Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, зареєстрований 22 липня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, про що складеного відповідний актовий запис №116. Неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , просить залишити на проживання та виховання разом з позивачкою. Позовні вимоги мотивовані тим, що спільне життя не склалося, у сторін різні погляди на сімейне життя, обов`язки, між ними зникло почуття кохання та взаєморозуміння. З вересня 2019 року сторони припинили шлюбно-сімейні відносини, проживають окремо, не ведуть спільного господарства. Спору щодо спільного майна не має, на примирення позивач не згодна. Позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам та інтересам дитини. З огляду на наведене просить шлюб розірвати. Після розірвання шлюбу просить залишити їй прізвище чоловіка « [PERSON] ». Ухвалою Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22 грудня 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач у судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву у якій зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, справу просить розглянути без її участі. Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Подав до суду заяву в якій зазначив, що визнає позовні вимоги у повному обсязі, не заперечує проти залишення проживання дитини з позивачкою. Просить розглянути справу без його участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 22 липня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 116, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , дата видачі 22 липня 2010 року. У шлюбі народилася донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , дата видачі 25 листопада 2010 року. Малолітня [PERSON] проживає з позивачкою, що підтверджується довідкою відділу реєстрації виконавчого комітету Вараської міської ради № 5247-04 від 04 грудня 2020 року та не оспорюється сторонами. Шлюбні відносини сторін фактично припинені, сторони проживають окремо, на примирення не згодні, спору про поділ майна, що є їх спільною власністю, немає, подальше спільне проживання та збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Згідно з вимогами, передбаченими ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частинами 1, 4 ст.55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї. Відповідно до частин 3, 4 ст.56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст.110 СК України). Згідно з ст.112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до статті 113\~СК України особа має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З наведених\~підстав,\~суд вирішив\~розірвати шлюб,\~укладений між[PERSON] та [PERSON] , оскільки наявні в матеріалах справи докази свідчать, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, так як суперечить інтересам позивача. Згідно вимог ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. У ст. 161 СК України зазначено, якщо батько та мати, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. За загальним правилом, за відсутності спору щодо того з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини. Це підтверджується правовою позицією Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 15.01.2020 року у справі №200/952/18, номер судового провадження 61-14859ск19. Матеріали справи не містять доказів про наявність такого спору між сторонами. Відповідач позов визнав, не заперечує проти залишення дитини на проживання з позивачкою, а тому суд приходить до висновку, що після розірвання шлюбу, малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , слід залишити проживати разом з матір`ю [PERSON] . Оскільки в даній справі має місце визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, згідно приписів ч.1 ст.142\~ЦПК України, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить суму 420 грн. 40 коп. За правилами ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору, за винятком повернутої з державного бюджету суми судового збору, у розмірі 420 грн. 40 коп.

Outcome: approved