Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить звільнити квартиру [ADDRESS] з під-арешту, накладеного постановою державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] від 11.05.2004, а також скасувати заборону на її відчуження. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначала, що спірна квартира на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1999 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В березні 2014 року батько позивача - [PERSON] помер. В ході оформлення спадщини після смерті батька позивач дізналась про наявність постанови державного виконавця Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] від 11.05.2004 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], винесеної при примусовому виконанні постанови Ленінського м/с, виданої 31.03.2004 про стягнення з [PERSON] 13250,00 грн. на користь Корпорації «ФСК». Позивач вважає, що на теперішній час відсутні підстави для перебування нерухомого майна під арештом, оскільки провадження у кримінальній справі за обвинуваченням [PERSON] закрито, його звільнено від кримінальної відповідальності, цивільний позов ФБК «ФСК» залишено без розгляду. Наявність даного арешту порушує її законні права та інтереси як співвласника нерухомого майна. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справ за її відсутності із зазначенням щодо підтримання заявлених позовних вимог в повному обсязі. Від представника відповідача - Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності. Представника відповідача - Фінансово-будівельної корпорації «ФСК» у судове засіданні не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, поштова кореспонденція повертається із відміткою «За закінченням терміну зберігання». Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 11.05.1999, реєстровий № 3-99-186377, зареєстрованого в КП «ХМБТІ» 21.05.1999, реєстровий № П-3-21423, належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON]. [INFO] помер [PERSON], його донька, позивач у справі [PERSON], як спадкоємець першої черги звернулась до нотаріальної контори для оформлення спадщини, де їй стало відомо про наявність заборони на відчуження квартири [ADDRESS]. Так, 11 травня 2004 року державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON], при примусовому виконанні постанови б/н Ленінського м/с, виданої 31.03.2004, про стягнення з [PERSON] на користь Корпорації «ФСК» 13250,00 грн., винесено постанову про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], що належить [PERSON], заборонено здійснювати відчуження даної квартири. Комінтернівським ВДВС ХМУЮ на запит [PERSON], було повідомлено, що станом на вересень 2014 року на виконанні у відділі не перебувають виконавчі провадження про стягнення з [PERSON], одночасно вказано, що строк зберігання звершених виконавчих проваджень становить три роки. Ленінським районним судом м. Харкова на адвокатський запит представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON] надано інформацію про те, що в провадженні суду перебувала кримінальна справа № 1-412/04 за обвинуваченням [PERSON]; 12.05.2014 Ленінським районним судом м. Харкова у справі ухвалено постанову, якою провадження у справі закрито, підсудного звільнено від кримінальної відповідальності, цивільний позов ФБК «ФСК» залишено без розгляду. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 30.09.2004 постанову суду першої інстанції залишено без змін. Також зазначено, що кримінальна справа № 1-412/04 знищена за закінченням терміну зберігання, а тому відсутні будь-які документи щодо забезпечення цивільного позову ФБК «ФСК». В провадженні Ленінського районного суду м. Харкова не перебувало цивільної справи за позовом ФБК «ФСК» до [PERSON] про стягнення грошових коштів. Господарським судом Харківської області на адвокатський запит представника позивача [PERSON] - адвоката [PERSON] надано інформацію про те, ухвалою суду від 20.11.2013 порушено провадження у справі № 922/4077/13 про банкрутство ФБК «ФСК». Аналізуючи вищенаведені документи у їх сукупності, суд вважає, що відсутні будь-які правові підстави тримання під арештом майна, що перебуває у спільній сумісній власності осіб, які жодним чином не мають відношення до наявності чи відсутності боргу [PERSON] перед ФБК «ФСК». В той же час за відсутності судового рішення про стягнення з [PERSON] на користь ФБК «ФСК» грошових коштів в розмірі 13250,00 грн., відсутні і підстави щодо перебування належного [PERSON] майна під арештом. Згідно із статтею1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи, що ані Комінтернівським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції, ані ФБК«ФСК» не надано суду жодних доказів щодо законності та правомірності винесення державним виконавцем Комінтернівського ВДВС ХМУЮ [PERSON] постанови від 11.05.2004 про накладення арешту на квартиру [ADDRESS], суд вважає, заявлені вимоги [PERSON], такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved