Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», у якій просить визнати недійсним п. 10.3 генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року, укладеної між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON], визнати недійсним пункт 6.5 кредитного договору № 014/15-44/07-223 від 28 квітня 2007 року (додатку № 1 до 3 генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року), укладеного між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль», правонаступником якого є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що дані умови, які є частинами правочинів, за якими вона є поручителем, не є несправедливими у розумінні ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», з огляду на що вони мають бути визнані недійсними. Представник позивача та третьої особи у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце судового засідання сповіщений належним чином, звернувся до суду із заявою, у якій просив розглянути справу за його відсутності, проти задоволення позову заперечував. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно постановити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. 28 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено генеральну кредитну угоду № 010/15-44/07-222, відповідно до умов якої ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» відкриває [PERSON] відновлювальну кредитну лінію у розмірі 357000 доларів США строком до 21 квітня 2014 року, в порядку і на умовах, визначених у кредитних договорах, укладених в рамках цієї угоди і які є її невід'ємними частинами, зі сплатою 13,5 % річних. 28 квітня 2007 року між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 014/15-44/07-223 відповідно до умов якого ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» надав [PERSON] кредит по програмі кредитування Європейського Банку Реконструкції і Розвитку у розмірі 357000 доларів США строком до 21 квітня 2014 року зі сплатою 13,5 % річних та комісії 0,99 % за надання кредиту з погашенням відповідно до графіка погашення на споживчі цілі. 9 лютого 2011 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та [PERSON] було укладено договір поруки № 12/3-2/54, відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язалась перед ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відповідати за всіма зобов'язаннями [PERSON] , які виникають з умов кредитного договору № 014/15-44/07-223 від 9 лютого 2011 року. Згідно п. 5.5 генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року, позичальник зобов'язується у разі відмови від зміни умов даної угоди, або кредитних договорів, укладених в її рамках, в порядку, передбаченому п. 11.2 угоди, - повернути отримані в рамках даної угоди кредитні кошти не пізніше 10 банківських днів з дня отримання повідомлення про такі зміни та сплатити кредитору відсотки відповідно до ставки, яка була раніше обумовлена кредитними договорами, за час фактичного користування кредитними коштами. Згідно п. 11.2 генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року, зміни в угоді оформлюються додатковою угодою сторін, які стають її невід'ємною частиною. У відповідності до п. 10.3 генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року, у разі невиконання позичальником умов, передбачених п. 5.5 угоди, позичальник сплачує штрафні санкції у розмірі 0,5 відсотка від суми наданих в рамках даної угоди кредитних коштів, за кожний день порушення. У відповідності до п. 6.5 кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року, за порушення термінів повернення кредиту і відсотків за кредит сплачувати кредитору додатково до встановленої процентної ставки по кредиту, штраф у розмірі 0,5 % віл суми простроченого платежу за кожен день простроченої заборгованості. Відповідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України, за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Згідно ч. 2 ст. 555 ЦК України, поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Поручитель має право висунути ці заперечення також у разі, якщо боржник відмовився від них або визнав свій борг. У відповідності до ч.ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч. 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Згідно ч. 2 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживача. У відповідності до п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів», несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п'ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов'язань за договором. Одночасно з цим, у відповідності до п.п. 22, 23 ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів», споживчий кредит - кошти, що надаються кредитодавцем (банком або іншою фінансовою установою) споживачеві на придбання продукції; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов'язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов'язків найманого працівника. Таким чином, суд доходить до висновку, що позивачка [PERSON], яка є поручителем за кредитним зобов'язанням [PERSON], не є споживачем у правовідносинах, що склались між сторонами по справі. При цьому суд звертає увагу на те, що ч. 2 ст. 555 ЦК України, на яку посилається позивачка в обґрунтування свого права на оспорення окремих положень генеральної кредитної угоди № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року та кредитного договору № 014/15-44/07-223 від 28 квітня 2007 року, встановлює, що поручитель має право висунути проти вимоги кредитора заперечення, які міг би висунути сам боржник, лише за умови, що ці заперечення не пов'язані з особою боржника. Таким чином, оскільки в даному випадку споживачем за кредитним зобов'язанням є саме [PERSON], та заявлені позивачкою вимоги пов'язані саме із правовим статусом споживача, в позивачки відсутні підстави висувати відповідні вимоги із посиланням на порушення під час укладення договору норм Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, суд зауважує, що ст. 555 ЦК України встановлює права та обов'язки поручителя у разі пред'явлення до нього вимоги кредитором. Проте, жодних доказів, які б підтверджували той факт, що ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» пред'являлись будь-які вимоги до позивачки як до поручителя за генеральною кредитною угодою № 010/15-44/07-222 від 28 квітня 2007 року та кредитним договором № 014/15-44/07-223 від 28 квітня 2007 року, у тому числі на підставі оскаржуваних нею положень цих договорів, позивачкою не надано. За таких обставин суд доходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для їх задоволення.

Outcome: dismissed