Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] \~ звернулась в суд з позовом до відповідача [PERSON] про розірвання шлюбу. Посилається на те, що проживала в шлюбі з відповідачем, який зареєстровано 03.09.2005 року у виконавчому комітеті Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №16. За час шлюбу у них народилося двоє дітей: [PERSON] - [INFO] та [PERSON] [INFO] . Позивачка зазначила, що протягом останніх років сімейне життя між ними поступово погіршувалось, що\~ в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Вже два роки вони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. В судове засідання [PERSON] не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги повністю підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає повністю, не заперечує проти задоволення позову. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, з урахуванням заяв поданих сторонами про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З роз`яснень Пленуму Верхового Суду України у п. 24 постанови від 12 червня 2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», вбачається, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ст.ст. 110-112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно ст.24 СК України зі змінами та доповненнями внесеними від 10.01.2002 року, «шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається…». Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою «чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання». Судом встановлено, що сторони проживають в шлюбі, який зареєстровано 03.09.2005 року у виконавчому комітеті Липчанської сільської ради Хустського району Закарпатської області за актовим записом №16 (а.с.6). В шлюбі у сторін народилося двоє дітей: [PERSON] -17.08.2005 р.н. та [PERSON] - [INFO] ( а.с.9-10). На час розгляду справи в суді встановлено, що сторони тривалий час разом не проживають, не підтримують шлюбних відносин і не бажають збереження їхнього шлюбу. Сторони в своїх письмових заявах висловили бажання про розірвання шлюбу. З огляду на встановлене суд дійшов до висновку, що підстав для збереження шлюбу між сторонами в судовому засіданні не встановлено, їхній шлюб має формальний характер та не виконує свого прямого призначення. Позивачка на розірванні шлюбу наполягає, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, а тому суд вважає, що даний шлюб доцільно розірвати. Питання про стягнення судових витрат у справі сторонами не ставилося.

Outcome: approved