Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи його тим, що вона перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, проте з грудня 2015 року вони проживають окремо. За час спільного проживання в шлюбі в них народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку кошти на утримання дітей не надає. В позові позивач також зазначає, що [PERSON] працює, інших утриманців не має, фізично здоровий, тому має можливість сплачувати аліменти в частці від свого заробітку (доходу). За наведених підстав позивач вимушена була звернутись з даним позовом до суду, в якому просить ухвалити рішення, яким стягнути з [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], зареєстрованого та проживаючого за адресою: [ADDRESS], на її користь аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до дня повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку; також просить стягнути з відповідача судові витрати на правову допомогу в розмірі 200 (двохсот) грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала та пояснила, що з грудня 2015 року відповідач не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання дітей, лише 500 грн., коли діти хворіли. Половину заробітку відповідач повинен віддавати своїм дітям. Діти часто хворіють, тому просить стягнути з відповідача аліменти на їх утримання саме в розмірі 1/2 частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подання позову до суду і до дня повноліття дітей, але не менше 30% прожиткового мінімуму доходів громадян відповідного віку. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позовні вимоги визнали частково на підставах, викладених в письмовому запереченні. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач заперечує проти стягнення аліментів в розмірі 1/2 частини від всіх видів заробітку (доходу), оскільки він ніде офіційно не працює, має мінливий дохід. Відповідач не відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей, але просить стягувати їх в твердій грошовій сумі, по 400 грн. на кожну дитину. В дебатах представник відповідача просила відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки відсутні підстави для визначення аліментів в частці від доходу. Заслухавши думки та позиції сторін по справі, дослідивши письмові докази у справі, оцінивши їх в сукупності та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що сторони по справі: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 08.11.2009 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 08.11.2009 року (а.с. 6). В шлюбі в сторін народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 17.05.2010 року та серії [NUMBER] від 23.05.2012 року (а.с. 4, 5). Діти сторін проживають разом з матір'ю [PERSON] у будинку її батьків і знаходяться на її утриманні, що підтверджується копією довідки, виданої виконкомом Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області 26.01.2016 року (а.с. 20). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 57 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. В силу статей 58, 59 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності (ст. 212 ЦПК). Визначаючи розмір аліментів, суд відповідно до ст. 182 СК України враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, які періодично хворіють, що підтверджується копіями виписок з медичних карток дітей (а.с. 21, 22, 23, 24, 25, 26); проживають разом з матір'ю в будинку її батьків та перебувають на її утриманні, що підтверджується копією акта обстеження матеріально-побітових умов [PERSON] від 27.01.2016 року (а.с. 19); стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який фізично здоровий, що ним не заперечується; проживає з батьками, братом, його дружиною та двома дітьми у двокімнатній квартирі за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 401//Д про склад сім'ї та реєстрацію, виданою МКП ЖЕК № 15 08.02.2016 року (а.с. 35). Суд не приймає до уваги відсутність записів в наданій для огляду трудовій книжці відповідача, так як зазначене не підтверджує той факт, що він офіційно не працює, оскільки у відповідача може бути ще одна трудова книжка. В пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено про те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. В зв'язку з вищезазначеним, суд вважає, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання двох дітей ([PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]), що становитиме 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідно її віку, до досягнення старшою дитиною повноліття. Згідно з ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Крім того, оскільки в судовому засіданні позивач пояснювала, що, визначаючи розмір аліментів, вона виходила з того, що діти хворіють і в зв'язку з цим потребують матеріальних витрат, суд роз'яснює позивачу, що згідно ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача, а на користь позивача - витрати понесені на правову допомогу в сумі 200 (двісті) грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial