Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду із зазначеною вище позовною заявою. Вказувала, що вона є власником однокімнатної квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Зазначала, що за вказаною адресою зареєстровані: її неповнолітній син [PERSON], [INFO] та колишній співмешканець [PERSON]. Посилаючись на відсутність відповідача за місцем реєстрації з грудня 2014 року, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. В судове засідання позивач не зявилась, подала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутність в якій позовні вимоги підтримала в повному обсягу та не заперечувала щодо винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився повторно, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, в тому числі шляхом розміщення відповідного оголошення в газеті «Час Київщини», тому суд вважає за необхідне провести по справі заочний розгляд відповідно до ст. 224 ЦПК України. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву, з наступних підстав. Частиною 4 статті 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. 1 та 2 ст. 319 ЦК України). Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Положеннями ч. 2 ст. 405 ЦК України закріплено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що позивач по справі є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що вбачається з наявної в матеріалах справи копії договору дарування квартири (а.с. 6). Сторони по справі від спільного життя мають сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останнього (а.с. 8). Згідно копії довідки КП «ЖЕК № 1», [PERSON] (колишній співмешканець) зареєстрований за вказаною адресою з 07.06.2003 року. 09.02.2016 року працівниками КП «ЖЕК № 1» було складено акт № 113 про те, що в квартирі [ADDRESS] зареєстрований але не проживає [PERSON]. Надіслане судом за місцем реєстрації відповідача поштове відправлення повернулось не врученим з поміткою «за даною адресою не проживає». Таким чином, сукупність зібраних по справі доказів свідчить про відсутність відповідача за місцем своєї реєстрації понад один рік без поважних причин, тому вимоги позовної заяви про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсягу. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, зокрема, про позбавлення права користування житловим приміщенням. На підставі наведеного,

Outcome: approved