Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], посилаючись на те, що вона з жовтня 2012 року по червень 2013 року проживала разом з відповідачем. У січні 2013 року вона позичила відповідачеві 3000 гр., про що він 12 вересня 2013 року надав їй розписку, згідно змісту якої, він повернув їй 400 гр., іншу суму - 2600 гр. - зобов'язався повернути протягом шести місяців, тобто до 12 березня 2014 року. До вказаного строку відповідач кошти не повернув, на її неодноразові звернення лише обіцяє повернути борг. 17 червня 2014 року на її вимогу повернув ще 200 гр., а про залишок боргу повідомив, що поверне тоді, коли у нього будуть гроші. Не повертаючи борг, відповідач порушує її права як власника грошових коштів. Просила стягнути з відповідача борг станом на 1 липня 2014 року в сумі 2428,6 гр., який складається з суми боргу - 2400 гр., 28, 6 гр. - інфляційних за період з 12 березня 2014 року по 17 червня 2014 року (по дату повернення 200 гр.), враховуючи індекси інфляції з березня по червень 2014 року, а також 3% річних за вказаний період (97 днів прострочення) - 21 гр. (а. с. 3-4). 12 серпня 2014 року позивачка збільшила позовні вимоги, просила додатково стягнути з відповідача 140 гр. процентів за користування її коштами в розмірі на рівні облікової ставки Національного банку України, оскільки їх розмір не встановлений сторонами: за період з 12 вересня 2014 року по 14 квітня 2014 року - 91, 89 гр., виходячи з 6, 5 % облікової ставки НБУ, 215 днів користування і суми боргу 2400 гр., і за період з 15 квітня 2014 року по 1 липня 2014 року - 48,09 гр., виходячи з 9,5 % розміру облікової ставки НБУ, 77 днів користування і 2400 гр. суми боргу (а.с.14-15). Відповідач, будучи сповіщеним про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, заперечень проти позову не надав, факт позики і суму боргу, з врахуванням повернутої суми, не оспорив. Заслухавши позивачку, яка підтримала позов та вважає можливим ухвалення заочного рішення, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що, згідно з наданою позивачкою розпискою (оригіналом), складеною [PERSON] 12 вересня 2013 року, він в ній зазначив, що зобов'язується повертати гроші в сумі 3000 гр., з цієї суми він сплатив 400 гр., решту суми зобов'язується погашати протягом 6 місяців (а.с. 30). Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання; має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства; має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. ст. 202, 626 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків; договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.. Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Ч. 1 ст. 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачають, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом виконання (неналежне виконання); боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. За правилами ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно зі статтею 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Договір позики вважається безпроцентним, якщо: 1) він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін; 2) позичальникові передані речі, визначені родовими ознаками. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов'язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-522 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Частиною 1 статті 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. ст. 10, 57, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Надані позивачкою докази та вказані норми ЦК і ЦПК України дають підстави вважати доведеним той факт, що відповідач отримав від позивачки кошти у позику, які він зобов'язаний повернути. Зміст розписки, виданої відповідачем позивачці, свідчить про те, що між сторонами виникли спірні правовідносини, що витікають з договору позики. Факт отримання коштів у позику особисто, розмір суми боргу з врахуванням частини суми боргу, повернутої позивачці, розміру сум як відповідальності за порушення грошового зобов'язання та процентів за користування коштами позивачки, відповідач не оспорює. Право позивачки на отримання процентів ґрунтується і на правовій позиції Верховного Суду України, висловленій у постанові від 2 липня 2014 року у справі № 6-36цс14, згідно якої, у частині першій статті 1048 ЦК України, яка має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актам або конкретним договором. Таким чином, у випадку, якщо договір позики не є безоплатним (безпроцентним) у розумінні частини другої статті 1048 ЦК України, позичальник зобов'язаний сплатити винагороду (проценти за користування позикою) й у випадку, коли таким договором не передбачено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики. Оскільки існування зобов'язання відповідача перед позивачкою у встановленому законом порядку не спростоване, належних доказів відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України на підтвердження виконання відповідачем грошового зобов'язання згідно з договором позики щодо повернення грошових коштів не надано, суд вважає необхідним задовольнити позов. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (диспозитивність цивільного судочинства). Отже, на користь позивачки з відповідача підлягає стягненню сума боргу в сумі 2400 гр., а також на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України - інфляційні та 3% річних. За період з 12 березня 2014 року (строк повернення боргу) по 1 липня 2014 року - по дату, по яку позивачка просить стягнути суми, індекси інфляції становили: березень - 102,2, квітень, - 103,3, травень - 103,8. Виходячи, відповідно до ст. 11 ЦПК України, з заявлених позивачкою вимог, сума інфляційних буде складати: 2600 гр. х (102, 2 х 103, 3 х 103, 8 :100) : 100 = 28, 6 гр. Сума 3% річних складе з 12 березня 2014 року по 17 червня 2014 року: 2600 гр. : 100% х 3% :365 днів х 97 днів = 21 гр. Згідно офіційних даних Національного банку України, облікова ставка з 13 серпня 2013 була встановлена в розмірі 6,5%, а з 15 квітня 2014 року - в розмірі 9, 5 %. За період з 12 вересня 2013 року по 14 квітня 2014 року (215 днів) розмір процентів, на отримання яких має право позивачка, виходячи з суми боргу, покладеної нею в розрахунок - 2400 гр., складе: 2400 гр. :100 % х 6, 5 % : 365 днів х 215 днів = 91, 89 гр. За період з 15 квітня 2014 року по 1 липня 2014 року (77 днів) - в межах заявлених позивачкою вимог, розмір процентів, згідно ст. 1048 ЦК України, складе: 2400 гр. :100 % х 9, 5 % : 365 днів х 77 днів = 48, 09 гр. Разом сума процентів складе 91, 89 гр. + 48, 09 гр. = 139, 98 гр., тобто 140 гр. Загальна сума боргу відповідача перед позивачкою складе: 2400 гр. + 28,6 гр. + 21 гр. + 140 гр. = 2589,6 гр., тобто позов підлягає повному задоволенню. Судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. На підставі ст.ст. 526, 527, 530, 625, 1047-1050 ЦК України,

Outcome: approved