Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з вказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є власником нежитлового приміщення загальною площею 230,88 кв.м., розташованого за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області, що складається з нежитлового приміщення літ. «А» площею 171,7 кв.м. та підвалу літ. «А1» площею 59,18 кв.м. Також згідно договору купівлі-продажу від 02.02.2012 позивачу на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0216 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0047, призначена для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, розташована за вказаною вище адресою. Над належним позивачу підвалом літ. «А1», крім нежитлового приміщення літ. «А», що також належить позивачу, розташоване нежитлове приміщення, що належить [PERSON]. Частина підвалу, над яким розташовані нежитлові приміщенні як позивача, так і відповідача, розташована на земельній ділянці площею 0,0026 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048. Пунктом 3.2 рішення [PERSON] міської ради Вінницької області № 1068 від 27 листопада 2014 року «Про продаж земельних ділянок під обєктами нерухомого майна» вирішено затвердити умови продажу та продати [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0026 га, розташовану за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (кадастровий номер 0510400000:00:007:0048) за 8173,00 грн. без урахування ПДВ одноразовим платежем. Відповідно до даного рішення відповідачі 11.12.2014 уклали договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, що зареєстрований в реєстрі за № 2254 та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] Позивач вважає, що такими незаконними діями відповідачів порушено її право, передбачене ч. 4 ст. 120 ЗК України, оскільки вказана земельна ділянка повинна належати позивачу та [PERSON] пропорційно їх часткам у праві власності на нежитлові приміщення, розташовані на цій земельній ділянці. Також позивач обмежена у здійсненні права власності на належний їй підвал, оскільки земельна ділянка, на якій він розташований на підставі договору купівлі-продажу від 11.12.2014 перейшла у власність [PERSON] За таких підстав позивач просить визнати незаконним та скасувати п. 3.2 рішення [PERSON] міської ради Вінницької області № 1068 від 27.11.2014, визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0026 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048, за адресою: Вінницька область, місто Могилів-Подільський, вулиця Тугушова, земельна ділянка 1, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, укладений 11 грудня 2014 року між [PERSON] міською радою Вінницької області та [PERSON], зареєстрований в реєстрі за № 2254 та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] В судовому засіданні 10.02.2017 представник позивача адвокат [PERSON] позов підтримав повністю з підстав, викладених в ньому та в письмових поясненнях від 10.02.2017. Просив позов задовольнити повністю. Пояснив, що в 2003 році земельна ділянка по вулиці Тугушова, 1, в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, на якій розташовані нежитлові приміщення, розділена на дві земельні ділянки: площею 0,0026 га та площею 0,0216 га, які здавались [PERSON] міською радою в оренду торгово-виробничому підприємству «Ромашка». 02.12.2010 позивач на підставі договору дарування набула у власність нежитлові приміщення загальною площею 230,88 га, розташовані на вказаній земельній ділянці. 15.03.2012 позивач зареєструвала своє право власності на земельну ділянку площею 0,0216 га. При цьому позивач не придбала земельну ділянку площею 0,0026 га, оскільки на ній, крім майна позивача, розташоване ще майно [PERSON] Однак остання 11.12.2014 придбала спірну земельну ділянку, чим позбавляє позивача можливості користуватись належним їй підвалом. Згідно п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. За таких підстав представник позивача вважає, що п. 3.2 рішення [PERSON] міської ради Вінницької області № 1068 від 27 листопада 2014 року «Про продаж земельних ділянок під обєктами нерухомого майна», яким [PERSON] вирішено продати вказану земельну ділянку площею 0,0026 га є незаконним та підлягає скасуванню. Також представник позивача вважає, що договір купівлі-продажу спірної земельної ділянки, укладений на підставі оскаржуваного рішення, є недійсним відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України. Представник відповідача [PERSON] міської ради Вінницької області [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала повністю з підстав, викладених в письмовому запереченні проти позову. Пояснила, що 02.09.2014 [PERSON] придбала у ТОВ ТВП «Ромашка» нежитлове приміщення, розташоване по вулиці Тугушова, 1 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області. Дане нежитлове приміщення розташоване на землях комунальної власності [PERSON] міської ради. 09.09.2014 рішенням № 1029 міська рада передала вказану земельну ділянку [PERSON] в оренду на 5 років з послідуючим правом викупу. В подальшому [PERSON] надала усі необхідні документи, зокрема, проект відведення земельної ділянки з присвоєнням їй кадастрового номеру, а тому 27.11.2014 міська рада прийняла рішення про продаж цієї земельної ділянки [PERSON] В повноваження міської ради не належить зясовувати, чи розташовано на даній земельній ділянці майно, не належне особі, яка бажає придбати у власність земельну ділянку. Вважає, що [PERSON] міська рада прийняла законне рішення про продаж [PERSON] спірної земельної ділянки та на законних підставах уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу земельної ділянки. В судові засідання, призначені після надходження до суду висновку експерта, відповідач [PERSON] та її представник [PERSON], належним чином повідомлені, не прибували. Заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню, виходячи з такого. Згідно Договору дарування від 02.12.2010, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1991 та зареєстрованого в КП «[PERSON] МБТІ» 02.12.2010, [PERSON] набула у власність нежитлові приміщення загальною площею 230,88 кв.м. за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області. Будівля, в якій знаходяться нежитлові приміщення, розташована на земельній ділянці розміром 0,0242 га з кадастровим номером 0510400000:00:007:0047. Відповідні документи щодо передачі у власність чи користування дарувальника цієї земельної ділянки на день укладення цього договору уповноваженими на те органами не приймались, державні акти щодо земельної ділянки на імя дарувальника не видавались (а.с. 9-12 т. 1). Факт належності позивачу вказаного нежитлового приміщення підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, згідно якого дане нежитлове приміщення складається нежитлового приміщення літ. «А» площею 171,7 кв.м. та підвалу літ. «А1» площею 59,18 кв.м. (а.с. 13 т. 1). Також 23.07.2015 позивач зареєструвала своє право власності на земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, площею 0,0216 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0047 за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.35 т. 1) та копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯК № 187498 від 15.03.2012 (а.с. 34 т. 1). Згідно Договору купівлі-продажу нежитлового приміщення від 02.09.2014, укладеного між Товариством з обмеженою відповідальністю торгово-виробничим підприємством «Ромашка» та [PERSON], посвідченого державним нотаріусом [PERSON] міської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-399, [PERSON] набула у власність нежитлове приміщення загальною площею 17,00 кв.м. за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області. Нежитлове приміщення розташоване на земельній ділянці площею 0,0026 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі із земель житлової та громадської забудови (а.с. 101-102 т. 1). Пунктом 3.2 рішення [PERSON] міської ради Вінницької області № 1068 від 27 листопада 2014 року «Про продаж земельних ділянок під обєктами нерухомого майна» вирішено затвердити умови продажу та продати [PERSON] земельну ділянку, площею 0,0026 га, розташовану за адресою: вул. Тугушова, 1, м. Могилів-Подільський Вінницької області, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі (кадастровий номер 0510400000:00:007:0048) за 8173,00 грн. без урахування ПДВ одноразовим платежем (а.с. 16-18 т. 1). Відповідно до даного рішення [PERSON] міська рада Вінницької області та [PERSON] 11.12.2014 уклали договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки, що зареєстрований в реєстрі за № 2254 та посвідчений приватним нотаріусом [PERSON] районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON] (а.с. 103-106 т. 1). Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової земельно-технічної експертизи № ОС-252 від 09.12.2016 частина підвалу «А1», площею 59,18 кв.м., що входить до складу нежитлового приміщення загальною площею 230,88 кв.м., розташованого в житловому будинку № 1 по вулиці Тугушова в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, належного на праві приватної власності [PERSON], частково розташовується на земельній ділянці, призначеній для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048, розміщеній по вулиці Тугушова, в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, що належить на праві приватної власності [PERSON]. Площа суміщення даних земельних ділянок становить 24 кв.м. (а.с. 203-212 т. 1). Згідно п. 18 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Відповідно до ст. 120 ЗК України разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу). У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду фізичними або юридичними особами, які не можуть мати у власності земельних ділянок, до них переходить право користування земельною ділянкою, на якій розташований жилий будинок, будівля або споруда, на умовах оренди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. У разі набуття права власності на жилий будинок (крім багатоквартирного), який розташований на землях державної або комунальної власності, що перебувають у користуванні іншої особи, та необхідності поділу земельної ділянки площа земельної ділянки, що формується, не може бути меншою, ніж максимальний розмір земельних ділянок відповідного цільового призначення, визначених статтею 121 Земельного кодексу України (крім випадків, коли формування земельної ділянки в такому розмірі є неможливим). Зазначена норма закріплює загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Така позиція викладена в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 30.11.2016 (справа № 127/7285/14-ц). Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Отже, судом встановлено та підтверджено належними і допустимими доказами, що належний позивачу підвал літ. «А1» частково розміщений на земельній ділянці площею 0,0026 га, що належить [PERSON] відповідно до договору купівлі-продажу від 11.12.2014, укладеного на підставі рішення [PERSON] міської ради Вінницької області від 27.11.2014. Таким чином, право позивача вільно розпоряджатися та користуватися належним їй підвалом порушено, оскільки належне їй майно частково розташоване на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи. Також, зважаючи на зміст ч. 4 ст. 120 ЗК України, позивач позбавлена можливості набути у власність спірну земельну ділянку пропорційно до її частки у праві власності на нерухоме майно. Частина 1 ст. 21 ЦК України визначає, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Згідно ч. 1 ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Відповідно до п. «г» ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. За таких підстав суд приходить до висновку, що п. 3.2 рішення [PERSON] міської ради Вінницької області № 1068 від 27 листопада 2014 року «Про продаж земельних ділянок під обєктами нерухомого майна», яким вирішено продати [PERSON] земельну ділянку площею 0,0026 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048, за адресою: Вінницька область, місто Могилів-Подільський, вулиця Тугушова, земельна ділянка 1, для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, є таким, що порушує права власника [PERSON], а тому є незаконним та підлягає скасуванню. Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. При цьому частина 1 ст. 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені\~частинами першою - третьою,\~п'ятою\~та\~шостою статті 203\~цього Кодексу. Як встановлено, судом договір купівлі-продажу вказаної земельної ділянки площею 0,0026 га, кадастровий номер 0510400000:00:007:0048, укладений 11.12.2014 між [PERSON] міською радою Вінницької області та [PERSON] порушує право [PERSON] користуватися та розпоряджатися належним їй підвалом та не відповідає вимогам ч. 4 ст. 120 ЗК України. Також даний правочин вчинено на підставі рішення [PERSON] міської ради від 27.11.2014, яке є незаконним та підлягає скасуванню. Тобто з урахуванням положень ч. 1 ст. 215 ЦК України даний договір також слід визнати недійсним як такий, що суперечить ЦК України та іншим актам цивільного законодавства. Щодо стягнення судових витрат з відповідачів, суд виходить з такого. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи (ст. 79 ч. 1 ЦПК України). До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу (ст. 79 ч. 3 п. 2 ЦПК України). Згідно з квитанціями № ПН1093 від 08.12.2015 (а.с.1 т. 1) та № 0.0.477825006.1 від 17.12.2015 (а.с. 47 т. 1) при поданні позову до суду [PERSON] сплатила судовий збір в сумі 974,40 грн. Також в межах даного позову [PERSON] зверталась до суду із заявою про забезпечення позову, за що сплатила судовий збір в розмірі 275,60 грн., що підтверджується квитанцією № 0.0.526571244.1 від 24.03.2016 (а.с. 141 т. 1). Ухвалою суду від 25.03.2016 дану заяву задоволено та позов забезпечено. Отже, загальний розмір судового збору, який позивач сплатила в межах даної цивільної справи, складає 1250,00 грн. і підлягає стягненню з відповідачів в рівних частинах. Також 25.03.2016 позивачем та її представником подано до суду клопотання про витребування доказів, до якого додано квитанцію про сплату судового збору в розмірі 275,60 грн. Питання про витребування доказів регулюється ст. 137 ЦПК України, яка не передбачає сплату судового збору за звернення до суду із таким клопотанням. За таких підстав помилково сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідачів, а може бути повернений ухвалою суду за клопотанням позивача відповідно до Закону України «Про судовий збір». Також частиною 2\~статті 84 ЦПК України\~встановлено, що граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Відповідно до\~ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах»\~розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах,\~\~в яких така компенсація виплачується\~\~стороні, на\~\~користь\~\~якої\~\~ухвалено\~\~судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. При цьому суд враховує позицію, викладену в п. 47, 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», згідно якої при стягненні витрат на правову допомогу слід враховувати, що особа, яка таку допомогу надавала, має бути адвокатом або іншим фахівцем у галузі права незалежно від того, чи така особа брала участь у справі на підставі довіреності, чи відповідного договору. Витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо повязаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Представником позивача адвокатом [PERSON] подано документи на підтвердження того, що він є адвокатом, договори про надання правової допомоги від 11.08.2015, укладені між ним та позивачем, детальний розрахунок часу, витраченого на надання позивачу правової допомоги, який в загальному складає 25 годин, в матеріалах справи наявні заяви представника позивача про ознайомлення з матеріалами справи, а також квитанції про оплату позивачем такої правової допомоги, наданої адвокатом [PERSON], у загальному розмірі 13708,00 грн. (а.с. 36, 37-39, 56, 146, 160-165 т. 1; а.с. 1, 9-13, 26 т. 2). Також суду надано докази сплати позивачем витрат за проведення судової земельно-технічної експертизи в розмірі 4800,00 грн. (а.с. 21 т. 2), які також слід стягнути з відповідачів. Отже, суд приходить до висновку, що позивачем та його представником витрати на правову допомогу документально підтверджені та доведені.

Outcome: approved