Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що вона з 01 вересня 1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем у справі [PERSON] В шлюбі в них народились троє дітей: [PERSON], [INFO]; [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Позивач в позові зазначає, що в даний час сімейні стосунки у неї з відповідачем погіршились: відсутні повага, довіра та розуміння. Підстав для примирення позивач не вбачає, оскільки вже неодноразово намагалась примиритися, зберегти сім'ю, однак, це позитивних результатів не надало. За таких обставин, позивач дійшла висновку про необхідність припинення шлюбу. Крім того, позивач в позові також вказує, що на сьогоднішній день вихованням їхніх спільних з відповідачем дітей займається виключно вона, відповідач не надає матеріальної допомоги на їх утримання та не займається їх вихованням. Тому позивач просить суд також стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], - по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно. В судове засідання 22.05.2017 року сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився, хоча викликався судом в порядку ст. 76 ЦПК України. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Тому суд, у порядку ст. 224 ЦПК України, ухвалив провести заочний розгляд справи, про що виніс відповідну ухвалу. Врахувавши думку та позицію позивача, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 01 вересня 1994 року сторони по справі [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у виконавчому комітеті Деснянської селищної ради Вінницького району Вінницької області, актовий запис № 7, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим повторно 20 грудня 2016 року (а.с. 4). В шлюбі в сторін народились троє дітей: [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого повторно 07.04.2000 року (а.с. 7)); [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 01.03.2004 року (а.с. 9)), та [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 25.01.2007 року (а.с. 8)). Згідно позовної заяви, сімейні стосунки між сторонами по справі погіршувалися протягом багатьох років, в даний час між ними відсутні довіра, повага та взаєморозуміння. Намагання позивача примиритися та зберегти сім'ю не надали позитивних результатів, в зв'язку з чим вона вважає, що шлюб потрібно припинити. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та негативно впливати на виховання і розвиток їхніх неповнолітніх дітей, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Крім того, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання неповнолітніх дітей. Відповідно до позовної заяви, позивач в даний час самостійно займається вихованням двох неповнолітніх синів, відповідач матеріальної допомоги на їх утримання в добровільному порядку не надає. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати дітей, судом не встановлено. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання спільних дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання синів [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів на утримання неповнолітніх дітей сторін по справі, суд враховує їх стан здоров'я та матеріальне становище, які здорові, перебувають на утриманні матері, наявні відомості щодо стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, який будучи належним чином повідомленим про розгляд вказаної справи судом до суду не з'явився та не надав жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів у визначеному позивачем розмірі за станом здоров'я чи матеріальним становищем, тому суд дійшов висновку, що з відповідача підлягають стягненню на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі однієї тисячі гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей також підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача. Також, у зв'язку з відсутністю клопотання позивача щодо стягнення з відповідача судових витрати по сплаті судового збору за вимогою про розірвання шлюбу, суд вважає залишити їх за позивачем.

Outcome: approved