Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача: Універсальна товарна біржа «Інкопмарк-Контракт» про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], укладений 15.04.1998 р. між [PERSON] та [PERSON], який зареєстровано Універсальною товарною біржою «Інкопмарк-Контракт» реєстраційний номер № 672 дійсним. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 15.04.1998 року вона через Універсальну товарну біржу «Інкопмарк-Контракт» купила у відповідача [PERSON] квартиру [ADDRESS] вартістю 7073 грн. Доказом, що підтверджує дану обставину є договір купівлі-продажу від 15.04.1998 р. який зареєстровано в Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» реєстраційний номер № 672. В даній квартирі вона була зареєстрована. В даний час провести нотаріальне посвідчення договору є неможливим, так як відповідач відмовляється з»явитися до нотаріальної контори, а нотаріус не може провести нотаріальне посвідчення договору, так як з 2004 року діє новий Цивільний Кодекс України. Позивач в судове засідання не з'явилася. Надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явилася, повідомлялася належним чином. Третя особа - Універсальна товарна біржа «Інкопмарк-Контракт», її представник в судове засідання не з'явився, повідомлялася належним чином. Суд на місці ухвалив: зі згоди позивача ухвалити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно договору купівлі-продажу квартири від 15 квітня 1998 року, зареєстрованого в Універсальній товарній біржі «Інкопмарк-Контракт» реєстраційний номер № 672 [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] (а.с. 3). Згідно ст. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов»язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно зі ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Вказана вимога закону була передбачена і ст. 227 ЦК ( в редак. 1963 року). Як роз'яснив у п. 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. У зв'язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених ст.218 та 220 ЦК України. Відповідно до ч.2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовились щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухиляється від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Згідно ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятись усно або в письмовій формі. Сторони мають право обрати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. З'ясовано, що при укладенні договору були дотримані всі істотні умови, які пред'являються до цього виду правочинів. Спорів у сторін стосовно виконання договору, на момент розгляду справи в суді, не існує. Судом не з'ясовано підстав, по яким можливо визнати зазначений правочин недійсним. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача. На підставі ст.ст. 41, 47, 227 ЦК (в редак. 1963 року), ст.ст. 220, 392, 655 ЦК України та

Outcome: approved