Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 2007 року, від якого мають дитину [PERSON] , [INFO] , яка мешкає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2010 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу до теперішнього часу відповідач жодного разу не бачив та не виявляв бажання бачити, виховувати та спілкуватися з дитиною. Рішенням Київського районного суду м.Харкова стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 300 грн. щомісячно, які відповідач не сплачує. Відповідач понад десять років не надає жодної допомоги дитині та не приймає участі у її вихованні, жодного разу не поцікавився життям та здоров`ям доньки. Всі витрати, пов`язані з вихованням та утриманням дитини позивач несе самостійно. За весь час батько дитини жодного разу не з`влявся в поліклініці, самостійно також не приходив, щоб поцікавитись здоров`ям дитини, його не цікавлять успіхи дитини у навчанні, він з нею не знайомий, що свідчить про самоусунення відповідача від виконання батьківських обов`язків. Зазначає, що на теперішній час зареєструвала шлюб з чоловіком, який має намір удочерити дитину та виховувати її як власну. В судовому засіданні представник позивача позов підтримала у повному обсязі з підстав, зазначених у заяві, просила задовольнити позовні вимоги. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 31.07.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, згідно яких Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради підтримує позовні вимоги [PERSON] , просить справу розглядати без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Суд, вислухавши вступне слово представника позивача, покази свідків, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 12.03.2008 року Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова від 03.09.2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 10.03.2007 року у Київському районному відділі РАЦС м.Харкова, актовий запис №125. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 28.03.2019 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, позивач уклала шлюб з [PERSON] 28.03.2019 року, та змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом із позивачем, за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою №929 від 15.07.2019 року, наданою КНП «Міська дитяча поліклініка №23» та листом директора ХЗОШ І-ІІІ ступенів №37 ХМР №595 від 15.07.2019 року . Заочним рішенням Київського районного суду м.Харкова, окрім іншого, з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 300 гривень щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Згідно пояснень представника позивача відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини. Не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до неї та її внутрішнього світу. Вказані обставини підтверджуються показами свідка [PERSON] , наданими в судовому засіданні, яка розповіла, що з позивачем знайома близько десяти років, перебувають у близьких дружніх стосунках. Разом працюють, проводять вільний час. Особисте та сімейне життя позивача свідку відомо досконало. Стверджує, що дитину виховує позивач самостійно, батько дитини участі у вихованні не приймає. Увесь час, коли дитина хворіє, мати самостійно та за власні кошти здійснює лікування. Батька дитини жодного разу не бачила. Дитина не знає хто її батько та ніколи в житті з ним не спілкувалася. Відповідач не навідує доньку навіть на день народження, аліменти відповідачем не сплачуються. Забезпечення дитини одягом покладено на позивача. Здобуттям освіти дитини займається лише мати, відповідач зовсім відсутній у житті позивача та своєї дитини. Відповідно до листа директора ХЗОШ №37 від 15.07.2019 року №595 зі слів класного керівника початкових класів [PERSON] та класного керівника 6-В класу [PERSON] за час навчання [PERSON] постійний зв`язок з ними, як з учителями та з класними керівниками, підтримувала мати - [PERSON] . [PERSON] за час навчання доньки з 1-го класу не цікавився у вчителів шкільним життям та успіхами дитини, не відвідував батьківські збори. З довідки №929 від 15.07.2019 року, наданої головним лікарем КНП «Міська дитяча поліклініка №23» ХМР вбачається, що дитина [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою: [ADDRESS] та перебуває під наглядом фахівців поліклініки з народження. За інформацією лікаря-педіатра вихованням дівчинки та забезпеченням їй належного догляду займається мати - [PERSON] . Батько дитини - [PERSON] до лікувального закладу не звертався, станом здоров`я доньки не цікавився. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Згідно висновку №478 від 19.07.2019 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дочки та ухиляється від їх виконання по вихованню дитини, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно дочки [PERSON] , [INFO] . Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved