Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, яку обгрунтовує тим, що [INFO] в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області помер її батько [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, в тому числі, на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681903:02:001:0019, яка належала померлому згідно Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 035257, виданим 25 лютого 2005 року Жабелівською сільською радою Вінницького району Вінницької області та Вінницьким районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.06.2004, та на земельну ділянку площею 0,3236 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681903:02:001:0020, що належала померлому згідно з Державним актом направо власності на земельну ділянку серії ВН № 035256, виданим 25 лютого 2005 року Жабелівською сільською радою Вінницького району Вінницької області та Вінницьким районним відділом земельних ресурсів, на ім`я [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.06.2004. Також позивач зазначає, що до складу спадщини після смерті батька входило й інше майно, а саме: житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами [ADDRESS] та земельна ділянка площею 2,5325 га. 07 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, своїй дочці [PERSON] , 1957 року народження. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2013 по цивільній справі № 128/4219/13-ц було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом і відповідно було визнано за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] батька [PERSON] на цілий житловий будинок з господарськими будівлями іспорудами [ADDRESS] . Так, зазначеним рішенням суду встановлено, що мати - [PERSON] дійсно не претендує на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] батька [PERSON] , а її брати [PERSON] та [PERSON] не є особами, що мають обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] батька [PERSON] , так як не є пенсіонерами чи інвалідами, крім того, вони у встановлений законом строк не подавали взагалі заяви про прийняття спадщини після смерті батька в нотаріальну контору. Таким чином, в даний час вона, [PERSON] , являється власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі рішення суду. Однак свої спадкові права на зазначені вище земельні ділянки вона не має можливості оформити в нотаріальному порядку через письмову відмову нотаріуса. За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] на дві вищевказані спадкові земельні ділянки. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їхню відсутність, при цьому представник позивача [PERSON] згідно з ордером Галіцина В.В. в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі, а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Жабелівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 09.05.2009 (а.с. 8). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі: на земельну ділянку площею 0,2500 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681903:02:001:0019, яка належала померлому згідно Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 035257, виданим 25 лютого 2005 року Жабелівською сільською радою Вінницького району Вінницької області та Вінницьким районним відділом земельних ресурсів на ім`я [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.06.2004, та на земельну ділянку площею 0,3236 гектарів в межах згідно з планом, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 0520681903:02:001:0020, що належала померлому згідно з Державним актом направо власності на земельну ділянку серії ВН № 035256, виданим 25 лютого 2005 року Жабелівською сільською радою Вінницького району Вінницької області та Вінницьким районним відділом земельних ресурсів, на ім`я [PERSON] на підставі рішення 14 сесії 4 скликання Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 25.06.2004, що підтверджується копіями вказаних державних актів (а.с. 14, 15). 07 травня 2008 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що за законом він матиме право, своїй дочці [PERSON] , 1957 року народження. Даний заповіт був посвідчений 07 травня 2008 року секретарем виконкому Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Івановою Л.Ф. та зареєстрований в реєстрі за № 118, що підтверджується його копією (а.с. 9). З копії спадкової справи № 615/2009, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] , убачається, що з заявою про прийняття спадщини у визначений законом строк звернулась лише позивач по справі [PERSON] . Будь-яких інших заяв в матеріалах спадкової справи немає (а.с. 51-57). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 14 листопада 2013 року по справі № 128/4219/13-ц позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом задоволено та визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований в [ADDRESS] , та на земельну ділянку, яка знаходиться на території Жабелівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, площею 2,5325 га, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520681900010020009, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта серії ЯА № 239302 від 12.10.2004. Вказане рішення набрало законної сили 26 листопада 2013 року, що підтверджується його копією (а.с. 13-14). Також вищезазначеним рішенням суду установлено, що [PERSON] (дружина померлого [INFO] [PERSON] - особа, яка має право на обов`язкову частку в спадковому майні) дійсно не претендує на спадкове майно, яке залишилося після смерті [INFO] [PERSON] , а сини спадкодавця [PERSON] та [PERSON] не є особами, що мають обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] батька [PERSON] , так як не є пенсіонерами чи інвалідами, крім того, вони у встановлений законом строк не подавали заяв про прийняття спадщини після смерті батька в нотаріальну контору. Частиною 5 статті 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. Крім того, відповідач по справі [PERSON] в поданій через канцелярію суду заяві про розгляд справи у її відсутність та про визнання позову також зазначила, що заяву про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори після смерті свого чоловіка [PERSON] , померлого [INFO] , вона не подавала, фактично вона проживає разом з дочкою [PERSON] вже тривалий час, дочка доглядає за нею, а тому на момент смерті чоловіка вона не проживала з ним за однією адресою (а.с. 58). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. З аналізу вищезазначеного вбачається, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину та оформила на певне спадкове майно свої спадкові права за заповітом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , є дочка останнього - [PERSON] . Особа, яка має право на обов`язкову частку в спадковому майні, - відповідач по справі [PERSON] від прийняття такої частки відмовилась, а інші спадкоємці першої черги за законом, сини померлого [INFO] [PERSON] - [PERSON] та [PERSON] не є особами, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим виникає цивільно-правовій спір. Постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. від 29.11.2019 за № 2404/02-31 [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на дві спадкові земельні ділянки площею 0,2500 га та площею 0,3236 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] , оскільки відповідно до норм ст. 120 ЗК України частки у праві власності на будинок мають дорівнювати розміру часток у праві власності на землю, а згідно з копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 14.11.2013 року по справі № 128/4219/13-ц [PERSON] не є єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, та станом на даний час цілий спадковий будинок, який розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно з зазначеним рішенням знаходиться у власності [PERSON] (а.с. 40). Таким чином, установлено, що оформити спадщину в нотаріальному порядку позивачу [PERSON] не вдалось, а тому її спадкові права підлягають судовому захисту. Оскільки судом є установленим, що іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За відсутності клопотання позивача [PERSON] про розподіл судових витрат суд вважає залишити їх за останньою.

Outcome: approved