Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Дніпропетровська з позовом до Дніпропетровської міської ради, [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на домоволодіння в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позову зазначила, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 30.11.1961 року, відділом комунального господарства Ленінського району м.Дніпропетровська, у відповідності до рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящихся за №264 від 22.08.1961 року «Про відвід земельної ділянки» її чоловікові [PERSON] була надана земельна ділянка №14-а по вул. Рудничній в м.Дніпропетровську (нова адреса вул. Руднична,16) площею 600 кв.м. Вказаний Договір було посвідчено 20.12.1961 року державним нотаріусом Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори у реєстрі за №1-33016. Перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], спільною працею та за спільні кошти, збудували на земельній ділянці №16 по вул. Рудничній в м.Дніпропетровську житловий будинок житловою площею 25.1 кв.м., загальною площею 66.9 кв.м., що складається з приміщень: 1-1 веранда, площею 13.9 кв.м.; 1-2 коридор, площею 10.7 кв.м.; 1-3 коридор, площею 6.1 кв.м.; 1-4 кухня, площею 11.1 кв.м.; 1-5 житлова кімната, площею 19.8 кв.м.; 1-6 житлова кімната, площею 5.3 кв.м. Під житловим будинком збудовано підвал загальною площею 41.3 кв.м., що складається з приміщень: I підвал, площею 4.1 кв.м.; II підвал, площею 4.6 кв.м.; III підвал, площею 17.1 кв.м.; IV підвал, площею 4.8 кв.м.; V вхід у підвал, площею 5.9 кв.м.; VI вхід у підвал, площею 4.8 кв.м. Загальна площа житлового будинку разом з підвалом під ним становить 108.2 кв.м. з яких 25.1 кв.м.-житлова, а 83.1 кв.м.-допоміжна. Окрім вищевказаних споруд, в період з 1960 по 1962 рік на території земельної ділянки №16 по вул. Рудничній у м.Дніпропетровську спільними зусиллями було збудовано наступні господарські будівлі та споруди: Б-літня кухня, Б1-літня кухня, Г-душ, Д-вбиральня, Е-навіс, Ж-сарай, З-вхід у погріб, И - сарай, К-гараж. Домоволодіння розташоване на земельній ділянці площею 1421 кв.м. Оскільки на момент створення обєкту нерухомого майна (1960-1962 роки) рік будівництва підтверджується актом КП «ДМБТІ» від 31.07.1997 року та технічним паспортом від 31.07.1997 року, була відсутня правова норма щодо обовязкової державної реєстрації індивідуального житлового будинку, така реєстрація не проводилась. 17.09.1996 року помер чоловік [PERSON]. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина на житловий будинок №16 по вул.Рудничній у м.Дніпропетровську. Будучи єдиним спадкоємцем першої черги, позивачка не зверталась до державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, але прийняла спадщину на підставі п.1 ч.1 ст.549 ЦК України, в редакції від 1963 року. Оскільки виникла необхідність реєстрації спадкового майна, позивачка звернулась до державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом та майно, а саме домоволодіння №16 по вул.Руднична, 16. Враховуючи те, що вона не змогла надати нотаріусу оригінал правовстановлюючого документу на спірне домоволодіння, 12.12.2014 року було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, якою розяснено право на вирішення питання у судовому порядку. На підставі викладеного просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на домоволодіння, що розташоване за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Руднична№16 та складається з: А-1 житловий будинок, загальною площею-108.2 кв.м., житловою площею 25.1 кв.м. та господарчих будівель та споруд: Б-літня кухня, Б1-літня кухня, Г-душ, Д-вбиральня, Е-навіс, Ж-сарай, З-вхід у погріб, И-сарай, К-гараж, №1-5, I-II-споруди (вимощення, ворота, огорожа, хвіртка) після смерті чоловіка [PERSON]. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримав та просив задовольнити. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнала та в задоволенні позову просила відмовити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала. В судових дебатах участі не приймала. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов визнала. В судових дебатах участі не приймала. Суд, вислухавши пояснення учасників судового процесу, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 21.05.1959 року /а.с.7/. Рішенням виконкому Ленінської районної у м.Дніпропетровську ради №264 від 22.08.1961 року було надано право індивідуального будівництва на земельній ділянці під №14-а по вул.Руднична площею 600 кв.м. [PERSON] /а.с.77-79/ Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві власності від 30.11.1961 року /а.с.12-13/ [PERSON] було виділено земельну ділянку площею 600 кв.м. за адресою: м.Дніпропетровськ, вул. Руднична, 14-а, що також підтверджується актом про відвід замельної ділянки від 21.09.1961 року /а.с.11/ та планом земельної ділянки /а.с.14/. 17 вересня 1996 року [PERSON] помер /а.с.6/. Відповідно до спадкової справи, яка відкрита 22.11.2014 року після смерті [PERSON], померлого 17.09.1996 року, за заявою представника [PERSON]-[PERSON] /а.с. 43-53/ вбачається, що в передбачений законом 6-ти місячний строк звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини ніхто із спадкоємців до нотаріальної контори не звертався. Але в матеріалах спадкової справи мається довідка, видана головою квартального комітету №54 [PERSON] відповідно до якої на час смерті [PERSON] разом з ним за адресою: м.Дніпропетровськ, вул.Руднична, 14 були зареєстровані та проживали: дружина-Петрухіна Н.Т., син-Петрухін О.В., невістка [PERSON] та онука-Петрухіна [PERSON] дані обставини знайшли своє підтвердження при огляді домової книги на будинок №14 по вул.Руднична в м.Дніпропетровську. Тобто, виходячи із викладеного, слідує, що після смерті [PERSON], померлого 17.09.1996 року спадщину прийняли фактично: дружина [PERSON] та син-Петрухін [PERSON], як спадкоємці першої черги за законом відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року. При житті [PERSON] правовстановлюючий документ на побудований будинок не отримав та право власності не зареєстрував. Відповідно до ст. 86 ЦК Української РСР право власності врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Оскільки згідно акту КП ДМБТІ від 31.07.1997 року та технічним паспортом КП ДМБТІ від 31.07.1997 року, житловий будинок та господарські споруди були збудовані у період з 1960 по 1962 роки питання реєстрації права власності повинно вирішуватися з дотриманням норм які діяли до 01.01.1963 року. У 1960-1963 роках питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року №8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року Про право застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про порядок застосування Указу Президії Верховної ради СРСР від 26 серпня 1948 року Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків (далі Постанова від 26 серпня 1948 року). Так, за час перебування в шлюбі спільною працею та за спільні кошти померлим [PERSON] та [PERSON] на земельній ділянці №16 по вул. Рудничній в м.Дніпропетровську було збудовано житловий будинок. Окрім житлового будинку за період з 1960 по 1962 роки ними було збудовано господарські будівлі. Згідно зі ст. 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до пяти як у місті, так і за поза містом. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодаства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР була затверджена Міністерством комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року. Згідно з пунктами 6,7 цієї Інструкції підлягали реєстрації всі будинки і домоволодіння, у тому числі належні громадянам на праві особистої власності, і здійснювалась вона на підставі документів, що встановлюють право власності (правовстановлюючих документів, перелік яких додано до вказаної інструкції). Отже, після смерті [PERSON], померлого 17.09.1996 року відкрилась спадщина на ? частину домоволодіння №16 по вул. Рудничній у м. Дніпропетровську оскільки, як встановлено в судовому засіданні, спірне домоволодіння побудовано спільно подружжям [PERSON], в період перебування в шлюбі та за спільні кошти. Оскільки на час смерті [PERSON] разом з ним була зареєстрована та проживала його дружина - [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом відповідно до п.1 ч.1 ст. 549 ЦК України, в редакції 1963 року вона прийняла спадщину. За змістом статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON], спадкоємство здіснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529-535 ЦК Української РСР. Для спадкоємця, що прийняв спадщину, виникають як майнові права, так і обовязки. До майнових прав належить, зокрема, право власності. Таким чином, суд, установивши, що будівництво домоволодіння, яке є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого дозволу на його будівництво (тобто воно не є самовільним будівництвом у розумінні ст. 105 ЦК Української РСР) і що на момент смерті спадкодавця воно було повністю збудовано. Проте спадкоємцем за законом після смерті померлого [PERSON] крім жінки [PERSON] є також його син [PERSON], який на день смерті [PERSON] також проживав разом із померлим і є також спадкоємцем першої черги, який прийняв спадщину відповідно до п.1 ч.1 ст.549 ЦК України /в редакції 1963 року/. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що домоволодіння №16 по вул. Руднична в м. Дніпропетровську є обєктом права власності, на яке за законом також має право на спадкування після смерті [PERSON] і син померлого, тому є наявні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на ? частину домоволодіння №16 по вул. Руднична в м. Дніпропетровську в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], померлого 17 вересня 1996 року.

Outcome: partial