Відповідач зазначені обставини визнав. В той же час, суд визнає слушними доводи відповідача про те, що стягнення всієї суми додаткових витрат з нього одного буде порушенням пропорційності таких витрат між обома батьками. Позивач не надала суду доказів того, що відповідач може сплачувати самостійно всі додаткові витрати на дитину, в тому числі й на майбутнє. Відповідач, в свою чергу, заперечуючи проти стягнення з нього додаткових витрат на дитину в майбутньому, не врахував, що інвалідність в дитини встановлена до [INFO] року і, як мінімум, до цього строку будуть виникати додаткові витрати на її лікування. Крім цього, відповідач та не подав доказів на спростування розрахунку позивача суми додаткових витрат в майбутньому. Зважаючи на те, що позивач здійснює постійний догляд за дитиною-інвалідом, чого не заперечив відповідач, в зв`язку з чим має менше часу для здобуття додаткових заробітків, суд вважає цю обставину істотною, а тому вважає необхідним та справедливим визначити участь кожного з батьків в додаткових витратах на дитину в співвідношенні 1/3 (позивач) та 2/3 (відповідач). За таких обставин, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог позивача та, відповідно, про стягнення з відповідача 2/3 понесених та документально підтверджених додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням неповнолітньої дочки - [PERSON] , [INFO] , у сумі 14345,44 грн. та про стягнення з відповідача 2/3 додаткових витрат, пов`язаних з лікуванням неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , наперед в розмірі 7803,41 грн. у червні місяці щороку, починаючи з червня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття, оскільки ці витрати відносяться до додаткових в розумінні ст. 185 СК України, так як викликані особливими обставинами. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial