Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1», у якій просить стягнути з відповідача на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що з боку лікарів КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1» вона зазнала образ, неналежного ставлення, моральних знущань. КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1» звернулась до суду із зустрічною позовною заявою до [PERSON], у якій просить стягнути з відповідачки на свою користь моральну шкоду у розмірі 5000 гривень, посилаючись на те, що позивачка розповсюджує недостовірну інформацію, яка шкодить діловій репутації КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1». [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги за первісним позовом підтримала, просила первісний позов задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечувала, просила відмовити у задоволенні зустрічного позову. Представники КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1» у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, зустрічний позов просили задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні як первісного, так і зустрічного позовів. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. Судом встановлено, що позивачка 17 березня 2014 року звернулась до КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1» з приводу протезування зубів нижньої щелепи та була направлена до лікаря [PERSON], яким спільно з зубним техніком [PERSON] було виготовлено відповідний зубний протез. 22 березня 2014 року позивачка з'явилась до лікаря [PERSON] на фіксацію виготовленого протезу, проте його якість її не задовольнила. 25 березня 2014 року позивачка була направлена до лікаря [PERSON], який спільно з зубним техніком [PERSON] переробив виготовлений для позивачки протез та встановив позивачці. 15 квітня 2014 року протез був знятий лікарем [PERSON] за вимогою позивачки. Дані обставини підтверджуються історією хвороби № 164 позивачки. Цього ж дня позивачці були повернуті грошові кошти у розмірі 7172,80 гривень, сплачені нею за виготовлення протезу, що підтверджується актом про повернення грошових коштів, видатковим касовим ордером, видатковим чеком № 2686 та не заперечується самою позивачкою. Згідно акту № 194 від 16 квітня 2014 року розслідування якості зубного протезування пацієнтки [PERSON], протезування пацієнтки проведено якісно, у відповідності до протоколу надання ортопедичної стоматологічної допомоги. Відповідно до ч. 1, п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, відшкодування моральної (немайнової) шкоди. У відповідності до ч. 1, п. 4 ч. 2, ч. 4 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. У відповідності до ч. 1 ст. 1172 ЦК України, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов'язків. Відповідно до ч.ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про те , що мали місце образи, неналежне ставлення, моральні знущання з боку лікарів КУ «Міська стоматологічна поліклініка № 1» в адресу позивачки . Позов обґрунтований самими лише твердженнями позивачки, не підкріпленими будь-якими доказами. За таких обставин, суд вважає, що вимоги [PERSON] є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. Стосовно зустрічного позову суд зауважує наступне. Відповідно до п. 4 постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під діловою репутацією юридичної особи, у тому числі підприємницьких товариств, фізичних осіб - підприємців, адвокатів, нотаріусів та інших осіб, розуміється оцінка їх підприємницької, громадської, професійної чи іншої діяльності, яку здійснює така особа як учасник суспільних відносин. Згідно ст.ст. 40, 55 Конституції України, усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно п. 16 постанови пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. У випадку звернення особи із заявою до правоохоронних органів судам слід враховувати висновки, викладені у Рішенні Конституційного Суду України від 10 квітня 2003 року N 8-рп/2003 (справа про поширення відомостей). Разом з тим наявність у такому зверненні завідомо неправдивих відомостей, а також у разі встановлення, що для звернення особи до вказаних органів не було жодних підстав і було викликано не наміром виконати свій громадський обов'язок або захистити свої права, свободи чи законні інтереси, тягне відповідальність, передбачену законодавством України. Суд вважає, що відомості, поширені позивачкою у своїй заяві до прокуратури, у позовній заяві, яка розглядається в межах даної справи, хоча й не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи, але й не мають характеру завідомо недостовірних відомостей. Інших випадків поширення позивачкою будь-яких відомостей про відповідача судом не встановлено. За таких обставин, вимоги за зустрічним позовом також є необґрунтованими та задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed