Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Києво-Святошинського районного суду Київської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 09 січня 1993 року було укладено шлюб між нею та відповідачем [PERSON] . Від спільного подружнього життя дітей не мають. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, мають окремі бюджети. Позивач проживає окремо, сім`я існує формально, збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. Ухвалою від 05.04.2021 відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Судом сторонам було направлено копії ухвали про відкриття провадження у справі, а відповідачу також надіслано і копію позову з додатком. Відповідач відзив на позовну заяву у встановлений строк не надав, клопотань про розгляд справи у загальному позовному провадженні від учасників справи не надходило. В судове засідання сторони не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 09 січня 1993 року у Виконавчому комітеті Вишневої міської ради Києво-Святошинського району Київської області [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, після чого дружині присвоєно прізвище « [PERSON] », що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 09.07.2014 серії [NUMBER] , актовий запис № 5. Від даного шлюбу сторони спільних дітей не мають. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам позивача, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Враховуючи викладене та на підставі ст. 7, 24, 110, 112, 113 СК України,

Outcome: approved