Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просила позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітніх [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що з 03.11.2001 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Від вказаного шлюбу мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] , доньку [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу відповідач долею дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, що підтверджується довідками Заводського районного відділу ДВС ГТУЮ у Миколаївській області №34778 від 21.08.2019 року та №52055 від 19.12.2018 року, відповідно до яких [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей в розмірі 192375,50 грн. Вказане свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. В судовому засіданні 13.02.2020 року позивач [PERSON] позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, суду пояснювала, що відповідача неодноразово викликали до органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради на комісію для розгляду питання щодо виконання ним своїх батьківських обов`язків, на що він в телефонному режимі повідомляв, що не має часу, оскільки зайнятий на роботі. 23.06.2020 року до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, розгляд справи просила провести з урахуванням думки Органу опіки та піклування, викладеної у висновку від 27.02.2020 року. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією про права дитини (20.11.1989 року) проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Так, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно зі ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що з 03.11.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 29.04.2014 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільних дітей: сина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 05.03.2002 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 21.04.2009 року), [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 11.07.2013 року). Діти проживають разом з матір`ю, за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акту обстеження умов проживання від 11.01.2020 року, складеного службою у справах дітей адміністрації Центрального району Миколаївської міської ради, житло винаймається. Квартира складається з трьох кімнат, підключені усі комунікації. Діти забезпечені окремими спальними місцями, місцями для навчання та відпочинку, мають речі по сезону, отримують належне виховання з боку матері. Після розірвання шлюбу відповідач долею дітей не цікавиться, матеріальної допомоги на їх утримання не надає. Так, рішенням Заводського районного суду м. Миколаєва від 20.03.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , в розмірі Ѕ частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, і до повноліття дітей, починаючи з 13.02.2014 року. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 05.02.2020 року, наданого державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м.Одеса), [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 31.01.2020 року становить 225287,00 грн. Органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради 27.02.2020 року за №1130/020201-22/25/14/20 був наданий висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] по відношенню до дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що усі діти мають стійку прив`язаність до матері. Стосунки дітей з батьком є невизначеними, оскільки діти тривалий час з ним не бачаться. Малолітня [PERSON] не пам`ятає події, які викликають позитивні спогади при взаємодії з батьком. З боку останнього дівчинка не відчуває любові, підтримки, зацікавленості її життям. [PERSON] має амбівалентні почуття, при яких з одного боку сумує за батьком, а з іншого злиться та ображається на нього. Покази свідка [PERSON] в судовому засіданні підтвердили винну поведінку відповідача [PERSON] . Відповідач [PERSON] на виклики суду до судового засідання неодноразово не з`явився, відзиву на позов та доказів, які б свідчили про його інтерес до дітей, про його бажання приймати активну участь у вихованні дітей, допомагати їм матеріально, бажання бути батьком дітей, суду не надав. Крім того, 04.02.2020 та 18.02.2020 на виклики до органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради для розгляду питання щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків останній неодноразово не з`явився, в телефонному режимі повідомив, що зайнятий на роботі. З вказаного суд приходить до висновку, що [PERSON] , повідомивши в телефонному режимі про неможливість явки до органу опіки та піклування у зв`язку із зайнятістю на роботі, надав перевагу роботі, знехтувавши своїм правом бути присутнім під час розгляду питання про доцільність позбавлення його батьківських прав, чим виявив свою байдужість до долі дітей. Окрім того, пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. За такого, враховуючи, що станом на день ухвалення судом рішення [PERSON] [INFO] , досяг вісімнадцяти років, суд приходить до переконання про відсутність підстав для позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно повнолітнього [PERSON] , [INFO] . На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні були встановлені підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 768,40 грн.

Outcome: approved