Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-28 00:00:00

\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]; зобовязати Виконком Харківської міської ради змінити умови житлового найму щодо квартири [ADDRESS] та відкрити особовий рахунок на імя позивача у складі сімї з донькою [PERSON]А; визнати незаконною реєстрацію неповнолітньої [PERSON]А, [INFO], у спірній квартирі, відшкодувати судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначала, що відповідачу [PERSON] у складі сімї пять осіб (він, його дружина [PERSON], його мати [PERSON] та його діти [PERSON] та [PERSON]А.) на підставі ордеру надано у користування чотирьохкімнатну ізольовану квартиру [ADDRESS]. В березні 2006 року вказаний будинок здано в експлуатацію, після чого у спірну квартиру № 96 вселилися позивач [PERSON] та донька [PERSON] При цьому відповідач [PERSON] продовжував проживати за іншою адресою із жінкою, з якою перебував у фактичних шлюбних відносинах та мав доньку, [PERSON]А, [INFO]; відповідач [PERSON] з 1995 року та по цей час проживає на території іншої держави, а саме у с. Олександрівське Касторенського району Курської області Російської Федерації. Позивач вказує, що з моменту видачі ордеру відповідачі [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру не вселялися. 10.11.2009 Комінтернівським районним судом м. Харкова ухвалено рішення про вселення відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спірну квартиру, дане рішення виконано у повному обсязі лише 19.05.2010, відповідачеві [PERSON] був переданий повний комплект ключів від квартири. Але і після 19.05.2010 відповідачі [PERSON] та [PERSON] не вселилися, з того часу більше ніж впродовж шести місяців вони не користуються спірним житловим приміщенням, а тому втратили право на користування ним. Також реєстрація неповнолітньої [PERSON], [INFO], у спірному житловому приміщенні є незаконною, оскільки не було отримано згоду Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської Ради та інших співмешканців житла, проживання в конфліктній ситуації суперечить інтересам дитини, мати якої має власне житло на адресою [ADDRESS]. Не погоджуючись із заявленими позовними вимогами [PERSON] та [PERSON] подали до суду зустрічний позов, в якому просили поновити їх порушене право, зобовязавши [PERSON] та [PERSON] не чинити їм перешкоди у користуванні житловим приміщенням квартири [ADDRESS] та вселити їх до спірної квартири. В обґрунтування своїх зустрічних вимог посилались на те, що у 2006 році після сдачі будинку у експлуатацію вони, а також позивач за первісним позовом [PERSON] та їх спільна донька [PERSON] вселились до квартири № 96, після вселення були зареєстровані у квартирі, разом проводили ремонт приміщення , сплачували комунальні послуги. В січні 2007 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. При цьому з моменту вселення відповідачі [PERSON] разом із донькою [PERSON] постійно вчиняли сварки та заявляли, що [PERSON] та його мати [PERSON] мають звільнити квартиру та шукати інше житло, викидали їх особисті речі, створювали умови, при яких [PERSON], літня жінка, не була спроможна залишатися наодинці із відповідачами та вимушена була періодично виїжджати до своїх родичів. Після ухвалення судового рішення в листопаді 2009 році щодо вселення [PERSON] та [PERSON], відповідачі за зустрічним позовом відмовились добровільно виконувати рішення суду. Лише після предявлення рішення до примусового виконання до ВДВС Комінтернівського ХМУЮ, вказане рішення суду про вселення 19.05.2010 було виконано, ключі від квартири отримані позивачами, які почали мешкати у спірному приміщенні, де й знаходились їх особисті речі. Однак і після вселення, відповідачі продовжували створювати перешкоди у проживанні у спірній квартирі, вчиняли сварки. Фактично позивачі займали кімнати № 2 та № 3, в яких зберігались їх особисті речі, однак відповідачі продовжували чинити перешкоди у проживанні, викидали їх речі, постійно сварились. 31 січня 2013 року [PERSON] повернувся з роботи додому та вияв, що змінені замки на двері тамбуру. Він звернувся до [PERSON], однак вона відмовилась надати йому ключі, тому він звернувся до сусіда із проханням відчинити двері. В літній період 2013 року, коли [PERSON] та [PERSON] перебували у відпусках, позивачі мали змогу спокійно мешкати у спірному приміщенні, у вересні 2013 року донька позивача [PERSON], якій виповнилось вже 14 років, виявила бажання мешкати разом із батьком, а тому вона була зареєстрована у спірній квартирі. В кінці серпня 2013 року [PERSON] була вимушена виїхати з квартири до своїх родичів, оскільки після сварок в неї погіршився стан здоровя. [PERSON] разом із донькою І.А. продовжували мешкати у спірній квартирі, фактично користуючись двома кімнатами № 2 та № 3. Коли [PERSON] дізналась про реєстрацію неповнолітньої [PERSON] у спірній квартири, знову вчинила сварку, викинула речі із цих кімнат, поставила замки на двері. В листопаді 2013 році відповідачі в категоричній формі відмовились впускати [PERSON] до спірної квартири до розгляду справи у суді. Внаслідок неправомірних дій [PERSON] та [PERSON] позивачі не можуть мешкати у спірній квартирі, внаслідок чого вимушені звернутися із даним позовом У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] підтримали доводи свого позову, просили його задовольнити. В задоволенні зустрічних вимог просили відмовити. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та представник відповідача за первісним позовом [PERSON] адвокат [PERSON] заперечували проти заявлених первісних позовних вимог, просили задовольнити їх зустрічний позов в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] заперечувала проти заявлених до неї вимог, просила відмовити в їх задоволенні, підтримала первісні позовні вимоги. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської ради [PERSON] у судовому засіданні просив ухвалити рішення з урахуванням інтересів дитини, підтримав первісні вимоги щодо визнання недійсною реєстрації неповнолітньої [PERSON] у спірній квартирі та просив задовольнити їх. Представник третьої особи - КП «Жилкомсервіс» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Виконкому Харківської міської ради надав суду свої заперечення по суті заявлених позовних вимог, в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, на імя [PERSON] із сімєю з пяти осіб ([PERSON] наймач, [PERSON] дружина, [PERSON] син, [PERSON] донька, [PERSON] мати) видано орден на право зайняття житлового приміщення житловою площею 45,52 м2, що складається з чотирьох кімнат в ізольованій квартирі [ADDRESS] (а.с. 8). 21.03.2006 складено акт приймання квартири [ADDRESS], за наймача підписано [PERSON] (а.с. 9). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 11.01.2007 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно довідки з місця проживання про склад сімї та прописку, що надано дільницею № 24 КП «Жилкомсервіс» від 01.10.2013 за № 3024, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с. 110). Допитані у судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] повідомили, що в квартирі [ADDRESS] [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не мешкають, з 2006 року їх бачили в квартирі лише два-три рази. Свідок [PERSON] додатково зазначила, що вона є колегою позивача [PERSON], мешкає за адресою: м. Харків, вул. Зернова,53-Ж в четвертому під'їзді, в тому ж будинку, в першому під'їзді вона кожного дня бачить відповідача [PERSON], його автомобіль стоїть біля цього будинку, [PERSON] регулярно заносить у будинок сумки із продуктами, тому в неї склалось стійке враження, що він постійно мешкає в цьому будинку. Відповідачі за первісним позовом [PERSON] та [PERSON] стверджують, що не мали змоги проживати у спірній квартирі, оскільки [PERSON] створювали умови, за яких перебувати у приміщенні було не можливо. Для поновлення своїх порушених прав [PERSON] та [PERSON] звернулись до суду із відповідним позовом, рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2009, яке залишено в силі ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 19.01.2010, [PERSON] та [PERSON] вселено до квартири [ADDRESS]. Сторони у справі не заперечують того факту, що вказане судове рішення було виконано 19.05.2010, [PERSON] передані ключі від спірної квартири. Позивач [PERSON] стверджує, що після 19.05.2010, коли були передані ключі, і до січня 2013 року відповідач [PERSON], а також його мати [PERSON] не намагались потрапити до квартири, вона разом із донькою, сином та його дружиною користуються кімнатами № 2,3,8, кімната № 7 зачинена на замок, ключі від якого є у [PERSON], вона не знає, які саме речі є в цій кімнаті знаходяться. В матеріалах справи наявні відомості про те, що з 1995 року по час розгляд справи відповідач [PERSON] є постійно зареєстрованою та проживає на території Російської Федерації (а.с. 32, 33), там же отримує пенсію (а.с. 34), в органах нотаріату Російської Федерації оформлювала довіреності на право ведення справ у суді на свого сина [PERSON] та свого представника [PERSON] (а.с.87). На запит суду Головним центром обробки спеціальної інформації Державної прикордонної служби України надано інформацію, що [PERSON], [INFO], вїхала на територію України 16.05.2010, а виїхала з території України 21.05.2010, дані наведені за період травень 2010 року жовтень 2013 року, інші відомості про перетинання даною особою державного кордону відсутні (а.с. 96). Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Враховуючи вищенаведені докази суд вважає, що рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2009 було виконане відповідачами [PERSON] та [PERSON] лише формально і без наміру проживати у спірному житлі. Копії медичних документів (додатки до позовної заяви а.с.107) можуть доводити факти отримання відповідачем [PERSON] медичної допомоги на території м. Харкова (в Офтальмологічній клінічній лікарні № 14 ім. проф. Гіршмана, Харківській міській стоматологічній поліклініці № 2), що не є предметом судового розгляду в цій справі, але щодо проживання у спірній квартирі [ADDRESS] утворюють лише припущення (так само, як і можливе проживання у свого сина та онуки [PERSON] [ADDRESS]), які не можуть бути покладені в основу судового рішення. З моменту виконання рішення суду від 10.11.2009 про вселення, тобто з 19.05.2010., відповідачі [PERSON] та [PERSON] не зверталися зі скаргами чи заявами до правоохоронних чи інших органів або установ з приводу перешкоджання ним проживати у спірному приміщенні. За таких обставин відсутні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про поновлення порушеного права та вселення. Що стосується первісних вимог [PERSON], то вони підлягають частковому задоволенню. Так, актом обстеження побутових умов було встановлено, що у спірній квартирі мешкають позивач [PERSON] та її донька [PERSON], інших осіб не було виявлено (а.с.150 - 151), профілактичними заходами, які були проведені працівниками міліції, було встановлено фактичне місце постійного проживання відповідача [PERSON], а саме квартира [ADDRESS] (а.с. 36, 88), що свідчить про обрання відповідачами [PERSON] та [PERSON] іншого постійного місця проживання, що згідно до положень абз.3 п.11 вказаної постанови ПВСУ № 2 від 12.04.1985 є підставою для задоволення позову про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. За таких обставин суд визнає, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] не проживали у спірному житлі більше шести місяців з моменту виконання рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.11.2009, тобто з 19.05.2010. Підстав згідно до ст.71 ЖК УРСР для збереження жилого приміщення за вказаними відсутніми особами не виявлено, строки щодо збереження пропущені. Згідно до ст.72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до положень ч.2 ст.107 ЖК УРСР відповідачі [PERSON] та [PERSON] є такими, що втратили право користування спірним приміщенням поза судовим порядком та незалежно від предявлення позову про це, що зазначено в п.10 постанови ПВСУ від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Позивачем [PERSON] надано докази оплати комунальних послуг за значний період часу, відповідачі [PERSON] та [PERSON] доказів участі в оплаті комунальних послуг не надали. Копія квитанції з опалення за грудень 2010 року свідчить про одноразову оплату [PERSON] послуг з обігріву підїзду будинку № 8-А по вул. Ромашкіна у м. Харкові, але не доводить його участь в утриманні спірної житлової площі квартири № 96 в тому самому будинку, відносно якої оплата здійснюється згідно до показників лічильників води, газу і електроенергії. Особа, яка не приймає участь в оплаті комунальних послуг, тим самим грубо порушує вимоги ст.ст. 64, 66 68 Житлового Кодексу, що поряд з фактичною відсутністю у наданому приміщенні вказує на втрату звязку з житлом, яке надане у користування. З матеріалів, які надійшли на запит суду, а саме листів вих. № 19/2360 від 10.06.2014 та вих. № 19/2815 від 09.07.2014 начальника Комінтернівського РВ у м. Харкові з додатками, листа вих. № 03/1-12184 від 09.07.2012 заступника начальника ГУ ДМС України в Харківській області з додатками, випливає, що реєстрація неповнолітньої [PERSON] за адресою [ADDRESS], була здійснена з порушенням вимог чинного законодавства, не були обстежені нові умови проживання дитини і не була отримана згода Служби у справах дітей Комінтернівського району Управління служб у справах дітей Департаменту праці і соціальної політики Харківської міської Ради на зміну її місця проживання з адреси: [ADDRESS] (первинне місце реєстрації) на адресу: [ADDRESS]. Крім того, надаючи свою згоду на зміну місця проживання неповнолітньої [PERSON] її батьки [PERSON] та [PERSON] суттєво порушили інтереси дитини, оскільки в новому місці вона вимушена проживати без матері і в епіцентрі конфліктної ситуації між [PERSON], з одного боку, та його іншою донькою [PERSON] і колишньою дружиною [PERSON], з другого боку, які, за твердженням відповідачів [PERSON] та [PERSON] (а.с. 107, 179) створюють такі умови, що вимушують залишати помешкання двох дорослих людей. Що стосується вимоги [PERSON] про зміну договору найму та відкриття на її імя окремого особового рахунку, суд вважає в цій частині вимоги необґрунтованими. Відповідно до ст. 104 ЖК УРСР член сімї наймача вправі вимагати, за згодою інших членів сімї, які проживають разом з ним, укладення з ним окремого договору найму, якщо жилу площу, що припадає на нього, може бути виділено у вигляді приміщення, яке відповідає вимогам ст.. 63 ЖК УРСР. У разі відмови членів сімї дати згоду на укладення окремого договору найму, а також у разі відмови наймодавця в укладенні такого договору спір може бути вирішено в судовому порядку. Позивачем [PERSON] суду не надано доказів звернення її до управління обліку та розподілу житлової площі Департаменту житлового господарства Харківської міської ради з заявою про визнання її наймачем квартири і укладання договору найму, який є підставою для користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду. Також відсутні відмова компетентного органу щодо неможливості визнання [PERSON] наймачем житлового приміщення. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. За таких обставин суд вважає, що первісні позовні вимоги [PERSON] заявлені правомірно, підлягають частковому задоволенню з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів, зустрічні вимоги [PERSON] та [PERSON] не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладено,

Outcome: partial