Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] . В даному будинку зареєстрована позивач та відповідач, але останній фактично не проживає там 10 років. Позивач просила суд визнати [PERSON] [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить його задовольнити. [PERSON] в судове засідання не з`явився, на адресу суду надійшла заява про розгляд даної справи у його відсутність, позов визнає, не заперечує проти його задоволення. Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] , на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 03.11.2000 року, посвідченого державний нотаріусом Тихомировим Л. Відповідно до актів № 278 від 03.07.2019 року та № 381 від 16.08.2019 року складеного виконуючим обов`язки старости Дніпрянського старостинського округу Білим Анатолієм Андрійовичем, вбачається, що [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] проживає останніх 10 років, а зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідки про склад сім`ї, виданої виконавчим комітетом Новокаховської ради м. Нова Каховка Херсонської області від 07.06.2019 року № 1934 в будинку позивача зареєстровані наступні громадяни: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Як роз`яснено в листі Вищого Спеціалізованого Суду України від 28.01.2013 року «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав», власник житла має право вимагати визнання колишнього власника таким, що втратив право користування, та зняття його з реєстрації. При цьому втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно ст. 405 ЦК члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приходить до висновку, що виходячи з того, що [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає понад 10 років, він втратив право користування спірним будинком, тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі ст. 317, 319, 321, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved