Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовну заяву мотивовано тим, що квартира за адресою: [ADDRESS] була придбана позивачкою і її чоловіком на ім'я чоловіка. У позивачки двоє дітей : відповідач по справі [PERSON] та дочка [PERSON]. Ще при житті чоловіка було вирішено, що у випадку смерті, квартира залишається онуку [PERSON], 1996 року народження, який 19.08.2015 року був зареєстрований у вказаній квартирі і з того часу в ній проживає. Чоловік позивачки [PERSON], [INFO] помер [INFO] року. Ні після похорон, ні під час оформлення спадщини ні в кого ніяких претензій чи заяв по квартирі як і по всій спадщині не було, як і не має до цього часу. Дочка [PERSON] відмовилась від спадщини, але ніхто не пояснив, що потрібно було відмовлятись або на користь сина, або на користь позивачки. Тому нотаріусом було видано позивачці свідоцтво на спадщину на ѕ квартири, а на ј свідоцтво не видано до цього часу, що підтверджено свідоцтвом на спадщину. [PERSON] не претендує на спадщину, але він і не відмовився від неї і не написав заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Крім того, позивачка інвалід 3- ї групи, що підтверджено довідкою МСЕК та пенсійним посвідченням, має мінімальну пенсію, а онук мінімальну заробітну плату, однак через відсутність довідки про доходи відповідача не можливо оформити субсидію. [PERSON] був зареєстрований у вище вказаній квартирі 14.05.2007 року, на час реєстрації і до цього часу в квартирі не проживав, жодного разу не приходив до квартири, не спав, нічим не користувався, ніяких особистих речей у квартирі не було, не робив ніякого ремонту і не оплачував комунальні послуги. Просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування в житловому приміщенні у квартирі [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд їх задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, однак про день, час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Тому, суд на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України розглянув справу у відсутність відповідача в порядку заочного провадження, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін. Вислухавши думку позивачки, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.12.2017 року, спадкоємцем майна [PERSON], 1940 року народження, який помер [INFO] року є його син [PERSON], [INFO] та дружина [PERSON], [INFO]. Спадщина, на яку видано свідоцтво, складається із квартири [ADDRESS]. Свідоцтво про право на спадщину на 2/3 частки квартири видано [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частку квартири ще не видано (а.с.5). Відповідно до довідки № 8498 від 18.09.2018 року ТОВ «ЖЕО» в квартирі [ADDRESS], зареєстровані [PERSON] (дружина), [PERSON] (син), [PERSON](онук) (а.с.10). Відповідно до актів № 10019 від 19.09.2018 року та № 503 від 19.09.2018 року [PERSON] не проживає за адресою : [ADDRESS] з 2007 року і по даний час (а.с.11-12). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Ч.1 ст. 316 ЦК України встановлено, що - правом власності є право особи на річ ( майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч.1 ст.317 ЦК України встановлено, що власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Ч.1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ч.1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до положень ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що незаборонені законом, зокрема із правочинів. Ч.1 ст.392 ЦК України встановлено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документу, який засвідчує його право власності. Ч. 1 ст. 1261 ЦК України встановлено, що першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Положеннями ст. 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини. Відповідно до положень ч. 1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Відповідно до вимог ч.3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини,вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу він не заявив про відмову від неї. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняті спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК України відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця прав на спадщину. Згідно вимог ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до положень ст. 1299 ЦК України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розгляду не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутись до суду за правилами позовного провадження. З роз'яснень в Постанові Пленуму Верхового суду України за № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що особа яка не має змоги реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину у нотаріальному порядку набуває право на звернення до суду у порядку позовного провадження із вимогами щодо визнання права на спадщину. Таким чином, [PERSON] є спадкоємцем після смерті батька [PERSON], а тому має право реалізувати своє право на отримання свідоцтва про право на спадщину. Відповідач [PERSON] не позбавлений можливості особисто, чи через представника звернутися з заявою про зняття з реєстрації місця проживання. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Позивачка [PERSON] звернулась до суду з вимогою про визнання [PERSON], таким, що втратив право на проживання в житловому приміщенні, хоча в даному випадку законодавством визначено інший порядок захисту порушеного права ніж обраний позивачкою. Враховуючи вище викладене, позовні вимоги [PERSON] до задоволення не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed