Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, який зареєстрований 06.10.2002 року відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1211. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей синів [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Покликається на те, що відповідач являється батьком неповнолітніх дітей, які перебувають на її утриманні і останній матеріальної допомоги на утримання синів не надає та не приймає участі у їх вихованні. Вказує, що відповідач працездатний і може надавати допомогу на утримання дітей. У зв`язку з чим, просила стягувати з відповідача на її користь аліменти на їх утримання в розмірі по 2395 грн. щомісячно на кожну дитини, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення ними повноліття. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів, однак у меншому розмірі. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідними свідоцтвами про народження серії [NUMBER] від 18.02.2004 року та [NUMBER] від 21.09.2010 року (а.с. 3, 4). Також з`ясовано, що неповнолітні діти проживають разом з матір`ю, яка здійснює їх виховання, догляд та матеріальне утримання. Батько дітей проживає окремо. Статтею 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Статтею 7\~Закону України\~«Про Державний\~бюджет України\~на 2021\~рік» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць: зокрема, для дітей віком\~від 6\~до 18\~років:\~з 1\~січня -\~2395\~гривень,\~з 1\~липня -\~2510\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2618\~гривень. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України слідує, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Крім того, за змістом ст. 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України передбачені обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Ч. 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Отже, зважаючи, що відповідач свій обов`язок по утриманню дітей належним чином не виконує, неповнолітні діти проживають з матір`ю та перебувають на її утриманні, то суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі по 2395 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення ними повноліття, оскільки відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітнім дітям у вказаному судом розмірі і до досягнення ними повноліття. Той факт, що відповідач офіційно не працює і винаймає житло не є підставою для його звільнення від обов`язку по утримання дітей. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 908 грн. судового збору. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved