Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON] та на своє утримання по 1/4 частині всих видів його заробітку доходу. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем з\~ 20 грудня 2014 року перебуває у шлюбі. Від спілного шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею\~ та знаходиться на її утриманні. Оскільки відповідач кошів на утримання сина не надає то вона змушена звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини. Так як сину не виповнилось 3 років, а вона не працює то просить суд стягнути з відповідача аліменти і на її утримання. В судове засідання позивач не зявилась, але надала до суду заяву в якій вказала, що позов підтримує, з підстав наведних у позові та відповіді на відзив, просить його задовільнити, а справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву в якій просить врахувати відзив на позовну заяву направлений до суду, провести розгляд справи у його відсутність та задовільнити позов частково. У відповідності до ч.2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався за відсутності учасників процесу фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалося. Суд, врахувавши позицію сторін, викладену письмово, вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об'єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв'язок у сукупності, з'ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає до задоволення, виходячи із наступного. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 76 ЦПК України визначено, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору (ч. 1 ст. 95 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За правилами ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Судом встановлено, що сторони з 20 грудня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І СР № 114146 (а.с.4). Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину, сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І СР № 228777 від 2 березня 2016 року (а.с.5). Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні, що підтверджується матеріалами справи та не заперечується відповідачем. Відповідач надає допомогу на утримання сина [PERSON], але в недостаньому розмірі, різними сумами, інколи купує речі та продукти харчування, що стверджується позивачем, підтверджується наявними в матеріалах справи доказами та поясненнями відповідача. Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Частиною 2 ст. 182 СК України встановлено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідач в наданому до суду відзиві на позовну заяву вказав, що він не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини його заробітку, однак заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дружини в розмірі вказаному позивачем, та вважає, що спів мірним буде стягувати з нього на її користь аліменти у розмірі 1/8 частни його заробітку. [PERSON] у відзиві на позовну заяву вказав, що він дійсно з позивачем з квітня 2018 року спільно не проживає, однак з того часу він постійно надає матеріальну допомогу на утримання сина, хоча відповідних розписок про отримання коштів у позивача не відбирає, окрім того він купує продукти харчування, фрукти, іграшки та інші необхідні для сина речі. Також він особисто одноосібно сплачує за комунальні послуги на квартрі де проживає позивач із сином. Вказав на те, що вважає розмір аліментів на утримання позивача\~ явно завищеним та таким, що не відповідає його фінансовим можливостям. Хоча він і офіційно працює в ПВКП «Огрант» та має середню заробіну плату 6413 грн. 14 коп.., але щомісяця сплачує підприємству поворотну фінансову допомогу в сумі 1500 грн., тому з відрахуванням ще й аліментів на утримання дитини та дружини не матиме засобів до належного існування, тому просить суд зменшити розмір аліментів, які просить стягнути позивач на її утримання до 1/8 частини його заробітку доходу. Відповідно до вимог ст. 84 Сімейного Кодексу України, дружина, з якою проживають діти, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Як вбачається з копії довідки ОСББ «Вулик» № 191 від 4 травня 2018 року (а.с.6) дитина проживає разом з матірю, даний факт не заперечується і відповідачем, отже позивач має право на отримання аліментів на її утримання до досягнення дитиною трьох річного віку. Ст. 182 СК України вказує на те, що\~ «при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;\~ наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Як вбачається з довідки ПВКП «Огрант» № 1022 від 25 липня 2018 року (а.с.33) відповідач [PERSON] працює токарем в Приватному виробничо комерційному підприємстві «Огрант» та з липня 2017 року по червень 2018 року отримав чистий дохід в сумі 76957 грн. 97 коп., окрім того 13500 грн., які було з нього утримання за договором про надання поворотної фінансової допомоги. Доводи позивача про те, що відповідач офіційно працевлаштований, а тому має змогу сплачувати аліменти як на утримання дитини так і на її утримання у розмірі по 1/4 частині його заробітку щомісячно, суд приймає до уваги. Твердження позивача про те, що вона ніде не працює та не має джерел доходів, крім соціальної виплати на дитину підтверджуєюються копією довідки КЗ «ЧОЛ» Черкаської обласної ради № 01-28/778 від 8 травня 2018 року (а.с.7) та відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків від 14 травня 2018 року (а.с.8). Для загальної оцінки рівня життя в Україні, що є основою для реалізації соціальної політики та розроблення окремих державних соціальних програм, встановлюється прожитковий мінімум для особи відповідного віку та статусу. Так, у відповідності із ч. 1 ст. 1 ЗУ «Про прожитковий мінімум» встановлено, що прожитковий мінімум це вартісна оцінка споживчого кошика, у якому мінімальний набір продуктів харчування, нерподовлольчих товарів та послуг, необхідних для забезпечення здоровя людини та життєдіяльності. Станом на день винесення рішення прожитковий мінімум на працездатну особу становить 1841 грн. Таким чином, для забезпечення життєдіяльності особи, виходячи з її мінімальних потреб, необхідно\~ мати не менше закріпленого на законодочаму рівні прожиткового мінімуму. Суд при прийнятті рішення про встановлення розміру аліментів, які підлягають до стягнення з відповідача приймає до уваги те, що він є працездатною собою, не має на утриманні інших дітей, непрацездатних дружини, батьків, дочки, сина. Суд також враховує, що відповідач має стабільний заробіток і стягнення з нього аліментів у тому розмірі, який просить позивач, з урахування фактично отримуваної відповідачем заробітної плати становить мінімум, який необхідний для її прожиття.\~ При цьому, суд враховує, що з урахуванням стягнення всіх сум аліментів, у позивача залишається заробітна плата, що у 2,5 рази перевищує необхідний для його прожиття мінімум. Суд також зазначає, що наявність кредитних зобовязань відповідача ніяким чином не звільняє його від обовязку по утриманню дитини та дружини. Відповідачем не доведено, що ці кошти він брав під час спільного проживання з позивачем та у інтересах сімї. Виходячи з встановлених фактичних обставин, суд вважає можливим вимоги про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини задовольнити повністю, а саме стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття та стягнути аліменти на утримання позивача [PERSON] в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку. Такий розмір суд вважає обґрунтованим і достатнім, та таким, що суттєво не вплине на майновий стан відповідача. У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» у разі коли в позовній заяві обєднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві ставиться дві вимоги немайнового характеру (про стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на дружину) то з відповідача підлягає до стягнення судовий збір за кожну вимогу немайнового характеру, що складає 1409 грн. 60 коп. (704,80 x 2 = 1409 грн. 60 коп.). На підставі викладеного,

Outcome: approved