Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківський прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Служба у справах дітей Івано-Франківської ОДА. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що в період перебування з відповідачем у шлюбу в них народилася дочка [PERSON] , [INFO] . 09 квітня 2012 року рішенням Івано-Франківського міського суду шлюб було розірвано, а неповнолітню дочку залишено проживати з матір`ю.\~ Як під час шлюбу із відповідачем, так і після його розірвання, дочка [PERSON] фактично проживає з позивачкою та перебуває на повному її утриманні. Від раннього її дитячого віку і до сьогодні вихованням, навчанням та утриманням дитини займаюсь тільки вона, батько не приймає жодної участі в її утриманні, не сплачує аліменти, зовсім не проявляє батьківської турботи й піклування про дитину. З моменту їхнього розлучення, тобто з квітня 2012 року, [PERSON] жодного разу не спілкувався з дитиною; взагалі не цікавився дитиною, її здоров`ям, розвитком, навчанням, її інтересами; не вітав дитину з її днем народженням, її іменинами (взагалі не вітав дитину з жодним святом); не знає як дитина навчається, чи відвідує якісь гуртки, чи є у дитини якісь захоплення; жодних перешкод у спілкуванні чи вихованні дитини Відповідачу не створювалось; обставин, що перешкоджали Відповідачу виконувати покладені на нього обов`язки по вихованню та піклуванню дитиною не було. Враховуючи наведені обставини просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позов до суду не надано. Про судове засідання відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Суд звертає увагу, що відповідачу було відомо про те, що на розгляді в суді перебуває вказаний позов, що підтверджується наданими позивачем скріншотами із переписки з відповідачем, а також і тим, що при складанні висновку щодо доцільності позбавлення його батьківських прав, він в телефонному режимі надав свої пояснення. Відповідач суду не надав заперечень щодо позбавлення його батьківських прав. Представник третьої особи в судовому засіданні вказала, що як вбачається із наданого висновку щодо доцільності (недоцільності) позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , виконавчий комітет Івано-Франківської міської ради вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав, а тому просила у задоволені позову відмовити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81\~\~ ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного , духовного , інтелектуального , культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи , які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серія виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції 12 січня 2008 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09 квітня 2012 року, яке набрало законної сили 10.05.2012 року, Шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстрований 17.04.2007 року в відділі РАЦС Івано-Франківського управління юстиції, актовий запис № 468, розірвано. Неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишено проживати з матір`ю. Відповідно до копії листа № 03-18/12226 від 12.06.2020 року, згідно бази даних Автоматизованої системи виконавчого провадження на виконанні у територіальних органах державної виконавчої служби Івано-Франківської області виконавчий документ про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , не перебував. Станом на 12.06.2020 на виконанні у територіальних органах державної виконавчої служби Івано-Франківської області виконавчі документи про стягнення коштів з [PERSON] , [INFO] , зареєстрованого за адресою: [ADDRESS] , не перебувають. З копії характеристики [PERSON] , наданої Ліцеєм № 4 Івано-Франківської міської ради, вбачається, що мати, [PERSON] ,\~ приділяє належну увагу вихованню дочки, є у постійному контакті з класним керівником, регулярно відвідує школу, є головою батьківського комітету класу, завжди відкликається на прохання класного керівника. Батько, [PERSON] , не приходить до школи і не цікавиться навчанням та вихованням дочки, не підтримує жодного зв`язку із класним керівником. Відповідно до копії Довідки від 05.06.2020 року виданої ФОП [PERSON] , [PERSON] відвідує заняття з англійської мови в навчальній студії « Капітошка» з грудня 2017 року. Оплату за навчання вносить [PERSON] . Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. З переписки позивача та відповідача вбачається, що відповідач сам зазначає « просто я усвідомлю, що я поганий тато. І якщо мене позбавляють батьківства, то є за що! І хто страдає? Всім однаково.» З наданої позивачем комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин від 28.09.2020 року проведеної психологом Центру психологічної допомоги дітям «Серденько», щодо [PERSON] , вбачається що біологічного батька [PERSON] не включає до складу сім`ї, його вона вважає менш емоційно привабливим та тим, з ким склалися конфліктні відносини. Спілкування з ним відбувається вкрай рідко ( зі слів дитини одне повідомлення в рік). Тата дівчинка характеризує як «поганця» (пряма мова). [PERSON] стверджує, що боїться тата, адже той ображав старшого брата та маму. Головне прагнення дитини щоб тато забув про неї та дав спокій. [PERSON] в свою чергу теж хоче забути тата і все, що з ним пов`язане. З комплексної психологічної характеристики психоемоційного стану дитини та сімейних відносин від 13.03.2021 року проведеної психологом Центру психологічної допомоги дітям «Серденько», щодо [PERSON] , техніка закінчення речень показала, що [PERSON] найбільше боїться зустрічі з батьком. Таку ситуацію досліджувана пояснює тим, що була свідком знущань батька над братом. Також, дівчинка зазначає, що мали місце погрози із сторони батька. Власну сім`ю дівчинка вважає дружньою. [PERSON] висловлював бажання того, щоб батько забув про неї. З витребуваної судом інформації вбачається, що [PERSON] перебуває на обліку в КНП «ПОКЦПЗ ІФ ОР» з 2011 року з діагнозом: Розлади психіки та поведінки внаслідок вживання алкоголю, залежний синдром. Невротичний розлад у формі акцентуації особистості по демонстративному типу з елементами збудливого, триважного-астенічний синдром. З відповіді на адвокатський запит наданої Львівською спеціалізованою прокуратурою у військовій та оборонній сфері Західного регіону, вбачається, що у провадженні Першого слідчого відділу СУ ТУ ДБР, розташованого у м. Львові перебувають матеріали кримінального провадження за № 42017140410000259 від 18.11.2017 за фактом самовільного залишення військової частини [NUMBER] військовослужбовцем [PERSON] , за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 407 КК України. Разом з тим, на даний час. повідомлення про підозру [PERSON] у вчиненні даного кримінального правопорушення, не повідомлялось та не вручалось.\~ Крім того, у відповідності до ст. ст. 280, 281 КПК України, [PERSON] в розшук не оголошувався. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради\~ № 368 від 11.03.2021 року вважається за недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . 22.03.2021 року представником позивача подано письмові пояснення із запереченнями на вказаний висновок. Суд не погоджується із наданим висновком опіки та піклування від № 368 від 11.03.2021 року як недостатньо обґрунтованого. У висновку відсутній аналіз фактів заподіяння дитині шкоди її психологічному здоров`ю, тривалу відсутність спілкування між батьком та дитиною, що призвело до того, що [PERSON] боїться свого батька. Крім того, не надано аналізу того, що [PERSON] жодної участі у вихованні та утриманні дочки не брав та не бере. Фактично висновок органу опіки та піклування побудований лише на тому, що батько заперечив проти позбавлення його батьківських прав, надавши письмові пояснення і в під час телефонної розмови. [PERSON] неодноразово було запрошено в службу в справах дітей для з`ясування його позиції у справі, однак він не з`являвся, зсилаючись на службу в зоні ООС.\~\~ Між тим, на переконання суду, постановляючи такий висновок, орган опіки та піклування не врахував інтересів дитини на піклування та безпечне і комфортне проживання у сім`ї., не з`ясував в повній мірі участь батька у вихованні дитини та подальшу доцільність в такому. Наявні у справі докази доводять факт умисного невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо дочки. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач будь-яких заперечень чи фактів, які спростовують обставини викладені у позовній заяві позивачем суду не надав. Судом встановлено, що відповідач маючи реальну можливість дбати про свою дитину, щоб забезпечити її належне харчування, піклуватись про фізичний і духовний розвиток, оскільки є працездатною особою, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждає, тобто не маючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення батька до дитини має місце вже протягом тривалого часу. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідач будучи обізнаним про наявність на розгляді в суді вказаного позову у судові засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву з запереченнями щодо його задоволення до суду не подавав, що свідчить про те, що він не проявляє інтересу до дитини. Встановлені в ході судового розгляду факти доводять, що позбавлення відповідача батьківських прав щодо дочки є тією мірою впливу, яка має бути застосована до відповідача та таке позбавлення батьківських прав відповідатиме інтересам дитини. Таким чином, так як відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджень того, що його поведінка щодо дитини може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . При сьому суд вважає за необхідне роз`яснити [PERSON] , що він має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, що передбачено ч. 1 ст.169 Сімейного кодексу України. З урахуванням задоволення позову відповідно до ст. 141 ЦПК України стягненню з відповідача підлягає сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви у розмірі 840,80 грн. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-\~

Outcome: approved