Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 08 жовтня 2016 року [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] . Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON] , [INFO] . Позивач разом\~із донькою\~зареєстровані та\~проживають за\~адресою:\~ [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] проживає окремо від них за адресою: [ADDRESS] , а також періодично проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] . Відповідач не допомагає утримувати дитину, участі у вихованні та утриманні дитини не приймає. Відповідач обіцяв допомагати утримувати дитину та сплачувати аліменти на утримання дитини у сумі приблизно 10 000грн на місяць (300-400 доларів США), проте свою обіцянку не виконав та жодної матеріальної допомоги на утримання дитини до тепер не надає. На утриманні у [PERSON] не має інших дітей та непрацездатних осіб. В добровільному порядку з відповідачем не вдалося досягнути домовленості про спосіб виконання батьківських обов`язків по утриманню дитини. Оскільки відповідач самоусунувся від виховання дитини та не надає жодної матеріальної допомоги на утримання доньки, позивач змушена звернутися до суду. Відповідач [PERSON] , має змогу надавати повноцінну матеріальну допомогу на утримання спільної дитини. Останній працює та одержує офіційну заробітну плату, також ж займається агробізнесом, очолює фермерське господарство, є приватним підприємством та співзасновником громадської організації, тому отримує як заробітну плату так і інші доходи від здійснення підприємницької діяльності. Ухвалою від 11.03.2021 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до\~ст. 274 ЦПК України\~вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Окрім того зазначеною ухвалою витребувано у Головного управління ДФС у Запорізькій області інформацію про доходи [PERSON] . 02.04.2021 року на адресу суду відповідачем [PERSON] надано заперечення на позов, відповідно до якого відповідач заперечує проти задоволення позову [PERSON] про стягнення з мене аліментів на її користь на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини доходів, але не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову і до повноліття. Крім того зазначає, що вимоги позивача є необгрунтованими, не відповідають дійсності та вимогам закону, з огляду на те, що із аналізу норм ст.161 ЦПК України вимоги про стягнення аліментів\~у розмірі\~однієї третини\~заробітку (доходу)\~платника аліментів\~стягуються на двох дітей, а на одну дитину - у розмірі однієї чверті доходу. Відповідач на сьогодні знаходиться у шлюбі із [PERSON] , із загальним бюджетом. Позивачка не підтвердила той факт, що зверталася до [PERSON] з проханням сплачувати аліменти, а той відмовляв їй в цьому, отже відсутній предмет спору. Крім того, відсутня довідка про проживання та утримання нею дитини самостійно, яка надавала б право вимагати стягнення аліментів. Жодного документального підтвердження слів щодо самоусунення відповідача від виховання та утримання дитини - позивачка не надала. Позовна вимога щодо стягнення аліментів у розмірі не менше 100 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку не відповідають нормам закону, а саме суперечить абз.2 ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також вважає, що вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, які стягуються на двох дітей, а на одну дитину - у розмірі однієї чверті доходу - розглядаються в наказному, а не в позовному провадженні. 07.04.2021 року представником позивача адвокатом Артеменко Є.А. надано відповідь на відзив, відповідно до якого вважає відзив необгрунтованим та таким, що суперечить нормам закону оскільки предметом спору є аліменти які позивач просить стягнути на утримання їх спільної доньки [PERSON] , [INFO] . Посилання відповідача на положення статті 161 ЦПК України вважаю недоречним, так як вона не ставить у залежність сторону позивача звертатись до суду саме з заявою про видачу судового наказу, а лише зазначає випадки вимоги за якими може бути видано судовий наказ. Враховуючи наявний спір у сторін щодо участі обох батьків а також суть позовних вимог який відрізняється фактично від мінімально можливих, тобто на одну дитину за практикою судів стягується 1/4 але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, позивачем вирішено подати до суду саме позовну заяву. Відповідач [PERSON] також зазначає, що знаходиться у шлюбі з позивачкою та звертає увагу суду на відсутність доказів з боку позивачки про її прохання сплачувати аліменти та його відмову з даного приводу, а відтак вважає відсутній предмет спору. Також ставить під сумнів місце проживання дитини. Проте, у ст.150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися за виховання дитини, про її здоров`я, фізичний, духовний розвиток, готувати до самостійного життя. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Однак відповідач ухиляється від утримання дитини, її виховання, не піклується про стан здоров`я, її фізичний та духовний розвиток. Відтак аліментні зобов`язання є обов`язком батьків, а не правом яке відбувається на прохання одного з батьків. Згідно Довідки 04-28/3-1778 від 08.02.2021 року про реєстрацію місця проживання особи за відомостями Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради місце проживання [PERSON] , [INFO] , є [ADDRESS] . Відповідач також зазначає про невідповідність вимоги щодо нижньої межі розміру аліментних зобов`язань у 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та вважає що вона суперечить абз.2 ч.2 ст.182 СК України. В статті 182 СК України зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто вказана норма закону зазначає про те, що нижня межа не може бути меншою ніж 50% та не забороняє стороні просити більшу на 50%. Законом України «Про державний бюджет України» встановлено у 2021 році прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень; Висуваючи вимогу в частині не нижчої 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку позивачка виходила з того, що на сьогоднішній день витрати на дитину на місяць складають приблизно 5000,00 грн., а відтак половина від цих витрат буде навіть меншою ніж 100% встановленого бюджетом прожиткового мінімуму. З урахуванням фактичних обставин та виходячи з закріплених ч.9 ст.7 СК України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, розмір аліментів повинен бути 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) але не менше ніж 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, відповідач не надав суду належних та допустимих доказів для підстав відмови у задоволенні позову, відтак позов підлягає задоволенню в повному обсязі. У судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача адвокат Артеменко Є.А. позов підтримали частково просили суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ј частини від всіх видів його доходу (заробітку) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлявся належним чином, його інтереси представляла адвокат Івашина А.А. яка заперечувала проти задоволення позовних вимог, наполягала на тому, що позивач вимоги про стягнення аліментів у розмірі ј частини від доходу на одну дитину повинні розглядатись у наказному провадженні, а не у позовному, посилаючись на вимоги ст. 161 ЦПК України. Просила суд покласти судовий збір на позивача. Заслухавши думку учасників процесу, вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Представник відповідача посилаючись на вимоги ст. 161 ЦПК України та зазначаючи про те, що вимоги [PERSON] про стягнення аліментів повинні розглядатись лише у наказному провадженню не відповідають вимогам законодавства у зв`язку з наступним. На сьогодні законодавством України встановлено два порядки стягнення аліментів через суд. Перший - у наказному провадженні, а другий - у позовному провадженні. Суть стягнення аліментів у наказному провадженні полягає в тому, що суд не викликає стягувача та платника аліментів до суду, не відбувається судових засідань. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 96 Цивільного процесуального кодексу України судовий наказ може бути видано, у разі якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті, на двох дітей однієї третини, на трьох і більше дітей половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб. Отже, у разі подання заяви на суму, що перевищує встановлений поріг для видачі судового наказу, заявнику буде відмовлено у видачі такого наказу. Позивачем, при пред`явленні позову було пред`явлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 100 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, починаючи з дня набрання цим рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Тобто, позивачем заявлено розмір який не може бути стягнутий відповідно до вимог п.4.ч.1 ст. 161 ЦПК України. Крім того, суд звертає увагу, що саме одержувач аліментів обирає спосіб їх стягнення. Таким чином розгляд позову [PERSON] про стягнення аліментів у позовному провадженні не суперечить вимогам ЦПК України. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2016 року, актовий запис № 802 (а.с. 8). [PERSON] та [PERSON] є батьками дитини [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] , актовий запис № 776 (а.с. 9). Батько дитини - [PERSON] проживає окремо від родини, що підтверджено позивачем [PERSON] та не заперечувалось представником відповідача [PERSON] . З моменту подачі позову, 10.03.2021 року, будь-яких коштів на утримання дитини від [PERSON] позивач не отримувала. Сімейне життя із відповідачем [PERSON] позивач припинила 10.03.2020 року. З того моменту відповідач не бере участі в утриманні дитини. Ураховуючи положення ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ч.ч. 7,8\~ст.7 СК України\~при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до\~ст.180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Заперечуючи проти позову, представник відповідача [PERSON] посилалась на те, що позивачем не надано жодного доказу про самоусунення [PERSON] від утримання дитини. Крім того відсутні докази про те, що позивачка витрачає на дитину близько 5000 грн. на місяць та те, що дитина проживає разом із позивачем. Проте, матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] та дитина [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] по теперішній час, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи (а.с.10,11). Щодо посилання про відсутність доказів про ненадання [PERSON] матеріальної допомоги суд зазначає наступне. Відповідачем [PERSON] та представником відповідача [PERSON] не надано доказів того, що останній надавав кошти на утримання дитини, або забезпечував дитину іншими потребами з моменту припинення сімейних відносин. Надання малолітній дитині матеріальної допомоги у добровільному порядку є правом і обов`язком\~ батька та не звільняє його від обовязку утримувати дитину (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19 (провадження № 61-929св20). Європейський суд з прав людини зауважив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особливу увагу слід приділяти найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (рішення від 7 грудня 2006 року у справі «HUNT v. UKRAINE», № 31111/04, § 54). За таких обставин, встановивши, що малолітня дитина проживає разом із матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на її утримання. Пунктом 3 частини 1\~статті 182 СК України\~передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. Відповідно до ч.2\~ст.182 СК України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 2\~ст. 182 Сімейного кодексу України\~розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч.3\~ст.181 СК України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності зі ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я і матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. [PERSON] є керівником селянського (фермерського) господарства «Фенікс» та засновником громадської організації «Оберіг-2016» , що підтверджується відповіддю з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб підприємців та громадських організацій (а.с.12-14). Довідкою Головного управління ДПС у Запорізькій області ДПС України встановлено, що згідно Регламенту комп`ютерної обробки податкової звітності, звітності з єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та іншої звітності в органах ДФС, затвердженого Наказом ДФС України від 04.08.2017 №515, термін перенесення даних податкового розрахунку за ф.№1ДФ за 1 квартал 2021 року до електронних баз звітності закінчується 23 травня 2021 року. Тому інформація за 1 квартал 2021 року може бути надана не раніше вказаного терміну. Крім того, платник податків [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) перебуває на податковому обліку в ГУ ДПС у Запорізькій області (Василівський район) з 08.09.2004 та провадить підприємницьку діяльність на спрощеній системі оподаткування, обліку та звітності з 01 квітня 2019 року (2 група єдиного податку зі сплатою 15% єдиного податку від розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року). Обсяг доходу, відповідно до поданих [PERSON] податкових декларацій платника єдиного податку - фізичної особи підприємця за: 2019 рік (з 01.04.2019 по 31.12.2019) склав 123 000 грн.; за 2020 рік - 368 500,00 грн. Таким чином з урахуванням наданих відомостей щодо доходу відповідача, суд приходить до висновку про те, що [PERSON] має змогу надавати\~матеріальну допомогу на\~утримання\~своєї\~дитини. При визначенні величини аліментного платежу суд, враховуючи відповідно до\~ ст. 182 СК України,\~матеріальне становище платника аліментів та позивача, вважає за можливе визначити розмір аліментів, стягуваних з відповідача на користь позивача у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісяця. Аліменти\~- це кошти для утримання, які закон зобов`язує платити одного з батьків неповнолітньої дитини. Аліменти на утримання дитини є гарантією виконання кожним з батьків свого обов`язку забезпечувати дитину, надавати їй можливість на користування всіма благами соціального забезпечення, належним харчуванням, житлом, розвагами, надати їй захист і піклування, які необхідні для її благополуччя. При цьому, виходячи з положень чинного законодавства, доступ дитини до даних благ не залежить від перебування батьків у шлюбі. Аліменти є власністю самої дитини, а не батьків. Батьки лише отримують та використовують їх від імені дітей. Права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Тобто перебування батьків у шлюбі або його розірвання не впливає на обов`язок батьків утримувати дитину. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України встановлено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ч.1\~ст.192 СК України\~в діючій редакції, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до\~ч. 6 ст. 141 ЦПК України\~якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України Таким чином з відповідача в дохід держави необхідно стягнути судовий збір в сумі 908 грн.

Outcome: approved