Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вище вказаним позовом, відповідно до якого просила: - визнати недійсним шлюб, укладений 01.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON], про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348; - визнати заповіт від 21.06.2013 року, складений [PERSON] на ім'я [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. за № 491- недійсним. На обґрунтування позову зазначено, що [INFO] померла мати позивача, [PERSON]. Після її смерті залишилася квартира [ADDRESS]. У встановлений шестимісячний строк позивач звернулася до Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 для подачі заяви про вступ у спадщину, адже вважала, що є єдиною спадкоємицею після смерті матері. При цьому, у нотаріуса [PERSON] дізналася, що її мати одружилася з відповідачем по справі та склала заповіт на його ім'я, в якому заповіла все своє майно [PERSON]. Так, 01 липня 2011 року між [PERSON] та відповідачем по справі, [PERSON], було укладено шлюб, про що Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції у Кіровоградській області здійснено актовий запис № 348, а 21.06.2013 року [PERSON] було підписано заповіт на ім'я [PERSON] Так, позивач вважає, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] та заповіт від 21.06.2013 року, посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу мають бути визнані недійсними, в зв'язку з тим, що її покійна мати мала вади зору, була майже сліпою та при реєстрації шлюбу в органі ДРАЦС були порушення передбачених законом умов укладання шлюбу. Щодо визнання заповіту недійсним зазначила, що 21.06.2013 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. було посвідчено заповіт від імені [PERSON], яким все своє майно померла заповіла [PERSON]. За матір'ю постійно доглядала вона, піклувалася про неї, намагалася її вилікувати, похоронила матір. Крім того, на момент смерті мати проживала разом з позивачем. Також, в момент посвідчення заповіту її мати страждала на поганий зір та не мала можливості бачити текст заповіту, тому даний заповіт є недійсним, оскільки свідки посвідчення заповіту відсутні. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити посилаючись на обставини в ньому викладені. Позивач просила врахувати, що її матір зловживала спиртними напоями, під їх впливом відповідач маніпулював її діями. Відповідач та його представник в судовому засіданні про позову заперечили та просили відмовити в його задоволенні. Відповідно до наданих письмових заперечень зазначали, що [PERSON] за життя до 1996 року працювала медичною сестрою хірургічного кабінету поліклінічного відділення №3 1-ої міської лікарні м. Кіровограда. Під час роботи ніколи не була помічена в стані алкогольного сп'яніння. Відповідач пояснив, що почав проживати з [PERSON] з 2000 року і в цьому ж році переїхав до неї. Укласти шлюб не могли, оскільки він був офіційно одруженим. 12.01.2011 року на підставі судового рішення шлюб з іншою жінкою було розірвано. 31.05.2011 року відповідач з [PERSON] звернулись з заявою про укладення шлюбу до Кіровського ВДРАЦС, оскільки з 2000 року проживали однією сім'єю. 01.07.2011 року вони зареєстрували між собою шлюб. Його дружина періодично хворіла та проходила курси лікування за місцем свого мешкання - в 4-й міськлікарні, а на стаціонарному лікуванні перебувала в різних медичних закладах у зв'язку з порушенням зору та рухового апарату (хвороба ніг). [PERSON] з метою уникнення в подальшому майнових проблем між ним і її донькою, мала намір перереєструвати належну їй квартиру на нього шляхом укладення договору дарування. З цією метою, на прохання [PERSON], вони двічі були у нотаріуса Письменної Л.І. Під час першого візиту нотаріус пояснила різницю між заповітом та договором дарування. Другий раз - 21.06.2013 року [PERSON] підписала заповіт на його користь. Весь цей час вони проживали однією сім'єю в кв. [ADDRESS], вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, разом несли витрати на утримання квартири, купували речі для спільного користування, піклувались один за одним. 16.11.2013 року у [PERSON] стався інсульт і він з дому привіз її до лікувального закладу. 29.11.2013 року [PERSON] було виписано з лікувального закладу КЗ «ЦМС м. Кіровограда» та доставлено до її доньки - [PERSON], яка проживає по [ADDRESS]. за даною адресою він та позивач доглядали за хворою, яка була у безпорадному стані. [PERSON] постійно спілкувалась, як з сусідами, подругами, знайомими, так і з донькою. Оскільки донька рідко приїжджала до своєї матері, а [PERSON] нудьгувала за нею і потребувала з нею спілкування, то в 2009 році ним був придбаний для неї мобільний телефон. За допомогою цього телефону вона спілкувалась, як з донькою так і з ним, знайомими. Причому номера їх мобільних телефонів набирала самостійно, що може свідчити про наявність зору та можливість читання тексту. За потребу [PERSON] їздила по комунальним закладам, а також по крамницях та в інші міста по справам. [INFO] [PERSON] померла. Позивач обґрунтовує свій позов про визнання шлюбу та заповіту недійсними порушенням ст. 1247, ч. 4 ст. 207 ЦК України, порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, яке не є підставою для розірвання вище вказаних правочинів навіть при наявності встановлених такими порушеннями, оскільки укладення шлюбу є добровільною згодою чоловіка та жінки. Щодо заповіту, то це право власника майна розпорядитися на власний розсуд своїм майном при житті. Позивач, звертаючись до суду про визнання шлюбу і заповіту не дійсними не оспорює підписи [PERSON], що свідчить про те, що ці правочини дійсно укладались [PERSON] При підписанні [PERSON] не заявляла про те, що зовсім не басить, навпаки прочитала та підписала заповіт. Що стосується нотаріуса, то він не лікар і не може визначити стан зору людини. Нотаріус зобов'язаний виконати вимоги ст. 1247, ч. 4 ст. 207 ЦК України, тільки в тому випадку, коли клієнт попередить його про те, що за станом зору він не може прочитати текст. Це ж стосується і укладення шлюбу. Твердження позивача, що її мати нічого не бачить і не могла прочитати тексту заповіту та документів при укладанні шлюбі нічим не підтверджено, оскільки навіть судмедєксперти у своєму висновку не дають категоричної відповіді про те, що [PERSON] на час укладання правочинів не могла читати тексту (а.с. 59-69). Щодо висновку експерта № 3 від 19.11.2015 року представник відповідача вказав, що висновок зроблено експертами на підставі медичних документів, які відповідач вважає службовим підробленням лікарів. Так, у порядку ст. 214 КПК України, за заявою [PERSON] розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016120020002848 від 05.03.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 4 ст. 358 КК України (використання завідомо неправдивих документів). В ході досудового розслідування встановлено. що 04.03.2016 року до Кіровоградського ВП ГУ Національної поліції в Кіровоградській області надійшла заяві від [PERSON] про те, що лікарі другої та п'ятої поліклініки в м. Кіровограді, підробили дані, які внесені до амбулаторних книжок хворого на ім'я його покійної дружини [PERSON], котрі використає в суді донька покійної дружини [PERSON] На даний час по даному кримінальному провадженню проводяться слідчо-розшукові дії, що підтверджується довідкою у кримінальному провадженні № 12016120020002848 від 05.03.2016 року Кіровоградського відділу поліції Головного управління національної поліції в Кіровоградській області від 25.03.2016 року (а.с. 123). Згідно з характеристикою з місця проживання [PERSON], остання ніколи не зловживала алкогольними напоями, завжди була охайно вдягнуто, за нею ніколи не спостерігалися відхилення психіки (а.с. 106). В судовому засіданні третя особа - приватний нотаріус Кропивницького міського нотаріального округу Письменна Л.І. пояснила, що у червні місяці до неї прийшла [PERSON], сама, з проханням посвідчити та скласти заповіт на свого чоловіка. Вона чікто висловила своє бажання скласти заповіт на свого чоловіка, це було її волевиявлення цілеспрямоване була повністю адекватна, на всі питання, які задала її третя особа в процесі спілкування вона давала адекватну відповідь та була поністю дієздатною. Заповіт, що був складений на її прохання на того кого вона хотіла, особисто прочитала, та підписала цей заповіт. Також зазначила, що погано бачить, але третя особа не пам»ятає чи збільшували текст заповіту. До неї прийшла з чоловіком та спочатку хотіла подарувати квартиру чоловіку, але після пояснення наслідків нотаріусом, наступного разу прийшла з метою складання заповіту на чоловіка. Представник третьої особи - Кіровського відділу ДРАЦС реєстраційної служби Кіровоградського МУЮ у Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, подав через канцелярію суду заяву про слухання справи без його участі (а.с. 52). Суд, заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, його представника, третьої особи, допитавши свідків, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позовної заяви необхідно відмовити, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно до заяви про державну реєстрацію шлюбу від 31.05.2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 01.07.2011 року, актовий запис № 348 (а.с. 232). Відповідно до заповіту від 21.06.2013 року [PERSON] заповіла все майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось і взагалі все, що їй буде належати на момент смерті і на що вона за законом має право, [PERSON]. Даний заповіт посвідчений приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Письменною Л.І. та зареєстрований в реєстрі за № 491 (а.с. 11). Згідно з висновком експерта № 3 від 19.11.2015 року згідно записів в амбулаторній карті лікаря-неврапотолога, лікаря психіатра, [PERSON] страждала на наступні захворювання: дисциркуляторна енцефалопатія змішаного ґенезу, цереброслероз (гіпертонічна хвороба ІІІ ст.), вестбулопатія, виражена церебрастенія з інтелектуально-містичними порушеннями особистості, психічні та поведінкові порушення, як наслідок вживання алкоголю. Згідно записів в амбулаторній карті [PERSON] станом на 17.01.2014 року мала гостроту зору правого ока - 0,05, лівого ока - 0. В наданій медичній документації будь-яких даних наявності окулярів для близької відстані - відсутні. Враховуючи гостроту зору правого ока, яка мала місце, та відсутність гостроти зору лівого ока, малоймовірна можливість читання тексту (а.с. 8-10). Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я [PERSON] з медичної карти № 6306, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в МО КГБ СМП з 02.07.2008 року по 07.07.2008 рік з діагнозом: незріла катаракта обох очей, макулодистрофія вторинна глаукома очей (а.с. 98). Згідно із виписки медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого, [PERSON] знаходилась в хірургічному відділені КЗ «КМЛШМД» з 04.01.2010 року по 12.01.2010 рік з діагнозом: облитерирующий тегосклероз сосудов н/кінцівок ІІ-ІІІ ст. з обох сторін. Трофонекроз У-го пальця правої стопиИБС. Кардіосклароз СН І ст. (а.с. 74). Відповідно епікризу стаціонарного хворобу на ім'я [PERSON] із медичної карти № 4446, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 03.03.2010 року по 19.03.2010 рік з діагнозом: ангіодистонія н/кінцівок з проявами ангиоспазма в берцовом сегменті (а.с. 75). Згідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я [PERSON] із медичної карти № 15152, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні судинної хірургії Кіровоградської обласної лікарні з 18.07.2011 року по 29.07.2011 рік з діагнозом: одлитерирущий атеросклароз судин нижньої кінцівки ІІ ст. (а.с. 75). Відповідно до епікризу стаціонарного хворобу на ім'я [PERSON] із медичної карти № 7690/2185, остання знаходилась на стаціонарному лікуванні в відділенні КЗ «ЦМЛ м. Кіровограда» з діагнозом: ОНМК по ішемічному типу в басейні ПСМА (16.11.2013 року). Атересклароз. Виражений лівосторонній геміпарез, психоорганічний с-м, судорожний с-м з приступами джексоновской епілепсією (а.с. 76). Свідки допитані в судовому засіданні зазначили про наступні відомі їм обставини: [PERSON], зазначила, що з [PERSON] вона знайома з 2005 року, вона працювала на ринку, а [PERSON] в неї робила покупки. З 2005 року по 2007 рік вони бачились по 2-3 рази на місяць, після 2007 року - бачились 1 раз на півроку. У 2012 році свідок була у [PERSON] у гостях, остання сама відчинила двері. [PERSON] розповіла їй, що на Володю чи хоче зробити заповіт, чи вже зробила. У 2013-2014 р.р. [PERSON] не бачила [PERSON], лише розмовляла з нею по телефону. [PERSON], показала, щознає позивача та відповідача по справі, зазначила, що знає [PERSON] з 1977 року, відносини дружні. Відповідач з [PERSON] проживає з 2000 року, у 2011 році вони одружились, при цьому за рік до цього [PERSON] промивали кров, на що вона позичала у свідка 2000 грн. До 2012 року часто бачила [PERSON] спілкувалась із нею, [PERSON] у літку на власному автомобілі вивозив їх купатись на озеро та по гриби. Останні 4 роки до смерті [PERSON], та скаржилась на ноги, що важко ходити, проте продовжувала ходити по магазинам, останній раз свідок з нею ходила до магазину влітку 2013 року. [PERSON] перестала бачити після останнього інсульту на при кінці 2013 року, а до цього зір був задовільний, так у 2012 році саме набирала номер телефону. Про складання заповіту дочці не хотіла казати із-за можливої негативної реакції. Свідку особисто сказала, що склала заповіт на [PERSON], оскільки таке її бажання, так як після її смерті донька відбере у нього квартиру. П'яною ніколи її не бачила, проте із свідком могла випити 100 грам горілки, або келих вина. [PERSON] без костиля ходила до 2013 року, проте, оскільки постійно її підтримував під руки відповідач з якого часу почала його використовувати сказати не може. Окуляри носила після операції на очах, проте таке покращення було лише пів року потім зір знову погіршився. Свідок [PERSON], вказав, що проживає по [ADDRESS] біля 17 років. Свідок пояснив, що [PERSON] є його сусідом. Коли вони купили квартиру, то переїхали жити на вул. Добровольського. [PERSON] свідок бачив періодично, один, два рази на тиждень. Останній раз, свідок бачив [PERSON] за 2 роки до її смерті, коли вона спускалася по сходах в нових окулярах. [PERSON] трималася одною рукою за поручень, а іншою опиралася на паличку. Про окуляри [PERSON] сама вказала, що це їй її подарував чоловік. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що є лікарем-офтальмологом, окулістом поліклінічного відділення № 2 КЗ «Поліклінічне об»єднання м. Кіровограда», знає позивача - [PERSON], оскільки вона викликала її на стару Балашівку до її мами для консультації, оскільки та хворіла очами, всього [PERSON] бачила два рази у 2008 та 2010 роках. У липні 2008 року у неї погіршився стан очей настільки, що зір правого ока становив 10 %, а лівого 5 %, такий зір є предметним, тобто бачила предмети на відстані біля 2,5м., проте не текст. У 2010 році зір погіршився правим ока бачила на 1,5 м., а лівим 10-15 см. Оглянувши шрифт заповіту вказала, що [PERSON] текст прочитати не могла, а підписати могла на осліп, тобто якщо особі з таким зором показати де розписатись вона може це зробити на осліп. Будь-які збільшуючи прилади для читання тексту їй не допомагали, тобто носити окуляри, або користуватись лупою не було сенсу. На питання адвоката, вказала, що їздити збирати гриби цілеспрямовано для [PERSON] не було сенсу, оскільки вона їх не могла бачити. Свідок [PERSON], показав, що з [PERSON] знайомий з 1999 року. Вказав, що [PERSON] разом з відповідачем приходила до доньки в гості, любила випити. У 2009 році [PERSON] привіз її до доньки у поганому стані, після інсульту та залишив у неї. Потім у 2013 році відповідач забрав [PERSON] Зі слів свідка під час перебування у доньки [PERSON] майже постійно перебувала у нетверезому стані, це він запам'ятав, оскільки позивач викликала знайомого нарколога щоб допомоги її матері прийти до тями. Крім цього, свідок пояснив, що [PERSON] зазвичай на свята була у доньки. [PERSON] їй наливав алкогольні напої, оскільки вона багато пила. Також, свідок вказав, що [PERSON] мала поганий зір, оскільки після 2009 року впізнавала його тільки по голосу. Останній раз спілкувався із [PERSON] у 2012 році чи у 2013 році за яких обставин не пам'ятає. Свідок [PERSON], вказала, що [PERSON] була мамою її тітки. Свідок з [PERSON] знайома з малечку. Щодо особи [PERSON], то свідок повідомила, що вона випивала та майже нічого не бачила. По обставинам справи повідомила, що у 2009-2010 р.р. відповідач привіз [PERSON] до тітки [PERSON] В ці роки свідок часто навідувала [PERSON], проте після вагітності та народження дитини у 2011 році, не пам'ятає колии бачилась з [PERSON] Свідок [PERSON], повідомила, що вона працює на посаді головного спеціаліста Кіровського відділу ДРАСЦ реєстраційної служби Кіровоградського міського управління. По обставинам справи повідомила, що нічого не пам'ятає, вона приймає заяви та не контролює їх написання. Суд відмовляє у задоволення позовної вимоги про визнання заповіту недійсним виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6ст. 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі виконання такого правочину недійсним судом не вимагається. Статтею 1247 ЦК України визначено, що заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Частиною 4 статті 207 ЦК України, що встановлює вимоги до письмової форми правочину, яким є й заповіт, передбачено, що якщо фізична особа у зв'язку з хворобою або фізичною вадою не може підписатися власноручно, за її дорученням текст правочину у її присутності підписує інша особа; підпис іншої особи на тексті правочину, що посвідчується нотаріально, засвідчується нотаріусом із зазначенням причин, з яких текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє. Згідно частини 2 статті 1248 ЦК України нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів за допомогою загальноприйнятих технічних засобів, у цьому разі заповіт має бути в голос прочитаний заповідачем, якщо заповідач не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках. Статтею 1253 ЦК України визначено, що на бажання заповідача його заповіт може бути посвідчений при свідках. У випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків. Отже, аналіз наведених положень закону дає підстави для висновку, що присутність свідків при посвідченні заповіту є обов'язковою лише у тому випадку, якщо заповідач не міг самостійно прочитати заповіт, у такому випадку, свідки, при яких було здійснено посвідчення заповіту зачитують його вголос і ставлять свої підписи, про що зазначається в заповіті. Проте, як вбачається зі змісту заповіту, під час його посвідчення свідки присутні не були. Факт самостійного прочитання тексту заповіту заповідачем підтверджується власноруч зробленим записом «[PERSON]. Підпис». Факт належності [PERSON] підпису і вищевикладеного запису в заповіті, у встановленому законом порядку недійсним не визнавався. Також, зазначене підтверджується показами свідків, які стверджували, що [PERSON] хоч і мала вади зору, проте, користуючись окулярами читала, а тому цілком могла прочитати текст заповіту без сторонньої допомоги. Доводи позивача щодо фізичної неможливості особисто прочитати заповіт [PERSON] через її захворювання, які виключають вірогідність бачити шрифт такого розміру, яким було надруковано заповіт, спростовуються висновками експерта (експертизи за матеріалами справи) № 3 по визначенню стану здоров'я громадянки [PERSON], 1943 року народження, відповідно до якої члени комісії дійшли висновку, що категорично стверджувати, що [PERSON], могла або ж не могла розрізняти текст, неможливо. Таким чином, суд повно та всебічно дослідивши факти, які обґрунтовують вимоги та заперечення сторін щодо недійсності заповіту, оцінивши у відповідності до вимог процесуального закону здобуті докази, вважає, що позивачем не доведено порушення порядку посвідчення оскаржуваного нею заповіту, а саме не самостійного прочитання заповідачем тексту заповіту, оскільки нею не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження існування обставин, які унеможливили б особисте прочитання [PERSON] тексту заповіту. Отже, виходячи з факту належності підпису у заповіті заповідачу, а також відповідності її запису про самостійне прочитання тексту заповіту дійсності, суд не вбачає підстав для визнання заповіту недійсним через відсутність свідків при його посвідченні, так як за наведених обставин справи їх присутність при посвідченні заповіту є необов'язковою, при цьому згідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України докази не можуть ґрунтуватись на припущеннях, відтак суд не бере до уваги висновок експерта № 3 (а.с. 8-10) в якому зазначено, про малоймовірність можливості читання тексту [PERSON], проте вказана обставина не зазначена, як достеменна. Допитані свідки за клопотанням позивача, в тому числі лікар [PERSON], які показали, що на час посвідчення заповіту та укладення шлюбу [PERSON] не могла прочитати текст, спростовуються протилежними показами свідків допитаних за клопотанням відповідача, та у сукупності з іншими дослідженими доказами не дають можливості однозначно стверджувати, що [PERSON] сама не могла прочитати текст заповіту, оскільки нотаріус у судовому засіданні підтвердила, що [PERSON] погано бачила, тому прочитання тексту заповіту у неї зайняло багато часу. Щодо позовної вимоги про визнання шлюбу недійсним суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідач та його дружина, [PERSON] 31.05.2011 року звернулися до Кіровського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області з заявою про державну реєстрацію шлюбу (а.с. 232). 01.07.2011 року між [PERSON] та [PERSON] Кіровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського міського управління юстиції в Кіровоградській області зареєстровано шлюб, про що складено актовий запис за № 348. Згідно довідки № 2977 від 11.12.2015 року Комунального підприємства «Житлово-експлуатаційна організація № 1 Кіровоградської міської ради», [PERSON], 1943 року народження, дійсно була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS], з 18.12.1996 року до 16.11.2013 року разом з чоловіком - [PERSON] (а.с. 105). Відповідно до ст. 21 Сімейного кодексу України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 27 СК України державна реєстрація шлюбу встановлена для забезпечення стабільності відносин між жінкою та чоловіком, охорони прав та інтересів подружжя, їхніх дітей, а також в інтересах держави та суспільства. Статтею 28 СК України передбачено, що заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком до будь-якого органу державної реєстрації актів цивільного стану за їхнім вибором. Особи, які подали заяву про реєстрацію шлюбу, вважаються нареченими. Заява про реєстрацію шлюбу подається жінкою та чоловіком особисто. Підстави недійсності шлюбу визначені главою 5 Сімейного кодексу України. Відповідно до ст. 38 Сімейного кодексу України підставою недійсності шлюбу є порушення вимог, встановлених статтями 22, 24-26 цього Кодексу. Недійсним, відповідно до ст. 39 СК України, є шлюб, зареєстрований з особою, яка одночасно перебуває в іншому зареєстрованому шлюбі; недійсним є шлюб, зареєстрований між особами, які є родичами прямої лінії споріднення, а також між рідними братом і сестрою; недійсним є шлюб, зареєстрований з особою, яка визнана недієздатною. Відповідно до ст. 40 СК України шлюб визнається недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований без вільної згоди жінки або чоловіка. Згода особи не вважається вільною, зокрема, тоді, коли в момент реєстрації шлюбу вона страждала тяжким психічним розладом, перебувала у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп'яніння, в результаті чого не усвідомлювала сповна значення своїх дій і (або) не могла керувати ними, або якщо шлюб було зареєстровано в результаті фізичного чи психічного насильства. Шлюб визнається недійсним за рішенням суду у разі його фіктивності. Шлюб є фіктивним, якщо його укладено жінкою та чоловіком або одним із них без наміру створення сім'ї та набуття прав та обов'язків подружжя. Шлюб не може бути визнаний недійсним, якщо на момент розгляду справи судом відпали обставини, які засвідчували відсутність згоди особи на шлюб або її небажання створити сім'ю. Відповідно до ст. 41 СК України шлюб може бути визнаний недійсним за рішенням суду, якщо він був зареєстрований: 1) між усиновлювачем та усиновленою ним дитиною з порушенням вимог, встановлених частиною п'ятою статті 26 цього Кодексу; 2) між двоюрідними братом та сестрою; між тіткою, дядьком та племінником, племінницею; 3) з особою, яка приховала свою тяжку хворобу або хворобу, небезпечну для другого з подружжя і (або) їхніх нащадків; 4) з особою, яка не досягла шлюбного віку і якій не було надано права на шлюб. При вирішенні справи про визнання шлюбу недійсним суд бере до уваги, наскільки цим шлюбом порушені права та інтереси особи, тривалість спільного проживання подружжя, характер їхніх взаємин, а також інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, враховуючи наведені вимоги закону та проаналізовані в судовому засіданні докази, покази свідків, суд вважає, що позивачем не доведено обставин, на які вона посилається в позові. Судом не встановлено жодних передбачених законом підстав для визнання шлюбу недійсним. [PERSON] та [PERSON] при укладенні шлюбу не мали для цього перешкод, визначених законом, зареєстрували шлюб у відповідному державному органі, мали намір створити сім'ю та після реєстрації шлюбу проживали як подружжя, мали взаємні права та обов'язки подружжя. Отже, підстави для визнання шлюбу недійним відсутні. Інші обставини за яких шлюб може бути визнаний недійсним, в тому числі перебування під впливом алкоголю [PERSON], досліджувались в судовому засіданні, проте їх наявність встановлена не була. Враховуючи викладене, у суду відсутні правові підстави для задоволення позову в частині визнання шлюбу недійним, відтак відмовляє в задоволення позову в повному обсязі. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed