Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій після уточнення просить визнати незаконним прийняття її на посаду «кухар» без встановлення тарифного розряду з 12.03.2003 року; стягнути за цей період недоплачену заробітну плату, розпочинаючи з 12.03.2003 року по 2013 року; провести індексацію заробітної плати за весь період з 12.03.2003 року до 2013 року; стягнути недоплачену заробітну плату за період з березня по квітень 2010 року як таку, що сплачена у меншому розмірі; стягнути з відповідачів солідарно недоплачену та недораховану заробітну плату в розмірі 36785 гривень 48 копійок; стягнути моральну шкоду у розмірі 20000 гривень. В обгрутування позовних вимог зазначила, що згідно ст. 103 КЗпП України, про нові або зміну діючих умов оплати праці в бік погіршення власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника не пізніш як за два місяці до їх запровадження або зміни. Проте про зміну заробітної плати та пониження в розряді кухаря, її ніхто не попереджав заздалегідь. Відповідно до статті 22 Закону України «Про оплату працi» суб'єкти організації оплати праці не мають права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами i колективними договорами. Крім того, відповідно до ст.ст. 115, 116 КзпП України, заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні i не рідше двох разів на місяць. Однак в порушення всіх вимог законодавства відповідачі недонарахували i недоплатили їй за період коли вона з невідомих для неї причин була понижена в розряді кухаря, заробітну плату. Розмір недорахованих виплат становить 36785 гривень 48 копійок. Окрім того, суттєва недоплата заробітної плати протягом всього часу поставила її в скрутне матеріальне становище, змусила шукати додаткових засобів до існування, адже розмір заробітної плати, який їй фактично виплачували недостатній для нормального життя. Відповідно до статті 237-1 КЗпП у разі, якщо порушення законних прав працівника призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків i вимагають вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний відшкодувати працівнику моральну шкоду. Розмір завданої їй моральної шкоди вона оцінює в сумі 20 000 гривень. Оскільки при зміні систем та розмірів оплати праці у зв'язку зі змінами в організації виробництва i праці, введенні нових або зміні діючих умов оплати праці у бiк погіршення (ст. 103 КЗпП) роботодавець повинен повідомити про це працівника не пізніше ніж за два місяці до їх запровадження, порушення цього строку може бути підставою для задоволення вимог працівника про оплату праці згідно з попередніми умовами за період, на який було скорочено зазначений строк попередження. Зі змісту ст. 103 КЗпП України не вбачається, що її правила не застосовуються у випадках зміни робітникові розряду на підставі ч. 5 ст. 96 КЗпП України або зменшення службовцю посадового окладу за результатами атестації згідно з ч. 6 цієї статті або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Позивач та представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. Пояснили про обставини справи так, як вказано вище. В судовому засіданні представник відділу освіти Дергачівської державної районної адміністрації та спеціалізованої загальноосвітньої школи І-ІІ ступенів з поглибленим вивченням іноземної мови - дошкільний заклад «Перлина» Дергачівської районної ради Харківської області просила залишити позовну заяву без задоволення, та вказала, що рішенням XXXII ceciї VI скликання Солоницiвської селищної ради Дергачiвського району Харкiвської областi №6 вiд 18 грудня 2012 року Солоницiвський навчальна-виховний комплекс «Перлина» Солоницiвської селищної ради передано у спільну власність територіальних громад, сiл, селищ, мiста Дергачiвського району починаючи з 1 січня 2013 року. Згідно iз розпорядженням Дергачiвської районної державно адмiнiстрацiї «Про затвердження акту приймання-передачi» №48 вiд 27.02.2013 року Солоницiвський НВК «Перлина» прийнято на баланс Вiддiлу освiти Дергачiвської райдержадмiнiстрацiї. На теперiшнiй час НВК «Перлина» є загальноосвiтнiм навчальним закладом Дергачiвської районної ради Харкiвської областi. У вказаний перiод перебування Солоницiвського НВК Перлина» на балансi Вiддiлу освiти Дергачiвської районної державної адмiнiстрацiї, а саме з 01.03.2013 року по 31.12.2013 року, позивач працювала у Солоницiвському НВК « Перлина». Посадовi оклади працiвникам Солоницiвського НВК «Перлина» встановлювались його керівництвом у вiдповiдностi до вимог Закону України «Про оплату працi», Наказу Мiнiстерства освiти i науки України «Про впорядкування умов оплати пpaці та затвердження схем тарифних розрядiв працiвникiв навчальних закладiв, установ освiти та наукових уставов» №557 вiд 26.09.2005 року. Наказу Мiнiстерства освiти i науки «Про затвердження Типових штатних нормативів загальноосвiтнiх навчальних закладiв» №1205 вiд 06.12.2010 року. Виплата заробiтної плати працiвникам Солоницiвського НВК Перлина» здiйснювалась на пiдставi штатних розписiв та табелiв облiку робочого часу працiвникiв, якi надавались для нарахування до вiддiлу освiти Дергачiвськоiї районної державної адмiнiстрацiї. У вказаний перiод виплата заробітної плати позивачу здійснювалася у точній вiдповiдностi до вимог чинного трудового законодавства. Вказане рішення Солоницiвської селищаної ради вiд 05.03.2003 року прийнято на пiдставi Закону України «Про передачу об'єктiв права державної та комунальної власностi» (в редакцiї вiд 07.03.2002). Солоницiвський НВК «Перлина» переданий на баланс Солоницiвської селищної ради як об'єкт соцiальної iнфраструктури. Солоницiвський НВК «Перлина» не був окремою юридичною особою, а був структурним пiдроздiлом ДП «Харкiвська ТЕЦ-5», у зв'язку з чим не мав самостiйних трудових відносин із персоналом. Оскiльки Солоницiвський НВК «Перлина» прийняв персонал у новостворений заклад заново, а ДП «Харківська ТЕЦ-5» незрозумiло яким чином оформило припинення трудових відносин із персоналом, в тому числі і з [PERSON] керівництво Солоницівського НВК «Перлина» звернулось до територіального управління державної інспекції з питань праці у Харківській області із доповідною за наданням роз`ясень. Представник відповідача Солоницівської селищної ради Дергачівського району в судове засідання не з'явився, надав до суду заперечення, згідно якого позов вважає таким, що не підлягає задоволенню посилаючись на те, що бухгалтерською службою селищної ради у червні 2010 року було здійснено перерахунок та доплачено [PERSON], різницю в заробітній платі за січень-квітень 2010 року, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2010 року. Також просив застосувати наслідки спливу строку звернення до суду з трудовим спором. Суд заслухавши позивача, представника позивача, представника відповідачів, свідка, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного. Відповідно до запису №12 від 03.01.1983 року трудової книжки, [PERSON] переведено кухарем 5 розряду в дитячий садок №2. Відповідно запису №13 від 01.01.1990 року у зв'язку з веденням нових тарифних умов оплати праці встановлена професія кухаря 5 розряду. Відповідно до запису №14 від 30.11.2001 року дитячий садок №2 перейменовано в Державний загальноосвітній навчально-виховний комплекс «ясла-садок-загальноосвітня школа І ступеня «Перлина» з поглибленим вивченням іноземної мови» ДП «Харківська ТЕЦ-5». Згідно запису №15 від 11.03.2003 року дитячий заклад передано Солоницівській селищній раді. Згідно наказу від 12.03.2003 року №1 та штатного розпису за 2003 рік [PERSON] прийнято на посаду кухаря без встановлення тарифного розряду, про що [PERSON] не було повідомлено більш ніж за два місяці. Вiдповідно до рішення Солоницівської селищної ради від 05.03.2003 року та Наказу №83-к від 11.03.2003 року дитячий заклад «Перлина» на 320 місць з персоналом, в тому числі і з [PERSON], передано у комунальну власність територіальної громади Солоницівської селищної ради. Солоницiвський навчально-виховний комплекс «Перлина» Солоницiвської селищної ради Дергачiвського району Харківської областi як заклад освіти комунальної форми власності засновано 02.06.2003 року відповідно до свідоцтва про державну реєстрацiю [NUMBER]. [PERSON] прийнято на роботу на посаду «кухар» у новостворений заклад відповідно до вимог ст. 24 КЗпроП України, про що винесено вiдповiдний наказ вiд 12.03.2003 року. Оскiльки позивача 12.03.2003 року фактично допущено до роботи, i остання стала до роботи, то в силу ч. 4 ст. 24 КЗпП України трудовий договiр вважається укладеним. Із вказаного вище випливає, що позивач погодилась із наданою їй посадою кухаря, та в подальшому працювала за цією посадою. При цьому, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON], починаючи з 2003 року та до 24.01.2013 року, працювала як кухар четвертого розряду, що є порушенням, оскільки вона з 03.01.1983 року переведена на посаду кухаря 5 розряду. Про зміну розряду її належним чином повідомлено не було. 31.12.2013 року [PERSON] була звільнена з посади кухаря. Як пояснила [PERSON] в судовому засіданні, в той же день, при отриманні трудової книжки при звільненні дізналась, що з 2003 року отримувала заробітну плату кухаря 4 розряду. Також позивач вказувала в судовому засіданні, що про порушення вона дізналась в березні-квітні 2013 році, що також підтверджується копією її заяви від 09.01.2014 року. (а.с.11) З посадовою інструкцією кухара 4 розряду від 2009 року позивача було також ознайомлено під підпис. (а.с.145-146) Як зазначила свідок [PERSON], вона та [PERSON] працювали разом, про порушення нарахувань дізнались в 2007-2008 роках. Згдіно ст. 233 КЗпП України, працівник може звернутися до суду про вирішення трудового спору в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки. Частиною 2 ст. 233 КЗпП України встановлено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. В даному випадку ч.2 ст.233 КЗпП України не застосовується, оскільки позовні вимоги не стосуються стягнення заробітної плати, а стосуються присвоєння іншого розряду; заробітна плата при цьому нараховувалась згідно встановленого розряду. Позивач звернулась до суду з цим позовом 30 жовтня 2014 року. Отже, позовні вимоги про нарахування недоплаченої заробітної плати задоволенню не підлягають, оскільки тримісячний строк звернення до суду про вирішення трудового спору пропущено позивачем. Щодо вимог про стягнення недоплаченої заробітної плати за березень-квітень 2010 року, суд виходить з наступного. Оклад [PERSON] з січня по квітень 2010 року становив 744 гривень, а після прийняття бюджету та затвердження нових штатних розписів бухгалтерською службою Солоницівської селищної ради у червні 2010 року було здійснено перерахунок та доплачено [PERSON] різницю в заробітній платі за січень-квітень 2010 року, що підтверджується розрахунковим листом за червень 2010 року (а.с.176, 40). За цей період порушень Закону судом не встановлено, позов в цій частині задоволенню не підлягає. Що стосується позовних вимог про стягнення моральної шкоди, то суд доходить до наступного. Відповідно до ст.237-1 КЗпП відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Відповідно ч.1 п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 вiд 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконного звільнення або переведення, невиплатою йому належних грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя i здоров'я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків чи вимагає вiд нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов'язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно вiд форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Відповідно до ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Оскільки в задоволенні позову відмовлено, то немає підстав і для задоволення вимог про стягнення моральної шкоди. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed