Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 24.04.1999 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від якого у них народилось двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням суду в листопаді 2015 року шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу в 2012 році ними було придбано автомобіль PEUGEOT 407, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] який на даний час знаходиться у користуванні відповідача. Оскільки згоди між сторонами щодо поділу спільного майна не досягнуто позивач просить визнати спірний автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності сторін та провести його поділ визнавши за кожним з подружжя по ? ідеальної частки у праві власності без реального поділу автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що автомобіль придбано подружжям під час перебування у шлюбі. Оскільки сторони не можуть досягти домовленості щодо поділу автомобіля просить вимоги позивача задовольнити. Позивач не має посвідчення водія, однак збирається його отримати та залишає за собою право на сплату відповідачу його частки у вказаному майні. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та пояснив, що автомобіль дійсно був придбаний подружжям в період шлюбу, однак на його придбання він позичав кошти в третіх осіб і борг на сьогодні повністю не погашено. Крім того, він залишив позивачу інше майно, нажите в шлюбі і не претендує на нього. Користуватись транспортним засобом удвох вони не зможуть, запропонований позивачем поділ призведе до знищення автомобіля. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 24.04.1999 року. Від шлюбу у них народилось двоє дітей дочка [PERSON] - [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м.Києва від 04 листопада 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Вказані обставини підтверджуються копіями свідоцтв про шлюб, народження дітей, рішенням суду. Під час шлюбу, 31.05.2012 року придбано та на ім'я відповідача оформлено легковий автомобіль PEUGEOT 407, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 31.05.2012 року та визнається сторонами в судовому засіданні. Сторони надали суду висновки суб'єктів оціночної діяльності щодо ринкової вартості спірного автомобіля, однак в судовому засіданні сторони визнали та погодились, що реальна ринкова вартість автомобіля становить 127200 грн., як це визначено звітом про оцінку майна №8/10 від 10 травня 2016 року ФОП [PERSON]. Відповідно до ст.61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 60 СК України визначає, що майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Згідно ст.70 ч.1 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними, або шлюбним договором. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в ході розгляду справи достовірно встановлено, що автомобіль PEUGEOT 407, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] номер кузова [NUMBER], який є предметом поділу у даній справі, є спільним сумісним майном подружжя, тобто частки у праві спільної сумісної власності вважаються рівними, оскільки інше не встановлено домовленістю співвласників, законом або рішенням суду. Щодо визнання права власності на спірний транспортний засіб по ? ідеальної частки за кожним із подружжя [PERSON], то суд враховуючи неподільність вказаного транспортного засобу не вбачає підстав для цього, оскільки позивач не довів суду належними та допустимими доказами відсутність можливості реального поділу автомобіля між сторонами у справі відповідно до їх часток, а останні в судовому засіданні визнали, що ними питання поділу вирішується. Доводи відповідача, що він залишив позивачу інше спільно нажите майно і не претендує на нього не спростовують встановлених судом обставин, що спірний автомоібль є спільною сумісною власністю подружжя. Вимоги про відшкодування відповідачем понесених позивачем судових витрат згідно ст.88 ЦПК України підлягають задоволенню пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial