Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні і вихованні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей і ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків щодо виховання і утримання дітей. При цьому син [PERSON] постійно хворіє і майже з самого народження перебуває на обліку в онкодиспансері. Вона на даний час ніде не працює, перебуває у відпустці по догляду за дитиною від іншого чоловіка. Соціальної допомоги не отримує. Проживає у власному будинку. Відповідач же є приватним підприємцем, має меблевий магазин , однак заробіток приховує. А тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на утримання кожної дитини. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснила, що крім спільних з відповідачем дітей вона має на утриманні ще дитину від іншого чоловіка, з яким на даний час також не проживає і фактично одна утримує трьох дітей. Також син [PERSON] постійно хворіє, раніше переніс операцію, після чого перебуває на обліку в онкодиспансері і у зв'язку з цим потребує додаткового догляду і відповідно витрат. Вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі і просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що на даний час він постійного місця праці немає і підприємницькою діяльністю не займається. Проживає за рахунок тимчасових заробітків, отриманих при виїздах на сезонні роботи за кордон. Останній раз він виїжджав осінню минулого року. На даних час він проживає з іншою жінкою, дітей з якою поки що не мають. Має у власності мікроавтобус, власного житла немає і проживає в будинку дружини. Все набуте в період шлюбу з позивачкою майно залишив їй і дітям та сподівався, що у зв'язку з цим вона не буде вимагати аліменти. Довести факт залишення позивачці майна не може, оскільки таке було побудоване без правовстановлюючих документів. Про хворобу сина йому не відомо. Вказує, що спроможний сплачувати аліменти у сумі не більше 500-600 гривень щомісячно на дитину. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають двох малолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач [PERSON], а мати [PERSON]( а.с.3-9). Малолітні перебувають на утриманні і вихованні у позивачки [PERSON], що стверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки та довідки виконкому Калинівської сільської ради від 27.01.2016 року за №136(а.с.1-11). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , що стверджується заявою позивачки. Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей , суд враховує майновий стан сторін , де позивачка здійснює догляд за малолітніми дітьми і не має інших джерел матеріального забезпечення, позбавлена можливості отримувати додатковий дохід, а відповідач має працездатний вік і немає інших утриманців. А тому , із урахуванням середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 800 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку цих дітей. При цьому, оскільки позивачка пред'явила позов 01.02.2016 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Заперечення відповідача проти позову з посиланням на те, що він залишив позивачці нерухоме майно, а також що не спроможний сплачувати таку суму суд вважає необґрунтованими, оскільки відповідачем в судовому засіданні не надано доказів щодо наявності угоди з позивачкою з приводу зарахування нерухомого майна в рахунок оплати аліментів, а також про наявність такого майна взагалі. Щодо спроможності відповідача сплачувати аліменти, то суд бере до уваги, що він є молодою людиною працездатного віку, інших утриманців немає і хоч у нього відсутнє постійне місце праці, однак на обліку у центрі зайнятості не перебуває і не вказує на будь-які пошуки роботи, що свідчить про наявність у нього достатнього доходу. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial