Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третя особа - Приватне підприємство «МПП Вибір», в якому просить визнати недійсним договір купівлі-продажу автомобіля. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач вказує, що перебуваючи в шлюбі з [PERSON] з 09.02.1990 року, вони 10.08.2007 року придбали автомобіль HYUNDAI TTUCSON, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER]. 01.10.2013 року [PERSON] без її згоди продав спірний автомобіль [PERSON] Посилаючись на норми Сімейного кодексу України, просила визнати недійсним зазначений договір, оскільки автомобіль є спільним майном подружжя і [PERSON] не мав прав без її згоди, його відчужувати. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON], підтримала позовні вимоги у повному обсязі, мотивуючи їх обставинами, викладеними у позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, надавши письмові заперечення (а.с.44), мотивуючи свою позицію наступним. [PERSON] пішов з родини ще в 2009 році, однак шлюб розірвано не було. Тобто, [PERSON] продав спірний автомобіль в той час, коли вже майже 4 роки не мешкав разом з [PERSON] Крім того, [PERSON] погодив з дружиною продаж вказаного автомобіля, і за їх спільним рішенням з коштів, отриманих за спірний автомобіль, [PERSON] придбав автомобіль «Мазда» для їх спільного сина. Зокрема, автомобіль було придбано у кредит, який з 2009 року [PERSON] самостійно погашав. [PERSON] усно погодилась на продаж автомобіля, а письмова згода законодавством не передбачена, виходячи з чого просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечувала в повному обсязі, мотивуючи свою позицію тим, що [PERSON] добросовісний набувач. Під час продажу автомобіля [PERSON] завірив її про те, що його дружина усно погоджується на вчинення угоди, а тому вона є, по суті, потерпілою у даному спорі. Відповідача [PERSON], будучи допитаним у якості свідка, в судовому засіданні зазначив, що під час отримання кредиту, перший платіж було ним здійснено з коштів, які він отримав при звільненні зі збройних сил України. Кредит сплачував самостійно, не з сімейного бюджету. Крім того, з кінця 2009 року він не мешкає в родині, хоча шлюб розірвано в 2014 році. Коли він пішов з родини, з [PERSON] вони домовились, що він їй з дітьми лишає квартиру та все в квартирі, а йому лишається машина. Тому, коли він зателефонував [PERSON] і сказав, що він бажає продати машину, зокрема, для того, щоб з цих коштів купити авто їх спільному сину, вона не заперечувала. І, хоча доказів домовленості про поділ майна він не має, однак, на його думку, підтвердженням даного факту є те, що з 2009 року, він одноособово користується спірним авто, і [PERSON] претензій йому з цього приводу не пред'являла. Просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні також були допитані ряд свідків. Свідок [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні, зазначила, що вона є матір'ю відповідача. Дійсно наприкінці 2009 року від онука їй стало відомо, що її син пішов з родини. 2 тижні він мешкав у них, потім став винаймати кватиру. Під час цього періоду, коли син у них мешкав, він їм повідомив про те, що пішов з родини лише з валізою з особистими речами, лишивши все дружині. Щодо спірного автомобіля, то їй відомо, що син продав автомобіль з метою купити інший для онука, який закінчив вищий навчальний заклад. Чи погоджував син продаж автомобіля з [PERSON], їй не відомо. Свідок [PERSON], будучи допитаною в судовому засіданні, зазначила, що вона є співмешканкою відповідача. Дійсно з кінця 2009 року вони мешкають разом. Коли вони почали мешкати разом, у [PERSON] вже був автомобіль Хюндай. Від [PERSON] їй стало відомо про те, що він вирішив продати автомобіль з метою купити авто для його сина, який закінчив вищий навчальний заклад. До цього моменту, будь-яких питань з приводу автомобіля Хюндай, не виникало. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, зазначив, що [PERSON] його давній знайомий, з яким він тривалий час не бачився. Наприкінці 2009 року вони зустрілись в м.Дніпрпетровську, де [PERSON] повідомив йому про те, що йому нема де жити, на що він запропонував йому квартиру на Тополі, де [PERSON] разом зі своєю співмешканкою мешкали до квітня 2010 року. Свідки [PERSON] та [PERSON], кожен окремо, будучи допитаними в судовому засіданні, зазначили, що [PERSON] їх сусід. Їм відомо, що [PERSON] пішов з дому наприкінці 2009 року. Свідок [PERSON], будучи допитаним в судовому засіданні, зазначив, що він допомагав [PERSON] оформляти документи в МРЕО під час купівлі-продажу автомобіля Мазда. Під час оформлення автомобіля [PERSON] був зі своїм сином. Суд, вислухавши сторін по справі, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до такого висновку. Позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 09.02.1990 року (а.с.10) по 17.02.2014 року (а.с.45). Під час зареєстрованого шлюбу [PERSON] придбав автомобіль HYUNDAI TTUCSON, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER] (а.с.51-52), уклавши кредитний договір, по якому [PERSON] виступила поручителем (а.с.53-55). 01.10.2013 року [PERSON] продав автомобіль HYUNDAI TTUCSON, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], [PERSON] (а.с.9, 32-33). Дані обставини підтверджуються матеріалами справи, а також не заперечувались сторонами у судовому засіданні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За змістом ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього кодексу. У відповідності зі ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу (ЦК) України, ст. 60 Сімейного Кодексу (СК) України дружина має право на майно, яке було набуте подружжям за час шлюбу та яке належать їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 369 ч.2 ЦК України, 65 ч.1 СК України розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників (тлумачення ст. 65 ч. 1 СК України наведено в рішенні Конституційного суду від 19.09.2012 р. за № 17-рп/2012). У відповідності зі ст. 65 ч.2,3 СК дружина має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним з подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода іншого з подружжя має бути подана письмово. Відповідно до Правил державної реєстрації та обліку автомобілів, договір купівлі - продажу автомобіля підлягає державної реєстрації в МРЕВ ДАІ і є вчиненим лише з моменту його державної реєстрації. Сторонами не заперечувалось в судовому засіданні того факту, що письмової згоди [PERSON] не надавала, а тому посилання представника відповідача [PERSON] - [PERSON] на той факт, що [PERSON] надавала усну згоду, не можуть бути прийняті судом у якості доказу виконання [PERSON] вимог ст.65 Сімейного кодексу України, оскільки в даному випадку письмова згода є обов'язковою. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Статтею 203 Цивільного кодексу України встановлено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (ч. 1), особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності (ч.2), волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3), правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (ч. 4), правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним (ч. 5). Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Враховуючи вищевикладене, суд вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині і визнати договір купівлі-продажу автомобіля HYUNDAI TTUCSON, державний номер [NUMBER], 2007 року випуску, кузов [NUMBER], двигун [NUMBER], укладений 01 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON], оформлений довідкою-рахунком ААВ 257947, виданої Приватним підприємством «МПП Вибір» - недійсним. Згідно з ч.1 ст.236 ЦК України, нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення, тобто, в даному випадку, з 01.10.2013 року, а тому суд вважає за необхідне скасувати державну реєстрацію спірного автомобіля за [PERSON]. Щодо відновлення державної реєстрації за [PERSON], то в цій частині позову, суд вважає за необхідне відмовити, виходячи з наступного. Ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право, в порядку, встановленому Цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.30 ЦПК України, сторонами в цивільному процесі є позивач та відповідач. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є відповідачем по справі, будь-яких вимог до [PERSON], ним заявлено не було, а тому позовні вимоги [PERSON], заявлені, по суті, в інтересах відповідача [PERSON], (оскільки реєстрацію вона просить відносити за ним), задоволенню не підлягають. Судом також дослідження квитанції, які свідчать про сплату [PERSON] коштів, відповідно умов кредитного договору, однак дані квитанції, так само, як і свідчення свідків, допитаних в судовому засіданні, не спростовують обставин, встановлених в судовому засіданні. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позов обґрунтований, однак підлягає частковому задоволенню. Крім того, у відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача [PERSON] на користь позивача належить стягнути судові витрати, що складаються з судового збору у розмірі 229,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial