Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Департаменту міського господарства Одеської міської ради, КП «Міське агентство з приватизації житла», Виконавчого комітету Одеської міської ради, за участю третьої особи ПРА ОМР та просить: визнати недійсним розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 26 липня 1994 року № 43812, видане [PERSON] в частині включення до загальної площі (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху загальною площею 13, 1 кв. м.; визнати недійсним свідоцтво про право власності на житло від 26 липня 1994 року, що було видано [PERSON] в части ні включення до загальної площі (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху загальною площею 13, 1 кв. м.; визнати недійсним договір купівлі-продажу № 12089, зареєстрований Одеською товарною біржею 29 грудня 1995 року, який було укладено між [PERSON] та [PERSON] в частині включення в загальну площу (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху будинку пл. 13, 1 кв. м.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 січня 2003 року, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], який було укладено між [PERSON] та [PERSON] і зареєстровано в реєстрі під № 94 в частині включення в загальну площу (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS], приміщення парадної першого поверху пл. 13, 1 кв. м.; визнати недійсним свідоцтво про право власності від 15 жовтня 2012 року, видане виконавчим комітетом Одеської міської ради на ім'я [PERSON] замість договору купівлі-продажу від 11 січня 2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі за №94; зобов'язати [PERSON] привести незаконно рекон струйовану квартиру [ADDRESS] в попередній стан, який існував до реконструкції; зобов'язати [PERSON] усунути перешкоди в доступі до приміщення парадної пл. 13, 1 кв. м. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивачка є власником квартири №2 що розташована на першому поверсі будинку [ADDRESS]. Згідно технічного паспорту, який було видано 23 липня 1993 року, квартира №2 має два входи - через парадну будинку та чорний хід. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що розташована на другому поверсі вказаного будинку, на підставі договору купівлі-продажу № 94 від 11 січня 2003 року. Однак, на думку позивачки, загальна площа квартири №[ADDRESS] була незаконно збільшена [PERSON] за рахунок приватизації приміщення парадної загального користування пл. 13, 1 кв. м., роз ташованого на першому поверсі будинку, згідно розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 26 липня 1994 року № 43812, видане [PERSON], як власнику на той час. На підставі вказаного розпорядження [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на житло від 26 липня 1994 року. В подальшому, спірна квартира була продана [PERSON] за договором купівлі-продажу №12089 від 29 грудня 1995 року, а останній, в свою чергу, продав дану квартиру [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 94 від 11 січня 2003 року. Тому позивачка вважає незаконними та просить скасувати вищевказані розпорядження, свідоцтво про право власності, а також договори купівлі-продажу в частині включення до загальної площі (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху загальною площею 13, 1 кв. м. Тим самим позивачка позбавлена права користування вищевказаною парадною, через яку здійснюється також вхід. Також [PERSON] в позовній заяві зазначила, що [PERSON] 15 жовтня 2012 року незаконно отримала свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS], згідно якого площа квартири №[ADDRESS] збільшилась до 85, 6 кв. м. за рахунок незаконного приєднання міжбудинкового простору площею 11, 1 кв. м., внаслідок чого були порушені житлові права позивачки, а саме: відповідачка незаконно влаштувала зовнішні сходи в міжбудинковому просторі, знесла міжкімнатні перестінки та капітальну стіну і влаштувала санвузол в частині житлових кімнат першого поверху на сходовому майданчику (на порозі входу до квартири № 2), чим значно погіршила житлово-побутові умови мешканців квартири № 2, оскільки в квартирі з'явилась во логість і замокання, що було підтверджено також актом складеним КП ЖКС «Порто-Франківський» від 17 листопада 2010 року. [PERSON] вказує, що вищевказані роботи були початі та проведені відповідачкою без відповідних дозволів з порушенням прав інших мешканців будинку, тому просить також скасувати свідоцтво про право власності від 15 жовтня 2012 року, зобов'язати [PERSON] привести незаконно реконструйовану квартиру у попередній стан, та зобов'язати її усунути перешкоди в доступі до приміщення парадної, розташованої на першому поверсі будинку, пл. 13, 1 кв. м. [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити, надала пояснення аналогічні обставинам, викладеним у позовній заяві. Відповідачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказали, що згідно довідки про склад сім'ї від 20 червня 1994 року вбачається, що площа квартири [ADDRESS] складає - 74, 5 кв. м., у тому числі, три кімнати житловою площею - 41, 2 кв. м., кухня - 7, 7 кв. м., вбиральня -1, 4 кв. м., коридор - 7, 6 і 3, 5 кв. м. та антресоль - 13. 1 кв. м. На підставі цієї довідки [PERSON] було видано розпорядження та свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру. Тому вищевказані свідоцтво та розпорядження є законними. Також відповідачка зазначила, що вона жодним чином не порушує житлові права [PERSON] щодо користування парадною в будинку [ADDRESS], оскільки з викопіровки плану будинку станом на 29 січня 1950 року квартира №2 має два входи (з двору через парадну та з фасаду будинку). Однак, на даний час позивачка здійснила реконструкцію фасаду будинку і вхід в свою квартиру реконструювала під вікно. Щодо реконструкції власної квартири, то відповідачка вказала, що вказана реконструкція була здійснена на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області від 05 вересня 2012 року №ОД 15212157864, внаслідок чого їй і було видано відповідне свідоцтво про право власності на квартиру з врахуванням міжбудинкового простору. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, були сповіщені про розгляд справи шляхом подання оголошення в пресі в порядку ст. 74 ЦПК України, а тому вважаються сповіщеними належним чином. Заяву про розгляд справи за їх відсутності не подавали та про причини неявки суд не повідомляли. Представник Департаменту міського господарства Одеської міської ради та КП «Міське агентство з приватизації житла» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], та вказала, що приватизація квартири [ADDRESS] була проведена законно. Представник Виконавчого комітету Одеської міської ради в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник ПРА ОМР в судовому засіданні вказала, що вважає обґрунтованими вимоги позивачки в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] від 15 жовтня 2012 року, оскільки даним свідоцтвом було закріплено незаконну реконструкцію вказаної квартири, проведеною [PERSON] без відповідних дозвільних документів ПРА ОМР та приєднаний міжбудинковий простір площею 11, 1 кв. м. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, прийнявши до уваги докази, наявні у матеріалах справи, вислухавши думки сторін та пояснення свідка, суд вважає позовні вимоги [PERSON] такими, що підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири №2, що розташована на першому поверсі будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 30 серпня 1993 року за № 17895 та відповідного розпорядження органу приватизації (Т. 1, а. с. 15-16). На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ виконкому Одеської міської ради народних депутатів від 26 липня 1994 року за № 43812 та розпорядження органу приватизації від 26 липня 1994 року (Т. 1, а. с. 30-31) власником квартири [ADDRESS] був [PERSON] Квартира №[ADDRESS] розташована на другому поверсі над квартирою №2. Згідно довідки про склад сім'ї від 20 червня 1994 року, наявної в матеріалах архівної приватизаційної справи (Т. 1, а. с. 32) вбачається, що площа квартири [ADDRESS] складає - 74, 5 кв. м., у тому числі: три кімнати житловою площею - 41, 2 кв. м., кухня - 7, 7 кв. м., вбиральня - 1, 4 кв. м., коридор - 7, 6 і 3, 5 кв. м. та антресоль - 13, 1 кв. м. В подальшому, 29 грудня 1995 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу вищевказаної квартири № 12089, зареєстрований Одеською товарною біржею 29 грудня 1995 року (Т. 1, а. с. 28). На підставі вказаного договору ОМБТІ та РОН був виданий новий технічний паспорт на дану квартиру, загальною площею 74, 5 кв. м., від грудня місяця 2002 року на ім'я [PERSON] (Т. 2, а. с. 172). 11 січня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 11 січня 2003 року, посвідчений нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрований в реєстрі під № 94 (Т. 2, а. с. 171). Таким чином, на даний час власником вказаної квартири є [PERSON], що підтверджується також витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №21849445 від 20 травня 2014 року (Т. 2, а. с. 144). Такими чином, судом встановлено, що квартира №[ADDRESS] була отримана у власність [PERSON] за вищевказаним договором, площею 74, 5 кв. м., в яку входила площа парадної першого поверху будинку загальною пл. 13, 1 кв. м., що вбачається також з довідки 20 червня 1994 року (Т. 1, а. с. 32), договору купівлі-продажу № 12089, зареєстрованого Одеською товарною біржею 29 грудня 1995 року (Т. 1, а. с. 28) та технічного паспорту від грудня місяця 2002 року (Т. 2, а. с. 172). Відповідно до вимог ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ст. 203 ЦК України, для чинності правочину, його зміст не може суперечити нормам ЦК України, іншим актам цивільного законодавства, моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним та відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання у момент вчинення правочину стороною або сторонами вимог встановлених частинами третьою (вільність волевиявлення учасників правочину та відповідність його їх внутрішній волі), п'ятою (реальність настання правових наслідків, що обумовлені ним) ст. 203 ЦК України. Згідно п. 7 п. 10 Постанови Пленуму ВСУ №9 від 06 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання право чинів недійсними» правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом. Враховуючи вищевикладене, суд вважає недоведеними в судовому засіданні вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними вищевказаних розпорядження УЖКГ виконкому Одеської міської ради від 26 липня 1994 року № 43812 та свідоцтва про право власності на житло від 26 липня 1994 року в частині включення до загальної площі (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху загальною площею 13, 1 кв. м., оскільки вони були видані на підставі довідки 20 червня 1994 року. Більш того, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 12 березня 2012 року по цивільній справі за позовом [PERSON] до ПРА ОМР, за участю третьої особи [PERSON], що набрало чинності, було відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про визнання недійсними технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], а також договору купівлі-продажу № 12089 від 29 грудня 1995 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] в частині включення в загальну площу (74, 5 кв. м.) квартири [ADDRESS] приміщення парадної першого поверху будинку пл. 13, 1 кв. м. (Т. 1, а. с. 162). У зв'язку з вищевикладеним, суд вважає також необґрунтованими вимоги [PERSON] щодо визнання недійсними договорів купівлі-продажу вказаної квартири від 29 грудня 1995 року та 11 січня 2003 року, оскільки вказані договори були укладені з дотриманням всіх вимог чинного законодавства. Тому в цій частині позивачці також слід відмовити. У судовому засіданні також не доведений факт перешкоджання [PERSON] в доступі позивачки до приміщення парадної пл. 13, 1 кв. м., тому в цій частині вимоги [PERSON] є також безпідставними. Однак, судом встановлено, що [PERSON] самовільно, без дозволу ПРА ОМР, як того вимагає Положення «Про порядок надання дозволу на виконання будівельних робіт», було проведено реконструкцію квартири [ADDRESS] шляхом улаштування зовнішніх сходів в міжбудинковому просторі, знесення міжкімнатних перестінків та улаштування санвузла в частині житлової кімнати першого поверху, чим значно погіршила житлово-побутові умови мешканців будинку, у тому числі, позивачки. Вищевикладені обставини підтверджуються також поясненнями допитаної у судовому засіданні в якості свідка [PERSON], яка зазначила, що проживає в будинку [ADDRESS] починаючи з 1953 року і по теперішній час. В даний будинок є два входи. Після незаконної реконструкції [PERSON] квартири №[ADDRESS], житлові умови [PERSON] значно погіршились, оскільки через самовільне обладнання відповідачкою санвузла у своїй квартирі на першому поверсі відбувається постійне залиття квартири позивачки. У зв'язку з самовільною реконструкцією [PERSON] своєї квартири, ПРА ОМР було винесено розпорядження №1332 від 16 грудня 2010 року «Про приведення самовільно реконструйованої квартири [ADDRESS] згідно з проектом забудови» (Т. 1, а. с. 225). Проте, вимоги вищевказаного розпорядження відповідачкою виконані не були. В подальшому, відповідачка отримала свідоцтво про право власності на вищевказану квартиру від 15 жовтня 2012 року (Т. 2, а. с. 112), з якого вбачається, що її квартира збільшилась на 11, 1 кв. м. та має загальну площу 85, 6 кв. м., житлову площу 38, 1 кв. м., що відображено також в технічному паспорті від 19 вересня 2012 року (Т. 2, а. с. 175). Дане свідоцтво видане на підставі декларації про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованої Інспекцією ДАБК в Одеській області від 05 вересня 2012 року №ОД 15212157864, замість договору купівлі-продажу від 11 січня 2003 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], і зареєстрованого в реєстрі за №94. 31 січня 2011 року ПРА ОМР звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про приведення реконструйованої квартири в попередній стан (Т. 2, а. с. 56). Однак, ухвалою суду від 15 травня 2012 року позовні вимоги ПРА ОМР за вищевказаним позовом залишені без розгляду у зв'язку з повторною неявкою представника позивача у судові засідання (Т. 1. 155). Вирішуючи спір, суд бере до уваги те, що порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів визначається Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності» та «Порядком прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 13.04.2011 року № 461, згідно яких прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів, що належать до І-ІІІ категорій складності, та об'єктів, будівництво яких здійснюється на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об'єкта до експлуатації, та відповідно до п.11 згаданого Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів. Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦК України визначені підстави, за якими будівництво (реконструкція) житлового будинку, будівлі, споруди, іншого нерухомого майна визнається самочинним, а саме: якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту або з істотними порушеннями. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об'єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». З метою реалізації вказаних положень Одеською міською радою було прийняте рішення від 17 квітня 2001 року №2153-XXIII, яким затверджено Положення про порядок реконструкції вбудованих, вбудовано-прибудованих та прибудованих приміщень в м. Одесі, яке регламентує порядок отримання дозволу та збирання вхідних даних для проектування, здійснення проектних робіт, узгодження, експертизи та затвердження проектів реконструкції таких приміщень зі зміною та без зміни функціонального призначення, здійснення будівельних робіт та прийняття в експлуатацію. Вказане положення обов'язкове для усіх суб'єктів містобудівної діяльності - фізичних та юридичних осіб, незалежно від форм власності, організаційно-правової форми та підпорядкованості й поширюється на всю територію міста Одеси. Статтею 28 Закону України «Про архітектурну діяльність» встановлено, що власники та користувачі об'єктів архітектури зобов'язані отримувати в установленому законодавством порядку дозвіл на виконання робіт, пов'язаних із реконструкцією, реставрацією чи капітальним ремонтом об'єкта архітектури. Відповідно до ст. 29 Закону України «Про планування і забудову територій» особа, яка має бажання провести реконструкцію, повинна отримати в інспекції архітектурно-будівельного контролю дозвіл на проведення робіт по реконструкції приміщення. Здійснення робіт без відповідного дозволу на їх виконання вважається самовільним і тягне за собою відповідальність відповідно до діючого законодавства. З огляду на наведене, суд погоджується з доводами позивачки стосовно того, що реконструкція квартири [ADDRESS], шляхом приєднання міжбудинкового простору площею 11, 1 кв. м. було виконано [PERSON] без надання відповідного дозволу ПРА ОМР, тобто незаконно. Таким чином, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2012 року. Водночас, суд вважає необґрунтованою вимоги позивачки в частині зобов'язання [PERSON] привести незаконно рекон струйовану квартиру в попередній стан, оскільки згідно до вимог ст. 73 Закону України «Про місцеве самоврядування», ст. 376 ЦК України та Положенням про Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 22 січня 2010 року за №4943-V, з вказаними вимогами до відповідачки має право звернутись ПРА ОМР. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Проаналізувавши наведене, суд приходить до висновку про доведеність позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним свідоцтва про право власності від 15 жовтня 2012 року, виданого на ім'я [PERSON]

Outcome: partial