overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просила визнати [PERSON] і [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що вона є власником вказаного будинку, але окрім неї в будинку є зареєстрованими відповідачі, які фактично за цією адресою не проживають близько двох років, витрат по утриманню будинку не несуть, однак знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляються. До початку слухання справи [PERSON] подала письмову заяву про розгляд справи у її відсутності, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити (а.с.20). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] також в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Причин неявки не повідомили, заперечень суду не надали і не скористались своїм правом участі у розгляді справи. За таких обставин, відповідно до ст.197 ЦПК України розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу технічними засобами. Вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про необхідність задоволення даного позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власником 1/2 частки житлового будинку №4 по вул. Бровар в м.Коростені, Житомирської області (а.с.12-14). У вказаному будинку, окрім позивачки, зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON], які фактично за вказаною адресою з 24 вересня 2014 року не проживають, витрат по утриманню будинку не несуть, але знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку відмовляються (а.с.4-8, 11). У відповідності до ст.ст.317, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд визнає обґрунтованими доводи позивачки про те, що відповідачі, будучи зареєстрованими в належному їй на праві власності будинку, створюють перешкоди у користуванні та розпорядженні належним [PERSON] майном. У відповідності до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном і на цій підставі суд визнає вимогу позивача про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням обґрунтованою.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на двох малолітніх дітей у розмірі по 1500 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити Представник в судовому засіданні визнав позов частково, та вказав що погоджується сплачувати аліменти у розмірі 600 гривень та 550 гривень відповідною. Вислухавши пояснення позивача та представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Згідно зст. 180 СК Українибатьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Держава Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та здійснення установами, в тому числі і судами, всіх дій з першочерговим приділенням уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що визначено статтею 2 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 р. та частиною 2 статті 3, якої встановлено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому суд зазначає, що рішення суду не обмежує право платника або одержувача аліментів звернутись у майбутньому до суду з вимогами про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них в порядку передбаченомуст. 192 СК України. Враховуюче вищенаведене позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просила суд ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на малолітню доньку [INFO] у розмірі 1/3 частини усіх видів доходів, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму відповідного віку. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити Відповідач у судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER]. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки або особи, які їх замінюють мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 17 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Держава Україна визнала право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини та здійснення установами, в тому числі і судами, всіх дій з першочерговим приділенням уваги якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, що визначено статтею 2 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою ВР N 789-XII ( 789-12 ) від 27.02.91 р. та частиною 2 статті 3, якої встановлено, що держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. При цьому суд зазначає, що рішення суду не обмежує право платника або одержувача аліментів звернутись у майбутньому до суду з вимогами про збільшення (зменшення) розміру аліментів в разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них в порядку передбаченому ст. 192 СК України. Враховуюче вищенаведене позов [PERSON] підлягає задоволенню

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить визнати [PERSON] та її неповнолітніх дітей такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов мотивовано тим, що вона і відповідачка з своїми дітьми є зареєстрованими у спірній квартирі, яка є не приватизованою, однак відповідачі фактично за цією адресою не проживають з 1998 року, витрат по утриманню квартири не несуть, однак знятися з реєстраційного обліку в добровільному порядку не бажають. В судовому засіданні [PERSON] позов підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, просила його задовольнити. Пояснила, що в 1998 році за її ініціативою було розділено особові рахунки і тому вона зареєстрована в кв. №54, а відповідачка з дітьми в квартирі № 54-а. Вона не може приватизувати цю квартиру, терпить незручності через надходження повідомлень про заборгованість за комунальні послуги, які [PERSON] не сплачує. Відповідачі та треті особи в судове засідання не зявились, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши пояснення вивчивши матеріали справи у їх сукупності і давши їм оцінку, суд приходить до висновку про безпідставність даного позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована в квартирі № 54 будинку №21-б в м. Коростені, а відповідачка з дітьми в квартирі №54-а вказаного будинку (а.с.6,7). У відповідності до ст.61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення у будинках державного і громадського житлового фонду укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем житлово-експлуатаційною організацією і наймачем громадянином, на якого видано ордер. Таким чином, суд визнає необґрунтованими доводи позивачки про те, що відповідачі, будучи зареєстрованими на житловій площі, до якої вона відношення не має, створюють їй незручності. Крім того, позивачка в даному випадку не є наймодавцем жилої площі, яку займає відповідачка, а саме квартири № 54-а та не наділена правом вимагати розірвання договору найму і визнання відповідачки такою, що втратила право користування цим жилим приміщенням.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], що зареєстрований 22.02.2003 року відділом РАГС Голосіївського РУЮ у м.Києві, актовий запис № 137. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 22.02.2003 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. Позивачка до судового засідання не з'явилася. У заяві поданій до суду вимоги позову підтримала у повному обсязі, просила розглядати справу у її відсутність. Відповідач до судового засідання не з'явився. У заяві поданій до суду проти задоволення позову не заперечує, просив розглядати справу у його відсутність. Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судовим розглядом встановлено, що 22 лютого 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований відділом РАГС Голосіїського РУЮ у м.Києві, актовий запис № 137. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. З'ясувавши дійсні взаємини подружжя, причини подання позову про розірвання шлюбу, інші обставини життя подружжя, судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін і тому шлюб між сторонами має бути розірваний. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 640 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON] , що зареєстрований Виконкомом Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис №02. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 25 червня 2010 році між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Шлюбне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач не з`явилася у письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов. В судове засідання відповідач не з`явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судовим розглядом встановлено, що 25 червня 2010 році між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб у виконком Кадомської сільської ради Кагарлицького району Київської області, актовий запис №02. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім`я носить формальний характер, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Судом були вжиті заходи для примирення подружжя визначені ст. 111 СК України, проте сторони не знайшли підстав для відновлення подружнього життя, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 768 грн. 40 коп. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який був зареєстрований 03.11.2000 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 517. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 03 листопада 2000 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивачка не з'явилась, у письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов, щодо заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судовим розглядом встановлено, що 03 листопада 2000 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м.Києві, актовий запис № 517. Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO]. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Сторони не знайшли підстав для відновлення подружнього життя, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який був зареєстрований 18.06.2011 року у Виконкомі Чепівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 7. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 18 червня 2011 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивачка не з'явилась, у письмовій заяві представник позивача просив розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов, щодо заочного рішення не заперечував. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судовим розглядом встановлено, що 18 червня 2011 року між [PERSON] до [PERSON] було укладено, який зареєстрований у Виконкомі Чепівської сільської ради Виноградівського району Закарпатської області, актовий запис № 7. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Сторони не знайшли підстав для відновлення подружнього життя, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та просить розірвати шлюб між нею та [PERSON], який зареєстрований 10.06.2005 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 638. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 червня 2005 року між позивачкою та відповідачем було укладено шлюб. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Шлюбне життя між позивачкою та відповідачем не склалося, шлюбні відносини фактично припинені і подальше спільне проживання та збереження шлюбу неможливе. В судове засідання позивач не з'явилась, у письмовій заяві просила розглядати справу за її відсутності та задовольнити позов, щодо заочного рішення не заперечувала. В судове засідання відповідач не з'явився, про день, час та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, причини неявки невідомі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України Згідно ст. ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз чоловіка і жінки, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді чоловіка і жінки. Судовим розглядом встановлено, що 10 червня 2005 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено, який зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 638. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Статтею 105 СК України визначено, що однією з підстав для припинення шлюбу є його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст. 110 СК України. Частиною 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, а сім'я носить формальний характер, позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а тому суд дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, оскільки буде суперечити інтересам кожної із сторін. Сторони не знайшли підстав для відновлення подружнього життя, тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються : у разі задоволення позову - на відповідача. Оскільки суд задовольняє позовні вимоги, то з відповідача на користь позивача підлягають стягненню 704,80 грн. у відшкодування судового збору.

Outcome: approved