Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 24 січня 2015 року, у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 39. Посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося оскільки на побутовому підґрунті постійно виникали непорозуміння, що призводили до руйнування шлюбу, у сторін різні погляди на сімейні цінності та традиції, та на даний час позивачка не проживає разом з відповідачем, не веде з ним спільного господарства, та припинила з відповідачем фактичні шлюбні відносини, переконана, що спільне сімейне життя та збереження шлюбу є неможливим, та таким, що суперечить її інтересам, у зв`язку із чим просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем, залишивши їй після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] . Зазначено також, що сторони мають спільну малолітню дитину, - [PERSON] , [INFO] , який після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачкою. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Від представника позивачки адвоката Шатіліна Георгія Павловича, який діє на підставі ордера, серія: АХ №1060210 від 21 липня 2021 року, до суду надійшла заява в якій представник позовні вимоги підтримав, розгляд справи просив провести без його участі. Від відповідача до суду надійшла заява за змістом якої він визнав позовні вимоги, та розгляд справи просив провести без його участі. Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданим повторно 12 липня 2021 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), 24 січня 2015 року, у Дзержинському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 39. В свідоцтві зазначено про те, що після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 15). Згідно із свідоцтвом про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у м. Харкові, та його батьками записані: [PERSON] , та [PERSON] (а.с. 8). Згідно довідки про реєстрацію місця проживання особи, від 15.05.2017 року №04-10-163528, малолітній [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Позивачкою зазначено,\~а відповідачем\~не заперечується\~та не\~спростовано,\~що спільне\~життя між\~сторонами не\~склалося оскільки\~на побутовому\~підґрунті постійно\~виникали непорозуміння,\~у сторін\~різні погляди\~на сімейні\~цінності та\~традиції,\~та на\~даний час\~позивачка не\~проживає разом\~з відповідачем,\~не веде\~з ним\~спільного господарства,\~та припинила\~з відповідачем\~фактичні шлюбні\~відносини. Також зазначено, що спільна дитини - малолітній [PERSON] , [INFO] , після розірвання шлюбу залишиться проживати разом з позивачкою. Відповідно до положень статті 51\~Конституції\~України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем до суду подана заява, за змістом якої останній, позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачки, враховуючи їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113\~СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку\~із цим,\~враховуючи,\~що позивачка\~просить після\~розірвання шлюбу\~залишити їй\~прізвище [PERSON] , суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить 454,00 грн. Враховуючи, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки також підлягає стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат у сумі 454,00 грн.

Outcome: approved