Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-04 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] , про розірвання шлюбу, укладеного 17 липня 2010 року у Лівобережному відділі реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї. Позовна заява мотивована тим, що спільне життя у сторін не склалось, через відсутність почуття довіри, турботи, взаємної любові, взаємодопомоги і підтримки, як засад побудови сімейних відносин і реальності сім`ї. У позовній заяві вказано, що сторони близько 6 років проживають окремо у них відсутній спільний побут, взаємні права та обов`язки. Спільних дітей у сторін немає. Позивачка у судове засідання не з`явилась. У позовній заяві просила розглядати справу за її відсутності, а також зазначила, що не заперечує щодо ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явився, подав суду заяву від 20 січня 2020 року, згідно якої просив розглянути справу без його участі, а також повідомив, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Фіксування судового засідання технічними засобами, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється. За змістом ч. 3 ст. 200 ЦПК України суд вправі ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні у випадку визнання позову відповідачем. Суд повно та всебічно дослідивши матеріали справи у їх сукупності, дійшов переконання, що обставини, на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підставу для задоволення заявлених нею позовних вимог, знайшли своє підтвердження. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого 17 липня 2010 року, Лівобережним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з Державним центром розвитку сім`ї, актовий запис № 1086 зареєстровано шлюб між сторонами. Спільних дітей у сторін немає. Суд виходить з того, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позивачка скористалась даним правом та звернувся до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивачка не має наміру зберегти шлюб. Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони упродовж тривалого часу, близько шести років, шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між ними набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим, оскільки це суперечитиме інтересам позивачки, що має істотне значення. Спору щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги відсутність погодження сторін щодо примирення, визнання позову відповідачем, суд вважає, що причини, що спонукають наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою підставні та підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд вирішує питання про повернення позивачеві з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved