Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь суму матеріальних збитків в розмірі 1000грн, завданих в результаті ДТП з вини відповідача та в якості відшкодування моральної шкоди суму в розмірі 1000грн. В обґрунтування позову зазначила, що 27.07.2018р. об 14-00год. в м. Черкаси по вул.. Шевченка, 208-1 на паркувальному майданчику ТРЦ «Любава» [PERSON] керуючи автомобілем «Фольксваген Пасат» д.н.з., СА 8868 АН, рухаючись заднім ходом, не впевнився в безпечності та скоїв наїзд на її автомобіль «Фольксваген Тігуан», д.н.з. СА 2202АХ, який був припаркований. Пошкодження автомобіля «Фольксваген Тігуан» були зафіксовані та оцінені ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» в сумі 2\~487,45 грн. Вина відповідача у вчиненні даного адміністративного правопорушення була встановлена постановою апеляційного суду Черкаської області від 14.03.2018р. Цивільно-правова відповідальність відповідача була застрахована ПрАТ «СК «ПРОВІДНА»згідно договору страхування наземного транспорту № АК/1097800/2404/16. Згідно даного договору Страховик взяв на себе зобовязання компенсувати третім особам прямі збитки у разі їх заподіяння страхувальником третім особам. Вказаним договором передбачено безумовну франшизу частину збитків, що не відшкодовується Страховиком по кожному та будь-якому страховому випадку. Страховиком відшкодовано позивачу матеріальні збитки в сумі 1485,45грн., проте відповідачем не відшкодовано в добровільному порядку суму вартості безумовної франшизи. Крім того, позивач зазначає, що в результаті ДТП їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася у душевних стражданнях, яких позивач зазнала внаслідок пошкодження її транспортного засобу та неможливості користуватись ним тривалий термін, у звязку з чим вимушена була нести додаткові витрати. Такі обставини негативно вплинули на її звичайний життєвий ритм, що позначилось на її загальному психологічному стані та призвело до душевних страждань. Крім того, моральних страждань їй було завдано тим, що вона була вимушена звертатися за захистом своїх порушених прав до суду. Відповідач пошкодивши її автомобіль з місця пригоди втік і на його пошуки було потрачено більше трьох місяців. З моменту встановлення поліцією особи відповідача, вона намагалася домовитись з ним мирним шляхом, однак останній не відповідав на її телефонні дзвінки і не відчиняв двері свого помешкання, всіляко уникаючи будь яких контактів, тому позивач оцінює завдану їй діями відповідача моральну шкоду в розмірі 1000грн., яку просить також стягнути на її користь з відповідача, а тому звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 24.07.2018р. провадження у даній справі було відкрито за правилами загального позовного провадження з повідомленням сторін та призначено справу до розгляду у підготовному судовому засіданні. Ухвалою суду від 23.09.2018р. підготовче провадження у дані справі закрито та призначено судове засідання для розгляду по суті. Сторони в судове засідання не зявились, причину неявки сулу не повідомили. Позивач надала суду письмову заяву, в якій просила провести судовий розгляд даної справи за її відсутності та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити. Відповідач надав суду письмову заяву, в якій просив провести розгляд справи за його відсутності, окремо зазначив, що позовні вимоги визнає частково, а саме в частині стягнення з нього матеріальних збитків в сумі 1000грн. (франшизи). Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті судом встановлено наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, наданих учасниками справи або витребовуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК). В судовому засіданні встановлено, що 27.07.2017 в м. Черкаси по бул. Шевченка, 208-1 на паркувальному майданчику ТРЦ «Любава» сталася дорожньо-транспортна пригода з участю автомобіля «Фольксваген Пасат» під керуванням відповідача [PERSON] та автомобіля «Фольксваген Тігуан», під керуванням водія [PERSON] (а.с. 12-14). Вина відповідача [PERSON] у вчиненні даної дорожньо-транспортної пригоди встановлена постановою апеляційного суду Черкаської області від 14.03.2018р., якою було скасовано постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 29.11.2017р. про закриття провадження у адміністративній справі №711/6915/17 відносно [PERSON], у звязку із закінченням строків, передбачених ст. 38 КУпАП (а.с. 12-14). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Згідно до ч. 1ст. 990 ЦК України, страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника або іншої особи. Згідно з ст. 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Відповідно до ст. 22 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. Встановлено, що згідно акту виконаних робіт №320 від 05.12.2017р. виконаних ПП [PERSON], вартість відновлювального ремонту автомобіля «Фольксваген Тігуан» складає 2500грн. (а.с. 11). Встановлено, що між [PERSON] та ПрАТ «СК «ПРОВІДНА» 22.09.2016 р. було укладено Договір страхування наземного транспорту № АК/1097800/2404/16, на підставі якого страховик перерахував [PERSON] страхову виплату в сумі 1487,45грн. без врахування франшизи в розмірі 1000грн., (а.с. 9, 10). Згідно ст. 9 ЗУ «Про страхування», франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування. Згідно ст. 12 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Згідно ст. 36.6 ЗУ «Про обов'язкове страхування цивільної відповідальності власників транспортних засобів», страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Отже, враховуючи, що з вини відповідача сталася дорожньо-транспортна пригода, в результаті якої позивачу була спричинена матеріальна шкода, яку було відшкодовано страховою компанією, однак розмір франшизи в сумі 1 000,00 грн. не відшкодований страховиком, винною особою у дорожньо-транспортній пригоді, яка мала місце 27.07.2016 року [PERSON], яким також в добровільному порядку суму франшизи позивачу не відшкодовано, суд дійшов висновку, що позовна вимога про стягнення з відповідача франшизи у розмірі 1 000,00 грн. є обґрунтованою та підлягає до задоволення. Крім того, позивачу було завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в сумі 1 000 грн., яка завдана душевними стражданнями, яких вона зазнала у звязку із пошкодженням свого майна в результаті ДТП та тривалості невиконання відповідачем свого обовязку зі сплати франшизи передбаченої страховим договором та чинним законодавством та загалом спричиненої шкоди ДТП. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. За п. 5 Постанови Пленуму № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди моральної (немайнової) шкоди» обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд повинен зясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п.9 Постанови Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових витрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Разом з тим, позивач не надала суду жодного доказу на підтвердження фактів заподіяння їй моральних страждань чи понесених нею у звязку із цим втрат немайнового характеру, крім того, позивачем не надано належного обґрунтування розрахунку визначеною нею розміру відшкодування моральної шкоди у сумі 1000грн., а відтак, суд приходить до висновку, що дана позовна вимога не підлягає до задоволення, оскільки вона є необґрунтованою та недоведеною. Що стосується позовної вимоги про відшкодування судових витрат за рахунок відповідача, то відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а відтак з відповідача на користь позивача слід стягнути 704,80грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», Закону України «Про страхування» ст.ст. 625, 979, 988, 1187 ЦК України, ст.ст. 2, 13, 81, 82, 137, 141 ЦПК України, ст.ст. 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

Outcome: partial