Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, у якому просить дозволити тимчасові виїзди за кордон, а також виїзд на постійне місце проживання у Росію неповнолітнього їх сина [PERSON], [INFO], без згоди його батька у період до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 02.09.2014 року до участі у справі залучено третю особу - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 23.06.2001 року вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого вони мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням суду в 2009 році шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано, але свідоцтво про розірвання шлюбу вона отримала 25.04.2014 року. Після розірвання шлюбу дитина стала проживати з матір'ю та перебуває на її утриманні. З метою відпочинку за кордоном та відвідування близьких родичів, що проживають в Росії, а також у зв'язку з тим, що позивачка має намір разом зі своєю дитиною виїхати з України на постійне місце проживання у Росію , [PERSON] повідомила відповідача про необхідність нотаріально засвідчити його дозвіл на тимчасовий виїзд їх сина з матір'ю за кордон, однак відповідач без будь-якої аргументованої причини відмовляється надати дозвіл дитині для виїзду за кордон та постійно ухиляється від розмов на цю тему. Позивач вважає, що ухилення від надання згоди на виїзд дитини за кордон суперечить інтересам дитини. В судовому засіданні позивачка підтримала заявлені вимоги у повному обсязі, посилаючись на обставини зазначені у заяві та на докази, що знаходяться в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча відповідно до ч. 3 ст. 74 ЦПК України неодноразово повідомлявся про час і місце розгляду справи, однак судова повістка повернулась до суду за закінченням терміну зберігання. Згідно ч. 1 ст. 157 ЦПК України суд розглядає справу протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі. Відповідно до ч.3 ст. 27 ЦПК України особи, які беруть участь у справі, зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права та виконувати процесуальні обов'язки. У зв'язку з чим суд вважає за необхідне розглянути справу без участі відповідача, виходячи з вимог ч. 5 ст. 74, ст. 224 ЦПК України та рішення Конституційного суду України від 13.12.2011 року № 17-рп/2011, згідно яких в разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за адресою, вказаної в матеріалах справи (зокрема, позовна заява) вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Належним чином повідомлена третя особа у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Згідно статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку , що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Сторони є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження дитини ( а.с. 4). Відповідно ч.2 ст. 6 Сімейного Кодексу України малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що між сторонами шлюб розірвано 25 квітня 2014 року, про що складено відповідний актовий запис № 63 в Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції ( а.с. 6). Малолітній син сторін [PERSON], [INFO] , зареєстрований та проживає з матір`ю за адресою : [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Благоустрій» ( а.с. 31). Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS] ( а.с. 9). З Висновку ДІМ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області старшини міліції Михайленко С.С. від 07.08.2014 року вбачається, що відповідач періодично з'являється за вказаною адресою та останнім часом висказував наміри виїхати до іншого міста.Де він може перебувати на теперішній час не відомо ( а.с. 24). Мати позивачки [PERSON] , [INFO] , проживає в [ADDRESS] ( а.с. 25). Відповідно довідки директора Харківської середньої спеціалізованої музичної школи-інтернат від 18.09.2014 року учень 7 класу ХССМШ [PERSON] в складі хору хлопчиків у 2014/2015 навчальному році має виїжджати з концертами до Росії та Німеччини ( а.с. 30). Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Водночас фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою КМУ від 27.01.1995 р. №57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених Постановою КМУ від 31.03.1995 р. №231 (із змінами) визначено зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Статтею 18 вказаних вище Правил передбачено, що оформлення паспорта/ проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Відповідачем у довбровільному порядку не надано нотаріально засвідченого дозволу на тимчасовий виїзд малолітнього сина за кордон. Позивачем надано належні докази, що підтверджують необхідність тимчасового виїзду малолітньої дитини сторін за кордон ( а.с. 30). Відповідно до статей 141 Сімейного кодексу України батько та мати рівні у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей, незалежно від перебування їх у шлюбі.. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг іхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Враховуючи вищевикладене, суд вважає обгрунтованими та кими, що підлягають задоволенню позовні вимоги в частині надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон малолітнього [PERSON], [INFO], без згоди його батька. В іншій частині позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Згідно ст. 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вірішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вхованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати іншому батьку спілкуватися з дитиною та брвти участь у її вихованні. Відповідно ч.2 ст. 160 Сімейного кодексу України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Позивачем не надано жодних належних доказів на підтвердження наявності згоди сторін по справі та самого малолітнього їх сина [PERSON], який не досяг чотирнадцяти років, на проживання дитини з матір'ю в Росії. Згідно ст. 161Сімейного кодексу України, якщо батьки , які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, може вирішуватись судом. В матеріалах справи відсутні відомості щодо визначення спору відповідно до вимог закону про місце проживання малолітнього сина сторін по справі. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Із аналізу вищенаведених норм та досліджених у судовому засіданні доказів, суд приходить до висновку про недоведеність позову в частині надання дозоволу на виїзд на постійне місце проживання у Росію малолітнього сина сторін [PERSON], [INFO], без згоди його батька , що суперечить вищевказаним нормам матеріального права, змісту положень ст.ст. 141, 157 СК України, які визначають рівність прав і обов'язків батьків відносно виховання дитини. Відповідно ч.1 ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 121 грн. 80 коп.

Outcome: partial