Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], в якому з урахуванням уточнень та доповнень просить стягнути на її користь з [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 1000, 00 грн. щомісячно, до досягнення повноліття дитиною, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] витрати на правову допомогу у розмірі 400, 00 грн. та витрати пов'язані з явкою до суду у розмірі 1 005, 88 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 15 травня 2012 року в них з відповідачем народився син - [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження батьком дитини є [PERSON], відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, у зв'язку з чим, позивач звернулась до суду з зазначеним позовом. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просить позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні пояснив що має можливість сплачувати аліменти у мінімальному розмірі. Також пояснив, що на даний час офіційно не працевлаштований, має мінливий дохід та не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 1 000 грн. щомісячно. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Згідно довідки Житлово-будівельного споживчого кооперативу № 105 Новобелицького району м. Гомеля від 03.09.2014 року № 96 дитина зареєстрована та проживає разом з матір'ю, [PERSON] в Республіці Білорусь. У відповідності до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу одержує в натурі, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У судовому засіданні відповідач пояснив, що на даний час не працевлаштований, регулярного доходу не має. Приписами ст. 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм та матеріалів справи суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з дня пред'явлення даного позову з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 500 грн. щомісячно. При вирішенні спору щодо визначення розміру стягуваних аліментів суд керується принципами Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, відповідно до яких дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Згідно ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно зі ст. 217 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. При цьому суд відповідно до ч. 4 ст. 10 ЦПК України роз'яснює відповідачеві його відповідальність за прострочення сплати аліментів, передбачену ст. 196 Сімейного кодексу України. Щодо стягнення з відповідача витрат на правову допомогу та витрат, пов'язаних із явкою позивача до суду, суд зазначає, що згідно ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, серед іншого, належать витрати на правову допомогу та витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду. Згідно ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Окрім того, згідно ст. 85 ЦПК України витрати, пов'язані з переїздом до іншого населеного пункту сторін та їх представників, а також найманням житла, несуть сторони. Стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, та її представникові сплачуються іншою стороною добові (у разі переїзду до іншого населеного пункту), а також компенсація за втрачений заробіток чи відрив від звичайних занять. З аналізу вищезазначених норм вбачається, що судові витрати, в тому числі витрати на правову допомогу та витрати, пов'язаних із явкою позивача до суду, повинні бути пов'язані тільки з розглядом конкретної цивільної справи, що розглядається судом. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем в обґрунтування понесення витрат з оплати правової допомоги до позовної заяви надано копію довіреності про представництво інтересів від 06.08.2014 року, виданої позивачем на ім'я [PERSON], копію квитанції № 34/08 від 27.08.2014 року. В підтвердження явки позивача до суду, представником позивача надано квиток на поїзд Гомель-Харків від 24.08.2014 та квиток на поїзд Харків-Гомель від 29.08.2014 року. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] особисто приїздила до м. Харків для подачі до суду позовної заяви. При цьому, з наданих суду документів не вбачається, що надані позивачу юридичні послуги та витрати на явку позивача до суду пов'язані з розглядом цієї конкретної цивільної справи, позивачем не надано обґрунтування і розрахунку цих витрат, а тому у суду немає підстав вважати витрати, пов'язані з оплатою позивачем правових послуг та витрат із явкою позивача до суду, судовими витратами позивача, пов'язаними з розглядом цієї цивільної справи. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача витрат по оплаті послуг на правову допомогу та витрат, пов'язаних із явкою позивача до суду. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 243, 60 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial