Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кам'янець-Подільського міськрайонного суду Хмельницької області з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування уточнених позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2012 року, яке залишено в силі ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 09.07.2012 року стягнуто з до товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на її користь не виплачену заробітну плату за серпень, жовтень, листопад 1999 року та вересень 2000 року в розмірі 504.59 грн. Рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року, яке залишено в силі Ухвалою апеляційного суду Хмельницької області від 30.09.2013 року стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на її користь 1194.93 грн. суми коштів з урахуванням індексу інфляції. 31 березня 2014 року в примусовому порядку, через установи банку з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» було стягнуто на її користь заборгованість в сумі 1188,96 грн., однак підприємством в порушення вимог ст. 117 КЗпП України, не було здійснено нарахування та виплату їй середнього заробітку за час затримки по день фактичного розрахунку, тобто по 31 березня 2014 року. Крім того вважає, що рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року в повному обсязі не виконане, а саме за відповідачем рахується заборгованість в розмірі 5.97 грн., а тому строк на звернення до суду нею не пропущений. Позивач просить стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на її користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з березня 1999 року по березень 2014 року в сумі 71965.39 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] уточненні позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві та пояснила, що відповідачем було грубо порушено вимоги ч. 2 ст. 117 КЗпП, а зокрема не було здійснено нарахування та виплата їй середньої заробітної плата за весь час затримки розрахунку, в зв'язку з чим виникла заборгованість в сумі 71 965.39 грн., яку просить стягнути на свою користь з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод». Крім того вважає хибною позиції відповідача нею пропущено строки звернення до суду, оскільки в Ухвалі апеляційного суду Хмельницької області від 30.09.2013 року чітко вказано, що ТзДВ «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» не здійснило нарахування та виплату позивачу компенсації втрати частини заробітної плати в сумі 1194.93 грн. - суми коштів з урахуванням індексу інфляції, а тому перебіг позовної давності розпочинається з фактичного виконання рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2013 року. Просить стягнути з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на її користь середню заробітну плату за весь час затримки розрахунку при звільненні за період з березня 1999 року по березень 2014 року в сумі 71965.39 грн. Представник відповідача Антонюк І.В. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнав та подав письмові заперечення в обґрунтування яких зазначив, що позивач пропустила тримісячний строк для звернення до суду з позовом про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки при звільненні, оскільки рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25.04.2012 року фактично виконано 09.01.2013 року вважає, що посилання позивача на виконання рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2013 року є невірним, так як вказаним рішенням стягнуто кошти в сумі 1194.93 грн. з урахуванням індексу інфляції, у зв'язку з затримкою термінів виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 504.59. Просить суд застосувати строки позовної давності та відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи у повному об'ємі, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] до товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» про стягнення середньої заробітної плати за весь час затримки при звільненні підлягають до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] перебувала в трудових відносинах з товариством з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод», працювала на посаді старшого майстра цеху №14 з 22 лютого 1999 року по 12 липня 2001 року та була звільнена з займаної посади. Відповідно до рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 25 квітня 2012 року стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на користь [PERSON] не виплачену заробітну плату за серпень, жовтень, листопад 1999 року та вересень 2000 року в розмірі 504.59 грн. Дане рішення набрало законної сили. Згідно рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15 липня 2013 року стягнуто з товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» на користь [PERSON] 1194.93 грн. - суми коштів з урахуванням індексу інфляції, а саме з серпня 1999 року по 01.01.2013 року для суми 26.40 грн. - 105.97 грн.; з жовтня 1999 року по 01.01.2013 року - для суми 57.74 грн. - 226.31 грн.; з листопада 1999 року по 01.01.2013 року для суми 101.45 грн. -393.30 грн.; з вересня 2000 року по 01.01.2013 року для суми 319 грн. - 973.94 грн. Дане рішення набрало законної сили. Відповідно до довідки №640042 від 08.04.2014 року по картковому рахунку «Приватбанку» [PERSON] 17.03.2014 року зараховано кошти в сумі 1609.90 грн., які стягнуті за рішенням Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2013 року. Середній заробіток позивача згідно довідки № 880/22 від 28.07.2012 року станом на 07.12.1998 року становив 397.60 грн. Період за який підлягає стягненню середній заробіток становить з березня 1999 року по березень 2014 року і відповідно до розрахунку компенсації грошових доходів відповідно до вимог ч. 1 ст. 3 Постанови КМУ від 21.02.2001 року №159, який наданий фізичною особою підприємцем [PERSON] середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] складає за 1999 р. - 3976 грн.; за 2000 р. - 4771.20 грн.; за 2001 р. - 4771.20 грн.; 2002 р. - 4771.20 грн.; 2003 р. - 4771.20 грн.; за 2004 р. - 4771.20 грн.; за 2005 р. - 477.20 грн.; 2006 р. - 4771.20 грн.; за 2007р.- 4771.20 грн.; за 2008 р.- 4771.20 грн.; 2009 р. - 477.20 грн.; 2010 р. - 4771.20 грн., 2011 р. - 4771.20 грн.; за 2012 р. - 4771.20 грн., за 2013 р. - 477.20 грн., за 2014 р. -1192,.0 грн., а всього підлягає виплаті позивачу 71965.60 грн. Суд вважає безпідставним твердження представника відповідача в тій частині, що рішення Кам'янець-Подільського міськрайонного суду від 15.07.2013 року. з урахуванням індексу інфляції, є кошти пов'язані з затримкою виплати заборгованості по заробітній платі в розмірі 504.59 грн., а також те, що кошти в сумі 1194.93 грн. не впливають на розрахунок середнього заробітку за весь час затримки та не мають відношення до предмету спору, а тому оцінює їх критично. Посилання представника відповідача на пропуск позивачем, передбаченого ч.1 ст. 233 КЗпП України, тримісячного строку звернення до суду за захистом порушеного права та своєчасне виконання відповідачем рішення суду про стягнення заборгованості по заробітній платі суд не приймає до уваги виходячи з наступного. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Згідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації проводиться в день звільнення. З Ухвали апеляційного суду Хмельницької області від 30 вересня 2013 року вбачається, що компенсація втрати частини заробітної плати, пов'язаної із її несвоєчасною виплатою, входить до структури заробітної плати (є її частиною) і повинна нараховуватись відповідно до законодавства про оплату праці. Постановою Верховного Суду України від 29.01.2014 року №6-144 цс13 вказана правова позиція, відповідно до якої: Непроведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у строки, передбачені статтею 116 КЗпП України, є підставою для відповідальності, передбаченої статтею 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості із заробітної плати роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої статтею 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Конституційний Суд України в рішенні від 22 лютого 2012 року у справі № 4-рп/2012 дійшов висновку, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку. Таким чином, для встановлення початку перебігу строку звернення працівника до суду з вимогою про стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні визначальними є встановлення дня фактичного розрахунку з працівником. Статтею 141 КЗпП України встановлено, що обов'язок неухильного додержання законодавства про працю лежить на власнику або уповноваженому органу, тому саме відповідач, як роботодавець зобов'язаний довести або спростувати обставини, наведені позивачем. Будь яких доказів, які спростовують пояснення позивача щодо не повного та несвоєчасного проведення з ним розрахунку на день звільнення, відповідач не надав. Суд, з урахування наведеного та дослідження і оцінки наданих сторонами доказів вважає, що є достатні підстави задоволити позовні вимоги [PERSON] до Товариства з додатковою відповідальністю «Кам'янець-Подільський електромеханічний завод» про стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час затримки при звільненні за період з березня 1999 року по березень 2014 року в сумі 71965.39 грн. Спору про розмір стягнення середньомісячної заробітної плати за весь час затримки при звільненні позивача за період з березня 1999 року по березень 2014 року в сумі 71965.39 грн. між сторонами не виникає. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача.

Outcome: approved