Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, а саме визнання за нею право особистої приватної власності на квартиру № 34, що по вул. Лермонтова, 18 у м.Марганці Дніпропетровської області. В обгрунтування позову покликається на те, що 25 серпня 2007 року уклала шлюб з відповідачем, до укладення якого її батько [PERSON] 02 грудня 2006 року на її день народження подарував грошові кошти у розмірі 35.000 грн. для придбання квартири. На цей час вона проживала з батьками, шлюб ще не був зареєстрований, тому критичної необхідності на придбання житла у неї не було. Однак 22 жовтня 2013 року купила спірну квартиру, відповідач не заперечував тих обставин, що така є її особистою приватною власністю. В подальшому, сімейні стосунки погіршувались, а у вересні 2015 року чоловік покинув її, переїхавши проживати за своїм місцем реєстрації, а в останній розмові зазначив, що має намір ставити питання про поділ майна подружжя, зокрема і спірної квартири, у звязку з чим змушена звернутись до суду з позовом. В судовому засіданні [PERSON] позовну заяву підтримала, дала аналогічні пояснення, що й її мотиви. Просить позов задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов визнав, не заперечив, що квартира придбана за грошові кошти позивачки, які їй батько подарував до реєстрації шлюбу, не заперечив про задоволення позову. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до переконання про наступне. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 22 жовтня 2013 року [PERSON] придбала квартиру № 34, що по вул. Лермонтова, 18 у м.Марганці Дніпропетровської області (а.с.4), про що свідчить й витяг з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 11287987, виданий 22 жовтня 2013 року (а.с.5). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-КИ №079827, виданого 25 серпня 2007 року сторони на момент укладення вищезгаданого договору купівлі-продажу перебували у зареєстрованому 25 серпня 2007 року шлюбі (а.с.6). Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2015 року шлюб між сторонами розірвано. Норми СК України у ст. ст. 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до п.3 ч.1 ст. 57 СК особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у ст. 60 СК. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування ст. 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя (правовий висновок ВС України справа № 6-612цс15). Відповідно до ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. п. 23, 24 постанови від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Обов'язок з доведенням тієї обставини, що майно, придбане у шлюбі є особистою власністю одного з подружжя, покладений на останнього. Відповідач в судовому засіданні позов визнав, не заперечив, що спірна квартира придбана за грошові кошти позивачки, якій подарував такі на її день народження до реєстрації їхнього шлюбу. Відповідно до частини 1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про під ставність позову, тому такий підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому, з відповідача слід стягнути на користь позивачки сплачені нею при зверненні до суду 487 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved