Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] ,\~ в якому просить\~ стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 грн. щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що з 22.06.2013 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Під час перебування в шлюбі [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , який на теперішній час проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання сина не надає, а позивач не в змозі самостійно задовольнити потреби сина на його повноцінне харчування, лікування, купівлю предметів першої необхідності та інших витрат, пов`язаних з фізичним та духовним розвитком дитини, звернулася до суду з відповідною позовною заявою. У судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився. Через канцелярію суду від відповідача надійшла заява, в якій він просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог з огляду на таке. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст.13 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України). Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Судом встановлено, що позивач та відповідач по справі перебувають у зареєстрованому 22.06.2013 року шлюбі, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб Серії [NUMBER] (а.с. 5). Сторони по справі є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] від 23.06.2015 р (а.с. 4). Наразі дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Позивач [PERSON] працює в ТОВ «ЛАЙФ ХАУС ГРУП-4» на посаді Офіс-адміністратора. Оклад згідно штатного розпису складає 4750 грн. (а.с. 12). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини 1989 року, ратифікованою Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, закріплено право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Згідно з ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, із ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України ) і виплачуються щомісячно. Згідно зі ч.1 ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.4 ст.182 СК України). При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд виходить з того, що відповідач є працездатною особою, інших осіб, яких зобов`язаний відповідно до закону утримувати, не має, беручи до уваги, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна має на праві власності квартиру у м.Харкові та Магазин непродовольчих товарів після реконструкції двох нежитлових приміщень у м.Сніжне Донецької області, а також є співвласником однокімнатної квартири у м.Сніжне Донецької області (а.с.13-15). За таких обставин, суд вважає, що аліменти у розмірі 2000,00 грн. щомісячно на утримання малолітнього сина зможуть забезпечити на достатньому рівні його обов`язок щодо утримання дитини, та суттєво не вплинуть на рівень життя [PERSON] . Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період (ч.2 ст.184 СК України). Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч.1 ст.191 СК України). У разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (ч.1 ст.196 СК України). Відповідно до ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Окрім того, суд зазначає, що відповідно до ч.1 ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Системно аналізуючи норми матеріального права та надані сторонами докази, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням положень ст.182 СК України, враховуючи фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, що відповідатиме принципам розумності та справедливості Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved