Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про збільшення розміру аліментів, зміну способу їх стягнення та стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2011 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Однак, вказана сума останнім часом не відповідає елементарним вимогам, відповідач несвоєчасно сплачував аліменти та мав заборгованість. З часу винесення рішення від 26 січня 2011 року, [PERSON] досяг повноліття. Доходи позивача значно зменшились, заробітна плата позивача є невеликою та незначною, у зв'язку із чим не може в повній мірі забезпечити потреби неповнолітнього сина, тому що старший син закінчив школу та буде продовжувати навчання. Відповідач свої доходи приховує. Позивач вважає, що визначений судом розмір аліментів у твердій грошовій сумі підлягає зміні та вираженню у відсотковому розмірі у частці від доходів платника аліментів. В зв'язку з викладеним, позивач просить суд збільшити розмір аліментів та щомісячно стягувати з [PERSON] на користь позивача аліменти на утримання сина [PERSON] ,[INFO], в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % від прожиткового мінімуму на утримання дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з часу звернення до суду. Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісяця по 500,00 грн. для оплати додаткових витрат на забезпечення навчання та розвитку дитини, починаючи з дня подачі заяви до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 02 листопада 2018 року відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в спрощеному позовному проваджені. В судове засідання засіданні позивач не з'явилась, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Суд за згодою позивача ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного. Згідно до свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], серія [NUMBER] від 28 квітня 2005 року, батьками являються: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 26 січня 2011 року стягнуто з [PERSON], на користь [PERSON], на утримання [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], аліменти у розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 26 листопада 2010 року та до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Частиною 1 статті 141 Сімейного кодексу України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно до ч.3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Разом з тим, відповідно до ч.1 ст.192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст.192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини»). Даний висновок міститься в правовій позиції Верховного Суду України в постанові від 05.02.2014 року по справі № 143 цс 13. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2012 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2013 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2014 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2015 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2016 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2017 рік», Закону України «Про Державний бюджет на 2018 рік» прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 2012 року по 2019 рік змінювався. Так, у 2012 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня - 1112 гривень, з 1 квітня - 1134 гривні, з 1 липня - 1144 гривні, з 1 жовтня - 1161 гривня, з 1 грудня - 1197 гривень; у 2013 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня - 1210 гривень, з 1 грудня - 1286 гривень; у 2014 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив - 1286 гривень; у 2015 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2015 року - 1286 гривень, з 1 вересня - 1455 гривень; у 2016 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2016 року - 1455 гривень, з 1 травня - 1531 гривня, з 1 грудня - 1689 гривень; у 2017 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2017 року - 1689 гривень, з 1 травня - 1777 гривень, з 1 грудня - 1860 гривень; у 2018 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років становив: з 1 січня 2018 року - 1860 гривень, з 1 липня - 1944 гривні, з 1 грудня - 2027 гривень; Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет на 2019 рік», установлено у 2019 році прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2019 року - 2027 гривень, з 1 липня - 2118 гривень, з 1 грудня - 2218 гривень. Таким чином, з часу присудження аліментів, які були визначені рішенням суду від 26 січня 2011 року, у розмірі 1 000,00 грн. на двох дітей, через значні інфляційні процеси в Україні значно підвищилася вартість життя. У зв'язку з чим, вищевказаний розмір аліментів на утримання [PERSON] не може забезпечити належний рівень його матеріального утримання, оскільки даний розмір менший ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно до положень статей 1-3 Конвенції ООН «Про права дитини» в усіх діях щодо дітей першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Враховуючи вищенаведене, суд при розгляді вимог позивача про збільшення розміру аліментів враховує те, що після ухвалення попереднього рішення суду про стягнення аліментів змінився визначений положеннями Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів, відтак попередньо визначений судом розмір аліментів цим вимогам не відповідає, тому з вказаних підстав розмір присуджених аліментів підлягає збільшенню. У сукупності наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про збільшення аліментів в розмірі ј частки всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму дна утримання дитини відповідного віку, підлягають задоволенню. Щодо заявленої позовної вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання сина [PERSON], [INFO], щомісячно по 500 грн. для оплати додаткових витрат на забезпечення навчання та розвитку дитини, суд дійшов до наступного. Відповідно ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом та ін.) Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до п.18 постанови Пленуму ВСУ № 3 від 15.05.2006 року, стягненню підлягають не тільки фактично зазнані додаткові витрати на утримання дитини, а і передбачувані додаткові витрати, викликані особливими обставинами, тому їх необхідно визначати в твердій грошовій сумі. Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення, тобто участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов'язком батька незалежно від сплати ним аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі виникнення спору. Згідно ч.2 ст.185 СК України, додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Суд зазначає, що розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат, що в свою чергу позивачем не надано. За таких обставин в задоволенні позовних вимог про стягнення додаткових витрат слід відмовити. Згідно з п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Крім того, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн., відповідно до вимог ст.141 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: partial