Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Лавінда Наталія Олександрівна про визнання недійсним договору іпотеки. Свої позовні вимогиобґрунтовує тим, що 04 жовтня 2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» та відповідачем [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі продажу посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Словенською Д.В., реєстровий № 4178. Право власності за [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі 04.10.2013 року. До укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] . Право продажу вказаної квартири від свого імені надано продавцю ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 року у справі № 2011/19466/12. Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання договору купівлі-продажу належної позивачеві квартири від 04.10.2014 року недійсним. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2015 року (Справа № 638/17985/14-ц) позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] задоволені частково, спірна квартира витребувана у [PERSON] на користь [PERSON] , скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за [PERSON] . Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.09.2015 року. Представники [PERSON] приймали участь у судових засіданнях у судах першої та апеляційної інстанції на протязі всього часу розгляду справи. Отже судове рішення про витребування спірної квартири від [PERSON] на користь [PERSON] набрало чинності 01.09.2015 року. При спробі зареєструвати право власності на квартиру на підставі вказаного судового рішення позивачу [PERSON] стало відомо, що 18 серпня 2015 року, тобто в період після ухвалення рішення судом першої інстанції - 26.06.2015 року до його перегляду судом апеляційної інстанції - 01.09.2015 року відповідач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір іпотеки № 3436, посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., за яким в іпотеку іпотекодержателю передана спірна квартира [ADDRESS] . У зв`язку з укладенням договору іпотеки приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. в цей день накладена заборона на спірну квартиру. Договір іпотеки укладений в забезпечення основного зобов`язання у сумі 1 888 000, 00 грн. з терміном виконання до 2045 року. Укладення відповідачами вказаного договору іпотеки з наступними накладенням заборони на відчуження спірної квартири порушує права [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] , зокрема перешкоджає здійсненню державної реєстрації визнаного судом права власності на квартиру за [PERSON] та здійснення права вільного володіння та розпорядження належним [PERSON] майном. За таких обставин дії відповідача [PERSON] не відповідали приписам норм закону, оскільки метою укладення договору іпотеки є перешкоджання здійсненню позивачем [PERSON] державної реєстрації права власності на спірну квартиру на підставі рішення суду та наступне протиправне, всупереч вказаному судовому рішенню, передання спірної квартири у власність іпотекодержателя. У судове засідання сторони не з`явилися, повідомлялися вчасно та належним чином, причини неявки до суду не повідомили. Представник позивача надав до суду заяву , в якій просив слухати справу за відсутності позивача та його представника, позовні вимоги підтримав у повному обсязі, з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] та їх представники в судове засідання не з`явилися, про день та час слухання справи були повідомлені належним чином, про що є письмове повідомлення, про причини не явки суду не повідомили. Відповідачем [PERSON] до суду було надано відзив на позовну заяву, вказаним і матеріалами справи, на думку суду, в зверненні до суду з заявленими позовними вимогами фактично не згодні, вважають, що звернення до нотаріуса було в передбаченому законом порядку, при посвідченні договору порушень не було. Все ним зроблено згідно вимог закону. і відмовити в задоволенні позову. Суд вважає можливим розгляд справи за відсутності вказаних відповідачів згідно ст. 223 ЦПК України. Третя особа ПН ХМНО Харківської області Лавінда Н.О. також надала до суду заяву, в якій просила справу слухати за її відсутності, у вирішенні справи покладається на думку суду. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до наступного. Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно частини 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, та відновлення становища, яке існувало до порушення. З`ясувавши думку сторін, третіх осіб, оцінивши надані і добуті докази, перевіривши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими і які підлягають задоволенню. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Згідно ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Конституцією України та законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, частину 2 статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання правочину недійсним, та відновлення становища, яке існувало до порушення позивач вважає, що договір іпотеки від 18 серпня 2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О., реєстровий № 3436 повинен бути визнаним недійсним, після чого необхідно відновити становище, яке існувало до укладання правочину. Конституція України в ст. 41 передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Примусове відчуження об`єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об`єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі і порядку, встановлених Законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у здійсненні. Згідно із вимогами ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 203 ЦК України встановлені вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, а саме, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, псі встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Вказаний Кодекс у ст. 216 ЦК України передбачає, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. Цей же Кодекс у п. 5 ст. 216 ЦК України передбачає, що вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Статею 228 ЦК України встановлено правові наслідки вчинення правочину, який порушує публічний порядок. Так, правочин вважається таким, що порушує публічний порядок, якщо він був спрямований на порушення конституційних прав і свобод людини і громадянина, знищення, пошкодження майна фізичної або юридичної особи, держави, Автономної Республіки Крим, територіальної громади, незаконне заволодіння ним. Правочин, який порушує публічний порядок, є нікчемним. Відповідно до ст. 236 ЦК України нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Позивач вважає дії відповідачів і третьої особи незаконними, оскільки вказана реєстрація відбувалася за рішенням суду, яке згодом не було скасовано апеляційним судом Харківської області, отже і дії приватного нотаріуса і наступні дії відповідачів і третьої особи по перереєстрації їх власності є незаконними. Позивач вважає, що порушені його права. Позивач звернувся до відповідачів для з`ясування вказаних питань і йому надана відповідь, яка його не задовольнила. Позивач вважає вказане неправомірним, оскільки дії відповідачів, на його думку, були не законними, порушені його права. В добровільному порядку питання не вирішене, виник спір і позивач вимушений був звертатися з позовом до суду. Судом під час розгляду даної справи було встановлено, що 04.10.2013 року ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» в особі Філії «Слобожанське РУ» та відповідачем [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Вказаний договір купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Словенською Д.В., реєстровий № 4178. Право власності за [PERSON] зареєстровано в державному реєстрі 04.10.2013 року згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна. До укладення вказаного договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] належала позивачу [PERSON] . В подальшому право продажу вказаної квартири від свого імені надано продавцю ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» на підставі заочного рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 15.05.2013 року у справі № 2011/19466/12. Позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання договору купівлі-продажу належної позивачеві квартири від 04.10.2014 року недійсним. Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2015 року, справа № 638/17985/14-ц позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] задоволені частково, спірна квартира витребувана у [PERSON] на користь [PERSON] , скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за [PERSON] . Вказане рішення залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 01.09.2015 року. Отже судове рішення про витребування спірної квартири від [PERSON] на користь [PERSON] набрало чинності 01.09.2015 року. Далі при спробі зареєструвати право власності на квартиру на підставі вказаного судового рішення позивачу [PERSON] стало відомо, що 18 серпня 2015 року, тобто в період після ухвалення рішення судом першої інстанції, а саме: 26.06.2015 року до його перегляду судом апеляційної інстанції, а саме: 01.09.2015 року відповідач [PERSON] уклала з відповідачем [PERSON] договір іпотеки № 3436, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Лавіндою Наталією Олександрівною, за яким в іпотеку іпотекодержателю передана спірна квартира [ADDRESS] . У зв`язку з укладенням договору іпотеки приватним нотаріусом ХМНО Лавіндою Н.О. цього ж дня була накладена заборона на спірну квартиру. Договір іпотеки укладений в забезпечення основного зобов`язання у сумі 1 888 000, 00 грн. з терміном виконання до 2045 року. Укладення відповідачами вказаного договору іпотеки з наступними накладенням заборони на відчуження спірної квартири порушує права позивача [PERSON] як власника квартири [ADDRESS] , зокрема перешкоджає здійсненню державної реєстрації визнаного судом права власності на квартиру за [PERSON] та здійснення права вільного володіння та розпорядження належним [PERSON] майном. За таких обставин дії відповідача [PERSON] не відповідали приписам норм закону, оскільки метою укладення договору іпотеки є перешкоджання здійсненню позивачем [PERSON] державної реєстрації права власності на спірну квартиру на підставі рішення суду та наступне протиправне, всупереч вказаному судовому рішенню, передання спірної квартири у власність іпотекодержателя. Державний реєстратор відповідно до частини третьої статті 10 Закону зобов`язаний встановити відповідність заявлених прав і поданих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав; відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих документах; наявність обтяжень прав на нерухоме майно; наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації. Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав (частина друга статті 18 Закону №1952-VI). Кабінет Міністрів України постановою від 25 грудня 2015 року №1127 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», зокрема, відповідно до частин другої статті 18 Закону №1952-VI затвердив Порядок державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. За правилами пунктів 6, 9 Порядку № 1127 державна реєстрація прав проводиться за заявою заявника шляхом звернення до суб`єкта державної реєстрації прав або нотаріуса, крім випадків, передбачених цим Порядком. Разом із заявою заявник подає оригінали документів, необхідні для відповідної реєстрації. При цьому відповідно до ч. 7 ст. 18 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» під час подання заяви про державну реєстрацію прав заявник зобов`язаний повідомити державного реєстратора про наявність встановлених законом обтяжень речових прав на нерухоме майно. Суд також наголошує, що відповідач [PERSON] знала про існування того, що позивач [PERSON] звернулася до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовом про визнання договору купівлі-продажу належної позивачеві квартири від 04.10.2014 року недійсним, що рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 26.06.2015 року, справа № 638/17985/14-ц позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Банк «Фінанси та кредит», [PERSON] задоволені частково, спірна квартира витребувана у [PERSON] на користь [PERSON] , скасовано запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за [PERSON] , знаючи що вказане рішення оскаржується представником самої ж відповідачки [PERSON] в Апеляційному суді Харківської області не повідомила про це приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Лавінду Наталію Олександрівну перед укладенням та посвідченням останньою договору іпотеки № 3436. За таких обставин, оскільки стороною відповідачів на виконання свого процесуального обов`язку не надано належних і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу позовних вимог знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволення позовних вимог Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі задоволення позову покладається на відповідача. На підставі викладеного, суд дійшов висновку про стягнення з відповідачів [PERSON] , [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 487 гривень 20 копійок, стягнувши по 243 грн. 60 коп. з кожного. На підставі викладеного,

Outcome: approved