Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в подальшому збільшила позовні вимоги (а.с.2-3, 25), остаточно просить розірвати договір найму житлового приміщення в будинку [ADDRESS] від 21 лютого 2008 року, укладений з відповідачем, визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням по [ADDRESS]. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 21 лютого 2008 року між нею та відповідачем було укладено договір найму житлового приміщення по [ADDRESS]. Вказує, що відповідач не заселився в будинок, не сплачує комунальні послуги, з 2009 року зв'язок з ним втрачено, місце проживання на даний час не відоме. За таких підстав, позивач не має можливості розпорядитися своєю власністю на власний розсуд. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, до суду надійшла заява про розгляд справи без його участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку, згідно ст. 74 ЦПК України. Суд, у відповідності до вимог ст. 169 ЦПК України, визнав можливим справу розглянути у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 457/967-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та Протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює права власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які правочини, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Як вбачається із матеріалів справи [PERSON] успадкувала майно після смерті [PERSON], що складається із 23/50 частин житлового будинку [ADDRESS] (а.с.10). Відповідно ст. 1299 ЦК України вона набула право власності на вказане майно, що підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.14). 21 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір найму житлового приміщення в будинку [ADDRESS] (а.с.11). Згідно умов договору наймач зобов'язаний зареєструватися і проживати на даній житловій площі постійно. Оплату проводити в рамках закону. У разі не проживання у вказаній квартирі квартиронаймач несе відповідальність за порушення паспортного режиму. З копії домової книги вбачається, що, крім власника 23/50 частин житлового будинку [PERSON], в ньому зареєстрований відповідач [PERSON] (а.с.9). Як вбачається із копії акту вуличного комітету №42 від 12.03.2015 року, відповідач по [ADDRESS] прописаний, але не проживає з моменту реєстрації. Відповідно ч.2 ст. 825 ЦК України, договір найму житла може бути розірваний за рішенням суду на вимогу наймодавця у разі: невнесення наймачем плати за житло за шість місяців, якщо договором не встановлений більш тривалий строк, а при короткостроковому наймі - понад два рази. Беручи до уваги, що [PERSON] в спірному будинку до цього часу значиться зареєстрованим (а.с.17), однак там не проживає, оплату за оренду кімнати в спірному будинку не здійснює понад шість місяців, що перешкоджає власнику здійснювати права і нести обов'язки щодо вказаної квартири, що передбачено ст. 319 ЦК України, а отже відповідно до ст. 386, 391, 810, 825 ЦК України вказане право позивача підлягає захисту. За вказаних обставин, оцінюючи зібрані по справі докази у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про розірвання договору оренди житлового приміщення та визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування спірним будинком підлягають задоволенню. У відповідності до ст..88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати.

Outcome: approved