Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, зазначивши в якості заінтересованої особи Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про встановлення факту перебування на утриманні чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , мотивуючи вимоги тим, що заявник перебувала у шлюбі з [PERSON] з 11.06.1981. Заявник та її чоловік [PERSON] проживали та були зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , але в подальшому, вона та покійний чоловік були зареєстровані, як внутрішньо переміщені особи, за адресою: [ADDRESS] та чоловік перебував на обліку в Токмацькому відділі обслуговування громадян (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області. Вона перебуває на обліку в Токмацькому відділі обслуговування громадян (сервісному центрі) управління обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області та отримує пенсію за віком у розмірі 1916,16 гривень. За час свого життя чоловік отримував пенсію значно вищу за неї, в розмірі 6300 грн, тобто фактично заявник перебувала на утриманні свого чоловіка. Для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника заявник в січні 2021 року звернулася із заявою до Токмацького відділу обслуговування громадян Головного управління Пенсійного фонду України з необхідними документами для переведення своєї пенсії за віком на пенсію по втраті годувальника, але спеціалістами установи було рекомендовано звернутись до суду для встановлення факту перебування на утриманні померлого годувальника, тому що надана довідка від 12.10.2020 № 915, видана інспектором по роботі з населенням мікрорайону «Жилкооп» адміністрації Кіровського району м. Донецька не може бути прийнята, оскільки відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особина тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, та відповідно, будь-який акт, (рішення, документ), виданий органами та/або особами, є недійсним і не створює правових наслідків. Таким чином, з метою оформлення пенсії у зв`язку із втратою годувальника, [PERSON] звернулася до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення і просить встановити факт перебування заявника на утриманні померлого чоловіка [PERSON] . 03.02.2021 ухвалою судді Токмацького районного суду Запорізької області заява прийнята до провадження, відкрите провадження у справі в порядку окремого провадження та справа призначена до розгляду. В судове засідання заявник [PERSON] не з`явилась, повідомлена про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, в заяві зазначила про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи, яка належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, надала суду заяву про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення заявленої [PERSON] вимоги не заперечує. Фіксування судового засідання не здійснювалося відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.1 п.2 ст.315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту перебування фізичної особи на утриманні. Заява фізичної особи про встановлення факту, що має юридичне значення, подається до суду за місцем її проживання. Відповідно до довідки від 07.08.2019 за №2321-5000172362, [PERSON] взята на облік, як внутрішньо переміщена особа, та її фактичне місце проживання/перебування зареєстровано за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що 11.07.1981 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що відділом РАГСу Токмацького виконкому Запорізької області вчинено актовий запис №165. [INFO] [PERSON] помер в м.Донецьк, що підтверджуються свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого Токмацьким міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) 10.12.2020. На момент смерті [PERSON] був зареєстрований як внутрішньо переміщена особа за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою від 24.09.2018 за №0000621445. Згідно з довідкою про доходи за № 4194401405915109, сформованою засобами автоматичних систем Пенсійного фонду України від 15.12.2020 року, розмір щомісячної пенсії [PERSON] за період з 01.01.2020 по 31.11.20202 становить 1916,16 грн. Місцем проживання фізичної особи згідно з положеннями ч. 1 ст. 29 ЦК України є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 6 ст. 29 ЦК України фізична особа може мати кілька місць проживання. Згідно з положеннями Закону Україну «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місце фактичного проживання особи не залежить від місця її реєстрації. Місцем проживання особи може бути будь-яке житлове приміщення, в якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Отже, місце проживання і місце реєстрації не є тотожними з урахуванням п. 10 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», згідно з якою реєстрація - це лише внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України. При цьому, громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні гарантується свобода пересування та вільний вибір місця проживання. Як вбачається з наданої копії довідки за №915 від 12.10.2020, виданої інспектором по роботі з населенням мікрорайону «Жилкооп» адміністрації Кіровського району м. Донецька, [PERSON] , 1960 року народження, проживала разом з [PERSON] по день його смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] , тобто на тимчасово непідконтрольній території органам влади України. Місто Донецьк, відповідно до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, затвердженого Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р, є тимчасово окупованою територією, не підконтрольною українській владі. На підставі зазначеного, враховуючи положення ст.3,8,9 Конституції України, Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей», відповідних постанов ВРУ та розпоряджень КМУ, а також практику Міжнародного суду ООН щодо сформування так званих «намібійськіх винятків», ЄСПЛ, Верховного Суду, суд бере до уваги відомості, які містяться у вищевказаній довідці, в якості доказу по справі. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Частиною 1 статті 7 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» визначено, що для взятої на облік внутрішньо переміщеної особи реалізація прав на зайнятість, пенсійне забезпечення, загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття, у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності, від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності, на отримання соціальних послуг здійснюється відповідно до законодавства України. Отже, факт тимчасового проживання заявника [PERSON] та її чоловіка [PERSON] по день його смерті [INFO] на тимчасово окупованій території Донецької області не позбавляє заявника права на отримання пенсії з цієї підстави. Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що в суді було підтверджено, що заявник [PERSON] до дня смерті її чоловіка [PERSON] постійно проживала з ним, вела спільне сумісне господарство, перебувала на його утриманні, а грошова допомога з боку останнього була для неї не єдиним, але основним і постійним джерелом засобів для існування. Разом з тим, отримання заявником [PERSON] пенсії у розмірі, який забезпечує її прожитковий мінімум, не має правового значення для вирішення вказаного спору. Відповідно до п.8 Постанови Пленуму ВСУ №5 від 31.03.1995 року «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», судам необхідно мати на увазі, що встановлення факту перебування особи на утриманні померлого має значення для призначення пенсії, якщо допомога, яка надавалась, була для заявника постійним і основним джерелом засобів до існування. Одержання заявником заробітку, пенсії, стипендії, інших доходів не є підставою для відмови у встановленні факту перебування на утриманні, коли суд встановить, що основним і постійним джерелом засобів до існування була для заявника допомога з боку особи, яка надавала йому утримання. Встановлення факту перебування на утриманні чоловіка необхідно заявниці для оформлення пенсії у зв`язку з втратою годувальника. Також, при вирішенні заяв про встановлення факту перебування на утриманні необхідно враховувати, що загальним правилом право на пенсію в разі смерті годувальника мають непрацездатні члени сім`ї годувальника, які були на його утриманні. Враховуючи викладене, суд, дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту перебування [PERSON] на утриманні померлого чоловіка [PERSON] . Судові витрати у справах окремого провадження, відповідно до ч.7 ст.235 ЦПК України, відшкодуванню не підлягають.

Outcome: approved