Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя посилаючись на те, що 20 вересня 2008 року сторони по справі одружились. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON], [INFO]. 06 грудня 2013 року рішенням Деснянського районного суду м. Києва шлюб між сторонам розірвано. За час перебування в зареєстрованому шлюбі сторони по справ придбали за спільно нажиті кошти ? частину квартири [ADDRESS]. Оскільки шлюбний договір між сторонами не укладався, а домовленості між позивачем та відповідачем щодо порядку поділу майна, що є спільною сумісною власністю не знайдено, позивач змушена звернутись до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить в порядку поділу майна подружжя визнати за позивачем та відповідачем право власності по ? частині квартири [ADDRESS] та стягнути з відповідача витрати по сплаті судового збору 16 червня 2015 року [PERSON] звернувся до суду з позовом, як третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору, до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу ? частини спірної квартири недійсним та визнання права власності на ? частину квартири, посилаючись на те, що після укладення шлюбу його сина [PERSON] з [PERSON] стало питання місця проживання молодого подружжя. Оскільки коштів на придбання квартири у сторін не було, домовились з відповідачами, що квартира буде купуватись за допомогою кредитних коштів, але вартість ? частини квартири позивачу буде повернута. У разі неповернення коштів за вимогою позивача, право власності на частину квартири буде оформлено на нього відповідно до вданих коштів у квартиру. Зважаючи на сімейні стосунки така домовленість не була оформлена у письмовій формі. Дружина позивача [PERSON] зняла з рахунку в ПАТ «УкрСиббанк» 14000 доларів США, що на той час становило 112.000 грн. Син позивача - [PERSON] зняв з рахунку 1700 доларів США, що становило суму 14000 грн. та 25000грн. оскільки цих коштів було недостатньо, позивач [PERSON] взяв кредити в банку на суму 135.000 грн. та 220.000 грн. Дані кошти були вкладені в купівлю квартири, але відповідачі до даного часу їх не повернули. Дізнавшись, що [PERSON] звернулась до суду з позовом про поділ спірної квартири та визнання за нею права власності на ? частину квартири, позивач зрозумів, що домовленість, яка існувала між сторонами, порушена, право позивача на дану квартиру не визнається, що змісило його звернутись з позовом до суду. А тому [PERSON] просить визнати договір купівлі-продажу від 20.20.2011 року на ? частину квартири [ADDRESS] - недійсним в частині покупця [PERSON], вчиненого приватним нотаріусом КМНО та перевести на [PERSON] права та обов'язки покупця по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири. Ухвалою суду від 16 червня 2015 року вказаний позов третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета позову прийнято до сумісного розгляду з позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позовні вимоги підтримала за викладеними в позові обставинами та просили задовольнити їх в повному обсязі, посилаючись на те, що ? частина спірної квартири була придбана спільні кошти позивача та відповідача, проти задоволення позовної заяви третьої особи [PERSON] заперечувала та не визнала позовні вимоги. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні просив застосувати строк позовної давності щодо вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсним в частині покупця. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні визнали позовні вимоги [PERSON] та заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] Також [PERSON] пояснив, що 20.10.2011 року було придбано спірну квартиру. На момент купівлі квартири сторони не мали коштів для придбання квартири, оскільки придбали автомобіль, позивач [PERSON] перебувала в декретній відпустці з квітня 2009р. по 2012рік, а відповідач працював кухарем і мав щомісячний заробіток 1200 грн. Кошти на купівлю квартири були надані його матір'ю в розмірі 14.000 доларів США, що становило еквівалент в гривні 112.000 грн., його братом [PERSON] в розмірі 1700 доларів США та 25000 грн., а також батьком [PERSON], який отримав в кредит кошти в розмірі 135.000 грн. та 220.000грн. За усної домовленості родини, на ім'я відповідача було придбане ? частину квартири [ADDRESS]. відповідач узгоджував з позивачкою при укладенні договору купівлі-продажу квартири, що останні будуть віддавати кошти брату, матері та батьку, а за відсутності коштів переоформити спірну частину на батька. Станом на день звернення позивачки з позовом до суду, кошти на придбання квартири повернуті не були. В судовому засіданні третя особа, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] та його представник пояснили, що на сімейній нараді, тобто він, його дружина та двоє синів вирішили придбати ще одну квартиру, в якій буде проживати сім'я відповідача, через невживчивий та конфліктний характер відповідачки [PERSON] Оскільки кошти батьки відповідачки категорично відмовились надати для придбання квартири, [PERSON] вирішив придбати квартиру виключно за кошти своєї сім'ї: депозитні кошти дружини в розмірі 14000 доларів США, весільні кошти старшого сина в розмірі 1700 доларів США та 25.000 грн., а також отримані кредитні кошти. [PERSON] мав намір оформити право власності на спірну квартиру на себе, за згодою своєї дружини, однак молодший син [PERSON] попросив оформити ? частину квартири на нього через бажання мати у власності майно. [PERSON] погодився на пропозицію сина за умови, що останній до 2014 року поверне кошти на придбання ? частини квартири, а в разі неможливості повернути кошти, переоформить право власності на ? частину спірної квартири. Вислухавши пояснення позивача [PERSON] її представника, відповідача [PERSON] та його представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги [PERSON] та його представника, показання свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 20 вересня 2008 року. У зв'язку з одруженням [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.6). Від шлюбу [PERSON] та [PERSON] мають доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06 грудня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] - розірвано (а.с.8). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири, 20 жовтня 2011 року [PERSON] та [PERSON] придбали двокімнатну квартиру [ADDRESS] - в рівних частках кожний. Ціна нерухомого майна становить суму в розмірі 496.736,00 грн. (а.с.18). Отже, під час перебування в зареєстрованому шлюбі [PERSON] було придбано майно - ? частина квартири [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу квартири за кошти в розмірі 248.368,00 грн. Відповідно до ст. ч.1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Третя особа [PERSON] звернувся з позовом, в якому просить визнати договір купівлі-продажу від 20.20.2011 року на ? частину квартири [ADDRESS] - недійсним в частині покупця [PERSON], вчиненого приватним нотаріусом КМНО та перевести на [PERSON] права та обов'язки покупця по договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на ? частину спірної квартири. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Отже, ст. 203 ЦК України встановлені підстави, за яких правочин може бути визнаний недійсним. Недотримання усної домовленості щодо повернення коштів на придбання ? частини квартири та посилання на, те що саме кошти [PERSON] були витрачені на придбання спірної частини квартири не є підставою для визнання договору купівлі-продажу недійсним. З огляду на викладене, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Згідно частини 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Між сторонами по справі не було укладено шлюбного договору та не було досягнуто жодної домовленості з приводу розподілу майна. А тому, з урахуванням викладеного, в порядку поділу майна подружжя, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м. та визнати за [PERSON] право власності на ? частину двокімнатної квартири [ADDRESS], загальною площею 51,4кв.м, житловою площею 30,4кв.м. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на корить якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. А тому, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені витрати по сплаті судового збору в розмірі 3654,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved