Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі філії Львівське обласне управління Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» про стягнення неповернутого банківського вкладу В обґрунтування позову покликається на те, що 05.06.2013 року між нею та відповідачем укладено договір №1230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи. У відповідності до п. 1.1. договору вкладник вносить, а Банк приймає на депозитний рахунок кошти в сумі 26 000,00 грн. строком на один рік та один місяць. Того ж дня, нею було внесено суму розмірі 26 000,00 грн. на депозитний рахунок. Згідно п. 1.2. договору процентна ставка за депозитом встановлюється в розмірі 16,5 % річних. На протязі дії договору у період з серпня по грудень 2013 року відповідач періодично виплачував проценти, проте з січня 2014 року виплати припинилися. На її неодноразові звернення щодо причини припинення таких виплат, відповіді не отримувала. 18.03.2014 року звернулася до відповідача з проханням виплати коштів по депозитному договору № 1230475, проте листом від 31.03.2014 року у виплаті їй відмовлено. Оскільки банк взяті на себе зобовязання не виконав, просить стягнути з відповідача на її користь кошти у розмірі 26\~000,00 грн. за договором банківського вкладу, 1\~829,27 грн. відсотків по вкладу та 98,30 грн. трьох відсотків річних. Судові витрати просить покласти на відповідача. Публічне акціонерне товариство «Державний ощадний банк України» звернулось до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання договору банківського вкладу нікчемним. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що у банку відсутні будь які дані щодо укладення [PERSON] договору №1230475, та внесення до каси банку грошових коштів на виконання їх умов. Провівши відповідну перевірку по наданих позивачем копіях договорів та додатків до них, банком встановлено, що по обліку банку як на паперових так і на електронних носіях відсутні будь які операції про укладення договорів з позивачем, відсутні будь які операції про внесення позивачем на вклад коштів про нарахування банком на вклади проценти. Документи, якими позивач стверджує внесення коштів на вклад не відповідають нормативно правовим актам у сфері банківської діяльності та не засвідчують прийняття банком від позивача на вклад, отже, не підтверджують факту дотримання письмової форми правочину між позивачем та банком. Відповідно, банк заперечує наявність зобовязань перед позивачем щодо виплати суми вкладу та процентів по них. Просить суд визнати нікчемним договір №1230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи від 05.06.2013 року. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним у судовому засіданні вимоги первісного позову підтримав із мотивів, викладених у фабулі позову. Просив такий задовольнити. Проти зустрічного позову заперечив та просив у задоволенні такого відмовити за безпідставністю та необґрунтованістю зустрічних позовних вимог. Представник відповідача в судовому засіданні проти первісно позову заперечив, просив в його задоволенні відмовити. Зустрічний позов підтримав, дав пояснення аналогічні мотивам позову, просить такий задоволити. Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, дослідивши зібрані по справі докази, на підтвердження та спростування первісних та зустрічних позовних вимог, суд приходить до наступного висновку. За ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених позовних ними вимог та на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу. Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2016 р. відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] до ПАТ «Державний ощадний банк України» про стягнення коштів за договором банківського вкладу. Зустрічний позов ПАТ «Державний ощадний банк України» задоволено, визнано нікчемним договір № 1230475 на вклад «Депозитний» від 05.06.2013 року. Ухвалою Апеляційного суду Львівської області від 12.04.2016 року згадане вище рішення місцевого суду залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 02.11.2016 року касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково, рішення Галицького районного суду м. Львова від 22.02.2016 року та ухвалу Апеляційного суду Львівської області від 12.04.2016 року скасовано, а справу направлено на новий розгляд у суд першої інстанції. Матеріалами справи та судом встановлено, що 05 червня 2013 року між [PERSON] та ПАТ «Державний ощадний банк України» укладено договір № 1230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи в сумі 26 000,00 гривень, що підтверджується відповідним документом про внесення коштів. (а.с.4) Від імені банку договір був підписаний уповноваженою особою, [PERSON], оскільки таке повноваження завідувача ТВБВ № 10013/0332 філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» як підписання договорів від імені банку на залучення коштів від фізичних осіб в національній та іноземній валюті, передбачено наказом № 441 від 18.06.2012 р. філії ЛОУ АТ «Ощадбанк». Згідно п.1.2. договору процентна ставка за депозитом встановлюється в розмірі 16,5% річних. Встановлено, що на протязі дії договору у період із серпня по грудень 2013 року ПАТ «Державний ощадний банк України» виплачувало [PERSON] проценти, проте з січня 2014 року такі виплати припинилися. [PERSON] неодноразово зверталася у банк щодо причини припинення таких виплат, проте відповіді я не отримувала. На підставі п. 3.1. Вкладник має право до закінчення стоку дії Договору вилучити з рахунку всю суму депозиту або його частину. Зважаючи на вищевикладене, 18 березня 2014 року позивач звернулася до Банку з проханням виплати коштів по депозитному договору № 1230475, проте листом від 31 березня 2014 р. у такій виплаті їй було відмовлено. Згідно із ч. 1 ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Відповідно до ч. 1 ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається в письмовій формі. З огляду на закріплене в ЦК України та інших нормативно-правових актах визначення договору банківського вкладу, банківський вклад (депозит) це кошти в готівковій або безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку, які підлягають виплаті вкладнику відповідно до законів України та умов договору (стаття 2 Закону України «Про банки і банківську діяльність»). Договір банківського вкладу є реальним, оплатним договором і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 1.4 Положення про порядок здійснення банками України вкладних (депозитних) операцій з юридичними і фізичними особами, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 03 грудня 2003 року N 516 (далі Положення), передбачено, що залучення банком вкладів (депозитів) юридичних і фізичних осіб підтверджується: договором банківського рахунку; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадної книжки; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею ощадного (депозитного) сертифіката; договором банківського вкладу (депозиту) з видачею іншого документа, що підтверджує внесення грошової суми або банківських металів і відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. Пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 01 червня 2011 року N 174, передбачено, що банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп вечірні чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Виходячи з положень ст. 1059 ЦК України, п. 1.4 Положення, п. 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції, письмова форма договору банківського вкладу вважається додержаною, якщо внесення грошової суми підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або сертифіката чи іншого документа, що відповідає вимогам, встановленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту. При цьому квитанція (другий примірник прибуткового касового документа) або інший документ є підтвердженням про внесення готівки у відповідній платіжній системі. Встановлено, що квитанція від 05.06.2013 року про внесення готівки має всі ознаки, встановлені вищезгаданою Інструкцією, а саме: найменування банку (філії, відділення) ТВБВ 10013/0332 ЛОУ АТ Ощадбанк по вул. Медової Печери, 39а у м. Львові; дата здійснення касової операції 05 червня 2013 року; підпис уповноваженою особи завідувача ТВБВ № 10013/0332 філії ЛОУ АТ «Ощадбанк» [PERSON]; відбиток печатки ТВБВ 10013/0332 ЛОУ АТ «Ощадбанк». З наведеного вбачається, що договір № 1230475 на вклад «Депозитний» на імя фізичної особи від 05.06.2013 року відповідає вимогам чинного законодавства, оскільки має просту письмову форму й містить всі істотні умови, необхідні для договору даного виду, а тому твердження банку про його нікчемність є помилковим. Уклавши вказаний договір, банк зобовязався виконувати його умови, в тому числі повернути вкладнику всю суму депозиту або його частину відповідно до п. 2.7. та 3.4.2. договору. Щодо тієї обставини, що постановами правління банку встановлені порядок, форми, типи і види депозитних договорів, то дане твердження не має правового значення, тому, що відповідно до ст. 57 Конституції України, кожному громадянину гарантується право знати свої права та обовязки, а тому закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права та обовязки громадян, повинні бути доведені до відома населення у порядку встановленому законом. Закони та інші нормативно-правові акти, які визначають права та обовязки громадян, не доведені до відома населення у порядку, встановленому законом, є нечинними. Вказані вище типові форми договорів офіційно не опубліковані і є Єдиний державний реєстр нормативних актів не включені. Щодо обгрунтування, яке лягло у зустрічний позов банку, що квитанція від 05.06.2013 року про зарахування 26 000,00 гривень не являється одним із прибуткових касових документів, суд враховує наступне. Згідно із п. 2.1 Положення грошові кошти в національній та іноземній валюті або банківські метали, залучені від юридичних і фізичних осіб, обліковуються банками на відповідних рахунках, відкриття яких здійснюється банком на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) або договору банківського рахунку та інших документів відповідно до законодавства України, у тому числі нормативно-правових актів Національного банку України з питань відкриття банками рахунків у національній та іноземній валюті. При цьому, відповідно до ч. 3 ст. 1058 ЦК України та ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобовязаний зарахувати кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунку або законом. Таким чином, виходячи з вказаних норм, відкриття відповідних рахунків та облікування на них грошових коштів, залучених на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу (депозиту) є обовязком банку, відповідно до якого банк зобовязаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, у день надходження до банку відповідного розрахункового документа. Посилання ПАТ «Державний ощадний банк України» на те, що кошти до каси банку за зазначеним договором не надходили, не спростовують факту передачі позивачем коштів відповідальним працівникам банку, тим більше, що проведення по касі та по обліку отриманих коштів не могло залежати від волі вкладника. Крім цього за умовами договору (п. 1.1), банк брав на себе зобовязання зарахувати отримані кошти на рахунок, а у виданих вкладнику квитанціях були зазначені і номер рахунку, який відповідає змісту договору. До того ж, банком 07.08.2013 року, 12.11.2013 року та 09.12.2013 року на виконання взятих на себе зобовязань було виплачено відсотки у сумі 1073,01 грн., 715,30 грн. та 308,08 грн. відповідно, що дає підстави вважати про схвалення банком спірного договору. Стаття 1060 ЦК України встановлює, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобовязаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Умови договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною. Згідно з положеннями ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпорядження грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається. Отже, відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу. Статтею 360-7 ЦПК України встановлено, що висновок Верховного Суду України є обовязковим для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права, та має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. На даний час при розгляді вказаної категорії справ сформована правова позиція Верховного Суду України, яка викладена у ряді судових рішень: - правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду України № 6-20цс12 від 25.04.2012 р. та № 6-17цс12 від 06.06.2012 р., згідно якої відсутність реєстрації договору банківського вкладу, і як наслідок, необлікування на рахунку банку грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу, не можна вважати недодержанням письмової форми договору банківського вкладу за наявності ощадної книжки (сертифіката) чи іншого документа, що відповідає вимогам установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) та звичаями ділового обороту, і є підтвердженням внесення готівки у відповідній платіжній системі. Відповідні юридичні факти (відсутність банківських рахунків, і як наслідок, необлікування на них грошових коштів, залучених від юридичних і фізичних осіб на підставі укладеного в письмовій формі договору банківського вкладу) слід кваліфікувати як невиконання банком своїх обовязків за договором банківського вкладу. - правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-118цс14 від 29.10.2014 р., згідно якої письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час\~час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. - правова позиція щодо належного способу захисту вкладника банку у разі викрадення вкладу працівником банку викладена у постанові Верховного Суду України № 6-352цс16 від 06.04.2016 р., відповідно до якої після того, як вкладник на підставі договору банківського вкладу передав гроші уповноваженій особі банку, власником грошей став банк, а тому в разі їх викрадення шкоду завдано банку, а не вкладнику. Вкладник повинен вимагати від банку не відшкодування шкоди, а виконання обовязку за договором банківського вкладу\~повернення суми вкладу та процентів за користування ним. Договір банківського вкладу має своїм наслідком ту обставину, що готівкові гроші вкладника передаються останнім у власність банку, а безготівкові гроші в повне розпорядження банку. Відповідні дії вкладника є необхідною умовою виникнення зобовязання за договором банківського вкладу, згідно з яким на боці вкладника зявляється право вимагати від банку видачі суми вкладу і виплати відсотків на неї, а на стороні банку - відповідний обовязок. З договору банківського вкладу, укладення якого обумовлено передачею коштів вкладника у власність банку, можуть виникнути лише зобовязальні правовідносини за участю вкладника (кредитора) і банку (боржника). - правова позиція викладена у постанові Верховного суду України № 6-997цс16 від 21.09.2016 р., яка визначає, що письмова форма договору банківського вкладу вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі її здійснення в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Вирішуючи питання щодо стягнення грошових коштів за договорами банківського вкладу, суди зазвичай встановлюють факт укладення відповідного договору, зясовують повноваження сторін на його укладення, факт внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника, а також дотримання вимог, передбачених законами та іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності щодо укладення договору банківського вкладу та внесення грошових коштів. Рішення обґрунтовують належними і допустимими доказами, про що зазначають у мотивах прийнятого рішення з посиланням на конкретні факти. - правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України № 6-1286цс16 від 16.11.2016 р., згідно якої договір банківського вкладу є реальним, оплатним і вважається укладеним з моменту прийняття банком від вкладника або третьої особи на користь вкладника грошової суми (вкладу). Договір банківського вкладу є нікчемним, якщо не додержано письмової форми. Така форма вважається дотриманою, якщо внесення грошової суми на вкладний (депозитний) рахунок вкладника підтверджено договором банківського вкладу з видачею ощадної книжки або іншого документа, що відповідає вимогам, установленим законом, іншими нормативно-правовими актами у сфері банківської діяльності (банківськими правилами) і звичаями ділового обороту. Зокрема, такий документ повинен містити: найменування банку, який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час час виконання операції), а також підпис працівника банку, який прийняв готівку, та відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку, засвідчений електронним підписом САБ. Згідно з пунктом 2.9 глави 2 розділу IV Інструкції про ведення касових операцій банками в Україні, затвердженої постановою Правління Національного банку України від 1 червня 2011 року № 174 та зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 25 червня 2011 року за № 790/19528, банк (філія, відділення) зобовязаний видати клієнту після завершення приймання готівки квитанцію (другий примірник прибуткового касового ордера) або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі. Квитанція або інший документ, що підтверджує внесення готівки у відповідній платіжній системі, має містити найменування банку (філії, відділення), який здійснив касову операцію, дату здійснення касової операції (у разі здійснення касової операції в післяопераційний час - час виконання операції або напис чи штамп «вечірня» чи «післяопераційний час»), а також підпис працівника банку (філії, відділення), який прийняв готівку, відбиток печатки (штампа) або електронний підпис працівника банку (філії, відділення), засвідчений електронним підписом САБ. Також як на підставу для задоволення зустрічного позову банк посилається на ряд судових рішень касаційної інстанції. Проте наведена судова практика не може застосовуватися у вказаному процесі, оскільки у нижченаведених справах не є тотожними підстави позову, зміст позовних вимог та фактичні обставини справи. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18.05.2016 р. по справі № 6-2745св16 залишено без змін судове рішення про визнання договору банківського вкладу нікчемним у звязку з тим, що на квитанції про внесення коштів відсутній відбиток печатки банку. У свою чергу ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 червня 2016 р. по справі № 6-35035св15 та від 16 листопада 2016 року по справі № 22426св16 не можуть бути прикладом неоднакового застосування судами касаційної інстанції норм матеріального права, оскільки суд касаційної інстанції скасував судові рішення та передав справи на новий розгляд з підстав, передбачених статтею 338 ЦПК України, що призвело до неможливості встановити та перевірити фактичні обставини, які мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до вимог ст.ст.11,59,60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому кожна із сторін зобовязана довести ті обставини на які вона посилається\~\~як на підставу своїх вимог і заперечень, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У відповідності до вимог\~ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно суд перевірив всі обставини справи, суд прийшов до висновку, що первісний позов [PERSON] підлягає до задоволення, ав задоволенні зустрічного позову Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» в особі ТВБВ 10013/0289 філії Львівського обласного управління, слід відмовити за безпідставністю. З огляду на положення ст. ст.\~ 88 ЦПК України, суд стягує із відповідачів понесені та документально підтверджені судові витрати по справі\~ На підставі викладеного,

Outcome: approved