Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідача про позбавлення батьківський прав, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач є бабусею по материній лінії малолітньої [PERSON] , [INFO] , яка на даний час проживає із нею та перебуває на її повному утриманні. Зазначає, що у шлюбі відповідачка не перебувала, а батько дитини у свідоцтві про народження записаний відповідно до ч.1 ст. 135 СК України. Відповідачка не працює, хоча є працездатною, отримує державну соціальну допомогу на дитину, однак кошти витрачає на власні потреби. Відповідачка [PERSON] про дитину не дбає, самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків. З кінця квітня 2018 року на дзвінки позивачки зовсім не відповідає. 29 січня 2020 року вона змушена була звернутися до Івано-Франківського ВП ГУНП в Івано-Франківській області через те, що її дочка [PERSON] більше року як пішла з дому та покинула малолітню дочку - її онуку [PERSON] . Зазначає, що, всі питання щодо виховання дитини вирішуються нею самостійно без участі та підтримки відповідача. З метою найбільш повного та всебічного забезпечення прав та законних інтересів дитини вважає за необхідне вирішити питання про позбавлення батьківських прав відповідачки. Враховуючи наведене просить суд позбавити [PERSON] ( [INFO] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , ІПН невідомий) батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача вимоги підтримала та просила позов задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відзив на позов до суду не надано. Про судове засідання відповідач був повідомлений також шляхом розміщення оголошення на сайті «Судова влада». Суд звертає увагу, що відповідач була присутня у судовому засіданні 01.02.2021 року, заперечень щодо позбавлення її батьківських прав не висловила, місце свого проживання не вказала, підтвердила факт, що з своєю дитиною не проживає та жодним чином матеріальної допомоги їй не надає. Представник третьої особи просила позов задовольнити. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що вимоги позову підлягають до задоволення, виходячи з наступного. Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. За змістом ст.ст. 3,9 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, яка набрала чинності для України 27.09.1991 року, у всіх діях щодо дітей, у тому числі коли дитина розлучається з одним з батьків, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно ст. 18 Конвенції батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Також, згідно ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного , духовного , інтелектуального , культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 14 ЗУ «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду , що набрало законної сили. Приписами ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання , навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи , які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я , фізичний , духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя. У відповідності до ст.150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до ст. 141 СК України, мати , батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебувають вони у шлюбі між особою. Розірвання шлюбу між батьками , проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до частин 1, 2 та ч. 3 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той, із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до частин 1, 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. У ст. 3 Конвенції про права дитини зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Так, відповідно до копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із копії свідоцтва про народження серія [NUMBER] виданого повторно 17 лютого 2016 року, батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до копії Довідки № 1726 від 28.01.2020 про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб за даними Муніципального реєстру м.Івано-Франківська, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . З копії листа Івано-Франківської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 за № 42/01-38 від 03.02.2020 року, що учениця 3-Д класу [PERSON] , [INFO] , проживає за адресою [ADDRESS] , навчається у 3-Д класі. Зі слів класного керівника [PERSON] підтримувала зі школою контакт впродовж 2018-2019рр. Проте, впродовж І семестру 2019-2020 року, мати відвідала школу 30 листопада коли приносила довідку про те, що сім`я є малозабезпеченою. На батьківські збори не з`являлася, із класним керівником не спілкувалася та успішністю дитини не цікавилася. На батьківських зборах була присутня бабуся, [PERSON] . Доглядом, вихованням та матеріальним забезпеченням займається бабуся [PERSON] . Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року позбавлення батьківських прав ( тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують , та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. При вирішенні питання щодо позбавлення батьківських прав необхідно впевнитися не лише в невиконанні батьками обов`язків по вихованню, а також встановити, що вони ухиляються від їх виконання свідомо, тобто, що вони систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжують не виконувати свої батьківські обов`язки. Згідно з висновком Органу опіки та піклування Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 328 від 03.03.2022 року вважається за доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] , оскільки зазначені у висновку фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини, так як наявна винна поведінка в діях матерів, яка виражається у свідомому нехтуванні нею своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав [PERSON] є доцільним тому, що змінити поведінку матері у кращу сторону неможливо. Відповідно до ст. 165 СК з позовом про позбавлення батьківських прав можуть звернутися: один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина; заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, у якому вона перебуває; орган опіки та піклування; прокурор; сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до вимог ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідач будь-яких заперечень чи фактів, які спростовують обставини викладені у позовній заяві позивачем та висновку органу опіки та піклування суду не надала. Судом встановлено, що відповідачка маючи реальну можливість дбати про свою дитину, щоб забезпечити її належне харчування, піклуватись про фізичний і духовний розвиток, оскільки є працездатною особою, молодого віку, хронічними чи іншими важкими захворюваннями не страждає, тобто не маючи жодних об`єктивних перешкод, свідомо нехтує виконанням батьківських обов`язків по відношенню до своєї дитини. При цьому, судом також встановлено, що таке збайдужіле ставлення матері до дитини має місце вже протягом тривалого часу. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). Відповідач будучи обізнаною про наявність на розгляді в суді вказаного позову у судові засідання не з`явились, відзиву на позовну заяву з запереченнями щодо його задоволення до суду не подавала, що свідчить про те, що вона не проявляє інтересу до дитини. Таким чином, так як відповідачка ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, підтверджень того, що її поведінка щодо дитини може змінитися у кращу сторону, в судовому засіданні не здобуто, суд приходить до висновку, що є всі підстави для задоволення позову щодо позбавлення [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. ст. 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ст. ст. 3, 6, 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 258-259, 263-268, 273, 352, 354-355 ЦПК України, суд,-

Outcome: approved