Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 05 квітня 1997 року у відділі РАГС м. Запоріжжя, актовий запис №249, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] і [PERSON], [INFO], в розмірі 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину, щомісяця, починаючи з дня пред'явлення позову і до повноліття дітей. В судове засідання позивач та відповідач надали заяви (а.с.22, 25) про задоволення позову в повному обсязі, та розгляд справи за їх відсутності, у зв'язку з чим, відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. 05 квітня 1997 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану міськвиконкому м. Запоріжжя (актовий запис №249), що підтверджується копією свідоцтва про одруження [NUMBER] (а.с.8). Відповідно до копій свідоцтв про народження [NUMBER], актовий запис №602 (а.с.23) і [NUMBER], актовий запис №754 (а.с.10) у вказаному шлюбі відповідно народились [INFO] - [PERSON] та [INFO] - [PERSON]. Як вказує позивач у позові, і що визнано відповідачем, сім'я остаточно розпалась. Сторони з 2013 року фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Таким чином, позовні вимоги про розірвання шлюбу є обґрунтованими і відповідно ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111 СК України підлягають задоволенню. Крім того, на теперішній час неповнолітні [PERSON] та [PERSON] проживають з матір'ю, та знаходяться на її утриманні, що також визнається відповідачем. Факт подальшого, після розірвання шлюбу, проживання дітей з матір'ю, сторонами визнано. Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обов'язку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Як вказує стаття 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Оскільки стягнення аліментів можливе або в частці від доходу, або у твердій грошовій сумі, суд розцінює заявлений позивачем розмір аліментів (50% прожиткового мінімуму на дитину) як стягнення аліментів у твердій грошовій сумі - 727,5 гривень, виходячи із вставленого статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач визнав позовні вимоги в повному обсязі, а також, що відповідач має неофіційний доход, однак зобов'язаний утримувати дітей до досягнення ними повноліття, та створювати для них необхідні умови для розвитку і забезпечення організації життя, враховуючи передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог в повному обсязі. Судові витрати за вимогами майнового характеру, в розмірі встановленому на час подання позову, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, а за вимогами немайнового характеру, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, - з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved