Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить 500/1000 частин квартири №6 «а» в будинку №12 по вулиці Прохорівська в місті Одесі. Крім позивачки у вказаній квартирі зареєстроване проживання її колишнього чоловіка [PERSON], який з 2011 року у вказаній квартирі не проживає, комунальні послуги за квартиру не сплачує. Оскільки на теперішній час реєстрація відповідача існує формально, та тільки створює зайві турботи щодо сплати комунальних послуг у більшому ніж потрібно розмірі, позивачка вимушена звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не зявилась, в своєму позові просила розглянути справу у її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. За таких обставин суд, зі згоди представника позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 13 листопада 2008 року [PERSON], від імені якого діє [PERSON] (дарувальник) та з другої сторони [PERSON] (обдаровувана) уклала цей договір про таке: дарувальник подарував, а обдаровувана прийняла в дар 500/1000 частин квартири №6 «а», що знаходиться в будинку №12, розташованому по вулиці Прохорівська в місті Одеса, що підтверджується договором дарування частини квартири від 13.11.2008 року посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу та зареєстровано в реєстрі за №6379. Даний договір зареєстровано 25.11.2008 року в КП «ОМБТІ та РОН». Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. Рішенням Комінтернівськго районного суду Одеської області від 11.01.2012 року, розірвано шлюб, укладений 16 жовтня 1999 року між [PERSON] та [PERSON]. Як вбачається з довідки (витягу з домової книги про склад сімї та реєстрацію) №538 від 25.09.2017 року виданої на імя [PERSON], яка постійно мешкає без реєстрації за адресою: [ADDRESS], особовий рахунок відкритий на [PERSON] разом з нею зареєстровані: [PERSON] брат, [PERSON] чоловік, [PERSON] дочка та [PERSON] дочка. З акту про не проживання складеного сусідами підпис яких завірений начальником дільниці КП «ЖКС «Хмельницький» вбачається, що [PERSON] в квартирі №6а в будинку №12 по вул. Прохорівській в м. Одесі не проживає більше пяти років. Як вбачається з відповіді Одеської дирекції Поштамп Центр поштового звязку № 1 ПАТ «Укрпошта» № 08-04-2166-2177-ЮК від 27.10.2017 року на імя [PERSON] за адресою: [ADDRESS], за період з лютого 01.10.2016 року по 20.10.2017 року, в находжені значиться наступна кореспонденція: рекомендований лист із Одеси-1 до відділення поштового звязку №5 м. Одеси, надійшов 20.10.2017 р., на даний час знаходиться в наявності у відділенні поштового звязку №5. Як вбачається з відповіді головного лікаря Комунальної установи «Центр первинної медико-санітарної допомоги №10» №617від 02.11.2017 року, [PERSON], [INFO], що зареєстрований за адресою: [ADDRESS] на диспансерному обліку не знаходиться, за медичною допомогою не звертався, амбулаторна картка не виписувалась, викликів на дом за даною адресою не було. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Права відповідачів, які не є власниками спірного домоволодіння, на користування ними були похідними від прав колишніх власників цього домоволодіння, а з припиненням їх права власності припинилося і право користування житлом відповідачів. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. За таких обставин, суд вважає, що позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. З вищенаведеної норми Закону випливає, що рішення суду по справі про задоволення позову після набуття ним законної сили є підставою для скасування реєстрації відповідача за вищевказаною адресою.

Outcome: approved