Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу та моральної шкоди. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 27 квітня 2012 року передала відповідачу 20000 грн. авансу в рахунок часткової оплати за будинок, що знаходиться в с. Жовтнево, Володимир-Волинського району, який вона мала намір придбати у відповідача за 44 000 грн., з умовою виплати решти суми до 01.05.2014 року. За згодою з відповідачем вона вселилась в зазначений будинок та провела у ньому ремонт. У вересні 2013 року відповідач пред'явила їй вимогу сплатити залишок суми. Через відсутність у неї всіх коштів та постійних погроз зі сторони відповідача, вона виселилась з будинку, однак відповідач відмовилась повертати сплачений нею аванс. Просить в судовому порядку стягнути з відповідача сплачений нею аванс в сумі 20000 грн. та завдану моральну шкоду в сумі 4000 грн. Під час розгляду справи, позивач збільшила позовні вимоги та просить додатково стягнути з відповідача 630 грн., витрачених нею на ремонт будинку. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю, просить їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що між нею та позивачем дійсно була домовленість про купівлю-продаж будинку, однак за ціною 45000 грн., з умовою, що вся сума буде сплачена до квітня 2013 року. Після отримання свідоцтва про право на спадщину, вона, оскільки позивач не сплатила їй всі кошти, в січні 2014 року продала будинок іншій особі. Сплачену позивачем суму вважає передоплатою за будинок, як завдаток. Заслухавши пояснення сторін, свідків, проаналізувавши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Сторонами не заперечується той факт, що в квітні 2012 року між ними була домовленість про купівлю-продаж житлового будинку по [ADDRESS]. Судом встановлено, що дійсно на момент зазначеної домовленості, у відповідача були відсутні правовстановлюючі документи на спірний будинок і він належав [PERSON], який помер [INFO]. З пояснень відповідача вбачається, що даний будинок вона мала намір в подальшому успадкувати та продати його позивачу. З розписки від 27.04.2012 року вбачається, що [PERSON] продає належний їй по спадщині житловий будинок, який знаходиться в [ADDRESS] [PERSON] і отримує від неї аванс в сумі 20000 грн., а остання сплачує зазначену суму за будинок, який купує у неї. Відповідач визнала, що 27.04.2012 року отримала від позивача 20000 грн., як передоплату за будинок. Позивач ствердила, що зазначена сума є авансом. Судом встановлено, що в травні 2012 року позивач вселилась в спірний будинок, а в листопаді 2013 року виселилась з будинку за вимогою відповідача. Щодо строків сплати повної суми за будинок, сторони їх зазначають різними. Так, позивач стверджує, що вся сума за будинок по домовленості між ними, повинна бути виплачена протягом двох років - до травня 2014 року. Зазначене також підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] Відповідач стверджує, що сплата повної суми за будинок повинна була бути здійснена позивачем після виготовлення нею правовстановлюючих документів на будинок. Аналогічні показання дали свідки [PERSON] та [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що при передачі авансу строки сплати решти суми, обумовлені не були. З матеріалів спадкової справи вбачається, що з заявою до нотаріальної контори про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], відповідач звернулася 14.12.2012 року. Свідоцтво про право на спадщину за законом на житловий будинок по [ADDRESS] та земельну ділянку для його обслуговування їй було видано 14.12.2012 року, а державна реєстрація права власності на них проведена 01.02.2013 року. Аналіз зазначених обставин свідчить, що сторонами на момент домовленості, конкретні строки укладення договору купівлі-продажу в майбутньому певною датою визначені не були, і виходячи з встановлених обставин, не могли бути визначені. Як встановлено судом, позивач від укладення договору купівлі-продажу не відмовлялась. Зазначену обставину підтвердили в суді свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] В листопаді 2013 року відповідач пред'явила позивачу письмову вимогу про виселення з будинку та подала оголошення в газетах про його продаж. Як свідчить договір купівлі-продажу, 21.01.2014 року, відповідач продала спірний будинок за 15459 грн., а земельну ділянку за 24892 грн., а всього за 40351 грн. гр. [PERSON] Заперечуючи позовні вимоги, відповідач посилається на порушення виконання позивачем взятих на себе зобов'язань, забезпечених завдатком, який поверненню не підлягає, а залишається у кредитора. Однак, зазначені твердження є безпідставними, виходячи з наступного. Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 653 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов'язання, встановлене попереднім договором припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ст. 546 ЦК України, виконання зобов'язання може забезпечуватись неустойкою, порукою, гарантією, доставкою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума, або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Згідно ж частини 2 зазначеної статті, якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язань, яке повинно було виникати на підставі договорів купівлі-продажу будинку та земельної ділянки. Оскільки договори купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, які б за своєю формою та змістом відповідали вимогам закону, між сторонами у справі укладені не були, а сторони лише домовилися укласти такі договори у майбутньому, передана позивачем [PERSON] відповідачу грошова сума в розмірі 20000 грн. є авансом, який підлягає поверненню. Позовні вимоги в частині стягнення моральної шкоди суд вважає є безпідставними, так як позивачем доказів на її спричинення не надано. Також відшкодування не підлягають понесені позивачем витрати на ремонт будинку, який вона проводила з метою покращення своїх умов проживання. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в частині задоволення позовних вимог. Беручи до уваги зазначене,

Outcome: partial