Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з шлюб між сторонами розірвано в судовому порядку. Від спільного подружнього життя у них народилася одна дитина - [PERSON], [INFO]. В даний час позивач не працює та перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, а тому потребує матеріальної допомоги, яку відповідач відмовляється добровільно надавати. Просить суд, стягувати з [PERSON] в її користь аліменти на її утримання в розмірі - 1/4 частки з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дочкою [PERSON] трьох років.. Позивач в судовому засіданні позов підтримала з підстав, зазначених в заяві. Просила суд позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що позивач не має право на отримання аліментів, так як пропустила визначений ст.76 СК України строк. Просили суд відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ч. 2 ст. 75 Сімейного кодексу України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Як вбачається із змісту ч. 4 ст. 75 Сімейного кодексу України один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пеня, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують його прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч. 2, 6 ст. 84 Сімейного кодексу України дружина з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка -батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Із матеріалів справи вбачається, що сторони з 06.05.2012 року по 25.05.2014 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у судовому порядку (а.с.7). Рішення суду з цього приводу набрало законної сили, що визнали сторони в судовому засіданні, а тому вказана обставина не підлягає доказуванню в силу вимог ч.1 ст.61 ЦПК України. Від спільного подружнього життя у сторін народилася одна дитина [PERSON], [INFO] (а.с.4). Судом встановлено, що неповнолітня дитина проживає разом із матір'ю - позивачем у справі. Таким чином, позивач має право на отримання від відповідача аліментів до досягнення дитиною трьохрічного віку. Доводи представника відповідача із посиланням на ч.2 ст.76 СК України про відсутність у позивача права на стягнення аліментів в даному випадку суд вважає безпідставними, оскільки, положення вказаної правової норми стосуються випадків непрацездатності одного із подружжя, що не має місце в даному випадку. Судом встановлено, що позивач знаходиться у відпустці по догляду за дитиною [PERSON] до досягнення нею трирічного віку та потребує матеріальної допомоги, оскільки, отримані доходи позивача не забезпечують їй прожитковий мінімум, встановлений законом (а.с.24). Як було встановлено судом, відповідач не приймає участі в утриманні дружини, хоча спроможний надавати матеріальну допомогу. Відповідач та його представник, заперечуючи проти позову, всупереч ст. 60 ЦПК України не довели та не підтвердили жодними належними та допустимими доказами факт належного утримання позивача, яка знаходиться у декретній відпустці, зокрема, купівлі їй необхідного одягу, предметів особистої гігієни тощо. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін, зокрема ту обставину, що відповідач є працездатним і на даний час забезпечений постійним місцем роботи (а.с. 18, 26) і доказів, які б підтверджували його поганий стан здоров'я в судовому засіданні не здобуто. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини на час перебування в декретній відпустці, а саме до досягненню дитиною трьох річного віку в розмірі - 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Враховуючи зазначені обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення частково.

Outcome: partial