Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення інфляційних втрат і 3 % річних, в якій просить стягнути з відповідача на її користь інфляційні втрати за період з травня 2016 року до травня 2021 року в розмірі 255 595,49 грн. і три відсотки річних в розмірі 77 762,90 грн. за період з 05.05.2016 до 05.07.2021 та сплачені судові витрати. Позовна заява обґрунтована тим, що рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі № 297/295/16-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 496 596 грн. та судовий збір в розмірі 4 965,96 грн.. Постановою державного виконавця ВДВС Берегівського районного управління юстиції Шеверя В.Й. від 11.05.2016 року відкрито виконавче провадження однак [PERSON] жодних дій на виконання рішення суду до сьогодні не вчинено. У зв`язку із тривалим невиконанням відповідачем грошового зобов`язання просить стягнути з відповідача за період з травня 2016 року до травня 2021 року в розмірі 255 595,49 грн. і три відсотки річних в розмірі 77 762,90 грн. за період з 05.05.2016 до 05.07.2021 та сплачені судові витрати. 09.11.2021 року представником відповідача через канцелярію суду подано відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що він не згідний з позовними вимогами, з підстав викладених у відзиві та просить застосувати строк позовної давності. Позивач [PERSON] та її представник в судове засідання не з`явилися, однак остання подала заяву в якій просить розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач та її представник в судове засідання не з`явилися, однак останній подав заяву в якій просить розглянути справу без їх участі та відмовити у задоволенні позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються відповідно до норм матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов таких висновків. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі № 297/295/16-ц за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про стягнення боргу за розпискою та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання кредитного договору розписки від 19.03.2015 року, стягнення подвійного розміру позовних вимог та стягнення моральної шкоди, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість в розмірі 496 596 грн. та судовий збір в розмірі 4 965,96 грн.. Зазначене рішення суду набрало законної сили 05.05.2016 року. Постановою державного виконавця ВДВС Берегівського районного управління юстиції Шеверя В.Й. від 11.05.2016 року відкрито виконавче провадження однак [PERSON] жодних дій на виконання рішення суду вчинено не було. Постановами державного виконавця від 18.05.2016 року накладено арешт на все майно боржника та оголошено розшук належного боржнику транспортного засобу - автомобіля Део Матіз, ДНЗ [NUMBER] . Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 30.09.2016 року у справі № 297/295/16-ц визнано нежитлову будівлю, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , що належить їм на праві власності у рівних частках; виділено 1/2 частку [PERSON] із спільного майна подружжя, а саме нежитлової будівлі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою звернення на неї стягнення в рамках виконавчого провадження № 51070925. Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 18.10.2017 року у справі № 297/295/16-ц звернуто стягнення на 1/2 частку нежитлової будівлі за адресою [ADDRESS] , що належить боржникові на підставі ухвали Берегівського районного суду Закарпатської області № 297/295/16-ц від 30.09.2016 року, з метою виконання виконавчого листа № 297/295/16-ц, виданого 05.05.2016 року Берегівським районним судом Закарпатської області. В той час, 13.11.2017 року на підставі договору, посвідченого приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацолою І.В., відбувся перехід права власності на нерухоме майно - 1/2 частину нежитлової будівлі загальною площею 612 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , від [PERSON] до його дітей - [PERSON] та [PERSON] , за згодою [PERSON] на розпорядження спільним майном подружжя. Рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.12.2019 року у справі № 297/719/18 визнано недійсним договір від 13.11.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яким відчужено спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] який посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацолою Ігорем Володимировичем. Постановою Закарпатського апеляційного суду від 25.01.2021 року, зазначене рішення Берегівського районного суду від 03.12.2019 року залишено без змін. До позовної заяви додано розрахунок інфляційних втрат помісячно (а. с. 12-15), згідно з даними якого інфляційні втрати, виходячи з суми боргу у розмірі 501561,96 грн., за період з 05.05.2016 до 01.07.2021 становлять 255 595,49 грн.. Таким чином, здійснивши розрахунок інфляційних втрат за відповідний період, суд дійшов висновку про те, що, інфляційні втрати, виходячи з суми боргу у розмірі 501561,96 грн., за період з 05.05.2016 до 01.07.2021 становить 255 595,49 грн.. Так само, до позовної заяви додано розрахунок 3 % річних за період з 05.05.2016 до 05.07.2021 (а. с. 15) з розрахунку 1888 днів прострочення виконання боргового зобов`язання. Позивачка розрахувала суму 3 % річних у розмірі 77 762,90 грн., виходячи з суми боргу 501 561,00 грн.. Жодних доказів, які б підтверджували ту обставину, що станом на час звернення до суду відповідач у повному обсязі виконав зобов`язання та повернув позивачці встановлену рішенням суму заборгованості за договором позики (розпискою), матеріали справи не містять. Згідно зі статтею 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання, є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Отже, положення зазначеної норми права передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Суд враховує, що підставою цього позову є власне не виконання зобов`язання за договором позики (розпискою), що встановлено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Вказане дає підстави для стягнення на користь позивачки інфляційних витрат та трьох процентів річних від простроченої суми, які входять до складу грошового зобов`язання, оскільки боржник відповідно до частини другої статті 625 ЦК України зобов`язаний відшкодувати інфляційні втрати від знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми. Оскільки законом встановлено обов`язок боржника сплатити кредитору суму боргу із урахуванням рівня інфляції та 3% річних від простроченої суми за увесь час прострочення виконання ним свого грошового зобов`язання, у зв`язку з чим таке зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення інфляційних втрат і 3% річних виникає у кредитора за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення, тобто до моменту сплати ним всієї суми боргу та проведення повного розрахунку. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача інфляційні втрати за період з травня 2016 року до травня 2021 року в розмірі 255 595,49 грн. та трьох відсотків річних в розмірі 77 762,90 грн. за період з 05.05.2016 до 05.07.2021. Щодо заявленої представником відповідача, у відзиві на позовну заяву, вимоги про застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта ст. 256 ЦК України). Відповідно до ст. 261 ЦК України початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов. Статтею 253 ЦК України визначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. При цьому перебіг позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними подіями (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК). Зі змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в судовому порядку. Правила переривання перебігу позовної давності суд застосовує незалежно від наявності чи відсутності відповідного клопотання сторін у справі, якщо в останніх є докази, що підтверджують факт такого переривання. До дій, що свідчать про визнання боргу або іншого обов`язку, може з урахуванням конкретних обставин справи належати, зокрема, часткова сплата боржником або з його згоди іншою особою основного боргу. При цьому, якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу. Такий правовий висновок викладений Верховним Судом України у Постанові за № 6-43цс17 від 22.03.2017. Разом з тим, відповідачем не надано доказів того, що здійснені ним чергові платежі було вчинено за надані поточні послуги, а не в рахунок заборгованості, що вказує на визнання відповідачем боргу, та є підставою для переривання перебігу позовної давності. Крім того, відповідно до ч. 2, 3 ст. 264 ЦК України позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується. Судом встановлено, що з моменту винесення рішенням Берегівським районним судом Закарпатської області від 07.04.2016 року у справі № 297/295/16-ц, позивачкою [PERSON] безперервно вживалася заходи щодо отримання присуджених коштів, які полягали в пред`явленні до виконання виконавчого листа, оскарженні фраудаторних правочинів, вчинених боржником та членами його сім`ї, які рішенням Берегівського районного суду Закарпатської області від 03.12.2019 року у справі № 297/719/18 визнано недійсним договір від 13.11.2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , яким відчужено спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] , який посвідчений приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу Мацолою Ігорем Володимировичем. За таких обставин, у даному випадку, вимога про застосування строку позовної давності є безпідставною та задоволенню не підлягає. Відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню судові витрати з оплати судового збору у розмірі в розмірі 3333,60 грн.. За таких обставин, аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позовної заяви позивача.

Outcome: approved