Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до відповідача про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позовні вимоги мотивує тим, що з 20 жовтня 2015 року працювала на посаді провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». 18 травня 2016 року відповідач, посилаючись на наказ від 13 травня 2016 року № 140 відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) попередив її про звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 5 серпня 2016 року. Зазначає, що в порушення вимог статті 49-1 КЗпП відповідач одночасно з попередженням про звільнення не запропонував їй іншу роботу. Крім цього, відповідач, в період перебування позивача на лікарняному видав наказ від 25 липня 2016 року № 994-к про звільнення. Після перебування на лікарняному, 22 серпня 2016 року вона приступила до виконання своїх функціональних обов'язків, а 23 серпня відповідач в усній формі повідомив її, що вона звільнена з займаної посади з 22.08.2016 року. Вважаючи своє звільнення таким, що проведено без законних на то підстав, звернулась до суду з позовом. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, подав клопотання про розгляд справи без їх участі. Одночасно подав заперечення на позов, в якому просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що звільнення позивачки відбувалось у зв'язку із ліквідацією підприємства і пов'язане із скороченням штату. Процедура звільнення була здійснена у суворій відповідності із законом. Додатково додав, що 23 серпня 2016 року наказом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. № 1738-к «Про відміну дії наказу від 25.07.2016 року № 994-к та про звільнення» позивач була звільнена з посади провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за скороченням штату, стаття 40 п.1 КЗпП України з 22 серпня 2016 року. Відповідно до даного наказу, наказ від 25 липня 2016 року № 994-к «Про звільнення [PERSON]» втратив чинність з підстав наявності листків непрацездатності позивача. Додатково додав, що Банк не мав правових підстав для залишення на посаді позивача (у зв'язку із скороченням чисельності та штату) так й не мав вільних посад, які б могла обіймати позивач, виходячи з її кваліфікації. Просив врахувати, що згідно наказу уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 228 від 8 липня 2016 року було скорочено кількість працівників та штат ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно підпорядкованих йому відділень (в тому числі й Виноградарського). Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та оцінивши їх у сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. 20 жовтня 2015 року [PERSON] прийнята до ПАТ «КБ «Хрещатик» на посаду провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», що підтверджується копією наказу № 1127-к від 20 жовтня 2015 року. З 05.04.2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» введено тимчасову адміністрацію у зв'язку із початком процедури виведення банку з ринку. Наказом уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 140 від 13.05.2016 року затверджено нову структуру Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно-підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського), в якій не передбачено посади провідного економіста, а наказом №222-к від 13 травня 2016 року встановлено простій для працівників регіональних відділень з 16 травня 2016 року. 18 травня 2016 року у зв'язку із скороченням чисельності і штату працівників Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», на підставі наказу уповноваженої особи ФГВФО від 13 травня 2016 року № 140 відповідно до статті 49-2 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) відповідач попередив позивача про звільнення із займаної посади за пунктом 1 статті 40 КЗпП України 5 серпня 2016 року. З даним наказом позивач була ознайомлена, про що свідчить її підпис. 18 травня 2016 року [PERSON] звернулась до уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» із заявою про наявність вакантних посад станом на дату попередження про звільнення. Як вбачається з матеріалів справи, зокрема із наданих представником відповідача письмових пояснень у зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» 05 квітня 2016 року тимчасової адміністрації та початком 06 червня 2016 року ліквідації, що зумовило проведення заходів з оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників всього банку вакантні посади у Виноградарському відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» та у ПАТ «КБ «Хрещатик» станом на дату попередження та станом на день звільнення були відсутні. Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 3 червня 2016 року №913 на підставі рішення правління НБУ від 2 червня 2016 року №46-рш розпочато процедуру ліквідації ПАТ КБ «Хрещатик» з 6 червня 2016 року по 5 червня 2018року. Наказом від 25 липня 2016 року №994-к [PERSON] звільнено з роботи з 5 серпня 2016 року за скороченням штату, ст. 40, п.1 КЗпП України. Позивач ознайомлена з наказом, про що свідчить її підпис на такому наказі. 23 серпня 2016 року наказом уповноваженої особи ФГВФО на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» Костенка І.І. № 1738-к «Про відміну дії наказу від 25.07.2016 року № 994-к та про звільнення» позивач була звільнена з посади провідного економіста Виноградарського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» за скороченням штату, стаття 40 п.1 КЗпП України з 22 серпня 2016 року. Відповідно до даного наказу, наказ від 25 липня 2016 року № 994-к «Про звільнення [PERSON]» втратив чинність з підстав наявності листків непрацездатності позивача. Наказом від 16 вересня 2016 року №41609 по ПАТ КБ «Хрещатик» Виноградарське відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» закрито з 13 жовтня 2016 року. Спір між сторонами виник з трудових правовідносин, який регулюється нормами Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП), Законом України «Про відпустки» від 15.11.1996р. №504/96-ВР (далі - Закон №504/96-ВР) та іншими нормативно-правовими актами. Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи. Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. Положеннями ч.2 ст.40 КЗпП визначено, що звільнення з підстав, зазначених у п.п.1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Відповідно до ст.492 КЗпП про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв'язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації. Таким чином, однією з найважливіших гарантій для працівників при скороченні чисельності або штату є обов'язок власника підприємства чи уповноваженого ним органу працевлаштувати працівника. Власник вважається таким, що належно виконав вимоги ч.2 ст.40, ч.3 ст.492 КЗпП щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу вакантну роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо. Системний аналіз зазначених положень закону з урахуванням роз'яснень, що містяться у п.19 постанови пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» від 06.11.1992р. №9, свідчить що у разі вивільнення працівника роботодавець має запропонувати йому саме вакантну посаду або здійснити переміщення працівника на рівнозначну посаду з урахуванням переважного права на залишення на роботі (ст.42 КЗпП). З обставин справи вбачається, що у зв'язку із запровадженням 05 квітня 2016 року у ПАТ «КБ «Хрещатик» тимчасової адміністрації, припиненням виконання банківських операцій, зменшенням обсягів робіт, відсутності необхідності виконання функціональних обов'язків в повному обсязі та подальшої повної ліквідації строком з 06 червня 2016 року по 05 червня 2018 року включно у ПАТ «КБ «Хрещатик» здійснено заходи щодо оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників. Наказом Уповноваженої особи ГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 140 від 13 травня 2016 року затверджено нову структуру Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського), в якій посади провідного економіста не було передбачено. Наказом Уповноваженої особи ФГВФО на здійснення тимчасової адміністрації в ПАТ «КБ «Хрещатик» № 228 від 08 червня 2016 року було скорочено кількість та штат Комерційного центру ПАТ «КБ «Хрещатик» та організаційно-підпорядкованих йому відділень (в тому числі Виноградарського). В судовому засіданні позивач зазначала, що її було незаконно звільнено, оскільки не було запропоновано всі наявні вакантні посади на цьому підприємстві. Стосовно доводів позивачки про те, що відповідач не запропонував всі наявні посади суд зазначає наступне. Однією з засад судочинства, регламентованих п. 4 ч. 3 ст. 129 Конституції України, є змагальність сторін та свобода в наданні ними до суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Згідно положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як вбачається з заперечень відповідача зв'язку із запровадженням у ПАТ «КБ «Хрещатик» 05 квітня 2016 року тимчасової адміністрації та початком 06 червня 2016 року ліквідації, що зумовило проведення заходів з оптимізації організаційної структури та скорочення чисельності і штату працівників всього банку вакантні посади у Виноградарському відділенні ПАТ «КБ «Хрещатик» та у ПАТ «КБ «Хрещатик» станом на дату попередження та станом на день звільнення були відсутні. Зазначене свідчить про відсутність саме вакантних посад на ПАТ КБ «Хрещатик», які могли бути запропоновані позивачці у зв'язку з чим суд вважає заперечення відповідача в цій частині обґрунтованими. Натомість, позивачкою всупереч вимог ст.60 ЦПК не надано суду доказів на підтвердження наявності будь-яких інших вакантних посад, а відтак не доведено порушення відповідачем права позивачки в частині запропонування іншої наявної вакантної посади. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про незаконність звільнення позивачки, а тому підстави для поновлення її на роботі відсутні. У зв'язку з цим вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також не підлягають задоволенню. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» про визнання звільнення незаконним, скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу слід відмовити. Розподіл судових витрат здійснити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі вищевикладеного та

Outcome: dismissed