Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за проведення ремонтно-будівельних робіт у житловому будинку в розмірі 76076,82 грн. Позовні вимоги мотивовано тим, що між сторонами 16.08.2006 року було укладено договір довічного утримання, за яким у власність позивача перейшов належний відповідачу житловий будинок. В судовому порядку договір довічного утримання було розірвано. За час дії договору позивач, за згодою відповідача, за власні кошти провела капітальний ремонт будинку. Після розірвання договору вона звернулась до відповідача з вимогами компенсувати затрати на проведений ремонт, однак її звернення було проігноровано, що змусило звернутись до суду за захистом. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених в позові. Представник відповідача позовні вимоги не визнала, просила суд відмовити в задоволенні позову, надала суду свої письмові заперечення проти позову. На її думку, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими. Зокрема, вона зазначила, що капітального ремонту будинку не було, а було проведено його поточний ремонт для утримання в належному стані, що зобов'язані робити власники та їх члени сім'ї. Відповідно до ст. 756 ЦК України у зв'язку з неналежним виконанням договору довічного утримання позивач не має права на компенсацію затрачених коштів на утримання відповідача та її майна. Крім того, виїжджаючи з будинку, позивач пошкодила частину майна та неправомірно вивезла належне відповідачу майно, що завдало значної матеріальної шкоди відповідачу. Заслухавши учасників процесу, з'ясувавши обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що 16.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. За цим договором передано у власність позивача житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], позивач в свою чергу взяла на себе зобов'язання довічно утримувати відповідача, забезпечувати її харчуванням, доглядом, зберігаючи її довічне користування будинком. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 25.09.2012 року (справа №2120/4764/12 за позовом [PERSON] до [PERSON].), залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 15.11.2012 року, розірвано договір довічного утримання від 16.08.2006 року та зобов'язано Херсонське ДБТІ зняти з реєстрації право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після розірвання договору довічного утримання позивач 15.07.2013 року виїхала із спірного будинку та вивезла частину речей. Показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 131-134), письмовими доказами (переліком проведених ремонтно-будівельних робіт (а.с. 130), копіями квитанцій, актами виконаних робіт та іншими копіями документів, що підтверджують оплату робіт та матеріалів (а.с. 12-32)), а також висновком судової будівельно-технічної експертизи № 09/2014 від 29.04.2014 року (а.с. 197-224) було підтверджено те, що в будинку за адресою: [ADDRESS], на замовлення позивача, під час дії договору довічного утримання, проводились будівельно-ремонтні роботи. Зазначені обставини не заперечуються представником відповідача (а.с.88). При проведенні цих робіт було здійснено перепланування окремих кімнат, відновлення, переміщення їх перестінків, зміна їх функціонального призначення, також було обладнано ванну кімнату та туалет, яких до цього в будинку не було. Отже, в будинку проводився капітальний ремонт, який значно поліпшив його експлуатаційні характеристики. Допитаний в судовому засіданні експерт [PERSON] повністю підтвердив ці обставини. Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача щодо проведення поточного ремонту по утримання будинку в належному стані, що є обов'язком кожного власника, оскільки вони спростовуються матеріалами справи. Крім того, представником не надано суду доказів, які б підтверджували її доводи відносно того, що ремонт проводився за спільні кошти сторін у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи без достатньої правової підстави, зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Згідно вимог ч. 2 ст. 1213 ЦК України у разі неможливості повернути в натурі безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. В пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок» судам роз'яснено, що право спільної власності на жилий будинок виникає, коли будівництво велось подружжям в період шлюбу - жилий будинок у зв'язку з цим є їх спільною сумісною власністю, або велось за рахунок спільної праці членів сім'ї - жилий будинок стає їх спільною сумісною власністю, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Інші особи, які приймали участь у будівництві жилого будинку (його купівлі) не на підставі угоди про створення спільної власності, яка відповідає законодавству, вправі вимагати не визнання права власності на будинок, а відшкодування своїх затрат на будівництво (купівлю будинку). Таке ж право за цих умов належить членам сім'ї власника жилого будинку, якщо вони приймали участь лише у будівництві підсобних будівель (літньої кухні, сараю, тощо) і підсобних приміщень або коли їх затрати на ремонт жилого будинку перевищували покладений на них ст.156 ЖК обов'язок. Таким чином, під час дії договору довічного утримання, будучи власником будинку, позивач за згодою відповідача (докази іншого в матеріалах справи відсутні), за власні кошти здійснила капітальний ремонт будинку. Після розірвання договору довічного утримання відповідач стала власником будинку з поліпшеними експлуатаційним характеристиками, які не можливо повернути в натурі. Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути вартість проведених будівельно-ремонтних робіт. В своїх письмових запереченнях представник відповідача, посилаючись на положення ст. 756 ЦК України, вказала на те, що у зв'язку з неналежним виконанням договору довічного утримання позивач не має права на компенсацію затрачених коштів на утримання відповідача та її майна. Однак суд вважає, що положення ст. 756 ЦК України не можуть бути застосовані до даних правовідносин. Оскільки в договорі довічного утримання відсутні обов'язки позивача щодо проведення капітального ремонту будинку, ремонтно-будівельні роботи позивач проводила, в першу чергу, для власних потреб, як власника будинку. Крім того в матеріалах справи відсутні докази заперечень відповідача проти проведення капітального ремонту. Визначаючи розмірі компенсації, суд виходив з того, що відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 09/2014 від 29.04.2014 року визначена кошторисом вартість відновлювального ремонту (з урахуванням вартості будівельних робіт та матеріалів) домобудівні №41 по вул. Гагаріна у м. Херсоні становить 63823 грн. з урахуванням ПДВ (10637 грн.) та всіх витрат будівельної організації. При цьому експертом зазначено, що до переліку робіт не увійшли роботи з електропостачання, з прокладання труб водопроводу та водовідведення та інші роботи, які мають прихований характер, в зв'язку з неможливістю їх обрахунку та за відсутності відповідних первинних документів (кошторисів, проектів, актів прийнятих та виконаних робіт). Роботи, які мають очевидний характер і підтверджувались документально, ним були пораховані в повному обсязі. Крім того, в судовому засіданні знайшли своє підтвердження доводи представника відповідача, а також показання свідків [PERSON] та [PERSON] (а.с. 150-151) відносно того, при виїзді позивача з будинку частина майна була пошкодженою (пошкодження електропроводки, шпалер). Суму збитків експертом пораховано в двох варіантах: по першому - експерт при визначенні вартості відновлювального ремонту врахував відсутність кахельної плитки у ванній кімнаті на окремих ділянка стін та визначив її в розмірі 13847 грн. з урахуванням ПДВ (2308 грн.); по другому - до вартості відновлювального ремонту експертом не враховано роботи по відновленню плитки, за таких обставин вартість було визначено в розмірі 7109 грн. з урахуванням ПДВ (1185 грн.). Суд вважає, що оскільки умисно кахельну плитку не було пошкоджено (на місці відсутності плитки був закріплений якийсь предмет (а.с. 106)), то при визначені вартості відновлювального ремонту слід виходити з суми 7109 грн. з урахуванням ПДВ (1185 грн.). Також при визначені вартості відшкодування суд враховує вартість залізобетонного забору - 2000 грн., які не були враховані експертом, однак підтверджені документально. Таким чином, відшкодування за поліпшення будинку суд визначає в розмірі 58714 грн. (63823-7109+2000). В іншій частині позовні є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 та п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», враховуючи те, що відповідач звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню документально підтверджені судові витрати, які складаються з витрат з витрат на оплату правової допомоги в розмірі 3000 грн. та витрат, пов'язаних з проведенням судової будівельно-технічної експертизи в розмірі 3813 грн.

Outcome: partial