Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 15.12.2012 року вони уклали шлюб, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 285. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Шлюбні відносини припинені з вересня 2017 року. Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дітей не має. Позивач зазначає, що причиною розпаду сім`ї стало те, що між ними виникли розбіжності і різні погляди на сумісне життя. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу є неможливим. У зв`язку із наведеним, просить суд ухвалити рішення яким розірвати шлюб укладений між сторонами 15.12.2012 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку. Позивач [PERSON] , будучи належним чином повідомлена про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав до суду заяву з проханням проводити справу за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд у межах заявлених позовних вимог (ст.11 ЦПК України) встановив наступне. У судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 15.12.2012 року, який був зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Пролетарського районного управління юстиції у м. Донецьку, актовий запис № 285 (а.с.3). Від шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.8,9). Спору з приводу поділу спільного майна та місця проживання дитини не мають. Шлюбні відносини між сторонами припинені з вересня 2017 року. Відповідно до п. п. 10,11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом ( ст. 129 Конституції) зобов`язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. При вирішенні питання про розірвання шлюбу, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність дитини та інші обставини життя подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу, суперечило б інтересам одного з них. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки встановлено, що подальше спільне життя сторін та збереження шлюбу є неможливим і суперечить інтересам позивача. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Позивач не вимагає компенсації за понесені судові витрати, пов`язані із зверненням до суду із даним позовом. На підставі наведеного,

Outcome: approved