Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Приватним нотаріусом КМНО Кравець Оленою Олександрівною 11.02.2020 р. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі № 981. Виконавчим написом запропоновано стягнути заборгованість за Кредитним договором № R53700528514B від 18.02.2014 року, укладеним [PERSON] із первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», право вимоги за яким було відступлене до нового кредитору - Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія», відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань фінансовими кредитами № 080715нв від 08.07.2015 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до Позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Прайм Альянс» набуло право Нового кредитора до Позичальника за Кредитним договором. Відповідно до виконавчого напису сума заборгованостістягується за період з 29.01.2019 по 31.01.2020 року становить 16155 гривень 86 копійок і складається з заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) в сумі 13787 гривень 41 копійка; заборгованості по відсоткам в сумі 847 (вісімсот сорок сім) гривень 45 копійок; комісії в сумі 1521 гривня 00 копійок, крім того до суми стягнення додано видатки Стягувача з оплати за вчинення нотаріальної дії (вчинення виконавчого напису нотаріуса) в розмірі 400 гривень 00 коп. Загальна сума, що підлягає стягненню за виконавчим написом склала гривень 86 копійок. З огляду на текст виконавчого напису його вчинено на підставі статей 87-91 Закону України «Про нотаріат» та п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172. Вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі № R53700528514B від 18.02.2014 року, укладеним Позивачем з Первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», є грубим порушенням вимог чинного законодавства, оскільки такий договір не був нотаріально посвідченим, а отже такий документ не підпадає під перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів відповідно до Порядку № 1172. Крім цього, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» та п. 3.1. глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, нотаріус вчиняє виконавчі написи також за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Зазначені норми співвідносяться з нормою статті 89 Закону України «Про нотаріат», в якій визначено вимоги до змісту виконавчого напису, серед яких, зокрема, обов`язковим реквізитом є зазначеннястроку, за який провадиться стягнення. Відповідно до умов Договору кредиту Позивачу була надана сума кредитних коштів в розмірі 15000 грн. в строк до 18 лютого 2018 року під зобов`язання щомісячного повернення у строк до 18 числа кожного місяця відповідної частини тіла кредиту та сплати процентів та комісії передбаченої в п. 4.2. Кредитного договору в розмірі визначеному в Графіку, який є невід`ємною частиною Договору кредиту, а отже зобов`язання за Кредитним договором зі сплати кредиту, процентів та комісій (і як наслідок заборгованість за такими зобов`язаннями) у відповідних частинах, визначених Графіком, та відповідно право вимоги за ними в наслідок порушення таких зобов`язань, мали виникати у відповідних сторін Кредитного договору щомісячно виключно у період з моменту надання кредитних коштів (18.02.2014) по дату остаточного їх повернення, а саме по 18.02.2018 року, а отжезазначений в заяві відповідача та виконавчому написі нотаріуса період стягнення заборгованості, а саме «з 29.01.2019 по 31.01.2020 року» є невірним та не відповідає дійсному періоду виникнення зобов`язань та заборгованості позивача. Таким чином, на момент вчинення виконавчого напису здійсненого 11.02.2020 минув строк позовної давності за заборгованістю Позивача за кредитним договором, що виникла у період з 18.02.2014 по 18.01.2017 (включно), що складало зобов`язання за сплатою 35 (тридцяти п`яти) чергових платежів, що в сумі по тілу кредиту складало 10 194 грн. та 3690 грн. по відсоткам, у зв`язку з чим сума заборгованості, за якої на момент вчинення виконавчого напису нотаріуса не минув строк позовної давності, за тілом кредиту складала 4806 грн. (чотири тисячі вісімсот шість гривень) та 350 (триста п`ятдесят) грн. 86 коп. за відсотками. Зазначені обставини зобов`язаний був перевірити нотаріус на підставі Графіку платежів за Кредитним договором, проте серед документів поданих нотаріусу Відповідачем (відповідно до переліку документів зазначених в заяві) та в матеріалах нотаріальної справи такий Графік (додаток) відсутній, що свідчить про те, що такий Графік нотаріусу не подавався та ним не розглядався. За таких обставин позивач просить суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №981 від 11.02.2020, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною, щодо стягнення з [PERSON] , яка народилась [INFO] , реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER] , зареєстрованої за адресою: [ADDRESS] , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Прайм Альянс», ідентифікаційний код юридичної особи:41677971, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, б. 77, грошових коштів у сумі 16155,86 грн. (шістнадцять тисяч сто п`ятдесят п`ять) гривень 86 копійок, що складаються з заборгованості по основному боргу (тіло кредиту) в сумі 13787 (тринадцять тисяч сімсот вісімдесят сім) гривень 41 копійка, заборгованості по відсоткам в сумі 847 (вісімсот сорок сім) гривень 45 копійок, комісії в сумі 1521,00 грн. (одна тисяча п`ятсот двадцять одна) гривня 00 копійок, які є боргом за кредитним договором №R53700528514B від 18.02.2014 року, укладеним із первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» (ідентифікаційний код юридичної особи:14359319) та грошових коштів сплачених Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс» за вчинення виконавчого напису нотаріуса в розмірі 400 (чотириста) гривень 00 коп. та тягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Прайм Альянс», ідентифікаційний код юридичної особи:41677971, на користь [PERSON] , яка народилась [INFO] , РНОКПП: [NUMBER] суми судових витрат зі сплати судового збору та інших судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. Провадження у даній справі було відкрито 07.05.2020 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Від представника відповідача надійшов відзив на позов. Представником ТОВ «ФК «Прайм Альянс» вказано, що підстави для задоволення вимог відсутні. Так, у зв`язку із неналежним виконанням [PERSON] зобов`язань за кредитним договором, укладеним між нею та ПАТ «ВТБ Банк» 18.02.2014 р. утворилась кредитна заборгованість. Про відступлення прав вимоги за цим кредитним договором позивача було повідомлено 04.03.2019 р. цінним листом з описом вкладення. Нотаріус вчинив виконавчий напис на документі, що не був нотаріально посвідчений і це відповідає вимогам чинного законодавства України, оскільки Конституційним Судом України не було визнано нечинною постанову КМУ, а тому відповідно до п. 2 постанови КМУ від 29.06.1999 р. № 1172 для чинення виконавчого напису було подано оригінал кредитного договору, засвідчену стягувачем виписку з рахунку боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Позивачу у встановленому порядку надіслано вимогу про якою повідомлено про наявну заборгованість та запропоновано її погасити протягом 30 днів. З направлення даної вимоги і обчислюється строк позовної давності. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у справі № 916/3006/17. Крім того, при відступленні права вимоги було враховану оплату позивача по кредиту, яка здійснювалась у 2014 році у розмірі 2100,00 грн. У відповіді на відзив представником позивача зазначено, що постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та нечинною, а отже, з урахуванням того, що зазначене судове рішення, на поточний момент перебуває в законній силі (не зупинено та не скасовано), пункт 2 Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, не підлягає застосуванню. Правова позиція стосовно застосування Постанови №1172, викладена Касаційним цивільним судом Верховного Суду постанові від 12 березня 2020 року у справі №757/24703/18-ц згідно якої, з урахуванням визнання постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 незаконною та нечинною постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, застосування Постанови №1172 може здійснюватись тільки стосовно нотаріально посвідчених договорів (тобто відповідно до п.1 Постанови №1172). В позовній заяві було наголошено, що право вимоги у кредитора виникало кожного разу за фактом прострочення кожного чергового платежу (тобто 19 число кожного місяця, в якому відбувалось прострочення), на підтвердження даної позиції в позовній заяві було приведено правову позицію Великої палати Верховного суду викладену постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12. Отже, на момент вчинення виконавчого напису здійсненого 11.02.2020 минув строк позовної давності за заборгованістю Позивача за кредитним договором, що виникла у період з 18.02.2014 по 18.01.2017 (включно), що складало зобов`язання за сплатою 35 (тридцяти п`яти) чергових платежів). Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець Олена Олександрівна та Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин Андрій Миколайович не скористались правом надати письмові пояснення по суті спору. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Направив в адресу суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кравець О.О. також просила розглянути справу за її відсутності. Приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Яцишин А.М., будучи належним чином повідомлений про день та час розгляду справи в судове засідання не з`явився. Заяв та клопотань від нього в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено і не оспорюється учасниками процесу, що 11.02.2020 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Кравець Оленою Олександрівною на підставі заяви стягувача було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 981, яким запропоновано звернути стягнення: З [PERSON] , боржника за Кредитним договором № R53700528514B від 18.02.2014 року, укладеним Позивачем із первісним кредитором - Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк», (код ЄДРПОУ 14359319, зареєстрованим за адресою: 01004, м. Київ, Шевченківський район, БУЛЬВАР ТАРАСА ШЕВЧЕНКА/ВУЛИЦЯ ПУШК1НСЬКА, будинок 8/26), право вимоги за яким було відступлене до нового кредитору - ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ», ідентифікаційний код юридичної особи 38750239, місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8 (вісім), (надалі іменується - ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія») відповідно до договору про відступлення права вимоги грошових зобов`язань фінансовими кредитами № 080715нв від 08.07.2015 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» набуло право Нового кредитора до Позичальника за Кредитним договором. В подальшому, 29.01.2019 року між ТОВ «ФК «Довіра та Гарантія» та ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ПРАЙМ АЛЬЯНС» ідентифікаційний код юридичної особи 41677971, місцезнаходження: 04053, м. Київ, вул. Січових Стрільців, б. 77 (сімдесят сім), було укладено договір факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, відповідно до якого ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» (надалі - Відповідач або Стягувач) набуло право Нового кредитора до Позичальника за Кредитним договором заборгованості у розмірі 16 155,86 грн., яка складається з заборгованості по основному боргу 13 787,41 грн.; заборгованості по відсоткам 847,45 грн.; комісії 1521,00 грн. Як вбачається з оскаржуваного виконавчого напису, стягнення заборгованості проводиться з період з 29.01.2019 року по 31.01.2020 року. Представник позивача зазначає, що виконавчий напис вчинено з порушенням Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Виконавчий напис вчинений, зокрема, і з пропуском строку позовної давності. В свою чергу представник відповідача у відзиві зазначає про дотримання всіх необхідних умов, передбачених чинним законодавством України для вчинення нотаріусом оскаржуваного виконавчого напису. Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону України «Про нотаріат»). Таким актом є, зокрема Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок вчинення нотаріальних дій). Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (пункт 19 статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Так, згідно зі статтею 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. Відповідно до п. 3.4. Глави 16Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу. Пунктом 3.2. Глави 16Розділу ІІ Порядку передбачено вчинення нотаріальних дій, передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. В свою чергу п. 3.5. Глави 16 Розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172. Відповідно ж до п. 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 №1172 (Постанова № 1172), для одержання виконавчого напису додаються оригінал кредитного договору, засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. Зазначений пункт Переліку було внесено до Постанови №1172 на підставі Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» Разом з тим, Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині внесення п. 2 до Постанови №1172 щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин визнано незаконною та нечинною з дня її прийняття (Постанову залишено без змін згідно з ухвалою Вищого адміністративного суду України від 1 листопада 2017 року). Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 22 листопада 2019 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.Укладений між банком та позивачем кредитний договір, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Аналогічні правові висновки висловлені Верховним Судом в постанові від 15.04.2020 по справі № 158/2157/17. Так, оригінал кредитного договору та засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості виключено з переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, а отже нотаріус має право (повноваження) вчиняти виконавчі написи на кредитних договорах виключно у випадку їх нотаріального посвідчення в порядку визначеному пунктом 1 Постанови № 1172. Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису на кредитному договорі № R53700528514B від 18.02.2014 року, укладеному між Публічним акціонерним товариством «ВТБ Банк» та [PERSON] не відповідає вимогам чинного законодавства. При цьому суд не може взяти до уваги доводи представника відповідача, що оскільки Конституційним Судом України не визнано неконституційною постанову КМУ № 662 від 26.11.2014 р., вона є і досі чинною з огляду на те, що Конституційний Суд України не розглядає питання щодо відповідності законам України актів Кабінету Міністрів України (ч. 3 ст. 8 Закону України «Про Конституційний Суд України). Так, саме до компетенції адміністративних судів відноситься розгляд справи за позовами фізичних та юридичних осіб щодо законності (крім конституційності) постанов та розпоряджень Кабінету Міністрів України та приймати рішення про визнання таких нормативно-правових актів незаконними та нечинними, відповідно до положень ст. ст. 17,19, 171, 266 КАС України. Кредитні кошти, як свідчать умови договору, були надані [PERSON] на строк у чотири роки з датою остаточного погашеннядо 18.02.2018 року. Також сторони домовились, щодо періодичного погашення відповідної частини тіла кредиту, відсотків за ним та комісії до 18 числа кожного наступного місяця (п. 4.2,4.3 Договору). Як вбачається з долучених позивачем до матеріалів справи копій квитанцій, позичальником з метою погашення кредитної заборгованості було сплачено суму у розмірі 2100 грн. за період з 18.02.2014 р. по 18.03.2014 р. на суму 700 грн., за період з 18.03.2014 р. по 18.04.2014 р. та на суму 700 грн за період з 18.04.2014 р. по 18.05.2014 р. Дана обставина не заперечується представником ТОВ «Фінансова компанія «Прайм Альянс». Представник відповідача зазначає, що після відступлення банком права грошової вимоги, Товариством не було нараховано боржнику [PERSON] ніяких відсотків та комісій. 04.03.2019 р. позивачеві було направлено вимогу щодо погашення заборгованості і саме з даної дати і починається обчислення строку позовної давності. Разом з тим, 02 липня 2019 року Велика Палата Верховного Суду за результатами розгляду справи № 916/3006/17 зробила наступний висновок - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). Строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису в контексті застосування положень статті 88 Закону України «Про нотаріат» безпосередньо пов`язаний із позовною давністю, встановленою ЦК України. Фактично законом визначено, що строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису є таким самим, що й позовна давність для звернення до суду. Таким чином, різниця у правовій природі цих строків не має значення у цьому контексті. Тому і загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки. Стаття 88 Закону «Про нотаріат» містить різні строки для звернення до нотаріуса (три роки - у відносинах за участю громадян, і один рік - для відносин за участю за участю підприємств, установ і організацій), оскільки на момент ухвалення Верховною Радою України цього закону діяв Цивільний кодекс Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), яким позовна давність визначалася залежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, тобто три роки у відносинах за участю громадян і один рік у спорах за участю підприємств, установ і організацій. Після внесення змін до ЦК УРСР у 1995 році, а також після вступу у дію нового Цивільного кодексу України у 2004 році строки, встановлені у статті 88 Закону України «Про нотаріат», не були приведені у відповідність до позовної давності, яка вже стала визначатися залежно від сутності позовних вимог, а не за суб`єктною ознакою. Згідно із частиною першою статті 325 ЦК України суб`єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Частина друга статті 318 ЦК України визначає, що всі суб`єкти права власності є рівними перед законом. За таких обставин, Велика Палата Верховного суду дійшла висновку, що загальний строк для звернення до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису становить три роки незалежно від суб`єктного складу сторін правовідносин, а якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено іншу позовну давність, виконавчий напис видається у межах цього строку. Так, як вбачається з матеріалів справи, право вимоги за кредитним договором до боржника [PERSON] виникло з моменту не сплати чергового платежу, порушення терміну його внесення, отже перебіг позовної давності по кожному платежу починається після невиконання зобов`язання по його сплаті. Зазначене повною мірою узгоджується з правовою позицією, що її висловлено Великою палатою Верховного суду постанові від 28 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Як свідчать матеріали справи, право вимоги за кредитним договором до боржника [PERSON] виникло з 19.06.2014 р. і в подальшому за кожним черговим платежем, починаючи з 19 числа кожного наступного місяця. При цьому суд погоджується з твердженнями представника позивача, що укладені в наступному правочини (договори) про відступлення права вимоги грошових зобов`язань № 080715нв від 08.07.2015 року та факторингу № 29/01/19-1 від 29.01.2019 року, за якими право вимоги за зобов`язаннями позивача по кредитному договору № R53700528514B від 18.02.2014 року перейшло до нових кредиторів (ТОВ «ФК «ДОВІРА ТА ГАРАНТІЯ» та ТОВ «ФК «ПРАЙМ АЛЬЯНС» відповідно), не змінювали виду, суті, підстав виникнення та обсягів зобов`язань боржника, оскільки такі види правочинів (цесія і факторинг відповідно) передбачають виключно заміну кредитора (передачу права вимоги за зобов`язаннями боржника) у зобов`язанні, а не зміну умов основного зобов`язання, зокрема періоду виникнення заборгованості за таким зобов`язанням. Отже, зважаючи на період за який виникла заборгованість, момент виникнення права вимоги за кожним наступним платежем, розмір заборгованості зазначений у розрахунку стягувача та вказаний у виконавчому написі період стягнення - 29.01.2019 р. по 31.01.2020 р. дають підстави вважати наявними обставини, які спростовують безспірність заборгованості [PERSON] перед кредитором та свідчать про пропуск стягувачем строку позовної давності по платежам до 19 червня 2017 р. За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес в один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підсумовуючи все вищенаведене, суд приходить до висновку, що стороною позивача належним чином доведено обставини, з якими чинне законодавство України передбачає можливість визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, а тому вимоги заявлені [PERSON] підлягають задоволенню. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України. В розумінні положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами, відповідно до ч. 2 ст. 137 ЦПК України. Так, [PERSON] вказувала у позові, що фактом розгляду справи її представником (адвокатом) до суду будуть подані описи робіт виконаних при наданні правової допомоги та інші документи (докази) стосовно її надання та розміру. Також позивач вказала - на момент звернення з цим позовом орієнтовна сума витрат складає 5261 (п`ять тисяч двісті шістдесят) грн. 20 коп. 13.08.2020 р. через канцелярію суду представником позивача адвокатом Юрченко А.М. подано опис робіт (наданих послуг) та здійснення витрат при наданні правничої допомоги [PERSON] у даній цивільній справі. Надано докази направлення даного документу разом з додатками в адреси інших учасників процесу. Як вбачається з наданих доказів, позивачем [PERSON] було сплачено на правничу допомогу суму у розмірі 4 000,00 грн. Клопотання щодо зменшення розміру витрат на правову допомогу у зв`язку із невиконанням с. 3 ст. 137 ЦПК України від сторони відповідача не надходило. Отже, розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved