Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати втратившим право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] відповідача - [PERSON], стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивача заявлені [PERSON] вимоги підтримав повністю, пояснив, що відповідач протягом тривалого часу не проживає у приміщенні, яке є власністю позивача, а тому втратив право користування цим житлом. Відповідач - [PERSON] в суді заявлені [PERSON] вимоги визнав частково, не заперечує той факт, що після одруження почав проживати у будинку дружини, але наполягає, що підстав для визнання його втратившим право користування житлом немає. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Із копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, виданого станом на 17 вересня 2010 року, встановлено, що позивач - [PERSON], яка була власником 1/4 частини спірного житла, набула право власності на 3/4 частки квартири [ADDRESS], тобто є єдиним власником вказаної квартири. Копія будинкової книги, наданої позивачем, підтверджує, що у належній їй на праві власності квартирі є зареєстрованими, також, [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, для визнання члена сім`ї власника житла таким, що втратив право користування житлом необхідно встановити строк, протягом якого особа була відсутня по місцю проживання та з`ясувати поважність причин цієї відсутності. В ході обстеження 19 березня 2013 року житла позивача, а саме : квартири [ADDRESS], проведеного комісійно працівниками КП «Житлосервіс» та сусідами позивача, встановлено факт не проживання [PERSON] за вказаною вище адресою на момент проведення обстеження житла, що доводиться копією складеного комісією акту, який надано представником позивача. Факт не проживання відповідача у належній позивачу квартирі підтверджується, крім цього, довідкою № 942 від 27 жовтня 2014 року, відповідно до якої нарахування КП «Трудівник» послуг за вказаною у позові адресою проводиться на одну особу. Вказані обставини не заперечуються самим відповідачем та доводяться показами свідка [PERSON], який в суді показав, що відповідач, який є його братом з моменту одруження, тобто приблизно з 2007-2008 року не проживає у спірному житлі. Таким чином, в ході судового слідства встановлено факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] понад один рік. Однак, в ході судового слідства достовірно встановлено, що відповідач залишив місце проживання через одруження і проживає на даний час із дружиною в будинку її батьків, що вбачається також із копії довідки, виданої Ремчицькою сільською радою Сарненського району № 3227 від 29 вересня 2014 року, згідно із якою [PERSON] проживає у с.Яринівка Сарненського району Рівненської області без реєстрації. На думку суду, факт одруження та переїзд в зв'язку з цим по місцю проживання дружини є поважною причиною відсутності відповідача по місцю постійного проживання, а тому підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житлом, належним позивачу, немає. У позовній заяві позивачем ставиться вимога про стягнення з відповідача на її користь понесених судових витрат - сплаченого судового збору. Відповідно до ст.88 ЦПК України - стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заявлених [PERSON] вимог, не підлягає до задоволення, також, і вимога про стягнення на її користь понесених судових витрат. З огляду на наведене, суд вважає, що заявлені позивачем вимоги не підлягають до задоволення в повному обсязі. На підставі наведеного, ст.ст. 395, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed