Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] якою просить усунути перешкоди у користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просила розглянути справу за наявними у справі матеріалами, без її участі. У випадку неявки відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений їй строк правом на подачу відзиву на позов не скористалася. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що квартира [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання особа, яка не має родинних відносин позивачем: [PERSON] , яка вже тривалий час у квартирі не проживає. Відповідач добровільно не здійснила зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористалася, і будь-які докази суду не надала; була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання, але не з`явилась без повідомлення причин; представник позивача не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності (а.с. 5). І 31 липня 2015 року [PERSON] зареєструвала своє право власності на зазначену квартиру (а.с. 6). У вказаній квартирі з 04 серпня 2015 року має зареєстроване місце проживання [PERSON] , яка не проживає в квартирі з 2016 року, та не має з власницею квартири родинних відносин (а.с. 7,8) Двадцять другого липня 2020 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] , яким просила визнати її такою, що втратила право користування спірною квартирою (а.с. 1-2). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власницею та особою якій власницею було надано право користування квартирою. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Судом встановлено, що 04 серпня 2015 року позивач як власниця спірної квартири надала [PERSON] право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] , однак позивачем доведена та обставина, що відповідач не проживає в зазначеній квартирі понад 4 роки і особистих речей її в цій квартирі, немає. За таких обставин, а також з огляду на те, що відповідач продовжує бути зареєстрованою у квартирі [ADDRESS] (а.с.7,13), за відсутності права користування нею, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні своєю власністю, які слід усунути. Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідача такою, що втратила право користування названою квартирою, про що власне і просить позивач. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі. Таким чином,

Outcome: approved