Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 02.10.2010 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що з відповідачем не проживають разом як подружжя через протилежні погляди на шлюб та сім`ю, спільного господарства не ведуть, збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між ними. В судове засідання позивач не з`явилася, надала до суду заяви про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом опублікування на веб-сайті «Судова влада» суду оголошення про розгляд даної справи, і відповідачу роз`яснено право на подання відповідних заяв по суті справи. Таким чином, враховуючи вжиття судом всіх передбачених законом заходів для сповіщення відповідача, на підставі ч. 11 ст. 128 ЦПК України, суд вважає відповідача належним чином повідомленим про розгляд справи. Враховуючи те, що судом були використані передбачені чинним законодавством способи для повідомлення відповідача про розгляд справи, та приймаючи до уваги той факт, що наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті, суд зі згоди позивача у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи. Оскільки відповідно до положень ЦПК України розгляд вказаної справи здійснювався судом за відсутності учасників справи, тому у відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 02.10.2010 зареєстрували шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, виданим повторно, від 03.10.2018 серії [NUMBER] (а.с.7). Від даного шлюбу сторони мають спільних дітей: [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження, видане повторно, від 22.06.2016 серії [NUMBER] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією Свідоцтва про народження від 17.08.2016 серії [NUMBER] (а.с.8,9). Як зазначає позивач у позовній заяві, з відповідачем не проживають разом як подружжя, спільного господарства не ведуть, позивач проживає окремо, сім`я існує формально, що і змусило звернутися позивача до суду. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право після розірвання шлюбу залишити його. Згідно з ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Положеннями статті 160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Враховуючи те, що позивач просила місцем проживання спільних дітей сторін визначити її місце проживання, відповідач будь-яких заперечень на позовну заяву не надав, суд вважає, що місцем проживання дітей слід визначити місце проживання позивача. Враховуючи наведене, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємини подружжя, дослідивши письмові докази, суд вважає подальше сімейне життя подружжя і збереження сім`ї суперечить інтересам сторін, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 24, 112, 115 СК України,

Outcome: approved