Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та додаткових витрат на утримання дитини. Позов мотивовано тим, що 23.09.2010 року між сторонами був зареєстрований шлюб. Від шлюбу у них народилась донька Афіна, 31.05.2011року народження. Грошових коштів на утримання доньки відповідач майже не надає, за той час, що сторони не проживають разом (фактично шлюбні відносини припинені з серпня 2014 року), [PERSON] надавав кошти кілька разів, але дитина кожного дня потребує витрат, тому грошові кошти мають надаватися періодично, а не за бажанням відповідача. Оскільки забезпечувати утримання дитини мають обоє з батьків, позивач, вважає, що оскільки між ними склалися напружені взаємовідносини і фактично сторони уникають спілкування один з одним, аліменти мають бути стягнуті з відповідача відповідно до рішення суду як офіційний платіж на утримання доньки. На скільки відомо позивачу, відповідач має офіційний, стабільний заробіток, працює, просить стягувати з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частки від всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, донька дуже здібна дитина, а тому позивач намагається сприяти розвитку здібностей дитини, донька відвідує гуртки, дошкільні заклади, а на сьогоднішній день це задоволення не з дешевих. У відповідності до квитанцій позивачем витрачено на навчання дитини грошові кошти в розмірі 1735грн. В позовній заяві позивач зазначила, що дитині потрібно купувати дитяче ортопедичне взуття через проблеми зі стопами ніг, інколи дитина хворіє, а тому необхідно купувати лікарські засоби. Відповідно до наданих чеків позивачем витрачено коштів на придбання ліків для дитини на загальну суму 724,91грн. Крім того в лютому 2015 року позивачем було придбано дитяче ліжко та матрац. Відповідач зрідка надавав грошові кошти, які позиціонувалися ним як аліменти на утримання дитини, але у додаткових витратах брати участь відмовлявся, що й спонукало позивача звернутися до суду, оскільки згідно чинного законодавства витрати по утриманню дитини мають нести обоє батьків. Інші додаткові витрати утримання дитини згідно з платіжними документами складають 17905,32грн. Разом документально підтверджені додаткові витрати складають 20365,23грн. Відповідно з відповідача на користь позивача має бути стягнуто ? частку цих витрат, що складає 10182,62грн. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частки від всіх видів заробітку щомісячно. Стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання доньки у розмірі 10182,62 грн. Стягнути з відповідача на користь позивача документально підтвердженні судові витрати. 14.07.2015 року представник позивача надала суду заяву про збільшення позовних вимог, а саме просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені додаткові витрати на утримання дитини в розмірі 18629,02грн. та стягнути з відповідача на користь позивача періодичні додаткові витрати в сумі 510 грн., щомісячно до 31.12.2015 року. Інші заявлені позовні вимоги в частині стягнення аліментів та судових витрат залишаються без змін. В судовому засіданні представник позивака позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала частково. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 23.09.2010 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №2324 (а.с.7). Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] Афіни Пилипівни, [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.8). Відповідно до положень ст.ст. 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини»\~в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Згідно ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. 2\~ст. 51 Конституції України»\~батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Положеннями\~ст. 181 СК України\~визначені способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину, зокрема, одним із способів є присудження за рішенням суду аліментів на утримання дитини у частці чи\~\~у твердій грошовій сумі. Статтею 184 СК України\~передбачені підстави для визначення розміру аліментів у твердій грошовій суму, зокрема, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача\~\~може визначити розмір аліментів в твердій грошовій сумі. Згідно ст. 182 СК України\~при визначенні розмір аліментів суд враховує, зокрема стан здоровя та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають\~\~істотне значення. Відповідно до п.17\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року №3\~вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно відомостей з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб платників податків станом на 13.07.2015 року за період 2014 -2015 р.р. нарахований доход [PERSON] за 2014 рік становить 47703грн., виплачений доход 54850грн., за перший квартал 2015 року нарахований доход становить 53321грн., виплачений доход 28375грн. (а.с.50). Встановлений даним рішенням суду розмір аліментів на утримання дитини, є гарантією прав дітей, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини. Проживання одного з батьків окремо від дитини не повинно впливати на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Суд звертає увагу, що батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, а також зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, на що, в тому числі, необхідні й фінансові витрати. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, відповідно до ч. 1ст. 155 СК України. Отже, при визначенні розміру аліментів, суд бере до уваги, що представником відповідача було визнано позов, стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів,\~який є фізично та психічно здоровим, офіційно працює та отримує дохід, тощо. Враховуючи викладене, зважаючи на положення ст.ст. 141,180-182 СК України, зокрема про солідарний обовязок батьків на утримання неповнолітньої дитини, та те, що відповідач не заперечує про стягнення аліментів в зазначеному позивачем розмірі, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки в розмірі ? частини від усіх видів доходу (заробітку), щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 24.06.2015року та до досягнення дитиною повноліття. В задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача понесених додаткових витрат в розмірі 18629,02 грн., слід відмовити, з наступних підстав. Згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобовязані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року звернути увагу судів на те, що до передбаченої ст. 185 СК України участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Суд не бере до уваги надані представником позивача докази, а саме: чеки за період з 08.03.2014 року по 03.06.2014 рік на загальну суму 2100грн., оскільки шлюбні стосунки між сторонами, як зазначив позивач в позовній заяві припинені в серпні 2014 року, видаткові накладні виписані ФОП [PERSON] на загальну суму 4917грн. не містять дати, тому суд не має змоги визначити день та рік їх походження, чеки на придбання товарів для хлопчиків на загальну суму 397грн., оскільки вони не можуть слугувати доказом витрат на дівчинку. Крім того, з наданих представником відповідача копій розписок та чеків вбачається, що відповідач добровільно сплачував позивачу аліменти з вересня 2014 року на суму 17704,05грн. В судовому засіданні представник позивача посилається, що малолітня дитина відвідує три дошкільні підготовчі заклади, за які позивач несе самостійно витрати, однак суду є незрозумілим та вважає відвідування дитиною одразу трьох дошкільних закладів необґрунтованим. \~Крім того, відвідування дитячого дошкільного закладу у відповідності з правовими нормами\~Закону України «Про дошкільну освіту»\~є обов'язковим, а тому витрати на його відвідування не\~\~є додатковими витратами, що викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, а є основними витратами по утриманню дитини, в тому числі за рахунок аліментів. Витрати на утримання дитини за загальною судовою практикою є витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини, і спеціальних допоміжних засобів, необхідних для дитини з вадами фізичного розвитку, висновку МСЕК, судово медичної експертизи, довідки медичних закладів, а також інші документи, які підтверджують те, що дитина страждає на тяжке захворювання або їй заподіяно травму, і свідчать про необхідність у звязку з цим збільшення витрат на придбання ліків, спеціальний медичний і звичайний догляд за дитиною, її побутове обслуговування, санаторно курортне лікування, тощо. Розмір додаткових витрат на дитину має обґрунтовуватись відповідними документами. Наприклад, витрати на додаткове харчування дитини за нормами, розробленими МОЗ, повинні підтверджуватись довідками органів місцевого самоврядування, торгівельних організацій або дирекції ринків про середні ціни на продукти харчування у період їх придбання; витрати на спеціальний медичний догляд довідками медичних закладів про вартість медичних послуг; витрат на лікування, протезування, санаторно курортне лікування виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками і рахунками, проїзними документами, тощо. Враховуючи викладене, чеки на придбання ліків, які додані до матеріалів справи без рецепта лікарня, чи інших медичних документів, чеки на придбання іграшок, взуття, одягу, суд не бере до уваги, оскільки вони не можуть бути доказами додаткових витрат, тому що вони не є витратами повязаними з особливими обставинами, а є витрати на задоволення побутових потреб, яке здійснюється за рахунок аліментів, а не додаткових витрат на утримання дитини. Однак, враховуючи те, що неповнолітня [PERSON] відвідує заняття з малювання, ліплення, ейдетики, логіки в дитячому розвиваючому центрі «Сузіря Кідеан» та навчається в технічній студії «Винахідник», за які позивач сплачує 1020грн., суд вважає що дані витрати є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, а саме розвитком здібностей дитини, тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини періодичні додаткові витрати в розмірі 510 гривень, щомісячно, починаючи з 24.06.2015року і до 31.12.2015року включно. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справ: належать витрати на правову допомогу. Одночасно, суд вважає безпідставною вимогу позивача про стягнення на її користь судових витрат у вигляді правової допомоги у розмірі 2500 гривень за розгляд даної цивільної справи виходячи з наступного. За змістом ст. 84 ЦПК України склад та розмір витрат, пов'язаних із сплатою правової допомоги, належать до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду слід надавати договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (наприклад, квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший фінансовий документ). При цьому недопустимими є документи, які не відповідають встановленим вимогам, наприклад особисті розписки адвоката про одержання грошей. Крім цього, розмір правової допомоги повинен бути розтлумачений із зазначенням обсягу проведеної роботи і вартості наданих послуг за кожну виконану роботу по наданню правової допомоги. Ненадання стороною доказів оплати правової допомоги є підставою для відмови у відшкодування витрат на правову допомогу. Представником позивача на підтвердження витрат на правову допомогу надано акт про надані послуги від 18.09.2015 року із зазначенням наданих послуг та їх вартості. Крім того, в акті зазначено про сплату замовником 2500грн., однак суду не надано документів, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку, касові чеки або інший фінансовий документ), тому в задоволенні вимог про відшкодування витрат на правову допомогу, слід відмовити. Зважаючи на те, що позивач була звільнена від сплати судового збору, дані витрати, згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача на користь держави. Відповідно до ст. 367 ЦПК України, рішення суду щодо стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць слід допустити до негайного виконання. На підставі викладеного та

Outcome: partial