Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в подальшому уточнила (а.с. 25). Позов обґрунтовує тим, що вона перебувала з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі, який розірвано у 2013 році. За час подружнього життя у них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу відповідач припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Діти ростуть, в звязку з чим потребують постійного піклування та догляду. Не надаючи матеріальну допомогу на утримання дітей, відповідач фактично ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Позивач має групу інвалідності, її дохід є незначним, утримувати двох дітей самостійно їй важко. Позивач в позові також зазначає, що відповідач працює неофіційно та отримує нерегулярний і мінливий дохід, який повністю витрачає на свої потреби, аліменти нікому не платить, стягнень по виконавчим документам з відповідача не проводиться, інший шлюб не реєстрував, інших дітей не має. За наведених підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на її користь на утримання дітей аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Сторони в судове засідання не зявились. Позивач [PERSON] через канцелярію суду попередньо подала письмову заяву з проханням проводити розгляд справи у її відсутність, в заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання (29.09.2015 року, 12.10.2015 року, 03.11.2015 року, 12.11.2015 року та 01.12.2015 року) не зявлявся з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи у його відсутність на адресу суду не надходило. Відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. Фізичним особам,\~ що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, судова повістка направляється за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Згідно довідки Відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України у Вінницькій області, наданої на запит суду, відповідач [PERSON], [INFO], з 01.10.2004 року зареєстрований за адресою: [INFO]. На зазначену адресу судом було направлено відповідачу пакет документів по справі та судові повістки про виклик до суду, які відповідно до поштових конвертів, що повернулись на адресу суду, були повернуті з відмітками «за зазначеною адресою не проживає». Частина 5 статті 74 ЦПК України передбачає, що у разі відсутності фізичних осіб, що не мають статусу підприємців, які беруть участь у справі, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку,\~ вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. З огляду на вищезазначене, за заявою позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам\~ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію позивача, які викладені в позовній заяві, заяві про зменшення позовних вимог та поданій через канцелярію суду письмовій заяві про розгляд справи у відсутність позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який заочним рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 03.07.2013 року було розірвано (а.с. 2). За час подружнього життя в сторін народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-АМ № 012516 та серії І-АМ № 202478 (а.с. 4, 5). Діти сторін проживають разом з матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні, що підтверджується довідками № 588 та № 589, виданими виконкомом Стадницької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 26). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до вимог ст. 182 СК України враховує стан здоровя та матеріальне становище дітей, які здорові та перебувають на утриманні матері. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, тому, зважаючи на те, що відповідач, будучи повідомленим належним чином про час і місце судового засідання, до суду не зявився та не надав відповідних даних на підтвердження стану свого здоровя і матеріального становища, які б підтверджували неможливість сплати ним аліментів саме в визначеному позивачем розмірі, суд дійшов висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача. На підставі викладеного та

Outcome: partial