Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно доньки - [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Згодом їхнє спільне життя не склалось і вони розійшлись. Рішенням суду від 28.10.2019 року їхній шлюб розірвано. Рішенням суду від 01 квітня 2019 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.01.2019 року до досягнення дитиною повноліття. Стверджує, що кошти на утримання дитини відповідач не сплачує, тобто у нього наявна заборгованість. Пояснює, що фактично з 2019 року батько дитини проживає окремо від них та ухиляється від обов`язку у вихованні своєї дитини. Дитина проживає, зареєстрована разом з нею та утримується за її кошти і тільки вона переймається її вихованням, здоров`ям, життям. Також позивач стверджує, що протягом останнього часу відповідач з донькою практично не спілкується, не цікавиться її навчанням та досягненнями. Відвідування батьківських зборів, спілкування з класним керівником та вчителями повністю займається сама. Коли відповідач приходить та спілкується з дитиною, то здійснює психологічне і фізичне насильство, яке негативно позначалось не тільки на ній, а насамперед на їхній дитині. В зв`язку з цим вона неодноразово викликала поліцію. Ухвалою судді від 03 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання, запропоновано відповідачу протягом 15 днів з дня вручення вказаної ухвали про відкриття провадження у справі подати до суду відзив на позовну заяву і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду). Відповідачем у встановлений судом строк надано відзив на позовну заяву (а.с. 38-44), в якому у задоволенні позову просить відмовити повністю, зокрема, з тих підстав, що на початку 2019 року у зв`язку з тяжким матеріальним становищем їхньої сім`ї, а оскільки [PERSON] ніколи ніде не працювала, він був вимушений поїхати на заробітки до м. Одеса. Двічі на місяць він приїздив з Одеси в Чернігів, щоб побачитись з дитиною, але [PERSON] почала перешкоджати йому приймати участь у вихованні його доньки [PERSON] . Під різними надуманими причинами відмовляла у побаченні та спілкуванні, переховувалася сама та переховувала дитину. Також пояснює, що 10 березня 2020 року рішенням №54 Новозаводської районної в м.Чернігові ради був затверджений графік спілкування з дитиною та встановлено: дозволити [PERSON] забирати для спілкування малолітню доньку [PERSON] до себе додому кожного другого та четвертого тижня місяця з 10:00 суботи по 17:00 неділі, за умови задовільного стану здоров`я дитини, повідомлення матері в обумовлений час та дотримання режиму харчування, відпочинку, правил безпеки, установлених для дітей даного віку. Однак, з моменту затвердження рішення органу опіки [PERSON] жодного разу його не виконала. Також, не виконувала рішення Новозаводського районного суду м. Чернігова (справа №751/8946/19 провадження №2/751/159/201) по усуненню перешкод у спілкуванні його матері [PERSON] з онукою [PERSON] . За невиконання рішення суду Новозаводський відділ ДВС у м. Чернігові Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) направляє до Чернігівського відділу поліції ГУНП у Чернігівській області подання (повідомлення) про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності за статтею 382 КК України. [PERSON] і далі продовжує переховуватися від нього та не дає інформацію про здоров`я дитини та успіхи у її навчанні. Стосовно аліментів на утримання дитини повідомляє, що станом на червень 2020 року заборгованість відсутня. Вважає, що позивач не надала належних та допустимих доказів, у чому саме полягає його свідоме та умисне ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання доньки, винної поведінки у свідомому нехтуванні своїми обов`язками, що безумовно свідчило про злісне ухилення від виховання та утримання дитини. Зазначає, що позивач сама перешкоджає йому у спілкуванні з його донькою та сама створює умови, які унеможливлюють здійснення нормального виконання ним батьківських прав та обов`язків по вихованню, навчанню і розвитку дитини, піклуванню про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток. Ухвалою суду від 05 січня 2021 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. У судове засідання 03.02.2021 року позивач не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлена належним чином (а.с. 142). Надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю прибути в судове засідання через хворобу (а.с. 156). У судове засідання 18.02.2021 року позивач повторно не з`явилась, про час та місце його проведення повідомлена належним чином (а.с. 164). Надала до суду заяву про відкладення розгляду справи у зв`язку з неможливістю її явки до суду через хворобу (а.с. 166). У відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 223 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справи у відсутність належним чином повідомленого позивача у зв`язку з її повторною неявкою у судове засідання. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав і в його задоволенні просив відмовити з підстав, зазначених у відзиві на позов. Представник третьої особи у судовому засіданні вважав позов таким, що задоволенню не підлягає, та пояснив, що орган опіки та піклування вважає за недоцільне позбавлення батьківських прав відповідача по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , про що наявний відповідний висновок. Вислухавши відповідача, думку представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , яка народилася [INFO] - є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 6). У зв`язку з укладенням шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с. 107). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 28 жовтня 2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 11-13). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 01 квітня 2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 08.01.2019 року та до повноліття дитини ( а.с. 8-10). З довідки Центрального ВДВС у м. Чернігові про сплату аліментів від 11.06.2020 року №24640/10 вбачається, що [PERSON] дійсно сплачував аліменти в період з 01.06.2019 року по 31.05.2020 року в сумі 19408,77 грн. (а.с. 58). Згідно довідки Центрального ВДВС у м. Чернігові від 04.01.2021 року №59439757/10, [PERSON] сплачено аліменти за рішенням суду в період з квітня по грудень 2020 року на загальну суму 15645,76 грн.; заборгованість станом на 31.12.2020 року становить 1081,19 грн. З квитанції №128 від 22 грудня 2020 року вбачається, що [PERSON] також сплачено заборгованість по аліментам на утримання дитини в розмірі 1036,00 грн. (а.с. 169). Рішенням виконавчого комітету Чернігівської міської ради від 21.01.2021 року № 30 затверджено висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] (а.с. 170, 171-172). Стаття 81 ЦПК України, передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із статтею 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона (він) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Відповідно до п.п. 15,16 Постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 р. № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно п.18 Постанови Пленуму №3, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках, при доведеності винної поведінки батька, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав - лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Суд враховує висновок органу опіки та піклування про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , та те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В той же час, судом встановлено, що батько малолітньої [PERSON] , [INFO] - [PERSON] , не втратив інтересу до участі у вихованні дитини (звертався до органу опіки та піклування щодо його участі у вихованні дитини, де на виконавчому комітеті було затверджено відповідне рішення (а.с. 49); звернувся до суду з позовною заявою про усунення перешкод у спілкуванні батька з дитиною та визначення участі у вихованні доньки (а.с. 46-48)), при цьому матеріали справи містять відомості, надані правоохоронними органами та органами опіки та піклування, з яких вбачається, що позивач періодично змінювала місце свого та дитини проживання (м. Бровари; с. Галиця Ніжинського району Чернігівської області; [ADDRESS] (а.с. 59, 62, 64, 65, 66), чим ускладнювала спілкування батька з дитиною), у період з 01.09.2015 року по 31.08.2016 року часто приводив та забирав дитину з дитячого садочку (а.с. 85), наявна заборгованість по сплаті аліментів лише за останній місяць. Вирішуючи спір, суд враховує вимоги ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набула чинності для України 27.09.1991, де зокрема зазначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Таким чином, оцінюючи зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про позбавлення батьківських прав відповідача задоволенню не підлягають, оскільки не доводять ухиляння відповідача від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини та є передчасними.

Outcome: dismissed