Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд з урахуванням уточненої позовної заяви, розподілити спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за нею права власності на: - Житлову квартиру [ADDRESS] (разом з побутовою технікою, меблями та речами вжитку); - гараж по [ADDRESS]; - перший поверх магазину по [ADDRESS] разом з обладнанням, яке в ньому находиться, а саме: ●Вітрина-холодильник - 2шт.; ●Морозильна камера; ●Холодильник двустворчатий ●Ваги електронні - 2шт; ●Кондиціонер «Місі-бісі» ●Мікрохвильова піч; ●Ксерокс; ●Стіл ; ●Стільці -3шт За відповідачем просить визнати право власності на наступне майно: - житловий будинок [ADDRESS]; - гараж по [ADDRESS]; - мікроавтобус LT-35 держ. Номер [NUMBER]; - другий поверх магазину по [ADDRESS] разом з обладнанням, яке в ньому находиться, в т.ч. східці на другий поверх, а саме: ●Стіл - 8 шт. ●Стільці - 32 шт ●Кухонний угол - 2 шт. ●Світильник - 4 шт ●Барна стойка; ●Ваги електронні ●Витяжка ●Печі індукційні-2шт; ●Міксер для коктейлю ●Фритюрниця ●Посуд скляний на тридцять осіб ●М'ясорубка електрична ●Холодильник для пива ●Картина настінна ●Штори на три вікна ●Підсилювач ●Котел електричний В обґрунтування позову зазначила, що вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбу з 10 листопада 2000 року, який на даний час фактично припинений. Під час шлюбу сторонами було придбане зазначене вище майно. На даний час відповідач чинить перешкоди їй у користуванні спільним майном, яке вони мирним шляхом розподілити не можуть, у зв'язку з чим, вона посилаючись на вимоги СК України просить розподілити спільне майно. В судове засідання сторони не з'явились від кожного з них надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, оскільки позивач повністю підтримує свої позовні вимоги, а відповідач визнає. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 10 листопада 2000 року між сторонами було зареєстровано шлюб (а.с. 9). Позивач в своєму позові посилається на те, що у сторін на праві спільної сумісної власності є майно, яке було придбано ними час шлюбу, а саме: - Житлова квартира [ADDRESS]; - гараж по [ADDRESS]; - магазин по [ADDRESS]; - житловий будинок [ADDRESS]; - гараж по [ADDRESS]; - мікроавтобус LT-35 держ. Номер [NUMBER]. Крім того, житлова квартира, будинок, а також двоповерховий магазин обладнані побутовою технікою, відповідними меблями та іншими речами особистого вжитку. Так, згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 25 жовтня 2011 року, разом з витягом про державну реєстрацію прав, за [PERSON] зареєстровано право власності на магазин продтоварів загальною площею 114,5 кв.м., який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). Згідно договору дарування квартири від 21 березня 2003 року, та витягу про державну реєстрацію, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] загальною площею 58,8 кв.м. та житловою площею 40,6 кв.м. (а.с. 32, 33). Як вбачається з технічного паспорту на гараж [ADDRESS], його власником є [PERSON] (а.с. 21-23) Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України - обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожнасторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Аналізуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що вищевказане майно, являється спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. У відповідності до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.17 Загальної декларації прав людини від 10 грудня 1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Аналізуючи вищевикладене, а також той факт, що сторони подали до суду спільну заяву, згідно якої вони дійшли згоди щодо розподілу майна, суд приходить до висновку про те, що наявні всі підстави для задоволення позову [PERSON]. На підставі викладеного,

Outcome: approved