Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] року в с. Урожайне Бериславського району Херсонської області, помер [PERSON]. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 8,53 га, що належала спадкодавцю відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована на території Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення - ведення товарного сільськогосподарського виробництва. На випадок смерті [PERSON] не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Вона як його дочка, є спадкоємцем за законом. Звернувшись до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого [INFO] року [PERSON], їй було відмовлено, у зв'язку з пропущенням строку для прийняття спадщини та рекомендовано звернутись до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Причиною пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини став той факт, що за шість місяців до смерті батька, при трагічних обставинах, вона втратила дочку, через що перебувала в затяжній депресії, та крім того виховує малолітнього сина [PERSON], [INFO], та онуку [PERSON], [INFO], через що, останні два роки, були сповнені на трагічні події, її сім'я потребувала більшої уваги та підтримки з її боку, що не дало змогу вчасно прийняти спадщину після смерті батька. У зв'язку з чим, просить визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилась після смерті [PERSON], померлого [INFO] року, тривалістю два місяці з дня набрання рішенням законної сили. Позивач в судовому засіданні наполягала на задоволенні позову, з підстав зазначених у ньому. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні, позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник відповідача Урожайненської сільської ради в судове засідання не з'явився, в заяві на ім'я суду просив справу розглянути у його відсутність, заперечень проти позову не має. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про місце, дату та час розгляду справи була повідомлена завчасно та належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки, про причини неявки до суду не повідомила. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи на підставі наявних у справі даних та доказів. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов'язків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи та спадкової справи №79/2016, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] року в с. Урожайне Бериславського району Херсонської області, помер [PERSON], про що 01.03.2016 року складено відповідний актовий запис за №01, та виконавчим комітетом Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області видано свідоцтво про смерть серія [NUMBER] від 01.03.2016 року (а.с.6). Після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді земельної ділянки, загальною площею 8,53 га, що належала йому відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого на підставі розпорядження Бериславської райдержадміністрації від 04.05.2005 року №246, яка розташована на території Урожайненської сільської ради Бериславського району Херсонської області, цільове призначення якої - ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.7). [PERSON], на випадок смерті не розпорядився належним йому майном, заповіту не залишив. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкування є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до положень ч.1 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1269 ЦК України, передбачено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Позивач, яка є донькою [PERSON], померлого [INFO] року, який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], та спадкоємицею першої черги за законом (а.с.8-12), звернулась з заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину до приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу ГТУЮ у Херсонській області, але у зв'язку з пропущенням нею строку для прийняття спадщини, нотаріус листом №22/02-14 від 23.01.2017 року, відмовив їй в цій дії, та рекомендував звернутись до суду для визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.5). Згідно листа приватного нотаріуса Бериславського районного нотаріального округу ГТУЮ у Херсонській області №505/02-14 від 11.08.2017 року, який надійшов на запит суду, та матеріалів спадкової справи №79/2016, вбачається, що спадкоємцями, які подали заяву про прийняття спадщини до майна померлого [INFO] року [PERSON], є [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Свідоцтва про право на спадщину за даною спадковою справою не видавалися. (а.с. 28, 32). З огляду на ч. ч. 1, 2, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. За ч. ч. 1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз'яснено, що особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст. 1272 ЦК України. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити із того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Отже, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Норми процесуального права передбачають, що обставини цивільних справ з'ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Обов'язок доведення поважності причин пропуску встановленого законодавством строку для подання заяви про прийняття спадщини лежить на позивачу, оскільки відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. В абз. 6 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», зазначено, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Судом встановлено, що у встановлений законом строк позивач не звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини з поважної причини, оскільки за шість місяців до смерті батька, при трагічних обставинах, вона втратила дочку [PERSON] (а.с. 14-16), через що перебувала в затяжній депресії, та крім того виховує малолітнього сина [PERSON], [INFO](а.с. 13), та онуку [PERSON], [INFO] (а.с. 17), через що, останні два роки, були сповнені на трагічні події, що не дало змогу вчасно прийняти спадщину після смерті батька, а також подальші дії позивача свідчать про те, що вона не втрачала інтерес до спадкового майна і бажала реалізувати своє право на його прийняття. Враховуючи все вищевикладене, виходячи з сукупності усіх обставин, що виникли у справі, а саме, що свідоцтва про право на спадщину не видавалися, позивач в інший спосіб, крім як звернутися з позовом до суду про встановлення додаткового строку для прийняття спадщини, захистити своє порушене право не може, тому суд вважає доцільним визнати поважною причину пропуску позивачем терміну для прийняття спадщини та визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті батька [PERSON], померлого [INFO] року, терміном два місяці з дня набрання рішенням законної сили. На підставі ст. 1216-1218, 1268, 1270 ЦК України, Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: approved