Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на нерухоме майно, яке належало її та відповідача матері. [PERSON], а саме житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: Запорізька область, м. Оріхів, вулиця Вержбицького, будинок 19, що складається з будинку з сіньми літ. «А» та літ. «а», гаражу літ. «Б», сараю літ. «В», сараю літ. «Г», літньої кухні літ. «З», котельні літ. «И», вбиральня літ. «Е», погрібу літ. «Пг», паркану № 1, воріт і хвіртки № 4. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач рідною донькою [PERSON], яка померла 17.03.2013 року, а тому є спадкоємцем за законом першої черги. Зазначений будинок належав батьку позивача, [PERSON], який помер 23.07.2006 року. Мати позивача спадщину прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, однак за отриманням свідоцтва про право на спадщину у встановленому законом порядку не звернулась. Після смерті матері позивач звернулась із заявою про прийняття спадщини до Оріхівської районної державної нотаріальної контори Запорізької області, однак отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, що складається із зазначеного будинку, через відсутність правовстановлюючих документів на нього. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю, пославшись на обставини та норми права, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON], рідний брат позивача та, відповідно, рідний син померлої [PERSON], в судове засідання не зявився, подавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та визнання позову повністю. В судовому засіданні були досліджені письмові докази, в тому числі матеріали спадкової справи № 138/2013, заведеної після смерті [PERSON], та матеріали інвентарної справи № 27 відносно спірного житлового будинку, наданої для огляду Комунальним підприємством «Імпульс». Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 227237, виданим (повторно) виконавчим комітетом Малотокмачанської сільської ради Оріхівського району Запорізької області 04.07.2013 року. У 1973 році позивач змінила прізвище на «Спасська» у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЖС № 251014 [PERSON], батько позивача, за життя був власником спірного житлового будинку, який він придбав на підставі Договору купівлі-продажу від 24.10.1955 року, який знаходиться в матеріалах інвентарної справи. 23.07.2006 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 044182, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 26.07.2006 року. У звязку з його смертю відкрилась спадщина, до складу якої входив спірний будинок. Батьки позивача перебували у шлюбі та проживали разом у спірному будинку до дня своєї смерті кожний, що підтверджується довідками від 06.10.2006 року № 738 та від 10.07.2013 року № 1612, виданими виконавчим комітетом Оріхівської міської ради Запорізької області. Відповідно до ч. 3 ст. 1286 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шести місяців з часу відкриття спадщини не подав заяву про відмову від неї. Мати позивача, проживаючи з батьком позивача на момент його смерті, заяву про відмову від спадщини не подавала, а тому вважається такою, що прийняла її, в силу ч. 3 ст. 1268 ЦК України. При цьому позивач та відповідач, які також були спадкоємцями першої черги за батьком, цю спадщину не прийняли, оскільки проживали окремо та заяв про прийняття спадщини не подали. Разом з тим [PERSON] за отриманням свідоцтва про право на спадщину в порядку ст. 1297 ЦК України не звернулась, про що свідчить факт відсутності спадкової справи після смерті [PERSON] Право власності на спірний будинок залишилось неоформленим. 17.03.2013 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 253239, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 20.03.2013 року. 11.07.2013 року позивач звернулась до Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області із заявою про прийняття спадщини за матірю, у звязку з чим була заведена спадкова справа № 138/2013. Відповідач заяву про прийняття спадщини не подав, у звязку чим вважається таким, що не прийняв спадщину за [PERSON] 24.10.2015 року постановою державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області [PERSON] позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спірний будинок. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Відповідно до ч. 3. ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 зазначеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. Станом на час володіння [PERSON] спадковим майном були чинними Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, а також Перелік правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджені заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року. Зазначені нормативні акти передбачали обовязкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції). Проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Як свідчать матеріали інвентаризаційної справи щодо спірного будинку, його переоцінка та повторна інвентаризація була проведена у 1975 році. В ході цієї інвентаризації було зафіксовано та підтверджено, що власником цього будинку був [PERSON], що підтверджується, зокрема, Висновком про реєстрацію будинку (домоволодіння) від 20.02.1975 року, складеним у Запорізькому міським бюро технічної інвентаризації. Таким чином, матеріалами справи підтверджується, що [PERSON], а за ним [PERSON], набули спірне нерухоме майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент його придбання, у звязку з чим воно може виступати обєктом спадкування. Позивач є спадкоємцем за законом, спадщину прийняла, що ніким не оспорюється, інший спадкоємець за законом, [PERSON], спадщину не прийняв, про свідчать матеріали спадкової справи, позови визнав, а тому відсутність у позивача правовстановлюючих документів саме по собі не може бути підставою для відмови у захисті права. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 392, 1258, 1261, 1268, 1275, 1297 Цивільного кодексу України, Інструкції про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української PCP, затверджених заступником Міністра комунального господарства Української PCP 31 січня 1966 року,

Outcome: approved