Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, відповідно до якого просить суд ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на її користь заборгованість за договором позики, а саме суму основного боргу у розмірі 15\~200 доларів США та проценти по договору у розмірі 483, 02 доларів США. Свої вимоги мотивувала тим, що 22 жовтня 2017 року між нею та [PERSON] укладено договір позики, згідно якого Відповідач отримав від неї 15 200 доларів США зі сплатою 7 % від суми позики, які зобов»язався повернути до 01.11.2017 року. Оскільки відповідач у передбачений договором строк їй позику та відсотки не повернув, то з відповідача на її користь підлягає стягненню сума боргу у розмірі 15\~200 доларів США, передбачені договором проценти за користування позикою у розмірі 26,23 доларів США та 3 % річних від простроченої суми боргу у розмірі 456, 79 доларів США. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі з підстав, що в ньому зазначені та проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів він не заперечує. \~ \~ \~ \~Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився без повідомлення причин, відзив на позовну заяву до суду не подав. Згідно ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не зявився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст.280 ЦПК України, суд, - постановив: провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність відповідача. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Ст.. 1047 ЦК України передбачено, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Крім того зазначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори). Відповідно до чч.1 та 2 ст.207 ЦК України правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин уважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми. 22.10.2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір позики, на підтвердження укладення якого і його умов представлено розписку [PERSON] від 22.10.2017 року та відповідно до якого [PERSON] передала [PERSON] 15\~200 доларів США, а [PERSON] зобов»язався повернути суму позики та сплатити 7 % річних за користування позикою до 01.11.2017 року. Тобто судом достовірно встановлено, що між сторонами виникли правовідносини з приводу виконання договору позики. Згідно із ст.. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі ст.. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Відповідно до ч.1 ст. 631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обовязки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору. За змістом ст..ст. 525, 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином згідно з умовами договору та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобовязання не допускається. У відповідності до ч.1 та ч.3 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок або реального повернення коштів позикодавцеві. Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобовязаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Згідно 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму відповідно до\~статті 625\~цього Кодексу.\~ Відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач у строк, що встановлений договором позики від 22.10.2017 року, борг не повернув, то суд приходить до висновку, що позивач має право на отримання від відповідача за договором позики від 22.10.2017 року суми боргу у розмірі 15\~200 доларів США, процентів від суми позики у розмірі 26, 23 доларів США (15\~200 х 7% х 9 днів/365 днів) та 3 % річних від простроченої суми за весь час прострочення, що в межах пред»явлених позовних вимог станом на 30.01.2019 року складає 456, 79 доларів США, а тому позов є законним та обгрунтованим і підлягає задоволенню у повному обсязі. Як вбачається із позовної заяви, позивачем ціну позову визначено в іноземній валюті, а саме у доларах США. Згідно ст.6 Закону України «Про судовий збір» за подання позовів, ціна яких визначається в іноземній валюті, судовий збір сплачується у гривнях з урахуванням офіційного курсу гривні до іноземної валюти, встановленого Національним банком України на день сплати. Тобто, виходячи із ціни позову, положень ст.ст.4, 6 Закону України «Про судовий збір» та з урахуванням офіційного курсу гривні до долара США, при зверненні до суду з даним позов підлягав сплаті судовий збір у розмірі 4355 грн. 48 коп. (15\~683, 02 х 27, 7720). Між тим, згідно квитанції №3 від 30.01.2019 року, позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір у розмірі 4738 грн. Відповідно до\~п.1\~ч.1\~ст.7\~Закону України\~«Про судовий\~збір» сплачена\~сума судового\~збору повертається\~за клопотанням\~особи,\~яка його\~сплатила за\~ухвалою суду\~в разі зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом. У випадках, установлених п.1 ч.1 ст.7 Закону України «Про судовий збір», судовий збір повертається в розмірі переплаченої суми. Відповідно до ст..141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи викладене, а також те, що позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі 4\~355 грн. 49 коп. та повернути позивачу із державного бюджету 382 грн. 51 коп. переплаченої суми судового збору

Outcome: approved