Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області 04.11.2010 року, про що зроблено актовий запис за № 86. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина донька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог, позивач вказує, що одруження з відповідачем виявилось не вдалим. Чоловік не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, про взаємовідносини один до одного, а основною причиною розлучення є те, що відповідач зрадив їй з іншою жінкою. Взаєморозуміння між ними не досягнуто, їх характери є не сумісними, у зв'язку із чим постійно виникають сімейні скандали, свідком чого нерідко стає їх спільна донька, що негативно впливає на її психічний стан та спричиняє душевні страждання. Ставлення відповідача до сім'ї і дитини призвело до розладу та припинення шлюбних стосунків, а червня 2017 року вони проживають окремо. За викладених обставин позивач вважає, що їх сімя існує лише формально та зберегти її неможливо, як і неможливо примиритися, тому просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати. В судове засідання сторони не зявились. Позивач в канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутності, у якій позовні вимоги підтримала та просила шлюб з відповідачем розірвати, проти винесення судом заочного рішення у справі не заперечила. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, однак в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив та будь-яких заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За таких обставин, суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Із свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №059416, виданого 04.11.2010 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції у Волинській області, вбачається, що сторони зареєстрували шлюб 04.11.2010 року, про що зроблено актовий запис за №86 (а.с.3). Від шлюбу у сторін народилась одна дитина донька [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії І-ЕГ №137542, виданого Штунською сільською радою Любомльського району Волинської області від 30.05.2011 року (а.с.6). З довідки, виданої виконавчим комітетом Вишнівської сільської ради Любомльського району Волинської області від 19.07.2017 року за №104/2, встановлено, що позивач [PERSON] проживає [INFO], та до складу її сім'ї входить дочка - [PERSON], [INFO] (а.с.7), а відповідно до повідомлення Любомльської міської ради Волинської області від 14.08.2017 року за №869, відповідач [PERSON] зареєстрований в [INFO] (а.с.10). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що наведені останньою доводи свого спростування не знайшли, відповідають фактичним обставинам справи, за яких шлюб між сторонами існує лише формально, а збереження сімї, в даному випадку, буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача, а тому шлюб слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України, судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved