Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON], [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №243 в буд.№7 по пр. Радянському в місті Запоріжжя, та зобов'язати Хортицький районний відділ УДМС України в Запорізькій області скасувати їх реєстрацію за вказаною адресою. В обґрунтування позову вказала, що рішенням суду від 15 серпня 2014 року за нею визнано право власності на кв.№243 в буд.№7 по пр. Радянському в м. Запоріжжя, однак по цей момент не може в повному обсязі розпоряджатись придбаною нерухомістю, оскільки відповідачі залишаються зареєстровані за вказаною адресою, що порушує її права власника. В судове засідання позивач [PERSON] надала клопотання (а.с.37) про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені належним чином про розгляд справи, в порядку встановленому п.5 ч.5 ст. 74 ЦПК України, в судове засідання повторно не з'явились. Поважних причин неявки суду не повідомили. При цьому [PERSON] і [PERSON] надали заяви про визнання позову. Відповідач [PERSON] пояснення по суті позову, чи будь-яких клопотань, суду не надав. Суд розцінює неявку відповідачів - без поважної причини, та згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Рішенням Хортицького районного суду від 15 серпня 2014 року у справі ЄУН №337/4073/14-ц, провадження №2/337/1498/2014 (а.с.4-5), яке набрало законної сили 27 серпня 2014 року, припинено право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], на квартиру [ADDRESS], та визнано право власності на зазначену квартиру за [PERSON] (а.с.6, 7). На цей час право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (а.с.8, 33). При цьому, за адресою: [ADDRESS], окрім власника [PERSON], залишились бути зареєстрованими [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9, 12, 13, 14). Статтею 15 ч.1 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Статті 150 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. З дня втрати права власності на квартиру, відповідачі [PERSON], [PERSON], також втратили і право користування зазначеною квартирою. Крім того, відповідно до частини 2 статті 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. При цьому, як вказують позивачі у позові, що підтверджено актом про фактичне проживання громадян (а.с.9), поясненнями свідка [PERSON] (а.с.38, 39), та проти чого не надано заперечень відповідачами - [PERSON], [PERSON], [PERSON] не проживають за адресою: [ADDRESS], понад один рік. Судом не встановлено поважних причин відсутності відповідачів в квартирі понад 1 рік, а також фактів чинення їм перешкод зі сторони позивача чи інших осіб щодо користування квартирою, тому суд вважає за необхідне позов задовольнити. Проте, на думку суду не підлягає задоволенню вимога щодо зобов'язання Хортицького РВ УДМС України в Запорізькій області скасувати реєстрацію відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Так, згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, необхідною умовою для звернення особи до суду з позовом є обов'язкова наявність порушення, невизнання чи оспорювання прав, свобод чи інтересів цієї особи. Якщо за результатами розгляду справи факту такого порушення не встановлено, у суду немає правових підстав для задоволення позову. При цьому суд зазначає, що оскільки правовою підставою для звернення до суду є захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, то право на позов у особи виникає лише після порушення відповідачем її права, тобто захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому і щодо якого невідомо, буде воно порушено чи ні. Крім того, у відповідності до ч.1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється органом реєстрації на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Отже рішення про позбавлення права користування - є самостійною правовою підставою для здійснення зняття з реєстрації відповідачів. Таким чином, вимоги щодо зняття відповідачів з реєстраційного обліку суд вважає передчасними, оскільки позивачем не надано підтвердження відмови компетентного органу у виконанні зазначених дій, а відповідно - відсутнє і порушення прав позивача, що підлягають захисту в порядку цивільного судочинства. Питання щодо відшкодування судових витрат в порядку ст. 88 ЦПК України у позові не заявлено, у зв'язку з чим, відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 11 ЦПК України, судом не вирішується.

Outcome: partial