Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та на утримання матері до досягнення дитиною трирічного віку. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона із відповідачем по справі 17.06.2017 року зареєструвала шлюб, від якого у сторін [INFO] народився син [PERSON] , який проживає разом із позивачем по справі та перебуває на її утриманні. Позивач наполягає, що шлюбні відносини між сторонами не склалися, відповідач проживає окремо та добровільно не надає допомоги на утримання свого сина, який проживає із позивачем та перебуває на її повному утриманні. Добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач звернулася до суду із позовом яким просила стягнути із відповідача аліменти у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того позивач наполягає, що вона знаходиться у вимушеній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, постійного доходу не має, а тому перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки за вказаних вище обставин працювати немає змоги. Відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання, а тому вона змушена була звернутись до суду із вказаною позовною заявою про стягнення із відповідача також аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/6 частини середньомісячного заробітку відповідача. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та наполягали на їх задоволенні, надавши суду пояснення аналогічні поясненням, які викладені у позовній заяв та відповіді на відзив. При цьому представник позивача, адвокат Побиванець Ю.В. наполягав, що подарунки та фінансова допомога, яку відповідач надавав позивачу залежить виключно від волі самого відповідача, останні не є постійними та не можуть забезпечити належне утримання як спільної дитини сторін по справі так і самого позивача, оскільки остання не має змоги працювати зважаючи на вік дитини. Відповідач та його представник, адвокат Луценко Л.М. проти задоволення позовних вимог заперечували та надали пояснення аналогічні поясненням, які викладені у відзиві на позовну заяву, відповідно до якого відповідач наполягає, що він віддав свою банківську карточку в користування позивача, надає матеріальну їй допомогу, а дитині направляє засобами поштового зв`язку подарунки, що на думку відповідача спростовує доводи позивача про усунення батька від участі у вихованні та утриманні своєї дитини, а також ненаданні допомоги позивачу на утримання останньої. За таких обставин відповідач просив суд стягувати із нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000.0 грн. на утримання малолітньої дитини, а у задоволенні вимоги позивача про надання допомоги на її утримання в розмірі 1/6 частини доходів відповідача відмовити. Окрім того відповідач та його представник звертали увагу суду на недостатність коштів відповідача на утримання у заявленому розмірі позивача та їх малолітньої дитини та необхідністю сплати відповідачем коштів за оренду квартири в якій він проживає, оскільки останній свого особистого житла не має. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін по справі приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволенню із наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 05.07.2018 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON] , а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного його утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже працевлаштований та отримує достатньо заробітну плату, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, який заявлений позивачем. Заперечуючи проти доводів позивача відповідач просив стягувати із нього аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. Разом із тим факт свого працевлаштування та отримання постійного стабільного заробітку відповідачем не спростовувалося, а достатній розмір доходів відповідача для сплати аліментів у заявленому позивачем розмірі стверджується довідкою про доходи, від 16.01.2019 року за №5. Окрім того ч 1 ст. 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже визначення порядку отримання аліментів нормами чинного законодавства покладено саме на одержувача таких аліментів. Будь-яких доказів підстав визначення аліментів саме в твердій грошовій сумі, з урахуванням доводів позивача, судом не встановлено та самим відповідачем не наведено. Відповідно до змісту ст.,ст.\~12, 13, 81 ЦПК України, \~суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Заперечуючи доводи позивача, відповідач надав суду договір оренди квартири від 06.09.2019 року, на підставі якого наполягав, що він змушений сплачувати орендну плату за проживання у вказаній квартирі у сумі 5000.0 грн., оскільки іншого місця житла не має, що суттєво впливає на його матеріальний стан та можливість належного виконання аліментних зобов`язань. Разом із тим суд вважає вказані доводи відповідача належним чином не доведеними, а вказаний договір не достатнім доказом доводів відповідача. Так матеріали справи не містять будь-яких доказів сплати відповідачем суми орендної плати у заявленому у договорі розмірі. Окрім того матеріали справи не містять будь-якого підтвердження того, що особа, яка зазначена у вказаному договорі як орендодавець є власником вказаної квартири. Сам же договір оренди квартири був укладений 06.09.2019 року, в той час як позивачем був заявлений позов ще 27.12.2018 року та із змісту якого вбачається, що відповідач проживає окремо від позивача. Суд не може враховувати також доводи відповідача щодо надання ним в добровільному порядку допомоги позивачу на утримання своєї малолітньої дитини, оскільки така допомога залежить виключно від волі відповідача та може бути меншою, а ніж мінімально гарантований розмір аліментів на одну дитину. За таких обставин суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на\~ дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, зокрема нормам ст.. 161 та ч. 2 ст. 182 СК України, а також справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані сторонами. Окрім того суд враховує, що згідно норм визначених в ст. 75 СК України дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного.\~ Право\~на утримання\~(аліменти)\~має той\~із подружжя,\~який є\~непрацездатним,\~потребує матеріальної\~допомоги,\~за умови,\~що другий\~із подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина має\~право на\~утримання від\~чоловіка під\~час вагітності.\~ Дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має право\~на утримання\~від чоловіка\~-\~батька дитини\~до досягнення\~дитиною трьох\~років. Право\~на утримання\~вагітна дружина,\~а також\~дружина,\~з якою\~проживає дитина,\~має незалежно\~від того,\~чи вона\~працює,\~та незалежно\~від її\~матеріального становища,\~за умови,\~що чоловік\~може надавати\~матеріальну допомогу.\~ Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання дитини, оскільки позивач на даний час не працює. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач є фізично здоровою людиною та не навів суду достатніх доказів, які б давали підстави вважати, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини до досягнення дитини трирічного віку. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку підлягають до повного задоволення. Згідно п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи, що відповідач є учасником бойових дій, що стверджується відповідним посвідченням серії [NUMBER] , суд, на підставі норм ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір» вважає за необхідне звільнити відповідача від сплати судового збору, а витрати по оплаті останнього залишити за рахунок держави. На підставі зазначеного та

Outcome: approved