Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу, посилаючись на те, що 26.12.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] під розписку грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США що еквівалентно 426 200 грн. 00 коп. за курсом НБУ. в рахунок оплати за придбання будинку. 07.10.2014 року Відповідачу направлена вимога про повернення грошових коштів. Проте, грошові кошти Відповідач Позивачу так і не повернув, а на вимогу про повернення коштів повідомив в листі від 20.10.2014 року, що грошові кошті він не поверне, так як діяв від імені невідомого [PERSON] 29.07.2015 року відповідачу повторно направлена вимога про погашення заборгованості. На даний час грошові кошти Відповідачем так і не повернуті. Представник позивача у судове засідання не зявився, подав заяву про підтримання позовних вимог його відсутності, надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Зі згоди представника позивача, викладеної в письмовій заяві, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України. Дослідивши письмові докази по справі, вивчивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов належить задовольнити, зважаючи на такі обставини. В судовому засіданні встановлено, що 12 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики грошових коштів на суму 70 000 євро (сімдесят тисяч), що на момент подачі позову за курсом НБУ (24.5207 грн. за 1 євро) складає 1 716 449.00 (один мільйон сімсот шістнадцять тисяч чотириста сорок девять грн.) на умовах сплати процентів за користування кредитними коштами у розмірі 1,5 % щомісячно, що підтверджується розпискою складеною відповідачем на ім'я позивача від 12 листопада 2012 року. Також в судовому засіданні встановлено, що 26.12.2012 року [PERSON] отримав від [PERSON] під розписку грошові кошти в сумі 20 000 (двадцять тисяч) доларів США що еквівалентно 426 200 грн. 00 коп. за курсом НБУ. в рахунок оплати за придбання будинку. 07.10.2014 року Відповідачу направлена вимога про повернення грошових коштів. Проте, грошові кошти Відповідач Позивачу так і не повернув, а на вимогу про повернення коштів повідомив в листі від 20.10.2014 року, що грошові кошті він не поверне, так як діяв від імені невідомого [PERSON] 29.07.2015 року відповідачу повторно направлена вимога про погашення заборгованості. На даний час грошові кошти Відповідачем так і не повернуті. В теперішній час, відповідач, покладені на себе зобов'язання не виконала, суму боргу в добровільному порядку не повернула. За змістом ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Розписка, підписана відповідачем, є документом, що стверджує укладення договору. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно зі ст. 1047 ЦК України договір позики укладається в письмовій формі. В підтвердження укладення договору позики та його умов може бути надана розписка чи інший документ, що засвідчує передачу йому займодавцем певної грошової суми. Згідно зет. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого само роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики та/або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Відповідно до статей 525,526,530,629 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору у встановлені строки; одностороння відмова від виконання зобов'язання не допускається; договір є обовязковим для виконання сторонами. За таких обставин, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 426 200 (чотириста двадцять шість тисяч двісті) грн. 00 коп. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідача підлягає до стягнення на користь позивача сума судового збору у розмірі 3654,00 грн.

Outcome: approved