Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], малолітнього [PERSON] в інтересах якого діє [PERSON], [PERSON], малолітньої [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], третя особа Служба у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради, в якому просила примусово виселити з житлового будинку за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., без надання іншого житлового приміщення та примусово зняти з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби України за адресою: [ADDRESS], [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] р. н., [PERSON], [INFO] [PERSON] звернувся з зустрічним позовом до [PERSON], треті особи Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], Друга полтавська державна нотаріальна контора, в якому просив визнати недійсними заповіт [PERSON], [INFO], посвідчений Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON], 03 червня 2011 року за реєстровим номером 1168, та свідоцтво про право на спадщину за заповітом, серія та номер 1-39, видане 29.01.2014 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою на ім'я [PERSON]. Ухвалою суду вищевказані позови були об'єднані в одне провадження. У судовому засіданні позивач - відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги, вказані в первісній позовній заяві підтримали та просили їх задовольнити з підстав наведених у позові. У своїй позовній заяві та поясненнях даних в судовому засіданні [PERSON] та її представник, на підтвердження своїх позовних вимог, посилалися на ті обставини, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] який складається з двох половин, які мають окремі входи, на одній половині проживають вона та її дочка [PERSON] з внуком [PERSON], а на іншій половині її брат [PERSON], його дружина [PERSON], та їх дочка [PERSON] з внуком [PERSON] Крім цих осіб в будинку зареєстровані друга дочка її брата [PERSON] з внучкою [PERSON], які декілька останніх років фактично проживають в м. Кременчуці. Відповідачі вселились в будинок та були зареєстровані в ньому з дозволу попереднього власника житлового будинку її матері [PERSON] При цьому на момент смерті [PERSON] позивач разом з дочкою [PERSON] і внуком [PERSON] проживали однією сім'єю, вели спільний побут. Відповідачі на момент смерті [PERSON] не були членами її сім'ї, в розумінні ст.3 СК України, між відповідачами та власником житлового будинку також не укладався договір найму жилого приміщення, а тому зі смертю [PERSON] відповідачі втратили право користування житловими приміщеннями в будинку, що належить на праві приватної власності позивачеві. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], проживали в житловому будинку з усного дозволу [PERSON] при умові відшкодування власнику житлового будинку вартості спожитих ними комунальних послуг. Після смерті [INFO] року [PERSON], та переходу права власності на житловий будинок до позивача [PERSON], відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], з її усної згоди продовжували проживати в житловому будинку в житлових приміщеннях, які займали до цього, сплачуючи за частину спожитих ними комунальних послуг, а саме газу та електроенергії. Після різкого подорожчання вартості комунальних послуг у квітні 2015 року позивач та відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],не змогли знайти компромісу щодо розміру компенсації за спожиті комунальні послуги, яку вони повинні відшкодовувати власникові житлового будинку. На пропозиції позивача врегулювати спір шляхом укладання договору на користування житловим приміщенням відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] відповіли відмовою, при цьому подавши до суду позови до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням. [PERSON] та [PERSON] фактично декілька років проживають в іншому місті, а тому повинні були відповідно до чинного законодавства знятися з реєстраційного обліку. Відсутність договірних правовідносин з відповідачами щодо користування ними житловими приміщеннями порушує права позивача, як власника житлового будинку, збільшує її витрати на комунальні послуги, робить неможливим отримання нею субсидії на комунальні послуги. Позивач 18.06.2015 року звернулась з вимогою до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], в добровільному порядку з моменту отримання вимоги виселитись з житлового будинку звільнивши займані ними житлові приміщення та знятись з реєстраційного обліку в органах Державної міграційної служби. Вимога була отримана 18.06.2015 року [PERSON] На вимогу про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку позивач 22.06.2015 року дістала письмову відмову відповідачів щодо добровільного виселення та зняття з реєстраційного обліку. Крім того, що відповідачі відмовляються від урегулювання спору шляхом укладення відповідного договору та відшкодування дійсної вартості спожитих ними комунальних послуг, вони без дозволу власника будинку та відповідних дозвільних органів самостійно в займаних ними житлових приміщеннях неправомірно змінили визначену проектною документацією схему газопостачання та електропостачання, що може призвести до пошкодження належного позивачу житлового будинку. Щодо задоволення зустрічного позову [PERSON] - заперечували в повному обсязі. Зазначали, що зустрічний позов подано ним з надуманих підстав, без підтвердження належними доказами. Підстав зазначених в зустрічному позові для визнання недійсними заповіту від 03.06.2011 року складеного [PERSON] на користь [PERSON], а також свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 29.01.2014 року Другою полтавською державною нотаріальною конторою [PERSON], немає. Заявляючи позовну вимогу про визнання недійсності заповіту з підстав, що він підписаний не [PERSON], а іншою особою, та про те, що в момент підписання заповіту [PERSON] не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними [PERSON] виходив лише з припущень. [PERSON] пропустив визначений законодавством шестимісячний строк для прийняття спадщини після [PERSON], без поважних причин, та не ставить перед судом питання про поновлення цього пропущеного ним строку, а тому його вимоги про визнання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом є безпідставними. [PERSON] в зустрічному позові також не оспорюється право власності [PERSON] на житловий будинок. Відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] про виселення його та осіб, які з ним проживають, а також зняття з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS], їх, [PERSON], та [PERSON], заперечував. Вважав, що він, та інші відповідачі за первісним позовом [PERSON], зареєстровані за зазначеною адресою з дозволу власника будинку його матері [PERSON], яка померла [INFO] року, законно, були членами її сім'ї і мають законне право проживати в будинку нарівні з його сестрою [PERSON] За життя матері та після її смерті він разом з своєю родиною, а саме відповідачами за первісним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] проживали окремо на одній частині будинку, а мати [PERSON] (до своєї смерті) з його сестрою [PERSON] та її дочкою [PERSON] і внуком [PERSON] проживали на іншій частині будинку. Гроші за комунальні послуги, як за життя [PERSON] так і після її смерті, його дочка [PERSON] щомісяця передавала [PERSON], а тому підстав для їх виселення та зняття з реєстрації їх місця проживання немає. Друга його дочка [PERSON] та його внучка [PERSON] також зареєстровані в будинку, але близько семи років проживають в м. Кременчуці. Про те, що [PERSON] є власником всього будинку дізнався на початку 2015 року, до нотаріуса після смерті матері з заявою про прийняття спадщини не звертався, оскільки вважав, що оскільки був зареєстрований з нею за однією адресою то писати заяву необов'язково. У зустрічному позові зазначив, що заповіт його мати написала на сестру під впливом останньої. На момент смерті його мати тяжко хворіла, на які саме хвороби він не знає так як [PERSON] забороняла відповідачам бачитись з [PERSON] Між ним і його сестрою [PERSON] склались неприязні стосунки і остання могла повідомити матері неправдиві відомості щодо нього, що вплинуло на [PERSON] при написанні нею заповіту. Зазначив також, що під впливом медичних препаратів [PERSON] могла не розуміти значення своїх дій при складенні та підписанні заповіту. У нього є також сумніви, що заповіт, який він оспорює, був підписаний його матір'ю. У судовому засіданні [PERSON] спростував зазначені у зустрічному позові сумніви щодо підписання заповіту від 03.06.2011 року саме [PERSON] Пояснив суду, що мати мала почерк, який важко підробити, а тому ознайомившись з заповітом, він визнає, що заповіт було підписано його матір'ю [PERSON] Також зазначив, що його мати [PERSON] до самої смерті була при своєму розумі та розуміла, що вона робить. Неприязні стосунки між ним та його сестрою [PERSON] виникли уже після смерті їх матері в 2015 році на грунті спору щодо розміру плати за отримані комунальні послуги. Неправдивими відомостями, які [PERSON] могла повідомити щодо нього їх матері [PERSON] на його думку є зловживання ним спиртними напоями та наявність боргу перед банком. Просив задовольнити зустрічний позов. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та її представник заперечували щодо задоволення первісного позову та пояснили, що її батьки та сестра, а також її з сестрою діти зареєстровані за адресою [ADDRESS] та проживають в житловому будинку, який на даний час належить на прав власності її тітці [PERSON] на законних підставах з дозволу колишнього власника житлового будинку її бабусі [PERSON] Зазначали, що втрата сімейних зв'язків між власником житлового будинку та особами, які там продовжують проживати не позбавляє цих осіб права користуватись займаним приміщенням та не є підставою для їх примусового виселення. Просили відмовити [PERSON] в задоволені позову у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач за первісним позовом [PERSON] проти задоволення первісного позову [PERSON] щодо виселення відповідачів та зняття їх з реєстраційного обліку заперечувала. Пояснила суду, що всі вони зареєстровані та проживають в житловому будинку законно, як члени сім'ї власника будинку [PERSON] та [PERSON], добросовісно сплачують [PERSON] за комунальні послуги. В останній час направляють платежі за комунальні послуги на адресу [PERSON] поштовими переказами. Крім того, у разі примусового їх виселення порушуються законні права малолітнього [PERSON] У житловому будинку також зареєстровані [PERSON] та [PERSON], які близько семи років проживають в м. Кременчуці, Полтавської області. У 2012 році між ними та [PERSON] виникла спірна ситуація щодо користування водою з колонки на подвір'ї. Але на їх думку, [PERSON] діяла так під впливом [PERSON], яка фактично й вирішувала питання розрахунку за комунальні послуги. Вважають, що вели спільне господарство з [PERSON], зокрема десь за 15 років до смерті останньої разом вирощували поросят, а [PERSON] за власні кошти та власною участю приймав участь у ремонті будинку та огорожі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] надала суду заяву про слухання справи без її участі. При цьому надала заперечення на позов в яких просить в задоволенні первісного позову відмовити. Представник третьої особи за первісним позовом Служби у справах дітей виконавчого комітету Ленінської районної у м. Полтаві ради просила позов [PERSON] у частині виселення малолітнього [PERSON] не задовольняти, в іншому покладалась на розсуд суду. Третя особа за зустрічним позовом Приватний нотаріус Полтавського міського нотаріального округу [PERSON] надіслала до суду заперечення в яких просила в задоволенні зустрічного позову [PERSON] у частині визнання заповіту від 03.06.2011 року, складеного [PERSON], та посвідченого нею, відмовити. В іншій частині покладалась на розсуд суду. Справу просила розглянути за її відсутності. Третя особа за зустрічним позовом Друга полтавська державна нотаріальна контора надіслала до суду витребувані ухвалою суду копії матеріалів спадкової справи [PERSON], просила справу розглянути без участі її представника, при вирішенні справи покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані суду докази та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] в повному обсязі та відмову в задоволенні зустрічного позову [PERSON] у повній мірі виходячи з наступних підстав. Статтею 57 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 58 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 59 ЦПК України). Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування (ст. 61 ЦПК України). Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS]. Крім них за цією адресою зареєстровані та проживають [PERSON] та [PERSON], які є дочкою та внуком [PERSON]; зареєстровані, але не проживають [PERSON], [PERSON]; житловий будинок поділений на дві частини, що мають окремі входи (що підтверджується, зокрема, схемами газопроводу, водопостачання та каналізації, житлового будинку), в одній частині будинку проживають [PERSON], [PERSON], та [PERSON], з якими до своєї смерті проживала [PERSON], а в іншій частині будинку [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]; власником житлового будинку на момент розгляду справи є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.01.2014 року виданого Другою полтавською державною нотаріальною конторою; [PERSON], яка померла [INFO] року, була матір'ю [PERSON] та [PERSON] Факт реєстрації зазначених осіб за зазначеною адресою підтверджується також відповідними записами в домовій книзі. [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку не проживають за показаннями учасників процесу близько семи років. Факт відсутності проживання [PERSON] та [PERSON] в житловому будинку щонайменше з грудня 2012 року, а також не проживання в цей час за місцем реєстрації [PERSON], підтверджується також листом Ленінської районної у м. Полтаві ради від 11.12.2012 року № 02-32/1397, направленого на ім'я [PERSON] за результатами розгляду її заяви щодо усунення перешкод у користуванні комунальними послугами, копія якого знаходиться в матеріалах справи. Задовольняючи позовні вимоги [PERSON] про виселення відповідачів суд виходить з наступного. Спірні правовідносини за первісним позовом між позивачем та відповідачами регулюються правовими нормами глави 59 Цивільного кодексу України, глави 6 Житлового кодексу, Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні». Відповідно до ст. 150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Ст. 155 ЖК визначено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути в них вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Згідно з ст. 156 ЖК члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 цього Кодексу до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Ст. 158 ЖК визначено, що наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку (квартири) і наймачем у письмовій формі з наступною реєстрацією у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів або в органі управління, що ним утворюється. Договір повинен містити вказівку на предмет договору, строк, на який він укладається, визначати права і обов'язки наймодавця і наймача та інші умови найму. Вимоги до форми договору найму житла визначені і в ст. 811 ЦК України. Відповідно до ст.169 ЖК у разі припинення договору найму жилого приміщення в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, наймач і особи, які проживають разом з ним, зобов'язані звільнити жиле приміщення, а в разі відмовлення - підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Аналогічні вимоги містить і ст. 826 ЦК України. Відповідно до ст. 3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства. Сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Права члена сім'ї має одинока особа. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Ст. 6 СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Неповнолітньою вважається особа до досягнення нею 18 років. Подібні правові норми містились у законодавчих актах України та СРСР, що регулювали сімейні правовідносини до набрання чинності СК України. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Виходячи з правової позиції, висловленої ВСУ під час розгляду справи № 6-158цс14, право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Виходячи з наданих суду сторонами доказів, а саме копії домової книги та копії сторінок паспорта [PERSON], при його прописці (реєстрації) 27.05.1988 року за адресою: [ADDRESS], він досяг повноліття, та перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] тобто мав власну сім'ю. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 12.06.2012 року рішенням Ленінського районного суду м. Полтави. Відповідно до показань [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] з сім'єю проживав окремо від матері. Відповідачами не надано доказів ведення ними спільного господарства з [PERSON] та [PERSON], наявності у них спільних прав та обов'язків щодо майнових та немайнових відносин, у зв'язку з проживанням в одному житловому будинку, тому у суду відсутні правові підстави вважати [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] членами однієї сім'ї з [PERSON] та [PERSON] Як випливає з поданих відповідачем [PERSON] в якості доказів розписок, що не заперечується позивачем [PERSON], в період з лютого 2012 року по листопад 2013 року та лютий-квітень 2015 року, [PERSON] передавала, а [PERSON] отримувала грошові кошти в рахунок оплати за комунальні послуги. Остання розписка датована 13.05.2015 року, згідно з якою [PERSON] передала [PERSON] 516 грн. за комунальні послуги за квітень 2015 року. У подальшому [PERSON] поштовими переказами на різні суми направила на ім'я [PERSON] грошові кошти в рахунок плати за комунальні послуги за травень-жовтень 2015 року, отримання яких заперечується [PERSON] Оскільки сторонами не представлені відповідні розрахунки вартості комунальних послуг за відповідний період та відомості за які саме комунальні послуги [PERSON] передавались грошові кошти [PERSON], суд не має можливості самостійно визначити період за який відбувся фактичний розрахунок відповідачів з позивачем за використані ними комунальні послуги. Надані [PERSON] копії квитанцій про переказ нею грошових коштів за комунальні послуги за період травень-жовтень 2015 року не беруться до уваги судом так як згідно з показаннями самої [PERSON], [PERSON], комунальні послуги (електропостачання, газопостачання, водопостачання) їй, та членам її сім'ї, взагалі не надавались, а підтвердження отримання таких грошових коштів [PERSON] відсутні. Крім того сплата [PERSON] таких платежів не може бути підтвердженням наявності між [PERSON], як власником житлового будинку та [PERSON], або кимось із відповідачів, договірних відносин, що випливають з договору найму житлового приміщення (ст. 158 ЖК та ст.810 ЦК України). Щодо примусового виселення малолітнього [PERSON], то відповідно до частини 4 ст. 29 ЦК України встановлено лише правило відповідно до якого визначається місце проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а саме місце проживання одного з батьків з ким вона проживає. При цьому таке визначення місця проживання не є підставою для закріплення за такою особою права на проживання у певному житловому приміщені при виселені з цього приміщення того з батьків з яким ця особа проживає. Користування житлом в Україні є платним. Звільнення від плати за користування житлом може мати місце лише у випадках прямо визначених законом, або договором. Звільнення осіб, які проживають в житловому будинку, який належить на праві власності фізичній особі, може мати місце лише при наявності відповідної угоди між власником житлового будинку та особами, які там проживають. Як випливає з первісного позову така згода власника житлового будинку на подальше проживання відповідачів в ньому відсутня. Відповідачі отримали вимогу власника житлового будинку про добровільне виселення та зняття з реєстраційного обліку 18.06.2015 року та мали достатньо часу для вирішення з власником житлового будинку спірних правовідносин шляхом укладення договору найму житла, або пошуку іншого житла. Проте 22.06.2015 року надіслали позивачу за первісним позовом відмову щодо добровільного виселення. За таких обставин при відсутності укладеного між [PERSON], як власником житлового будинку та [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], як користувачами житлових приміщень, договору найму житла, заперечення власника житлового будинку на їх подальше проживання та небажання відповідачів виселитись в добровільному порядку, вони підлягають виселенню в судовому порядку без надання їм іншого житла. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Згідно з ст. 6 Закону громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов'язані протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Реєстрація місця проживання особи здійснюється в день подання особою документів. Реєстрація місця проживання за заявою особи може бути здійснена з одночасним зняттям з реєстрації попереднього місця проживання. Згідно з ст. 7 цього Закону зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. За умови виселення [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], підлягає задоволенню і вимога [PERSON] про зняття з реєстрації їх місця проживання. Також підлягає до задоволення й вимога про зняття з реєстрації місця проживання [PERSON] та [PERSON], які не мають правовідносин найму житла з власником житлового будинку та на власний розсуд змінили місце проживання близько 7 років тому, проте всупереч вимогам ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не здійснили реєстрацію зміни місця свого проживання у визначений Законом строк. Відмовляючи в задоволенні позову [PERSON] суд виходить з наступного. Підстави для визнання заповіту недійсним визначені ст. 1257 ЦК України: заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Недійсність окремого розпорядження, що міститься у заповіті, не має наслідком недійсності іншої його частини. У разі недійсності заповіту спадкоємець, який за цим заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. Заповіт складений 03.06.2011 року від імені [PERSON] на користь [PERSON] відповідає вимогам щодо його форми та посвідчення. Заповіт складено з дотриманням вимог ст. ст. 1247, 1248 ЦК України, у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, підписаний особисто заповідачем та нотаріально посвідчений нотаріусом. У судовому засіданні [PERSON] сам спростував наведені в зустрічній позовній заяві сумніви щодо складення та підписання заповіту іншою особою. Зазначив, що напис в заповіті «Цей заповіт прочитаний мною уголос підписаний власноручно» та підпис з розшифруванням «[PERSON]», зроблені його матір»ю [PERSON] Заповіт нотаріально посвідчено Приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу [PERSON]. [PERSON] на момент складення заповіту не була обмежена в дієздатності, доказів, які підтверджували б відсутність у неї права на складення заповіту, [PERSON] суду не надав. Позивачем за зустрічним позовом також не надано доказів того, що під час складення та підписання заповіту волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало її волі. Згідно з показаннями приватного нотаріуса [PERSON]. до складення заповіту вона роз'яснила [PERSON] наслідки складення заповіту на користь дочки, яким її син позбавлявся права на спадкування, але заповідач виявила бажання скласти заповіт саме таким чином. У судовому засіданні [PERSON], зазначив, що його мати до самої смерті не страждала на психічне захворювання, добре розуміла наслідки своїх дій та могла ними керувати. Проте, на його думку могла перебувати під впливом [PERSON], яка могла повідомити їй неправдиву інформацію щодо нього. Судом з'ясовано, що інформація, яку [PERSON] могла повідомити [PERSON] про [PERSON], а саме щодо зловживання ним спиртними напоями, наявності у нього боргу перед банком, уразі неповернення якого може бути звернено стягнення на житловий будинок, наявність у нього наміру створити іншу сім'ю, не може визнаватись неправдивою, так як вона відповідала дійсності, що підтвердив сам [PERSON] в судовому засіданні. Суду також не було надано доказів того, що [PERSON], яка була дочкою [PERSON] не мала права на спадкування, а також наявності інших випадків, встановлених законом для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним (ст. 1301 ЦК України). Відповідно до ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно з ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Після смерті [PERSON] [INFO] року та відкриття спадщини, [PERSON], який проживав окремо від матері, до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у строк, визначений Законом не подав. Доказів поважності пропуску строку для прийняття спадщини [PERSON] суду не надав.

Outcome: approved