Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позову позивач зазначила, що з відповідачем по справі з 31 серпня 2002 року вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 12.12.2012 року розірваний. В шлюбі у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] , виданого Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області. Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04.04.2013 року з відповідача по справі [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 27.03.2013 року до повноліття дитини. Відповідач по справі не виконує покладених законом обов`язків батька, не цікавиться їх дитиною, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею особисто. Не виконання батьківських обов`язків з боку [PERSON] говорить про його особисте ставлення до дитини. Він ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування незважаючи на те, що її місце проживання та місце проживання доньки йому відоме. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області. Згідно довідки Красноградського РВДВС СМУ МЮ (м. Харків), заборгованість по аліментам станом на 01.02.2020 р. становить тридцять одну тисячу шістдесят дев`ять гривень 14 коп. ( 31069,14 грн.). Зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини батьком, свідомого нехтування ним своїх обов`язків, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, наявність яких відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . В судовому засідання [PERSON] та її представник [PERSON] позовну заяву підтримали та на задоволенні позову наполягали, проти заочного розгляду справи не заперечували. Представник третьої особи служби у справах дітей Красноградської районної державної адміністрації Харківської області в судове засідання не з`явився, служба у справах дітей про час, дату та місце розгляду справи повідомлена у встановленому порядку. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. В матеріалах справи є копія свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками якої є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). В судовому засіданні позивачка [PERSON] пояснила, що відповідач по справі не виконує покладених законом обов`язків батька, не цікавиться їх дитиною, участі у її вихованні та утриманні не приймає. Всі питання щодо виховання доньки вирішуються нею особисто. Він ніяким чином не піклується про доньку, не проявляє заінтересованості в її подальшій долі, не цікавиться її успіхами, навчанням, станом здоров`я, фізичним і духовним розвитком, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування незважаючи на те, що її місце проживання та місце проживання доньки йому відоме. Дитина проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні, заборгованість по аліментам на час подання позову до суду становить 31069,14 грн. Крім того в судовому засіданні неповнолітня [PERSON] , [INFO] , пояснила суду, що після того як її батьки розлучились, батько з нею не спілкується, в школу не водив, батьківські збори не відвідував, на випускні не приходив, на відпочинок не возив, на свята не телефонував та не дарував подарунків, в гості не приходив та до себе не запрошував, особисто сам ніколи нею не цікавився хоча живе в с. Піщанка Красноградського району, за останні роки вона бачила його декілька разів коли приходила до бабусі у гості, у зв`язку із чим бажає, щоб його позбавили батьківських прав. Дитина проживає разом з позивачкою по справі та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою про склад сім`ї, виданою Піщанською сільською радою Красноградського району Харківської області (а.с. 9). Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області від 04.04.2013 року з відповідача по справі [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 27.03.2013 року до повноліття дитини (а.с. 10). Відповідно до довідки Красноградського РВДВС СМУ МЮ (м. Харків), заборгованість по аліментам [PERSON] станом на 01.02.2020 р. становить тридцять одну тисячу шістдесят дев`ять гривень 14 коп. ( 31069,14 грн.) (а.с. 11-12). Судом встановлено, що [PERSON] не виконує своїх батьківських обов`язків відносно дочки, участі у вихованні, лікуванні та навчанні дитини не приймає, за весь період після розірвання шлюбу сторонами дочці не телефонував, подарунки не дарував, не турбувався про здоров`я дочки, фінансової допомоги для виховання та утримання дитини не надає, не виявляє у відношенні до дитини батьківської турботи, що дійсно вказує на неналежне виконання батьківських обов`язків, свідоме нехтування батьківськими обов`язками, в розумінні законодавчих положень. Відповідно до ч. 1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Згідно із ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. При цьому відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України, викладених в пункті 16 Постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Частиною першою ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 11 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Держава надає батькам або особам, які їх замінюють, допомогу у виконанні ними своїх обов`язків щодо виховання дітей, захищає права сім`ї, сприяє розвитку системи послуг з підтримки сімей з дітьми та мережі дитячих закладів. Позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов`язку утримувати дітей. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року ратифікованою постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 1 ст. 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини - батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином сукупністю наведених доказів підтверджується, що [PERSON] не займається та не бажає займатися вихованням дочки [PERSON] , що у відповідності до п.2 ч.1 ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення його батьківських прав. Зазначені факти, суд розцінює як ухилення від виховання дитини батьком, свідоме нехтування ним, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків, не бажання займатися вихованням дочки, наявність яких відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України є підставою для позбавлення [PERSON] прав по відношенню до його дитини, оскільки відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, тобто самоусунувся від виховання та утримання дочки. Таким чином, суд вважає, що є всі підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Згідно ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Так як відповідно до довідки та розрахунку Красноградського РВ ДВС СМУ МЮ (м. Харків) з відповідача на користь позивача на утримання дочки [PERSON] вже стягуються аліменти за рішенням Красноградського районного суду №626//756/13-ц, тому під час винесення рішення про позбавлення батьківських прав питання про стягнення аліментів не вирішується. На підставі викладеного,

Outcome: approved