Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Рівненської районної дитячо-юнацької спортивної школи Рівненської районної ради про поновлення на роботі, стягнення заборгованості за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. В позовній заяві вказує на те, що вона була прийнята на роботу за сумісництвом в Рівненську районну дитячо-юнацьку спортивну школу на 0,5 ставки медичної сестри. Наказом № 17-к від 01.11.2010 р. була переведена з 0,5 на 0,75 ставки медсестри, по сумісництву. Наказом № 31-к від 22 жовтня 2013 р. вона була попереджена про наступне звільнення з суміщуваної посади медсестри Рівненської районної дитячо-юнацької школи з 23 грудня 2013 року у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником. Наказом № 42-к від 23 грудня 2013 року була звільнена з роботи з 23.12.2013 року. Вказує, що її звільнили з роботи у зв'язку з прийняттям на роботу іншого працівника, який не є сумісником. Однак, іншого працівника на посаду медсестри прийняли тільки 13 січня 2014 року. Відповідно до цього та до вимог пункту 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України від 30.06.1993 р. № 43, вважає, що у відповідача не було законних підстав для її звільнення. Крім того, звільнення було проведено відповідачем в період тимчасової непрацездатності. В день звільнення в порушення вимог статті 116 Кодексу законів про працю України їй не були виплачені розрахункові. Враховуючи те, що її звільнення є незаконним вважає, що у відповідності до ст. 237-1 КЗпП відповідач повинен відшкодувати їй моральну шкоду в сумі 3000 гривень. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та пояснив, що [PERSON] із 23.12.2013 року по 26.12.2013 року включно перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АГЖ № 259571, який знаходиться в матеріалах справи. Про своє перебування на лікарняному вона повідомила відповідача по телефону. Відповідач, знаючи про її перебування із 23.12.2013 року на лікуванні, видав незаконний наказ в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Будь-яких письмових доказів, які б слугували підставою винесення оспорюваного наказу на момент його винесення не існувало. Просить поновити [PERSON] на роботі за сумісництвом на 0,75 ставки медичної сестри, стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 24 грудня 2013 року до дня винесення рішення про поновлення на роботі та стягнути моральну шкоду в розмірі 3000 гривень. Представники відповідача в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснили, що основне місце роботи позивачки є Пологовий будинок Рівненської міської ради. У відділі кадрів цієї установи знаходиться трудова книжка позивачки. [PERSON], 22 жовтня 2013 року наказом № 23, була письмово попереджена про наступне звільнення з роботи 23 грудня 2013року, у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який не с сумісником. На наказі поставлено підпис позивачки та здійснена відмітка: «Я не являюсь сумісником». В той же час упродовж двох місяців з моменту попередження позивачка не виявила бажання перейти на щоденну роботу й рахуватися постійним працівником. Оскільки термін попередження закінчився, а ДЮСШ не було відомо про факт перебування позивачки на лікарняному, тому 23 грудня 2013року було видано наказ № 42-К про звільнення її з роботи, у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником. З працівником [PERSON], яка була прийнята на роботу, було узгоджено її прийняття на посаду медсестри з 23 грудня 2013 року, однак цього ж дня вона звернулася із письмовою заявою, у якій просила прийняти її на роботу з 13 січня 2014 року, оскільки на попередньому місці роботи її просили звільнитися не раніше 03 січня 2014року, а на Новорічні свята в неї планувався сімейний відпочинок у Карпатах. Відтак, [PERSON] була прийнята на посаду медсестри з 13 січня 2014року. Лише із позовної заяви відповідачу стало відомо, що саме в останній день попередження позивачка пішла на лікарняний. За таких обставин директором ДЮСШ видано наказ, за яким внесено зміни в наказ від 23 грудня 2013року № 42-К, зокрема дату звільнення « 23 грудня 2013року» замінено на « 30 грудня 2013року». В той же час, позивач не надала суду доказів того, що вона повідомляла «адміністрацію» відповідача не зазначаючи конкретно кого та не надаючи доказів. У зв'язку з чим просять у позові відмовити. Заслухавши пояснення представника позивача, представників відповідача, з'ясувавши обставини справи, дослідивши докази надані сторонами та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов до задоволення не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] була прийнята на роботу за сумісництвом в Рівненську районну дитячо-юнацьку спортивну школу на 0,5 ставки медичної сестри. Наказом № 17-к від 01.11.2010 р. була переведена з 0,5 на 0,75 ставки медсестри, по сумісництву. Наказом № 31-к від 22 жовтня 2013 р. була попереджена про наступне звільнення з суміщуваної посади медсестри Рівненської районної дитячо-юнацької школи з 23 грудня 2013 року у зв'язку з прийняттям на роботу працівника, який не є сумісником. Наказом № 42-к від 23 грудня 2013 року була звільнена з роботи з 23.12.2013 року. Основним місцем роботи позивачки є Пологовий будинок Рівненської міської ради. У відділі кадрів цієї установи знаходиться її трудова книжка. Підставою звільнення [PERSON] був пункт 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України від 30.06.1993 року № 43, а саме, прийняття на дану посаду працівника, який не є сумісником. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] із 23.12.2013 року по 26.12.2013 року включно перебувала на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності серія АГЖ № 259571, який знаходиться в матеріалах справи. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на те, що відповідач, знаючи про її перебування із 23.12.2013 року на лікуванні видав незаконний наказ в порушення вимог ч. 3 ст. 40 КЗпП України. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В позовній заяві позивач вказує, що про своє перебування на лікарняному вона повідомила відповідача по телефону. Доказів в підтвердження того, що [PERSON] повідомляла відповідача про перебування на лікарняному ні позивач, ні її представник суду не подали, такі докази не були здобуті судом і під час судового розгляду. Отже, посилання позивача на телефонний дзвінок, який підтверджує факт інформування відповідача про хворобу є голослівним. Судом також, встановлено, що після закінчення лікарняного, [PERSON] лікарняний листок не надала в бухгалтерію відповідача, а відразу звернулась до суду. В свою чергу представником Рівненської районної дитячо-юнацької спортивної школи Рівненської районної ради, відразу після виявлення факту перебування [PERSON] в день звільнення на лікуванні було видано наказ, за яким внесено зміни в наказ від 23 грудня 2013року № 42-К, зокрема дату звільнення « 23 грудня 2013року» замінено на « 30 грудня 2013року». За таких обставин суд вважає, що встановлені обставини не можуть бути підставою для поновлення [PERSON] на роботі. Стосовно підстав звільнення [PERSON] з роботи, у відповідності до пункту 8 Положення про умови роботи за сумісництвом працівників державних підприємств, установ і організацій, затвердженого наказом Міністерства праці України від 30.06.1993 року № 43, а саме, прийняття на дану посаду працівника, який не є сумісником, суд вважає, що дані підстави існували. Як встановлено в судовому засіданні на посаду медсестри 7 розряду була прийнята працівник [PERSON] З працівником [PERSON], було узгоджено її прийняття на посаду медсестри з 23 грудня 2013 року, однак цього ж дня вона звернулась із письмовою заявою, у якій просила прийняти її на роботу з 13 січня 2014 року, оскільки на попередньому місці роботи її просили звільнитися не раніше 03 січня 2014 року, а на Новорічні свята, були вихідні, і в неї планувався сімейний відпочинок у Карпатах. Відтак, [PERSON] була прийнята на посаду медсестри з 13 січня 2014 року на якій працює і в даний час. Суд вважає, що факт прийняття на роботу працівника, який не є сумісником, є безумовною підставою для звільнення працівника, який є сумісником з роботи. Крім того, судом встановлено, що в день звільнення [PERSON] були нараховані всі суми, які належать їй від організації де вона працювала. Листами № 27 від 23.12.2013 року та № 28 від 24.12.2013 року [PERSON] було повідомлено про можливість отримання коштів, які належать їй до виплати у зв'язку з її звільненням. В судовому засіданні було встановлено, що [PERSON] не зверталась у відділ освіти Рівненської районної державної адміністрації для отримання коштів, які належать їй до виплати у зв'язку з її звільненням. З огляду на вище викладене, судом не встановлено будь-яких перешкод для отримання [PERSON] належних їй коштів. За таких обставин суд відмовляє позивачу в задоволенні позовних вимог за недоведеністю. На підставі викладеного, у відповідності до ст. 40 Кодексу законів про працю України, ст. ст. 10, 60, 130, 212, 213, 215 ЦПК України суд, -

Outcome: dismissed