Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить розірвати шлюб, зареєстрований між нею та [PERSON] , 01 лютого 2002 року Нововодолазьким відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської області, актовий запис № 8. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що з 01 лютого 2002 року вона з [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі, від якого у них [INFO] народився син - [PERSON] . Спільне життя у них з відповідачем не склалося через постійні сварки та непорозуміння. З жовтня 2018 року подружжя припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства, мешкають окремо. Будь - яке налагодження сімейних стосунків на думку позивача неможливе. [PERSON] вважає, що шлюб не може бути збережений і підлягає розірванню, через те, що вони з чоловіком мають різні погляди на сімейне життя, ведення сумісного господарства, виховання дитини. Ухвалою від 11 червня 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Відповідно до ухвали суду від 02 липня 2019 року за клопотанням відповідача по справі сторонам було надано строк для примирення тривалістю два місяці та провадження у справі зупинено до 02 вересня 2019 року. Ухвалою суду від 03 жовтня 2019 року поновлено провадження по справі. Позивач у підготовче засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним номером 7022/19-вх від 03.10.2019 року, в якій зазначила, що підтримує позовні вимоги у повному обсязі, наполягає на розірванні шлюбу, просить слухати справу за її відсутності (а. с. 50). Відповідач у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального законодавства України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] через канцелярію суду надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 6990/19 - вх від 02.10.2019 року, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі, просив справу розглядати за його відсутності (а. с. 49). Положеннями частини 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього судового засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, на підставі наявних в матеріалах справи доказів, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Як вбачається з матеріалів справи, 01 лютого 2002 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що Нововодолазьким відділом реєстрації актів громадянського стану Харківської областізроблено відповідний актовий запис за № 8 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 15 липня 2004 року (а. с. 5). Судом було встановлено, що подружжя сімейно - шлюбні відносини не підтримують, спільного господарства не ведуть, кожен живе самостійним життям. На поступки примирення сторони не згодні, за наданий судом час для примирення сторони не знайшли підстав для примирення та надали суду заяви, відповідно до яких наполягали на розірванні шлюбу. З цього приводу суд вважає за необхідне зазначити, що відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини 1 статті 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються. При дослідженні судом фактичних взаємин між сторонами, дійсних причин розірвання шлюбу встановлено, що подальше спільне життя чоловіка й дружини та збереження шлюбу буде протирічити інтересам чоловіка та дружини. Таким чином, можливість припинення браку на підставі волевиявлення кожного з подружжя являється проявом принципу свободи браку і рівності подружжя. Оскільки вступ до браку здійснюється вільно і добровільно, то ніхто не може бути змушений до збереження подружніх стосунків, якщо їх основи втрачені. Відповідно до частини 3 статті 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного із подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Частинами 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову (частина 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України). Враховуючи відсутність обставин, що перешкоджають розірванню шлюбу передбачених статтею 110 Сімейного кодексу України та небажання сторін відновити сімейні відносини, враховуючи заяви учасників про бажання розірвати шлюб, суд вважає за необхідне позов [PERSON] задовольнити. Згідно статті 113 Сімейного кодексу України - особа, яка змінила прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У своїй заяві позивач зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище [PERSON] . Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом (частини 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до поданої заяви позивач [PERSON] просить суд не стягувати з відповідача [PERSON] понесені нею та документальні підтверджені витрати по сплаті судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved