Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та скасування реєстрації постійного місця проживання. Позов мотивований тим, що житловий будинок під [ADDRESS] належить позивачці, що підтверджується копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2013р. За адресою [ADDRESS], зареєстровані позивачка [PERSON], її діти - [PERSON]. [PERSON], [PERSON], та відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідачі не проживають фактично за місцем реєстрації більше року, що підтверджується копією довідки виконкому Нижньоретівської сільської ради № 278 від 29.07.2014р. та копією довідки Великоберезької сільської ради від 29.07.2014р. № 742. Відповідачі, змінивши своє постійне місце проживання, не виписалися із житлового будинку по [ADDRESS], і до сьогоднішнього дня зареєстровані по місцю постійного проживання в будинку, що належить позивачці на праві приватної власності, що суперечить дійсності, так як відповідачі постійно проживають за іншими адресами. Згідно зменшених позовних вимог, позивачка просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] та скасувати реєстрацію його місця постійного проживання. Позивачка [PERSON] у судове засідання не з'явилася, однак подала лист, згідно якого зменшений позов підтримує та просить справу розглянути за її відсутності. Відповідачі у судове засідання повторно не з'явилися, хоча були повідомлені належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи у їх відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавали, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Житловий будинок під [ADDRESS] належить позивачці, що підтверджується копією витягу із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 17.04.2013 р. (а.с. 9-10). Вказаний житловий будинок перейшов до неї у власність у цілому на підставі свідоцтва №3135 від 26.06.2012р., виданого приватним нотаріусом [PERSON] після розірвання шлюбу із [PERSON] (а.с. 8), та рішення Берегівського районного суду від 11.01.2000р. про поділ майна. Після цього вона приватизувала ділянку за адресою: [ADDRESS]. Закарпатської обл., що підтверджується копією свідоцтва про право власності на землю від 04.04.2013р. (а.с. 7). Згідно довідки з місця проживання від 29.07.2014р. №742 за адресою [ADDRESS], зареєстровані [PERSON], [PERSON]. [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач [PERSON] не проживає фактично за місцем реєстрації, і проживає в [ADDRESS], що підтверджується копіями довідок виконкому Нижньоретівської сільської ради №278 від 29.07.2014р. (а.с. 11) та № 742 від 29.07.2014 року (а.с. 12). Згідно ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. В ст. 8 ЦК України зазначається, що якщо цивільні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими актами цивільного законодавства або договором, вони регулюються тими правовими нормами цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, що регулюють подібні за змістом цивільні відносини (аналогія закону). Ст. 317 ЦК України містить положення про те, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ч. 1 ст. 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців. Ст. 72 ЖК УРСР встановлено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Outcome: approved