Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення невиплаченої заробітної плати при звільненні, виплати грошової компенсації за невикористані щорічні відпустки та відшкодування моральної шкоди. В позові вказала, що вона працювала барменом з 04.03.2013 року по 25.08.2016 року у ФОП [PERSON] в кафе у с. Вільшанка згідно трудового договору №16521300195. Відповідно до цього договору вона працювала по 4 години кожного дня, крім двох вихідних на тиждень та їй було гарантовано 24 дні календарної щорічної оплачуваної відпустки. Але працювати їй доводилось згідно умов, поставлених роботодавцем - цілу добу через дві - тобто фактично на повну ставку. З січня 2016 року стосунки між нею та роботодавцем почали погіршуватися через систематичну невиплату заробітної плати та неотримання за весь час роботи щорічних оплачуваних відпусток або компенсації за них. На намагання вирішити питання з оплатою праці роботодавець посилався на скрутне становище та обіцяв, що пізніше все виплатить. Але на протязі восьми місяців цього не сталося, тому вона змушена була звільнитися. 25.08.2016 року трудовий договір за №16521300195 між нею та ФОП [PERSON] було розірвано за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП. При звільненні з нею не було проведено розрахунок по заборгованості з заробітної плати, яка виникла з 01.01.2016 року по 25.08.2016 року (січень - 1378 грн., лютий - 1378 грн., березень - 1378 грн., квітень 1378 грн., травень - 1450 грн., червень 1450 грн., липень - 1450грн., серпень - 889 грн.) та грошової компенсації за чотири відпрацьованих роки невикористаних відпусток (2013 рік - 766 грн., 2014 рік - 1392 грн., 2015 рік - 1452 грн., 2016 рік - 908 грн.). Крім того, їй не було надано копію наказу про звільнення. Всього борг по заробітній платі складає - 10 751 грн., а грошової компенсації по відпусткам - 3 618 грн. У жовтні 2016 року вона звернулась до Управління Держпраці у Полтавській області з заявою стосовно порушень законодавства про працю ФОП [PERSON] та здійснення ними перевірки щодо цього питання. ФОП [PERSON] надав письмові пояснення, що він втратив документи щодо обліку виконуваної мною роботи та бухгалтерського обліку витрат на оплату праці і надати їх не може. Крім того, вважає, що протиправною поведінкою відповідача їй завдано моральної шкоди, яка виразилась у душевних стражданнях, яких вона зазнала у зв'язку з невиплатою їй заробітної плати на протязі восьми місяців та ненадання жодного разу на чотири роки роботи щорічної відпустки. Прохала суд стягнути з відповідача на її користь невиплачену(заборговану) заробітну плату в розмірі 10 751 гривні, грошову компенсацію за невикористані відпустки в розмірі 3 618 гривень а також завдану їй моральну шкоду в розмірі 5000 грн. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав і взагалі вважав, що позов [PERSON] повинен бути залишений без руху, оскільки він не оплачений судовим збором. Представник відповідача - [PERSON] в судовому засіданні підтвердив дійсність довідок про нарахування позивачу фізичною особою підприємцем [PERSON] заробітної плати за 2015-2016 роки та відрахування з неї страхових внесків, які останній надав до податкових органів. Заслухавши учасників судового розгляду справи, з'ясувавши обставини справи, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працювала барменом з 04.03.2013 року по 25.08.2016 року у фізичної особи - підприємця [PERSON] в кафе у с. Вільшанка згідно трудового договору №16521300195 (а.с.5) Відповідно до цього договору вона працювала по 4 години кожного дня, крім двох вихідних на тиждень та їй було гарантовано 24 дні календарної щорічної оплачуваної відпустки. Але, як стверджує позивач [PERSON] працювати їй доводилось згідно умов, поставлених роботодавцем - цілу добу через дві - тобто фактично на повну ставку. Також позивач стверджує, що через систематичну невиплату заробітної плати на протязі восьми місяців позивач змушена була звільнитися і 25.08.2016 року трудовий договір за №16521300195 між нею та ФОП [PERSON] було розірвано за згодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с.7) Факт невиплати позивачу заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки підтвердила в судовому засіданні свідок [PERSON], пояснивши, що вона також працювала у відповідача і на даний час вже також звільнилася, так-як відповідач заробітну плату не виплачує. При звільненні позивача [PERSON] роботодавцем [PERSON] не було проведено з нею розрахунок по заборгованості з заробітної плати, яка виникла з 01.01.2016 року по 25.08.2016 року (січень - 1378 грн., лютий - 1378 грн., березень - 1378 грн., квітень 1378 грн., травень - 1450 грн., червень 1450 грн., липень - 1450 грн., серпень - 889 грн.) та грошової компенсації за чотири відпрацьованих роки невикористаних відпусток (2013 рік - 766 грн., 2014 рік - 1392 грн., 2015 рік - 1452 грн., 2016 рік - 908 грн.). Крім того, їй не було надано копію наказу про звільнення. Всього борг по заробітній платі складає - 10 751 грн., а грошової компенсації по відпусткам - 3 618 грн. Суми нарахованого позивачу [PERSON] доходу і утриманого податку у 2016 році підтверджуються відповідними довідками (а.с.32, 39, 41). Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст. 83 КЗпП України, у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі невикористані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідачем розрахунок заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористані відпустки позивача не спростовано. З урахуванням викладеного , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується позовної вимоги [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь 5000 грн. завданої їй моральної шкоди, то суд приходить до висновку, що задоволенню вона не підлягає, оскільки позивачем в судовому засіданні не доведено факт завдання їй відповідачем такої шкоди. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору. На підставі викладеного та

Outcome: partial