Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23.01.2002 року. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 23.01.2002 року помер її батько [PERSON]. За життя йому належала на праві спільної сумісної власності разом з відповідачами квартира [ADDRESS]. Позивач прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння майном, зокрема прийняла обручку, килим, книги, у квартирі здійснювала частковий ремонт. Батько за життя постійно вказував на те, що у спірній квартирі є частка, яка належить позивачеві. Ніяких претензій інші спадкоємці відповідачі по справі, щодо прийняття позивачем спадщини тривалий час не висували, право позивача на спадкування частки квартири не оспорювали. Однак після того, як мати позивача [PERSON] тяжко захворіла та перестала усвідомлювати значення своїх дій, сестра позивача [PERSON] стала заперечувати право позивача на спадкування частки квартири. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просять їх задовольнити. Додатково пояснили що, звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 06.11.2015 року в зв'язку з тим, що за даними нотаріальної контори позивач спадщину після смерті батька не прийняла. Відповідачем надано заперечення проти позову, в яких [PERSON] просить в задоволенні позову відмовити. Доводи своїх заперечень обґрунтовує тим, що позивач у встановленому законом порядку не прийняла спадщину, встановити факт прийняття спадщини у судовому порядку не просить, на час відкриття провадження у справі відсутня була відмова нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, а тому її вимоги про визнання права власності на спадкове майно не підлягають задоволенню. У судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги заперечень підтримали в повному обсязі. Ухвалою від 14.04.2016року провадження у справі зупинено до залучення до участі у справі законного представника [PERSON]. Ухвалою суду від 12.05.2016 року провадження у справі відновлено, залучено до участі у справі [PERSON] як законного представника [PERSON]. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 23.01.2002 року помер [PERSON] (копія свідоцтва про смерть 1-ВЛ від 326469). [PERSON] був батьком позивача [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження V-УР № 1218985 та копією свідоцтва про укладення шлюбу ІІ-ВЛ № 389855. За життя [PERSON] належала частка квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 01.03.2000року. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року, відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Враховуючи дату смерті [PERSON], до спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК УРСР. Відповідно до ст. 525 ЦК УРСР часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця, а при оголошенні його померлим - день, зазначений в статті 21 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 529 ЦК УРСР позивач [PERSON], відповідач [PERSON] як діти спадкодавця та відповідач [PERSON] як його дружина є спадкоємцями першої черги за законом. Відповідно до ст. ст. 548, 549 ЦК УРСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Вважається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння з моменту відкриття спадщини; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. У відповідності до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Допитана у судовому засіданні 18.02.2016 року у якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що до 2014 року спору про спадщину з [PERSON] не виникало. Коли [PERSON] помер, а [PERSON] була зі зламаною ногою, позивач взяла на себе всі витрати та дії з організації поховання батька. Дриль, килим, обручку, годинник «Слава» та книги, як хотів її батько [PERSON], вона забрала після його смерті. Після смерті її батька [PERSON] робила ремонт у квартирі у 2002 році, зокрема переклеювала шпалери на стелі у кімнаті. З 1978 року по 2014 року [PERSON] проживала по вул. Західній, зловживала спиртними напоями. Комунальній послуги в спірній квартирі частково сплачувала позивач. З вересня 2014 року позивач проходила лікування, хіміотерапію, мати [PERSON] просила не віддавати її [PERSON], яка разом із чоловіком намагається продати квартиру. Допитана у судовому засіданні 14.03.2016 року у якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є подругою [PERSON] та знає сімю [PERSON] з 1970 року, працювала разом з [PERSON], бувала у [PERSON] майже кожного дня. Коли [PERSON] зламала ногу, а [PERSON] захворів, [PERSON] їм допомагала, купувала харчі, оплачувала квартиру, земельну ділянку. [PERSON] за життя казав, щоб [PERSON] виділили окрему кімнату. На сорок днів після смерті [PERSON], [PERSON] матір віддала обручку та дриль, як того бажав покійний батько. Допитаний у судовому засіданні 28.03.2016 року у якості свідка [PERSON] пояснив, що він є двоюрідним братом [PERSON] та [PERSON], з 1981 року [PERSON] зі своїми батьками не проживала. З 1983 року [PERSON] після шлюбу переїхала від батьків жити до чоловіка. В 1984 року [PERSON] переїжджали з пятого поверху на четвертий, [PERSON] з чоловіком допомагали з переїздом. [PERSON] перед смертю казав своїй дружині [PERSON], що одна кімната у квартирі повинна відійти [PERSON] Похорони [PERSON] організовувала [PERSON], на сорок днів [PERSON] не було, [PERSON] віддала [PERSON] кільце, годинник, килим, як просив [PERSON] У 2008 році [PERSON] вийшла заміж та переїхала жити до чоловіка, після смерті якого у 2013 році переїхала назад до квартири на пр-т Гагаріна. [PERSON] постійно допомагала батькам. Ремонт у квартирі капітально робився у 1994 році після переїзду з пятого на четвертий поверх. Після смерті [PERSON], [PERSON] робила в квартирі косметичний ремонт (поклейка шпалер, фарбування вікон). Ключі від квартири у [PERSON] були завжди, навіть після заміни замків у 2013 році. [PERSON] прийняла особисте майно батька [PERSON] після його смерті, дриль, книги, килим, кільце, годинник «Слава». Допитана у судовому засіданні 14.03.2016 року у якості свідка [PERSON] пояснила, що проживає у [INFO], що по сусідству зі спірною квартирою. Сімю [PERSON] знає з 1981 року. Допомагала сплачувати за комунальні послуги сім'ї [PERSON]. [PERSON] проживала в квартирі до липня 2002 року з матірю, [PERSON] останній раз бачила у 2013 році. Про спадщину не знає, ремонт в квартирі останній раз робив за життя [PERSON] Допитаний у судовому засіданні 28.12.2015 року у якості свідка [PERSON] пояснив, що є чоловіком відповідача, позивач [PERSON] у спірній квартирі ніколи не проживала. Батьки купили позивачеві будинок по вул. Ганни у м. Харкові . У спірній квартирі було зроблено капітальний ремонт ще за життя [PERSON] влітку 2000року. Позивач не мала коштів на здійснення ремонту та сплату комунальних платежів, про які вона зазначає у позовній заяві. Грошові кошти на похорон [PERSON] надала його дружина, після похорону [PERSON] у квартирі більше не з'являлась. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи, суд дійшов висновку про доведеність факту прийняття [PERSON] спадщини шляхом фактичного вступу в управління або володіння з моменту відкриття спадщини. При цьому, доводи заперечень відповідача про те, що позивач у позовній заяві не ставить окремою вимогою вимогу про встановлення факту прийняття спадщини, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки прийняття спадщини є фактичною обставиною, наявність або відсутність якої підлягає доказуванню сторонами при розгляді справи про визнання права власності на спадкове майно. Згідно ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Сторони не оспорюють, що на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира [ADDRESS] належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, [PERSON] за життя належала 1/3 частина квартири [ADDRESS]. Враховуючи, що [PERSON] прийняла спадщину у встановленому законом порядку, однак позбавлена права її оформити, суд дійшов висновку про наявність підстав для визнання за [PERSON] права власності на 1/9 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого 23.01.2002 року. Відносно доводів заперечень відповідача про те, що на момент звернення до суду нотаріусом ще не було відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому звернення до суду є передчасним, суд враховує наявність такої відмови станом на момент розгляду справи та вважає, що право позивача підлягає захисту у судовому порядку.

Outcome: approved