Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просила стягнути з відповідача аліменти на свою користь на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту пред'явлення позову та до повноліття дитини, тобто до [INFO]. На обґрунтування позовних вимог у позові вказано, що з 22.10.2005 року позивач перебувала в шлюбі з відповідачем, який 25.07.2012 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають спільну дитину -сина [PERSON], [INFO] Вказувала, що після розірвання шлюбу син проживає з нею. оскільки відповідач ухиляється від свого обов'язку по його утриманню, вона вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою. В судовому засіданні позивач позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Зазначала, що дійсно отримувала від відповідача щомісяця кошти на картковий рахунок, проте вважає, що їх розміру недостатньо на утримання дитини, та не відповідає ? частки його заробітку (доходам), тим паче, що відповідач безпідставно зменшив суму коштів, що ним перераховувалась. Також, відповідач має ? частку в житловому приміщенні, відтак його доводи про неможливість сплати аліментів у бажаному позивачем розмірі із-за необхідності найму житла необґрунтовані. Відповідач проти задоволення позову частково заперечив, зазначаючи, що згоден сплачувати аліменти в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки до подачі позову добровільно сплачував аліменти, а на час розгляду справи його доходи збільшились із-за необхідності оренди житла. Із-за добровільної сплати аліментів у квітні, тобто на час подачі позову просив не допускати негайне виконання рішення суду та звільнити від сплати судових витрат. Також, оскільки інформація у позові щодо ухилення від сплати аліментів є неправдивою, просив вирішити питання притягнення позивача до юридичної відповідальності. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач має спільну дитину з відповідачем - [PERSON], [INFO] (а.с.9). Шлюб укладений між сторонами 22.10.2005 року, розірвано за рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 25.07.2012 року (а.с.10-11). Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матір'ю (а.с.12). Сторони у справі працездатні, мають постійне місце роботи. Відповідач працює ПрАТ «КІРОВОГРАДМІСЬКБУДПРОЕКТ» на посаді інженера-проектувальника, щомісяця йому нараховується біля 3000грн заробітної плати (а.с.13). Відповідачем надана довідка, та інші документи, що підтверджує добровільну сплату аліментів за період з жовтня 2013року по березень 2014року, при цьому розмір аліментів що утримувався із заробітної плати відповідача зменшено у березні 2014року з 615грн. до 390грн. (а.с.20,21-26, 27,28). Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з чч 1,2 ст. 181 СК способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як встановлено при розгляді справи домовленості між батьками щодо утримання сина [PERSON] не досягнуто. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу). Сторони вказали, що ними надані всі можливі докази та пояснення, інших на час розгляду справи не мають. Відповідач посилався, що добровільно надає допомогу на утримання сина, проте це не позбавляє права позивача на звернення до суду за вирішенням цього питання, тим паче, що розмір такої допомоги зменшився, відтак в силу ст. 180 СК України з урахуванням вимог ст. 182 СК України суд вважає, що позов обґрунтований, а тому підлягає задоволенню. Вказані факти відповідають правовідносинам сторін, що регулюються сімейним законодавством. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 1 ч. 1 ст.367 ЦПК України передбачено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Доводи відповідача про добровільну сплату аліментів не є підставою до відмови у застосуванні даної норми, розмір аліментів може бути від кореговано на стадії виконання судового рішення, та позивач звернулась до суду у квітні 2014року, а добровільна сплата аліментів згідно довідки (а.с. 20) відбулась за березень 2014року. Судом не встановлено підстав судового реагування окремою ухвалою на дії позивача із-за розбіжностей обґрунтування позову її поясненням. На підставі ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. При вирішенні справи суд бере до уваги роз'яснення, що містяться у Постанові Пленуму від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, керується ст. ст. 180, 182-183 СК України, ст.ст.10, 11, 60, 61, 88, 212-215, 367 ЦПК України, суд -

Outcome: approved