Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки (але не менше 50% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку) від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, з дня пред`явлення позову до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивовані тим, що 30 травня 2009 року сторони уклали шлюб, зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області 30 травня 2009 року, актовий запис № 91. Від шлюбу мають двох малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2020 року шлюб між сторонами розірвано. Малолітні діти проживають разом з позивачем, перебувають на її повному забезпеченні, утриманні та вихованні. Відповідач ухиляється від обов`язку утримувати своїх малолітніх дітей, матеріальної допомоги на утримання та забезпечення всім необхідним дітей не надає. Як відомо позивачу аліменти відповідач нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків немає. Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 23 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі № 565/1149/20 та вирішено її розгляд здійснювати в порядку спрощеного позовного провадження із повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила позовні вимоги задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що твердження позивачки про те, що він жодної матеріальної допомоги не надає не відповідають дійсності. Пояснив, що оплачує комунальні послуги за квартиру у якій проживає позивачка, відповідач та діти, постійно купує продукти харчування. Відповідач також зазначив, що згідний платити аліменти на дітей. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони по справі перебували з 30 травня 2009 року в зареєстрованому шлюбі, який 03 вересня 2020 року розірвано, що підтверджується рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 03 вересня 2020 у справі № 565/643/20, копія якого наявна в матеріалах справи. Від шлюбу подружжя має дітей - дочку [PERSON] , [INFO] , та дочку [PERSON] , [INFO] , батьками яких є позивачка та відповідач по справі, що підтверджується свідоцтвами про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] . Малолітні діти [PERSON] та [PERSON] проживають з позивачкою. Будь-яких інших доказів в підтвердження передбачених ст. 182 СК України обставин на підтвердження матеріального стану та стану здоров`я як відносно позивачки, так і відносно відповідача суду не надано, крім тих, що досліджені в судовому засіданні, не встановлено таких і при розгляді справи. Згідно з ч.1 ст.2 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. За приписами ч.8 ст.7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї (ст. 150 СК України). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом (пункт 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»). Положеннями ч. 3 ст. 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За змістом ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідач не спростував обставини, викладені у позовній заяві та зобов`язаний утримувати дітей відповідно до встановлених норм Сімейного Кодексу України. Враховуючи викладене вище, суд вбачає наявність законних підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення найстаршою дитиною повноліття. За правилами ст.141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню в дохід держави судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved