Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом, в якому просила надати додатковий строк на подання заяви про прийняття спадщини. Позов обґрунтований наступними обставинами. [INFO] помер дідусь позивача - [PERSON] , після смерті якого залишилося спадкове майно. Оскільки позивач не є спадкоємцем першої черги після смерті дідуся, остання не зверталася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після його смерті. Проте, як стало відомо пізніше, [PERSON] було складено заповіт, відповідно до якого, [PERSON] , на випадок своєї смерті заповів позивачу належне йому майно. Позивач зазначає, що на момент смерті спадкодавця їй не було відомо про існування заповіту. У зв`язку з чим, строк для прийняття спадщини було пропущено. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, подала до канцелярії суду клопотання, в якому просила розгляд справи проводити у її відсутність, вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав до канцелярії суду заяву, в якій вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти задоволення позову. Просив розгляд справи проводити у його відсутність. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позовні вимоги належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Правовідносини між сторонами виникли внаслідок виникнення права на спадкування, та регулюються Книгою 6 Цивільного кодексу України. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 28 липня 1992 року, [PERSON] народилась [INFO] в місті Одеса. В графі батько російською мовою зазначено: « [PERSON] » (а.с. 12). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 листопада 1969 року, « [PERSON] » народився [INFO] в місті Одеса. В графі батько російською мовою зазначено: « [PERSON] » (а.с. 4). Тобто, [PERSON] приходиться внучкою [PERSON] . Встановлено, що [INFO] [PERSON] помер, про що складено відповідний актовий запис за № 3150, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 15 березня 2019 року, видане Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Одеської області (а.с 7). З матеріалів справи встановлено, що 11 червня 2016 року [PERSON] було складено заповіт, який посвідчено державним нотаріусом Першої одеської нотаріальної контори Оліянчук С.С., відповідно до якого, [PERSON] , на випадок смерті робить таке розпорядження: належну йому квартири під [ADDRESS] - заповідає [PERSON] (а.с. 20). З листа Суворовської державної нотаріальної контори у місті Одеса від 14 травня 2020 року № 1034/01-16 вбачається, що за даними Спадкового реєстру інформація, щодо заведеної спадкової справи до майна померлого [INFO] гр. [PERSON] , відсутня (а.с. 57). Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За приписами ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Згідно ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Якщо виникнення у особи права на спадщину залежить від неприйняття спадщини або відмови в його прийнятті іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється в три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Відповідно до ст. 1272 ЦК України визначено наслідки пропущення строку для прийняття спадщини, зокрема, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини суд визнав поважними. У позовній заяві позивач зазначає, що про існування заповіту їй стало відомо лише після спливу шестимісячного строку, встановленого для подання заяви про прийняття спадщини. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину, а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 76 ЦПК України докази в їх сукупності, суд вважає за необхідне визнати поважною причину пропуску строку подачі заяви про прийняття спадщини, адже на момент смерті спадкоємця позивачу не було відомо про існування заповіту, що унеможливлювало своєчасне подання заяви про прийняття спадщини. Задовольняючи позов суд враховує, що додатковий строк визначається у разі, якщо суд визнає причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними. Факт пропуску строку для прийняття спадщини не є підставою для усунення від спадкування. Відповідно до ч. 1, 5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Судовий збір по справі складає 840,80 гривень, які сплачено позивачем при зверненні до суду. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті повністю визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне повернути з державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого позивачем при зверненні до суду.

Outcome: approved