Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, посилаючись на те, що 22.07.2011 року між нею та відповідачем [PERSON] було досягнуто домовленості про купівлю останньою належної позивачу на праві власності земельної ділянки площею 0, 1313 га, яка розташована на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, за 25 000 доларів США, 20 000 США відповідач мала сплатити в той же день, а решту 5 000 доларів США - після зміни цільового призначення даної земельної ділянки, про що [PERSON] власноручно написала розписку. Вказана домовленість була реалізована шляхом укладення нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу вищезазначеної земельної ділянки. В подальшому відповідачем було змінено цільове призначення придбаної у позивача земельної ділянки з ведення особистого селянського господарства на ведення садівництва. Проте до теперішнього часу відповідач [PERSON] не повернула позивачу решту обумовленої суми в розмірі 5 000 доларів США, що станом на день звернення до суду еквівалентно 39 965 грн. В зв'язку з чим позивачка звернулася до суду з даним позовом, яким просить стягнути з відповідачки вищевказану суму 39 965 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала з підстав, вказаних в ньому, пояснивши, що під час придбання відповідачкою в неї земельної ділянки вона обіцяла відповідачці допомогти змінити її цільове призначення, за свій рахунок вона оформила зміну цільового призначення земельної ділянки, але відповідачка досі не сплатила їй домовлену суму в 5 000 дол. США, витрати за зміну цілового призначення земельної ділянки також не сплатила. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав з підстав, викладених в письмовому запереченні (а.с. 30), при цьому наголосив, що між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, які викладені в нотаріально посвідченому договорі купівлі-продажу, дійсність якого позивачкою не оспорюється, та які нею погоджені під час його посвідчення, зокрема п. 25 договору передбачено втрату будь-якого правового значення всіма попередніми домовленостями. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає необхідним в задоволенні позову відмовити з наступних підстав. Так, згідно матеріалів справи, а саме копії письмової розписки, 22.07.2011 року відповідач [PERSON] сплатила позивачці 20 000 дол. США за придбання в позивачки земельної ділянки відповідно до державного акта серії ЯЖ № 914753, та зобов'язалася сплатити ще 5 000 дол. США після одержання державного акта на право власності зі зміненим цільовим призначенням даної земельної ділянки «з ОСГ на акт під забудову» (а.с. 4). Водночас згідно договору купівлі-продажу земельної ділянки від 22.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області [PERSON], позивачка передала у власність відповідачці, а відповідачка прийняла у власність земельну ділянку площею 0, 1313 га, кадастровий номер якої 0520681000:01:001:0326, розташовану на території Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, за ціною 25 000 грн., які позивачка одержала від відповідачки до підписання цього договору, дану ціну позивачка визнала такою, що повністю її задовольняє, та своїми підписами сторони засвідчили факт повного розрахунку за відчужувану земельну ділянку (п. 4 договору, а.с. 31 - 32). Так, ст. 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. При цьому в силу ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Підставами своїх вимог позивач вказує виникнення між нею та відповідачкою зобов'язань за укладеним договором купівлі-продажу земельної ділянки, яке відповідачка не виконує, а саме не сплачує в повному обсязі ціну земельної ділянки, встановлену попередньо складеною розпискою. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. Згідно ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Та ч. 3 ст. 640 ЦК України встановлено, що договір, що підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з дня такого посвідчення. Згідно з ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно ст. 691 ЦК України, покупець зобов'язаний оплатити товар за ціною, встановленою у договорі купівлі-продажу. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, істотні умови якого викладені у вищевказаному нотаріально посвідченому договорі, в тому числі щодо ціни предмету купівлі-продажу в сумі 25 000 грн. При цьому у пункті 25 вищезазначеного договору купівлі-продажу земельної ділянки (а.с. 32 зі звороту) зазначено про те, що: «У тексті цього Договору зафіксовано усі істотні умови, що стосуються купівлі-продажу земельної ділянки. Будь-які попередні домовленості, які мали місце до укладення цього Договору і не відображені у його тексті, не мають правового значення». Тому посилання на розписку як на доказ засвідчення ціни предмету договору купівлі-продажу земельної ділянки є безпідставним, оскільки вона є неналежним доказом істотних умов договору купівлі-продажу земельної ділянки, для яких обов'язковим є нотаріальне посвідчення досягнутих домовленостей. Посилання позивачки як на доказ позовних вимог на понесення нею особистих витрат на зміну цільового призначення земельної ділянки, що були понесені нею вже після нотаріального посвідчення договору (а.с. 34 - 35), та наявність в неї необхідних документів для цього (а.с. 7 - 13) виходить за межі підстав пред'явленого позову. Тому в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed