Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на спадкове майно. В обґрунтування заявленого позову позивачка зазначила, що [INFO] року помер її батько - [PERSON] в зв'язку з цим вона звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадщини на спадкове майно - квартиру, автомобіль, дачу, грошові вклади та речі домашнього вжитку. Державними нотаріусами Ковельського нотаріального округу у вчиненні нотаріальних дій відмовлено, а саме у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Зазначила, що частину квартири вона успадкувала, подавши заяву до нотаріальної контори. Вважає дії державних нотаріусів незаконними та просить визнати за нею право на спадкове майно після смерті батьків. Після уточнення заявлених позовних вимог [PERSON] заявила вимоги про визнання за нею права на спадкове майно після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] року та батька [PERSON], який помер [INFO] року, а саме: [ADDRESS]; автомобіль марки «Москвич-412» реєстраційний номер [NUMBER]; гараж по [ADDRESS]; дачний будинок в садовому масиві «Дружба» та земельну ділянку розміром 580 кв.м., наданої для садівництва відповідно до Державного акта на право власності на земельну ділянку від 18.08.2005 року; банківські вклади; речі домашнього вжитку. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання права власності на ? частину [ADDRESS]; ? частину гаража, що знаходиться в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON]. Ухвалою суду зустрічні позовні вимоги об'єднані в одне провадження та прийняті до спільного розгляду з первісним позовом та залучено до справи як співвідповідачів нотаріусів Ковельської держнотконтори [PERSON] та [PERSON] 05.02.2016 року [PERSON] змінила позовні вимоги за зустрічним позовом та просить визнати право власності на ? частини квартири [ADDRESS] та на ? частину гаража [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON], враховуючи, що [PERSON] 19.01.2016 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON] Представник відповідача за первісним позовом в судовому засіданні уточнені зустрічні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Співвідповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явилися, надіславши письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності. Позивачка та її представник в ході судового розгляду заявлені позовні вимоги підтримали повністю, а після відновлення провадження у справі на неодноразові повідомлення про судові засідання на розгляд справи не з'являлись. Так, матеріалами справи доведено, що після відновлення провадження у справі 04.01.2016 року в судове засідання призначене на 12.01.2016 року позивачка не з'явилась, надіславши заяву про відкладення розгляду справи на дату після 24-26 січня 2016 року. В день призначення повторного розгляду справи 28.01.2016 року представник позивачки надіслав заяву з вимогою не проводити судове засідання без його участі, так як він перебуває на сесії міської ради. Отримавши виклик до суду на 12.02.2016 року позивачка та її представник подали через канцелярію суду заяву про відвід головуючого, однак на розгляд не з'явились, заявивши про відкладення розгляду на іншу дату. 23.02.2016 року позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, заявивши клопотання про відкладення розгляду на іншу дату. 01.03.2016 року в день розгляду справи позивачка та її представник в судове засідання не з'явились, повідомивши через канцелярію суду про відкладення розгляду в зв'язку з подачею скарги на дії працівника апарату суду з підстав не зазначення в повістці про їх виклик номера справи та повторно заявлено відвід головуючому, проте на його розгляд не з'явились. На судовий розгляд призначений повторно на 11.03.2016 року сторони не з'явились. До суду надійшло рекомендоване повідомлення за закінченням терміну зберігання з відміткою про те, що форма № 22 залишена 03.03.2016 року. Отже, зазначені вище обставини дають підстави суду вважати, що позивачка та її представник зловживають своїми процесуальними правами, добросовісно не виконуючи процесуальні обов'язки, визначені у частині 3 ст. 27 ЦПК України. Із цих підстав суд вважає за можливе ухвалити рішення на підставі поданих доказів, так як участь в судовому засіданні - це право сторін, а не їхній обов'язок, про що наголошує Верховний Суд України у частині другій п. 20 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції». Суд, заслухавши сторони, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку про часткове задоволення первісних позовних вимог та задоволення уточнених зустрічних вимог з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 1216-1218 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Сторони подали заяви до нотаріуса про прийняття спадщини та приватним нотаріусом Заліською Н.М. було заведено спадкову справу № 8/2004 щодо майна померлого. У відповідності до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ст. 1296 ЦК України визначено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. При цьому, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Відповідно до ст. 1267 ЦК України, розмір частки кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, оскільки після померлого [PERSON] спадкоємцями за законом є його дочка та дружина, а угоди про поділ спірного майна між спадкоємцями немає, то їх частки у спадщині є рівними. Із матеріалів справи встановлено, що за життя [PERSON] на праві спільної сумісної власності мав квартиру, що знаходиться в [ADDRESS], про що свідчить свідоцтво про право власності на житло, видане 17 вересня 1993 року за № 782, тобто перебуваючи в шлюбі з [PERSON], яка померла [INFO] року. Після смерті останньої відкрилась спадщина, спадкоємцями якої стали позивачка [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах. В своїй заяві поданій в Ковельську державну нотаріальну контору 27 лютого 2007 року [PERSON] відмовився від прийняття спадщини, як за законом так і за заповітом після померлої [PERSON] в користь [PERSON]. Отже, суд вважає, що після смерті матері [PERSON] прийняла спадщину, звернувшись з відповідною заявою до нотаріальної контори, тобто ? частку квартири, що знаходиться за вищевказаною адресою та ? частку гаража [ADDRESS] Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина за законом відповідно на належну йому ? частку квартири та ? частку гаража. Спадкоємцями якої стали дружина померлого після укладення повторного шлюбу - [PERSON] (свідоцтво про шлюб від 20.06.2008 року) та дочка померлого - [PERSON], які у встановленому законом порядку прийняли спадщину, подавши заяви до нотаріальної контори. Отже, зазначені спадкоємці отримали право в рівних частинах на спадкове майно після смерті [PERSON], тобто по ? частки квартири та ? частки гаража. Так, із матеріалів справи слідує, що за життя [PERSON] та [PERSON] мали гараж за вказаною вище адресою на земельній ділянці, виділеній Ковельською міською радою 26.03.1973 року та побудованого відповідно до проекту, будівельного паспорту на забудову земельної ділянки. Однак свідоцтво про право власності за життя оформлено не було. Суд вважає підставним визнання права власності на гараж, оскільки він побудований з дотриманням відповідних будівельно-технічних норм на законних підставах відповідно до затвердженого проекту та будівельного паспорту на забудову земельної ділянки. Отже, виходячи з наведеного, суд вважає обґрунтованим та законним визнання права власності за [PERSON] на ? частки квартири, що знаходиться в [ADDRESS] що знаходиться в [ADDRESS], а за [PERSON] на ? частки вказаної квартири та на ? частки вказаного гаража. Враховуючи, що нотаріус позбавлений можливості видати свідоцтво на спадщину на квартиру, оскільки вона відповідно до Свідоцтва про право власності перебувала у спільній сумісній власності та гараж так як за життя спадкодавець не одержав право власності, то суд вважає за можливе визнати таке право спадкоємців на вказане майно, визначивши частки відповідно до вимог законодавства. Що стосується вимог позивачки за первісним позовом про визнання права власності на інше майно і зокрема: -автомобіль марки «Москвич-412», реєстраційний номер [NUMBER]; -дачний будинок в садовому масиві «Дружба» та земельну ділянку для садівництва розміром 580 кв.м.; -банківські вклади; -речі домашнього вжитку, то суд приходить до висновку про неможливість їх задоволення, виходячи з наступного. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов'язані визначити коло фактів, на які вони можуть посилатися як на підставу своїх вимог та заперечень і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, як того вимагають положення ст. 60 ЦПК України, за якими доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Отже, відповідно до ст.ст. 11, 27, 60 ЦПК України, суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб. При цьому особа, яка бере участь у справі розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд і зобов'язана надати усі наявні у неї докази та довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких виникає спір. В наданих суду матеріалах справи відсутні будь-які дані, що свідчать про перебування у власності за життя спадкодавця автомобіля марки «Москвич-412» р.н. [NUMBER] (не надано технічний паспорт на автомобіль), дачного будинку в садовому масиві «Дружба» (не надано будь-яких документів на нього), банківських вкладів (не надано ощадних книжок, номерів рахунків і т.п.), в позовних вимогах зазначено лише перелік предметів домашнього вжитку та особистих речей спадкодавця, які на думку позивачки за первісним позовом викрала [PERSON] Крім того, позивачкою не доведено відсутність умов для одержання в нотаріуса свідоцтва про право на спадщину. В матеріалах справи відсутня відмова нотаріуса у видачі свідоцтва на право спадщини на це майно, так як відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВС України від 30.05.2008 року № 7 «Про судовому практику в справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Аналогічна думка викладена в роз'ясненні наданому Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику з розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0-13 від 16.05.2013 року, відповідно до якого, визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Із спадкової справи слідує, що [PERSON] 19.01.2016 року звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини на підставі рішення Ковельського міськрайонного суду від 05 жовтня 2015 року, яким позивачці визнано додатковий строк для подання заяви нотаріусу про прийняття спадщини після смерті батька [PERSON]. І їй було роз'яснено про необхідність подання для оформлення спадщини перелік документів, з яким вона ознайомлена і взяла на себе зобов'язання додатково подати. На час ухвалення рішення позивачкою необхідні документи нотаріусу подано не було. Отже, з наведених вище підстав, суд в цій частині не знаходить підстав для задоволення первісного позову, що не позбавляє сторону отримати свідоцтво про право на спадщину в нотаріальному порядку, а у випадку спору в судовому порядку. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, ціна позову про визнання права власності на майно або його витребування визначається його вартістю. Законом України «Про судовий збір» визначено, що судовий збір за подання до суду позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою справляється в сумі, що становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 551,20 грн., проте не більше 6890 грн. При розгляді справи оцінка спадкового майна не проводилась, було відсутнє і клопотання сторін про призначення відповідної експертизи по оцінці майна. Разом з тим, в уточнених позовних вимогах [PERSON] зазначено, що ринкова вартість спірної квартири становить 32000 доларів США (768000 грн.), а гаража 4000 доларів США, або 92000 грн. Суд вважає, що зазначена вартість спірного майна, яка визначена позивачем за первісним позовом відповідає дійсній ринковій вартості спірного майна, яка склалась на даний час в даній місцевості, а тому судовий збір буде становити його максимальну суму, визначену Законом, тобто 6890 грн. Проводячи розподіл витрат, які підлягають стягненню зі сторін, суд враховує, що при зверненні до суду позивачкою за первісним позовом та позивачкою за зустрічним позовом сплачено судовий збір в сумі по 243 грн. 60 коп. кожною, а тому сума судового збору підлягає визначенню з врахуванням зазначених сум, тобто зменшення на вказану суму. Враховуючи частки визначеного майна, а саме ? та ? на квартиру та гараж, стягненню з [PERSON] на користь держави підлягає судовий збір в сумі, що становить 5167,50 грн.-243,60 грн.=4923,90 грн., а з [PERSON] 1722,50 грн.-243,60 грн.=1478,90 грн.

Outcome: partial