Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до [PERSON] про визнання за кожним права власності на 1/3 частину квартири [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що з 29.08.1998 року перебувала у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Під час спільного проживання ними було придбано квартиру [ADDRESS]. Свідоцтво про право власності на квартиру видане на чоловіка - відповідача по справі. Відповідно договору дарування від 30.03.2013 року 1/3 частина вищевказаної квартири належить спільному сину [PERSON], [INFO]. Таким чином, 2/3 частини даної квартири належить позивачу та відповідачу, як спільна сумісна власність. Вважає, що оскільки формально квартира зареєстрована за відповідачем, тому в порядку поділу майна подружжя слід визнати право власності на свою частку. У судовому засідання представник позивача позов підтримав, просив задовольнити з підстав зазначених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував проти його задоволення. Після перерви сторони в судове засідання не з'явилися, про день та час розгляду справи повідомлені, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим продовжити розгляд справи у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. У відповідності до ч.2 ст. 197 ЦПК України після перерви фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до Конституції України засади регулювання шлюбу і сім'ї визначаються виключно законами України; шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка, кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї (ч. 1 ст. 51, п. 6 ч. 1 ст. 92). Як встановлено в судовому засіданні, позивач та відповідач 29.08.1998 року уклали шлюб, актовий запис 1236 (а.с.7). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 20.01.2014 року шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] повернуто дошлюбне прізвище - [PERSON] (а.с.56-57, 63-64). Під час спільного шлюбу у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO] (а.с.8). За час перебування сторін у шлюбі 17.12.2007 року на сумісні кошти подружжя була придбана квартира [ADDRESS], право власності на яку зареєстровано за відповідачем (а.с.44,45). Вищевказане майно є об'єктом спільної сумісної власності подружжя відповідно до вимог ст. 60 Сімейного Кодексу України та ч.3 ст. 368 ЦК України, яка передбачає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Як вбачається із матеріалів справи, 30 березня 2013 року [PERSON] - відповідач, передав безоплатно у власність [PERSON] в особі матері [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]), 1/3 частину квартири [ADDRESS] (а.с.46-47). Даний правочин зареєстровано приватним нотаріусом в реєстрі за №599. Таким чином, об'єктом спільної сумісної власності на даний час є 2/3 частини спірної квартири. Стаття 69 СК України встановлює право дружини та чоловіка на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За вказаних обставин, суд приходить до висновку, що кожна сторона по справі є власником 1/3 частини спірної квартири. Позивачем понесені та документально підтверджені судові витрати (а.с.1), які з урахуванням приписів ст. ст. 80, 88 ЦПК України, підлягають стягненню пропорційно до задоволених вимог з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved