Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Барського районного суду з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної (немайнової) шкоди, завданої злочином, обгрунтовуючи тим, що 07.08.2007 року в м.Бар щодо неї було вчинено злочин групою осіб у складі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого їй було заподіяно середньої тяжкості тілесні ушкодження. 02.03.2012 року вироком Староміського районного суду м.Вінниці [PERSON] засуджено за ч.2 ст.28, ч.2 ст.122 КК України до п'яти років позбавлення волі. На підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2008 році» останнього звільнено від призначеного покарання; [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.122 КК України та звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році»; [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.122, ч.2 ст.296 КК України та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з двохрічним іспитовим строком; стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь 50000 гривень матеріальної шкоди, 9000 гривень витрат на правову допомогу, 20000 гривень моральної шкоди. 09.08.2012 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області дії [PERSON] перекваліфіковано на ч.5 ст.27, ч.2 ст.122 КК України, дії [PERSON] перекваліфіковано на ч.4 ст.27, ч.2 ст.122 КК України. Вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року щодо [PERSON] скасовано, справу закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2011 році». Вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року щодо [PERSON] скасовано, звільнено його від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2008 році». Вирок щодо [PERSON] скасовано, звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, справу закрито. Цивільні позови пред`явлені [PERSON] та Барською ЦРЛ до [PERSON], [PERSON] [PERSON] залишені без розгляду. Вироком апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року вирок щодо [PERSON] скасовано в частині призначення покарання. Призначено [PERSON] за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді п'яти років позбавлення волі, за ч.2 ст.122 КК України у виді чотирьох років шість місяців позбавлення волі, звільнено від призначеного покарання за минуванням строків давності, на підставах передбачених ч.5 ст.74 КК України, за ч.1 ст.263 КК України призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Згідно ст.70 КК визначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді 5 років позбавлення волі. Змінено вирок в частині вирішення цивільного позову та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 50000 гривень матеріальної шкоди, 9000 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу, 20000 гривень у відшкодування моральної шкоди. 22.11.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року та вирок апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року щодо [PERSON] змінено, в решті - залишено без змін. 15.02.2013 року позивач звернулась до Барського районного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про відшкодування завданої майнової та моральної (немайнової) шкоди. Рішенням Барського районного суду Вінницької області від 19.07.2013 року в вищевказаній цивільній справі, що набрало законної сили, на її користь з [PERSON] стягнуто 8607 гривень у відшкодування матеріальної шкоди, 10000 гривень у відшкодування моральної шкоди, 5000 гривень витрат на правову допомогу, а всього 23607 гривень. Як на підстави звернення до суду з даним позовом позивач вказує на погіршення стану її здоров'я, яке пов`язане з перенесеною черепно-мозковою травмою під час вчинення щодо нею злочину та її переслідування на даний час невідомими особами. [PERSON] вважає, що завдана матеріальна шкода полягає у витратах пов`язаних із її перебуванням на лікуванні та придбанням ліків на суму 14899 гривень 57 коп. Крім того, на протязі одного року і трьох місяців позивач знаходилась під охороною як потерпіла особа. Хоча охорона була призначена їй безоплатна, однак при цьому вона вимушена була нести певні витрати. А саме, спільні з охороною поїздки на належному їй автомобілі до м.Вінниці пов`язанні з розслідування та судовим розглядом вищевказаної кримінальної справи, а також у Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Для цього нею було придбано пального на суму 20248 гривень 61 коп. Крім того, позивач разом із призначеними їй охоронцями користувалися громадським транспортом та придбала проїзних квитків на суму 933 гривні 60 коп. Позивач понесла витрати на харчування охоронців на суму 2000 гривень. Витрати понесені позивачем на правову допомогу під час розгляду те перегляду вищевказаної кримінальної справи становлять 15000 гривень. Позивач зазначає, що заподіяна моральна шкода, яку вона оцінює в 100000 гривень, полягає в наступному. Так, з вини відповідача вона терпіла фізичний біль, була психологічно зламана, оскільки на очах сусідів її цинічно та зухвало били ногами та наносили ножові поранення відповідач разом із іншими співучасниками злочину, внаслідок чого було завдано значної шкоди її здоров`ю. Понад два роки вона перебувала на стаціонарному лікуванні. До цього часу здоров'я не відновлено до того стану, яке було до вчинення щодо неї злочину, а тому вона вимушена систематично проходити курси лікування. Так, розроблення кисті лівої руки зайняло вісім місяців. Через пошкодження нерва лівої ноги їй двічі проводили електростимуляцію. Проводились процедури з укріплення ясен, оскільки від отриманих ударів хиталися зуби. На даний час порушена функція верхньої кінцівки. Її рідні вимушені були залишати роботу і допомагати їй в усьому. Після накладення на обличчя швів залишились шрами. Має ушкодження троїстого нерва. Постійно турбують головні болі, швидко втомлюється, періодично відчуває запаморочення та головокружіння. На лівій сідниці у неї залишилися шрами від швів та дренажів, які кидаються у вічі стороннім особам, через що вона почуває себе ніяково. Вона постійно хвилювалась за своє життя. Вимушено перебувала один рік і три місяці під постійною охороною працівників спецпідрозділу «Грифон», що порушило її звичайний спосіб життя, адже увесь цей час вона вимушено терпіла незручності від того, що поряд з нею постійно знаходились особи чоловічої статі, які виконували свої службові обов'язки. Через отримані тілесні ушкодження вона частково втратила працездатність і вимушена була залишити улюблену роботу старшої операційної медичної сестри в операційному блоці Барської районної лікарні. Це також призвело не тільки до моральних страждань, а й до недоотримання заробітку. Вищевикладене суттєво змінило спосіб її життя у гірший бік. Вона постійно відчуває страх за своє життя, а тому постійно нервує, стала дратівливою, уникає спілкування з оточуючими. Вона вимушена нести моральні страждання і приниження лише тому, що засуджені вирішили за рахунок її здоров'я покращити свій матеріальний стан. Вважає, що [PERSON] разом із іншими співучасниками злочину повинен солідарно нести матеріальну відповідальність за заподіяну їй шкоду. [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь 8607 гривень майнової шкоди, 100000 гривень моральної (немайнової) шкоди, 5000 гривень понесених витрат на правову допомогу. 20.01.2014 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог в частині стягнення майнової шкоди та збільшила їх на 2006 гривень, обгрунтовуючи тим, що це додаткові витрати, які вона понесла на лікування вже під час розгляду даної цивільної справи, а саме на придбання ліків та проходження медобстеження, а тому просить стягнути з відповідача на її користь майнову шкоду в розмірі 10613 гривень 30 коп., в іншій частині позовні вимоги залишено без змін (а.с.77). 21.02.2014 року [PERSON] подала до суду клопотання про уточнення складу осіб по даній цивільній справі та просила суд залучити співвідповідачами [PERSON] та [PERSON], оскільки останні є співучасниками, а тому повинні нести солідарно відповідальність з [PERSON] (а.с.113). Ухвалою Барського районного суду від 21.02.2014 року [PERSON] та [PERSON] залучено співвідповідачами по даній цивільній справі (а.с.115,116). 03.04.2014 року [PERSON] подала до суду заяву про збільшення позовних вимог. Просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь 27826 гривень 30 коп. завданої майнової шкоди, 100000 гривень моральної (немайнової) шкоди та 15000 гривень понесених витрат на правову допомогу (а.с.141). 16.05.2014 року [PERSON] подала до суду клопотання про уточнення складу осіб по даній цивільній справі та просила суд залучити співвідповідачем [PERSON] Просить стягнути солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на її користь 27826 гривень 30 коп. за завдану майнову шкоду, 100000 гривень моральної (немайнової) шкоди та 15000 гривень витрати на правову допомогу (а.с.162). Ухвалою Барського районного суду від 16.05.2014 року [PERSON] залучено співвідповідачем по даній цивільній справі (а.с.169,170). Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Це підтверджується рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 11.07.2014 року (а.с.206). Позивач подала до суду заяви про те, що позовні вимоги та зміни до них підтримує, просить розглянути справу у її відсутність (а.с.113,162). Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, хоча повідомлені у встановленому порядку про час та місце розгляду справи, не повідомили суд про причини неявки. Так, згідно довідки адресно-довідкового бюро державної міграційної служби України у Вінницькій області відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.67). До суду повернувся конверт із рекомендованим поштовим повідомленням, адресований відповідачу [PERSON], із відміткою про те, що останній за зазначеною адресою не проживає (а.с.194,195). Суд звертає увагу на те, що [PERSON] отримував особисто повістки про виклик у суд за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання, а також за останнім відомим місцем його проживання та місцем роботи за адресами, які були повідомлені суду позивачем (а.с.93,94). Це підтверджується повідомленнями про вручення рекомендованих поштових відправлень (а.с.106,131,133,148,149). Згідно довідки адресно-довідкового бюро державної міграційної служби України у Вінницькій області відповідач [PERSON] зареєстрований по [ADDRESS] (а.с.138). До суду повернувся конверт із рекомендованим поштовим повідомленням адресований відповідачу [PERSON] за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання, де зазначено причину повернення «За закінченням встановленого строку зберігання» (а.с.207-209). Суд звертає увагу на те, що [PERSON] отримував особисто повістку про виклик у суд в засідання призначене на 16.05.2014 року за зареєстрованою у встановленому законом порядку адресою його місця проживання. Це підтверджується повідомленням про вручення рекомендованого поштового відправлення (а.с.161). Відповідно до п.п.2,3 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно ч.1 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ч.2 ст.77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з`явилися в судове засідання. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується розпискою про вручення повістки про виклик у суд на 11.07.2014 року (а.с.188), однак останній подавав до суду заяви про те, що позов не визнає та просить розглянути справу у його відсутність (а.с.167,173). Відповідач [PERSON], який відбуває покарання у виді позбавлення волі в Бучанській виправній колонії №85, повідомлений про дату, час та місце розгляду справи у порядку, передбаченому ч.6 ст.76 ЦПК України. [PERSON] вручено під розписку адміністрацією місця його утримання повістку та інші судові документи. Це підтверджується листом начальника Бучанської виправної колонії №85 від 10.06.2014 року та рекомендованим поштовим повідомленням про вручення повістки про виклик у суд на 11.07.2014 року (а.с.210). [PERSON] подав до суду заяву де зазначає, що він відмовляється від сплати цивільного позову, оскільки перебуває в місцях позбавлення волі (а.с.192). Оскільки до суду від відповідача [PERSON] надійшли заяви про розгляд справи за його відсутності (а.с.167,173), тому з урахуванням, вимог передбачених частинами 1,2 ст.224 ЦПК України, підстав для проведення заочного розгляду даної цивільної справи не має, і суд розглянув її в загальному порядку. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, оскільки сторони не з'явилися у судове засідання. Враховуючи вищевикладене та дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позов слід задовольнити частково з таких підстав. Встановлено, що згідно вироку Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року [PERSON] засуджено за ч.2 ст.28, ч.2 ст.122 КК України до п'яти років позбавлення волі. На підставі пункту «в» ст.1 Закону України «Про амністію у 2008 році» останнього звільнено від призначеного покарання; [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.28, ч.2 ст.122 КК України та звільнено від покарання на підставі Закону України «Про амністію у 2011 році»; [PERSON] визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст.122, ч.2 ст.296 КК України та звільнено від відбування покарання на підставі ст.75 КК України з іспитовим строком два роки; стягнуто з [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] солідарно на користь [PERSON] 50000 гривень матеріальної шкоди, 9000 гривень витрат на правову допомогу, 20000 гривень моральної шкоди (а.с.8-17). 09.08.2012 року ухвалою апеляційного суду Вінницької області дії [PERSON] перекваліфіковано на ч.5 ст.27, ч.2 ст.122 КК України, дії [PERSON] перекваліфіковано на ч.4 ст.27, ч.2 ст.122 КК України. Вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року щодо [PERSON] скасовано, справу закрито, звільнено його від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2011 році». Вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року щодо [PERSON] скасовано, звільнено його від кримінальної відповідальності згідно Закону України «Про амністію у 2008 році». Вирок щодо [PERSON] скасовано, звільнено його від кримінальної відповідальності на підставі ст.49 КК України, справу закрито. Цивільні позови, пред`явлені [PERSON] та Барською ЦРЛ до [PERSON], [PERSON] [PERSON] залишені без розгляду (а.с.18-26). Вироком апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року вирок щодо [PERSON] скасовано в частині призначення покарання. Призначено [PERSON] за ч.4 ст.296 КК України покарання у виді п`яти років позбавлення волі, за ч.2 ст.122 КК України у виді чотирьох років шести місяців позбавлення волі, звільнено від призначеного покарання за минуванням строків давності, на підставах передбачених ч.5 ст.74 КК України, за ч.1 ст.263 КК України призначено покарання у виді трьох років позбавлення волі. Згідно ст.70 КК визначено остаточне покарання, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, у виді п`яти років позбавлення волі. Змінено вирок в частині вирішення цивільного позову та стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] 50000 гривень матеріальної шкоди, 9000 гривень витрат понесених на правову допомогу, 20000 гривень моральної шкоди (а.с.27-31). 22.11.2012 року ухвалою колегії суддів судової палати у кримінальних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року та вирок апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року щодо [PERSON] змінено та засуджено його за ч.4 ст.296 КК України на п`ять років позбавлення волі. У решті вирок Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року та вирок апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року залишено без змін. Ухвалу апеляційного суду Вінницької області від 09.08.2012 року щодо [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишено без змін (а.с.32-36). Згідно ч.4 ст.28 КПК України (в редакції 1960 року) особа, яка не пред`явила позову в кримінальній справі, а також особа, цивільний позов якої залишився без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. Згідно ст.403 КПК України (в редакції 1960 року) вирок, ухвала і постанова суду, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх державних і громадських підприємств, установ і організацій, посадових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про застосування амністії в Україні» амністія є повне або часткове звільнення від кримінальної відповідальності і покарання певної категорії осіб, винних у вчиненні злочинів. Згідно ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію у 2011 році» амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, покладеного на винну особу вироком чи рішенням суду. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Згідно ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, яка визначає підстави звільнення від доказування. Згідно ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно рішення Барського районного суду від 19.07.2013 року, що набрало законної сили, на користь [PERSON] стягнуто з [PERSON] 8607 гривень завданої матеріальної шкоди, 10000 гривень моральної шкоди та 5000 гривень витрат на правову допомогу, всього 23607 гривень. Цим рішенням встановлено, що після ухвалення вироку Староміського районного суду м.Вінниці від 02.03.2012 року, позивачу [PERSON] відповідачами завдано майнову шкоду у розмірі 25820 гривень (а.с.50,51). Судом встановлено, що через погіршення стану здоров`я, як наслідок перенесених черепно-мозкових травм під час вчинення відповідачами щодо [PERSON] злочинних дій, остання перебувала на стаціонарному лікуванні в КУ «Барська ЦРЛ» в період з 06.11.2013 року по 18.11.2013 року та понесла витрати на лікування у розмірі 2006 гривень 30 коп. Це підтверджується випискою даного медичного закладу від 28.11.2013 року та товарними чеками на придбання медикаментів (а.с.78-82). Відповідно до статей 1166,1167 ЦК України та п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Судом встановлено, що дії відповідачів щодо позивача були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина вказаних осіб. Згідно до ч.1 ст.1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим. Як встановлено ч.1 ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. А тому, суд стягує на користь [PERSON] солідарно з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] заподіяну майнову шкоду у розмірі 27826 гривень 30 коп., де 25820 гривень - це майнова шкода заподіяна [PERSON] відповідачами, що встановлено рішенням Барського районного суду від 19.07.2013 року та 2006 гривень 30 коп. - це понесені позивачем витрати на лікування в період із 06.11.2013 року по 18.11.2013 року, та витрати на правову допомогу під час перегляду вироку судами вищих інстанцій у розмірі 15000 гривень. Однак, суд приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначений позивачем є завищеним, а тому вимогу щодо стягнення солідарно з відповідачів моральної (немайнової) шкоди в розмірі 100000 гривень задовольняє частково з наступних підстав. Так, згідно ч.2 ст.23 ЦК України та п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. При визначенні розміру грошового відшкодування моральної шкоди суд ураховує глибину та тривалість моральних страждань позивача, які остання зазнала внаслідок вчинення відповідачами щодо нею злочину, наявність причинного зв`язку між погіршенням стану здоров`я позивача та злочинними діями відповідачів, що призвело до зміни звичайного порядку її життя, в тому числі вимушеному перебуванні на стаціонарному лікуванні, припиненні працювати за фахом. Однак із урахуванням вимог розумності і справедливості, суд приходить до висновку, що грошове відшкодування завданої злочином моральної (немайнової) шкоди слід визначити у розмірі 50000 гривень та солідарно стягнути з відповідачів. Згідно ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно ч.3 ст.6 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року, що набрав чинності з 01.11.2011 року, за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Відповідно до підпункту 1 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру ставка судового збору становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 гривні 60 коп. та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати, що становить 3654 гривень. Згідно підпункту 2 п.1 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви немайнового характеру ставка судового збору становить 0,2 розміру мінімальної заробітної плати, що становить 243 гривні 60 коп. Враховуючи те, що позовна заява [PERSON] має одночасно майновий і немайновий характер, тому з урахуванням підпунктів 1,2 п.1 ч.2 Закону України «Про судовий збір» суд стягує з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] солідарно на користь держави судовий збір в розмірі 487 гривень 20 коп. На підставі ст.ст.15,16, ч.2 ст.23, ст.ст.1166,1167, ч.1 ст.1195 ЦК України, Закону України «Про застосування амністії в Україні» від 01.10.1996 року, ч.2 ст.14 Закону України «Про амністію у 2011 році», п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.03.1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»

Outcome: partial