Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі та гідності. У позовній заяві, уточненій під час розгляду справи, покликається на ту обставину, що 04 березня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою до народного депутата України [PERSON] в якій виклала інформацію, що не відповідає дійсності, зокрема вказала, що з позивачем постійно проводяться правоохоронними органами профілактичні бесіди, що її діти «ходять брудні і голодні, сплять по дорогах, палять скирти», що її малолітня дитина «бігає мамі на «точку за цигарками», що кошти, які їй виділяються, як малозабезпеченій витрачаються не за призначенням. Внаслідок заяви [PERSON] позивач та її діти стали об»єктами для перевірок. Так, було зроблено депутатський запит до служби дітей, яка взяла сім»ю позивача на контроль. Факти викладені в заяві відповідачки не підтвердились. Згідно повідомлення служби дітей її діти відвідують Хмелівківську ЗОШ регулярно, соціальних хвороб виявлено не було, вони забезпечені необхідним одягом та канцелярськими приладдями. Фактів невиконання нею обов»язків по догляду та вихованню дітей встановлено не було. Діти з позивачем мають окрему кімнату, яка достатньо умебльована, забезпечені одягом, взуттям, продуктами харчування. Житло перебуває в нормальному санітарно-гігієнічному стані. Неправомірними діями відповідача принижена її честь та гідність, так як позивач з дітьми стали об»єктом інтересів соціальних служб, а також заподіяно моральну шкоду, яка виразилася в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідачка принизила її перед іншими людьми та поширила відомості стосовно її дітей, з приводу чого вона сильно переживала, хвилювалася і повинна була постійно виправдовуватись перед односельчанами, що це неправда. Між сторонами впродовж тривалого часу існують давні неприязні стосунки, що і являється причиною всіх конфліктів. Просить визнати, що поширені [PERSON] відомості, про те, що позивач не займається вихованням своїх дітей, не відповідають дійсності та принижують її честь, гідність та ділову репутацію. Зобов'язати [PERSON] спростувати поширену інформацію шляхом звернення з листами до народного депутата [PERSON] та начальника служби у справах дітей Волинської обласної державної адміністрації про те, що інформація, викладена у заяві від 04 березня 2016 року є недостовірною. Відповідач [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про захист честі та гідності. У зустрічній позовній заяві покликається на ту обставину, що [PERSON] неодноразово принижувала честь та гідність її та її дітей: [PERSON] та [PERSON], яка є інвалідом з дитинства. Дані обставини підтверджується вироком Володимир-Волинського міського суду від 29 серпня 2014 року. Також постійні насміхання над її хворою дитиною, які супроводжувалися образливими словами та іронічними вигуками. Діти знаходяться у постійному стресі, який створює [PERSON] своїми скандалами та конфліктними ситуаціями. Дійсно, вона зверталася із заявою до народного депутата України [PERSON], в якій вказала про побиття та знущання [PERSON] відносно неї та її сім»ї та просила вплинути на дану громадянку. Просить відмовити у задоволенні первісного позову, а її позов задовольнити та зобов»язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності відносно неї та її дітей [PERSON] та [PERSON]. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просять їх задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Додатково суду пояснили, що дійсно сторони тривалий час перебувають у неприязних відносинах. Визнає ту обставину, що мав місце конфлікт, під час якого позивач заподіяла легких тілесних ушкоджень відповідачу та її доньці [PERSON], за що була засуджена до штрафу. Заяву відповідача до народного депутата вважає помстою. А факти, викладені у заяві, такими, що не відповідають дійсності. Зустрічний позов не визнає та просить відмовити у його задоволенні повністю. Відповідач [PERSON] брала участь у розгляді справи, позов не визнала, згодом подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача [PERSON] позов не визнав, вважає, що [PERSON] звернулась із заявою до народного депутата України з метою вжиття дієвих заходів щодо припинення протиправної поведінки позивача по відношенню до відповідача та її дітей. Таке звернення не є поширенням недостовірної інформації тому просить відмовити у задоволенні позову. Зустрічний позов підтримав та просить його задовольнити, покликаючись на обставини, викладені у тексті зустрічної позовної заяви з урахуванням обставин, встановлених вироком суду відносно [PERSON] Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено і сторонами не оспорюється та обставина, що між ними тривалий час існують неприязні відносини, з приводу чого між ними неодноразово виникали конфлікти. Вироком Володимир-Волинського міського суду від 29 серпня 2014 року у кримінальному провадженні відносно [PERSON] по обвинуваченню її за ст.125 ч.1 КК України встановлено, що 25 квітня 2014 року позивач під час конфлікту заподіяла легких тілесних ушкоджень відповідачу [PERSON] та її неповнолітній доньці [PERSON] Даним вироком суду також вирішено питання про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, завданої злочином. Згідно зі ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Вважається, що негативна інформація, поширена про особу, є недостовірною. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. У відповідності до ч. 1 ст. 297 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі. Судом встановлено, що 04 березня 2016 року [PERSON] звернулась із заявою до народного депутата України [PERSON] в якій фактично просить посприяти у вирішенні питання щодо вжиття дієвих заходів щодо припинення протиправної поведінки позивача по відношенню до неї та її дітей та повідомляє про факти протиправної поведінки позивача. Як зазначено у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Суд вважає, що враховуючи неодноразові звернення в правоохоронні органи [PERSON] з приводу конфліктів з [PERSON], вона мала право звернутись до народного депутата України [PERSON], який в свою чергу скерував відповідний депутатський запит. Як вбачається з матеріалів перевірки за зверненням народного депутата, інформація стосовно [PERSON] не знайшла свого підтвердження, що також стверджується довідками з місця проживання, з місця навчання дітей, грамотами та численними відзнаками дітей позивача. Отже, суд вважає, що з викладених підстав первісний позов не підлягає до задоволення, оскільки у даному випадку мала місце реалізація [PERSON] як особою її конституційного права, передбаченого статтею 40 Конституції, а не поширення недостовірної інформації. Відмовляючи у задоволенні зустрічного позову [PERSON], суд виходить з наступного. Як на підставу своїх позовних вимог відповідач покликається на ту обставину, що позивач [PERSON] неодноразово принижувала честь та гідність її та її дітей: [PERSON] та [PERSON], яка є інвалідом з дитинства. Також мали місце постійні насміхання над її хворою дитиною, які супроводжувалися образливими словами та іронічними вигуками. Діти знаходяться у постійному стресі, який створює [PERSON] своїми скандалами та конфліктними ситуаціями, що підтверджується також вироком Володимир-Волинського міського суду від 29 серпня 2014 року. Суд вважає, що даний позов не підлягає до задоволення за недоведеністю позовних вимог, оскільки відповідачем подано як доказ приниження честі та гідності її та її дітей лише копії судових рішень що стосуються заподіяння легких тілесних ушкоджень [PERSON] їй особисто та її дитині [PERSON]. Цим же вироком суду стверджується, що було вирішено цивільний позов [PERSON] про стягнення в її користь з [PERSON] матеріальної та моральної шкоди. Доказі про приниження [PERSON] честі та гідності відповідача [PERSON] та її дітей [PERSON] та [PERSON], суду не було надано. За таких обставин справи, з огляду на обраний відповідачем [PERSON] спосіб захисту її та її дітей прав шляхом зобов»язати [PERSON] припинити неправомірні дії щодо приниження честі, гідності відносно неї та її дітей, суд відмовляє за недоведеністю позовних вимог. На підставі викладеного, ст.ст.32, 34, 40 Конституції України, ст.ст. 277, 297 ЦК України,

Outcome: dismissed