Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до ТОВ «Квадро А», про розірвання договору оренди земельної ділянки, посилаючись на те, вона є власником земельної ділянки, розташованої на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, кадастровий номер 1424256200:12:000:1022, загальною площею 3,0517 га, що підтверджується Державним актом на право власності на землю І-ДН № 143374. Також, з 11 червня 2012 року вона є власником земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0527, загальною площею 3,0686 га, що підтверджується Державним актом на право власності на землю ЯМ № 326226. У 2013 році між нею та відповідачем ТОВ «Квадро А», були укладені два\~ договори про оренду вказаних земельних ділянок кадастрові номери1424256200:12:000:1022 та 1424256200:14:000:0527. Згідно із п.4 вказаних договорів, за оренду земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:12:000:1022 сплачується орендна плата щорічно не пізніше 01 листопада, яка становить 3272,94 грн., а за оренду земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0527 сплачується орендна плата щорічно не пізніше 01 листопада, яка становить 3308,83 грн. З 2013 року по день звернення до суду із даним позовом, відповідач не виконує свої договірні зобовязання та не виплачує орендну плату за землю, що суперечить істотним умовам договору оренди. Пунктом 11 у договору про оренду землі передбачено, що умовами розірвання договору в односторонньому порядку є невиконання умов договору однією із сторін. Так, жодної інформації щодо ТОВ «Квадро А» позивачка не має, у звязку із чим не може\~розірвати договір оренди, а тому вимушена звернутись до суду із даним\~ позовом. Просила суд ухвалити рішення яким розірвати договір оренди земельної ділянки (пая), кадастровий номер 1424256200:12:000:1022, та договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 1424256200:14:000:0527, що розташовані на території Райгородоцької селищної ради Словянського району\~ Донецької області, укладені в 2013 році між [PERSON] та ТОВ «Квадро А»\~. Позивачка [PERSON], будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявилась, подала до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у її відсутності за участю представника [PERSON], позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 57). Представник позивачки [PERSON], який діє на підставі доручення для надання безоплатної вторинної правової допомоги від 31 січня 2017 року № 0501-0259574-01, будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не зявився, подав до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у його відсутності, позов задовольнити. Під час розгляду справи, судом приймалися усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення представника відповідача про місце, день та час розгляду справи. Так, відповідно до вимог ст. 127 ЦПК України, судом за місцезнаходженням відповідача було надіслано повідомлення про виклик його до суду, копію ухвали про відкриття провадження у справі та копію позовної заяви разом із доданими документами. Судом на адресу відповідача також були спрямовані листи про необхідність його явки в судові засідання, із розясненням положення ч. 4 ст. 169 ЦПК України. Втім, представник відповідача не зявився до поштового відділення і не отримав судову кореспонденцію, про що свідчать відповідні відмітки на повернутих конвертах. У звязку із чим, про місце, дату та час розгляду справи представника відповідача було повідомлено шляхом публікації оголошення про виклик їх до суду у засобі масової інформації державної сфери розповсюдження газеті «Урядовий курєр». Втім, незважаючи на прийняті судом заходи, представник відповідача у судове засідання не зявився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у його відсутності від нього до суду не надходило. Відповідно до ч. 5 ст. 74 ЦПК України, у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: - юридичним особам та фізичним особам - підприємцям за адресою місцезнаходження ( місця проживання), що зазначена в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців; - фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання ( перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі зобовязані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не зявилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач, будучи повідомленим у встановленому законом порядку (належним чином) про місце, дату та час судового розгляду справи не використав наданого законом права на безпосередню участь у судовому засіданні, тому суд, враховуючи згоду позивача, вважає можливим відповідно до правил ч.1 ст. 224 ЦПК України вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Квадро А»\~ про розірвання\~ договору оренди земельної ділянки підлягають задоволенню в повному обсязі з огляду на їх законність та обґрунтованість. Так, Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов'язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до п. 2\~Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» « Відповідно до положень статей 55, 124 Конституції України та статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно із п. п. 10,11\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року « Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Гарантоване право кожного подати будь-який позов до суду, що стосується його цивільних прав і обов'язків, передбачений пунктом 1\~ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Проте право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку Держави. Також, відповідно до положень статей\~55,\~124 Конституції України\~та статті\~ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом\~\~своїх\~\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів Відповідно до вимог\~ст. 11 ЦПК України,\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Передача земельної ділянки в строкове платне користування попадає під визначення найму (оренди) земельної ділянки згідно\~із ст. 792 ЦК України. Станом на дату підписання ТОВ «Квадро А» та [PERSON] договорів оренди правовідносини щодо оренди землі регулювалися також нормами\~Закону України «Про оренду землі». За приписами ч. 1\~ст. 638 ЦК України,\~договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору та умови, що визначені законодавством як істотні. В судовому засіданні встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме Державним актом на право\~ приватної власності на землю, серія: І-ДН № 143374, що на підставі\~ рішення Райгородоцької селищної ради народних депутатів від 05 червня 2002 року № 24/2-40\~ передано у приватну власність земельну ділянку площею 3,1300 га в межах згідно\~ із планом. Земельна ділянка розташована на території Райгородоцької\~ селищної ради. Землю передано для ведення\~ товарного сільськогосподарського\~ виробництва\~ (а.с. 20-21.). Також встановлено та підтверджено матеріалами справи, а саме Державним актом на право\~ приватної власності на землю, серія: ЯМ № 326226, що на підставі\~ свідоцтва про право на спадщину за законом серія: ВРЛ № 477801 від 16 червня 2011 року за реєстровим № 1-1637 позивака є власником земельної ділянки площею 3,0686 га в межах згідно із планом. Земельна ділянка розташована на території Райгородоцької\~ селищної ради. Цільове призначення земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 37-38). [PERSON] оренди земельної ділянки (пая), розташованої\~ на території\~ Райгородоцької\~ селищної ради Словянського району Донецької області, укладеного\~ між [PERSON] та ТОВ «Квадро А», вбачається, що Орендодавець -\~ [PERSON] передав, а орендар -\~ ТОВ «Квадро А» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського значення кадастровий № 1424256200:12:000:1022, загальною площею 3,0517 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області. Договір зареєстрований у Реєстраційній службі\~ Словянського МРУЮ, про що у Державному\~ реєстрі\~ земель вчинено\~ запис від 11 жовтня 2013 року (а.с. 9-13). Відповідно до Акту приймання\~передачі земельної ділянки від 2013 року [PERSON] передала, а ТОВ «Квадро А», в особі директора [PERSON] прийняв в натурі земельну ділянку загальною площею 3,0517 га, в т.ч. ріллі 3,0517 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 19). [PERSON] оренди земельної ділянки (пая), розташованої\~ на території\~ Райгородоцької\~ селищної ради Словянського району Донецької області, укладеного\~ між [PERSON] та ТОВ «Квадро А», вбачається, що Орендодавець -\~ [PERSON] передав, а орендар -\~ ТОВ «Квадро А» прийняв в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського значення кадастровий № 1424256200:14:000:0527, загальною площею 3,0686 га, яка розташована на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області. Договір зареєстрований у Реєстраційній службі\~ Словянського МРУЮ, про що у Державному\~ реєстрі\~ земель вчинено\~ запис від 11 жовтня 2013 року (а.с. 26-30). Відповідно до Акту приймання\~передачі земельної ділянки від 2013 року [PERSON] передала, а ТОВ «Квадро А», в особі директора [PERSON] прийняв в натурі земельну ділянку загальною площею 3,0686 га, в т.ч. ріллі 3,0686 га. для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с. 35). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини 1950 року та основоположних свобод, Першого протоколу та протоколів № 2,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ч.1 ст. 93 Земельного Кодексу України, право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відповідно до ч. 2 ст. 792 ЦК України, відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом. Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов'язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі». Згідно із ст. 1 Закону України «Про оренду землі», оренда землі це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Приписами ст. 13 Закону України «Про оренду землі» встановлено, що договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до положень ст. 15 Закону (в редакції на момент укладення спірного договору), однією з істотних умов договору оренди землі є орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату. Зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору (ст. 651 ЦКУ України). Відповідно до ст. 32 Закону України «про оренду землі», на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. З аналізу наведених правових норм вбачається, що підставою для розірвання укладеного договору оренди є невиконанням сторонами їх обов'язків, визначених статтями 24, 25 Закону та умовами самого договору, у тому числі несвоєчасного внесення орендної плати. Згідно із п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України, підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За змістом зазначених норм договір оренди землі можливо розірвати лише в разі систематичної несплати орендної плати, разове порушення умов договору у цій частині не є підставою для його розірвання. Відповідно до п. 9 спірних договорів оренди земельної ділянки, орендна плата вноситься щорічно у сумі 3272,94 грн., та 3308,83 грн. за рік (а.с. 10,27). Судом встановлено та відповідачем не спростовано, що відповідач в період з часу укладення договорів оренди з 2013 року по теперішній час не сплачував орендну плату. Аналіз наданих сторонами доказів дає підстави суду зробити висновок про те, що мала місце систематична несплата орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди. Аналогічну правову позицію висловив Верховний Суд України в постанові від 12 грудня 2012 року у справі № 6-146цс12, висновки якого відповідно до ст. 360-7 ЦПК України мають враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Згідно із ст. 141 ЗК України (в редакції за станом на день виникнення правовідносин), підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема: систематична несплата земельного податку або орендної плати. Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Як вбачається з позовної заяви [PERSON], нею ставиться питання про розірвання договорів з підстав порушення відповідачем умов договору щодо орендної плати. Судом встановлено порушення стосовно здійснення орендної плати відповідачем, які дають підстави для розірвання [PERSON]. Відповідно до частини 2 ст. 651 ЦК України, договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Отже, враховуючи той факт, що відповідачем не в повному обсязі та не у встановлений строк здійснюється орендна плата, що є порушенням зобов'язань взятих на себе відповідачем відповідно до умов [PERSON] оренди землі, настання яких позивач не очікував, відповідно до чого позовні вимоги про розірвання договорів оренди є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а договори оренди земельної ділянки, кадастровий номер 1424256200:12:000:1022 та кадастровий номер 1424256200:14:000:0527, що розташовані на території Райгородоцької селищної ради Словянського району Донецької області, укладені у 2013 році між [PERSON] та ТОВ « Квадро\~ А» -\~ розірванню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи, що позов судом задоволений, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640,00 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved