Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у юридичному шлюбі з 10.03.2006 року, але рішенням Ковельського міськрайонного суду від 27.07.2015 року шлюб між ними було розірвано. Від спільного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що відповідач перебуває у місцях позбавлення волі, а їх спільна дитина неповнолітній син [PERSON] проживає разом із нею та знаходиться повністю на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує сина матеріально, не сприяє його духовному та фізичному розвитку, матеріальну допомогу на його утримання відмовляється надавати. Як зазначила позивачка у позовній заяві, фізичний та майновий стан відповідача цілком задовільний, непрацездатних та неповнолітніх осіб на його утриманні немає, а отже відповідач зможе надавати грошову допомогу на утримання неповнолітньої дитини без погіршення його матеріального стану. Між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу утримання та виховання дитини, а тому позивачка звернулась до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2006 р.н в розмірі 800 гривень щомісячно, починаючи з дня подання заяви і до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 800 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що згідний сплачувати аліменти, але не в такому розмірі, оскільки він перебуваючи в місцях позбавлення волі не працює і інших доходів не має, а тому погоджується сплачувати аліменти в розмірі 400 гривень. Суд, вислухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається з рішення Ковельського міськрайонного суду від 27.07.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від спільного шлюбу у них народився неповнолітній син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №031849 від 09.06.2006 року), що підтверджує той факт, що позивачка є матірю неповнолітнього [PERSON], а відповідач - його батьком. Як пояснила суду позивач, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не виконує батьківських обов'язків. Доказів, які б спростовували такі твердження позивача сторона відповідача суду не надала. Відповідно до довідки №3550 від 02.12.2016 року виданої РЖКП №2, неповнолітній [PERSON], 2006 р.н, проживає в [INFO] разом з матір'ю, позивачкою по справі [PERSON] та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ч.1 ст.184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При цьому, згідно ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. У судовому засіданні відповідач пояснив, що в місцях позбавлення волі він не працює та не може сплачувати такі кошти на утримання неповнолітнього сина, - однак, дані обставини не звільняють відповідача [PERSON] від обовязку утримувати дитину до досягнення нею повноліття та від сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина та не є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON]А, оскільки відповідачем [PERSON] не представлено суду жодних доказів того, що він будучи у місцях позбавлення волі не може там же працювати за станом здоровя чи з інших обєктивних причин. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина, однак із врахуванням того, що відповідач в місцях позбавлення волі на даний час не працює і немає стабільного заробітку, також із урахуванням середньостатистичних доходів громадян по Волинській області та Україні, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, і з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. На підставі вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial