Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про відшкодування збитків. Вказує, що 12.06.2014 року разом із родиною та друзями відпочивали в кафе-барі «[INFO]», яке належить відповідачу та на території якого знаходяться декілька альтанок, ігрові майданчики та вбиральня. Зазначає, що зайшовши до вбиральні, підлога під нею провалилась і вона впала донизу, внаслідок падіння були порвані її брюки, повністю зламаний босоніжок, завдано тілесних ушкоджень. Водночас, адміністрація закладу будь-яких заходів реагування не здійснювала. У книзі скарг та пропозицій кафе-бару «[INFO]» вона зазначила про подію. Ні у день події, ні на день звернення до суду, адміністрація закладу не зверталась до неї з приводу врегулювання інциденту в позасудовому порядку. Враховуючи, що відповідач як власник закладу несе відповідальність за належний санітарний стан виробничих, торговельних і складських приміщень, а також прилеглої до кафе-бару території, упорядкування, озеленення, в т.ч. за належне впорядкування, розташування вбиральні, остання несе відповідальність за завдані матеріальну шкоду, що полягає у пошкодженні взуття. Просить стягнути із відповідача на її користь грошову суму в розмірі 4695 грн. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, подала на адресу суду заяву, якою просила справу розглядати у її відсутності по наявних у ній матеріалах, позов підтримала в повному обсязі, щодо ухвалення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомила, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала, хоча повідомлялася належним чином про дату, час та місце розгляду справи (а.с.26,32). Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України суд ухвалює рішення в порядку заочного розгляду справи. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] 12.06.2014 року, разом із родиною та друзями відпочивали в кафе-барі «[INFO]», що знаходиться за адресою: [ADDRESS], та на території якого розташована вбиральня. Зайшовши до вказаної вбиральні, позивачка впала донизу, оскільки підлога під нею провалилась. В результаті падіння [PERSON] було порвано брюки, зламано босоніжок, завдано тілесних ушкоджень, що підтверджується копією довідки з травмпункту Луцької міської клінічної лікарні № 5313 від 12.06.2014 року, фото з місця події (а.с.9-13). Водночас, із ст. 1166 ЦК України вбачається, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Із матеріалів справи встановлено, що власником кафе-бару «[INFO]» є відповідач [PERSON] (а.с.14). Водночас, ст. 322 ЦК України передбачено, що власник зобов'язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом, а ч.ч. 4, 5 ст. 319 ЦК України встановлено, що власність зобов'язує та власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст. 320 ЦК України власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Як вбачається із п. 1.7. Правил роботи закладів (підприємств) ресторанного господарства, затверджених наказом Міністерством економіки та з питань європейської інтеграції № 219 від 24.07.2002 року, суб'єктами господарської діяльності повинен забезпечуватися належний санітарний стан виробничих, торговельних і складських приміщень відповідно до вимог Санітарних правил для підприємств ресторанного господарства, затверджених Міністерством охорони здоров'я СРСР та Міністерством торгівлі СРСР від 19.03.91 року, а також прилеглої до підприємства території, упорядкування та озеленіння. Відповідно до п. 6.2.3.6 вимог Державних будівельних норм: Підприємства харчування (заклади ресторанного господарства) (ДБН В.2.2-25:2009), затверджених наказом Міністерства регіонального розвитку та будівництва України від 30.12.2009 року № 703, матеріали і конструктивне вирішення стель, стін і перегородок у групі приміщень для відвідувачів повинні забезпечити акустичний комфорт, оптимальний мікроклімат, бути екологічно нешкідливими. Форма і фактура вертикальних поверхонь в місцях скупчення відвідувачів і на шляхах пересування на висоту до 2 м повинні бути травмобезпечними. Вимогами п. 9.3.6., 9.3.16 ДБН Б.2.2-5:2011 «Громадські вбиральні» передбачено, що туалетну кабіну треба встановлювати на тверді види покриття. Обладнання громадської вбиральні має бути виготовлено з матеріалів, що сертифіковані в Україні та відповідають санітарно-епідеміологічним вимогам. Матеріали повинні бути гладкі, неслизькі, мати високу міцність та легко митися. Таким чином, відповідач, як власник закладу харчування зобов'язана була привести допоміжне приміщення - громадську вбиральню до санітарних та будівельних норм передбачених законодавством. Водночас, як вбачається із фотоматеріалів наявних матеріалах справах, остання вказаних вимог не виконала (а.с.10). Окрім того, відповідач [PERSON] у відповідності до ст. 14 Закону України «Про захист прав споживачів» зобов'язана надавати послуги, які б були безпечними для життя, здоров'я, навколишнього природного середовища, а також не завдавали шкоди майну споживача. Із пояснень позивача [PERSON] вбачається, що вона зверталася до відповідача із питанням відшкодування шкоди завданої внаслідок події 12.06.2014 року, про що свідчить запис у книзі відгуків та пропозицій (а.с.14-16). Водночас, відповідач у порушення вимог передбачених Інструкцією про Книгу відгуків і пропозицій на підприємствах роздрібної торгівлі та у закладах ресторанного господарства, затвердженої наказом Міністерства зовнішніх економічних зв'язків і торгівлі України № 349 від 24.06.1996 року, вказаний запис проігнорувала, будь-яких дій щодо заходів щодо усунення недоліків і порушень у роботі закладу не вжила. Як роз'яснено в п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди»(із послідуючими змінами), розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Таким чином, для відшкодування шкоди позивачу необхідно довести у сукупності неправомірність поведінки відповідача, наявність шкоди, причинний зв'язок між неправомірною поведінкою відповідача та шкодою, наявність вини відповідача у завданні шкоди. Водночас, із роз'яснень п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27 березня 1992 року «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (із послідуючими змінами), шкода, заподіяна життю, здоров'ю або майну громадянина внаслідок наявності конструктивних, рецептурних та інших недоліків товару або результатів виконання робіт, підлягає відшкодуванню особою, якою вона заподіяна (продавцем, виготівником чи виконавцем), незалежно від того, чи знаходився потерпілий з цією особою у договірних відносинах. Вони звільняються від відповідальності, якщо доведуть, що шкода виникла внаслідок порушення потерпілим правил користування товаром або його зберігання Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що бездіяльністю відповідача [PERSON] та з її вини завдано шкоди майну позивача [PERSON] Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Водночас п. 1 ч. 1 вказаної статті передбачено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Згідно ч. 2 ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Як вбачається із копії товарного чеку вартість взуття, яке було пошкоджено в результаті падіння у вбиральню, становить 4695 грн. (а.с.21). Водночас, як вбачається із копії гарантійного талану до даного взуття та фотоматеріалів, останнє не підлягає обміну (а.с. 12,22). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, заперечень чи пояснень по суті заявлених вимог не подала, в порядку ст. 1166 ЦК України не спростувала відсутність її вини, а тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити та стягнути із відповідача на користь позивача 4695 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, із відповідача на доход держави слід стягнути 243,60 грн. судового збору.

Outcome: approved