Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати квартиру [ADDRESS] об`єктом права спільної сумісної власності подружжя та в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку зазначеної квартири. В обґрунтування позову зазначає, що 24.01.2013 уклала шлюб з відповідачем [PERSON] , який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 16. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.01.2021 шлюб розірвано. За рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 15.12.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Перебуваючи у шлюбі, для поліпшення житлових умов ними було придбано квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,5 кв.м., житловою 40,7 кв.м.. Договір купівлі-продажу квартири був оформлений на ім`я відповідача, [PERSON] , як титульного власника, та відповідно зареєстрований в реєстрі прав власників нерухомого майна. При укладанні договору купівлі-продажу, надавала нотаріально посвідчену заяву-згоду на придбання нерухомого майна. На момент придбання квартири перебувала у декретній відпустці, до декрету працювала, отримувала заробітну плату, чоловік працював в АТ «СБЕРБАНК», також отримував заробітну плату. Кошти на придбання квартири, були зібрані зі спільних доходів, заощаджень. З метою захисту свого права на частку майна придбаного за спільні кошти подружжя, вимушена звернутись до суду з позовом про визнання майна спільним майном подружжя та його розподіл. Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.03.2021, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/1755/21. Ухвалою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 08.04.2021 відкрито провадження по справі та призначено її до судового розгляду за правилами загального позовного провадження. По справі призначено підготовче судове засідання та встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. До початку судового засідання, через канцелярію суду, надала заяву про проведення судового засідання без її участі. Відповідач [PERSON]. в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позовних вимог, обставини викладені в позовній заяві визнав. Відповідно до ч.3 та ч.4 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що дії відповідача щодо визнання позову не суперечать чинному законодавству та не порушують прав і охоронюваних законом інтересів інших осіб, дослідивши матеріали справи, заслухавши думку відповідача, суд вважає за необхідне прийняти визнання позову відповідачем та ухвалити рішення про задоволення позову, виходячи з наступного. Як вбачається із матеріалів справи та встановлено судом у судовому засіданні, 24.01.2013 сторони уклали шлюб, який зареєстровано Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району міста Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис №16 від 24.01.2013. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 04.11.2020 вбачається, що 30.08.2017 за [PERSON] , на підставі договору купівлі-продажу квартири, серія та номер: 1-2032, виданого 30.08.2017 Другою черкаською державною нотаріальною конторою, було зареєстровано право власності на квартиру, загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., яка розташована за адресою: [ADDRESS] . У подальшому, рішенням Придніпровського районного суду м. Черкаси від 14.01.2021 шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до ч. 2 ст. 71 Сімейного кодексу України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України). Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя. Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України). Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Зі змісту п.п. 23, 24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї. Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст. 63, ч.1 ст. 65 СК. При цьому, суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя. Суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст. 60 СК України. За таких обставин, з урахуванням визнання позову відповідачем, судовим розглядом встановлено, що спірне майно, а саме: квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 68,5 кв.м., житловою площею 40,7 кв.м., була придбана сторонами під час перебування у шлюбі, набута ними за спільні кошти, тому це майно є їх спільною сумісною власністю і підлягає розподілу, оскільки кожна із сторін відповідно до ст.ст. 370, 372 ЦК України має право на 1/2 частину від спільного майна, а реєстрація права власності лише за відповідачем порушує законні права та інтереси позивача як співвласника такого майна. Таким чином, враховуючи, що квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину зазначеної квартири. Згідно п.5 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання як розподілити між сторонами судові витрати. Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.2 ст.4 ЗУ «Про судовий збір» за подання позовної заяви майнового характеру фізичною особою, стягується судовий у розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів прожиткових мінімумів для працездатних осіб. Оскільки ціна позову становить 488250 грн., то до сплати підлягає судовий збір у розмірі 4882 грн. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при зверненні до суду з позовом було сплачено судовий збір в розмірі 2000 грн. та відстрочено сплату недоплаченої суми судового збору до ухвалення судового рішення у справі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Таким чином, приймаючи до уваги, що позивачу було відстрочено сплату судового збору, а також у зв`язку з визнанням відповідачем позову, суд вважає за необхідне повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків сплаченого судового збору у розмірі 1000 грн., а решту коштів сплачених при зверненні до суду відшкодувати за рахунок відповідача. Крім того, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1441 грн..

Outcome: approved