Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в редакції позовних вимог від 05.02.2018 року, про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 10.06.2009 року помер його батько [PERSON]. 12.02.2013 року померла її мати [PERSON]. До смерті батьки постійно проживали у [INFO], про що свідчить запис у свідоцтві про смерть, а тому на підставі ст.1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є Тростянецький нотаріальний округ. Померлі батьки [PERSON] та [PERSON], станом на 15 квітня 1991 року були членами одного колгоспного двору, що знаходився в смт.Тростянець по вулиці Могильчака будинок № 41 Вінницької області, якому належав житловий будинок та господарські споруди за цією адресою. Відповідно до ст. 120,123 ЦК України ( в ред.1963 р.) кожному з цих членів колгоспного двору, що припинив існування, належало по 1/2 частині житлового будинку та господарських споруд. Після смерті 10 червня 2009 року батька [PERSON] спадкоємцями до його майна- 1/2 частини житлового будинку та господарських споруд, на підставі ст.1261 ЦК України була мати [PERSON] та позивач в рівних частках. Інших спадкоємців немає, тому що відповідач - син померлого - [PERSON] - відмовився від спадкового майна. Вони своєчасно прийняли спадщину після смерті [PERSON], тому що постійно були зареєстровані та проживали разом з померлим батьком на день його смерті за адресою вулиця Могильчака №41 в смт.Тростянець Вінницької області. Таким чином, після смерті батька [PERSON], мати стала власницею 3/4 частин будинку (1/2 як член колгоспного двору і 1/4 частина як спадкоємець після смерті чоловіка), але не виготовила документів про право власності і померла. На день смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, що складається з 3/4 частин житлового будинку з господарськими спорудами в смт.Тростянець та земельної ділянки площею 2,9189га розташованої на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області. На даний час Державний акт втрачено. Звернувшись до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок отримала відмову, в звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Тому [PERSON] змушена звернутись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований в смт.Тростянець, вул.Могильчака, 41, Вінницької області, який належав покійному батькові [PERSON] та матері [PERSON], а також земельну ділянку. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, однак надала суду заяву, в якій просить розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву, в якій позовні вимоги визнає, не заперечує проти визнання права власності на спадкове майно за [PERSON] та просить справу розглянути в його відсутності. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3\~ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами\~ст.247 ЦПК України.\~\~\~\~\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] помер 10.06.2009 року в смт.Тростянець Вінницької області, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-АМ №146565 від 15.06.2009 року(а.с.40) Спадкоємцем до його майна являються позивач та дружина померлого [PERSON], які вчасно прийняли спадщину, оскільки проживали та були зареєстровані з спадкодавцем за однією адресою. Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №354/2012р. до майна померлого [PERSON], встановлено, що позивач та дружина покійного [PERSON] вчасно прийняли спадщину, частину спадкового майна оформили на себе, що підтверджується свідоцтвами про право на спадщину за законом на земельні ділянки.(а.с.50,51). Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №251007, виданого 15.02.2013 року відділом ДРАЦС РС по Тростянецькому району Тростянецького МРУЮ у Вінницькій області встановлено, що [PERSON] померла 12 лютого 2013 року(а.с.6). Родинний звязок позивача з померлими підтверджується свідоцтвом про народження [PERSON], [INFO], серії І-АМ №060611 від 11.10.2006 року в якому батьками записані [PERSON] та [PERSON](а.с.7). Довідкою №2926 від 22.12.2015 року виданою виконкомом Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала за адресою [INFO], разом з дочкою [PERSON](а.с.21). Відповідно до відповіді Державної нотаріальної контори №914/01-16 від 20.12.2017 року встановлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. (а.с.32) Згідно довідки №228 від 29.01.2018 року виданої Тростянецькою селищною радою встановлено, що житловий будинок по вул.Могильчака, 41, смт.Тростянець станом на 15.04.1991 року відносився до категорії колгоспних дворів. Членами двору були [PERSON], [PERSON](а.с.39) Відповідно ст.120 Цивільного Кодексу України в редакції 1963 року, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності (стаття 112 цього Кодексу). Колгоспний двір може мати у власності підсобне господарство на присадибній ділянці землі, що знаходиться в його користуванні, жилий будинок, продуктивну худобу, птицю та дрібний сільськогосподарський реманент відповідно до статуту колгоспу. Крім того, колгоспному дворові належать передані в його власність членами двору їх трудові доходи від участі в громадському господарстві колгоспу або інше передане ними у власність двору майно, а також предмети домашнього вжитку і особистого користування, придбані на спільні кошти. Відповідно до п.п. а п. 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] відповідно до вимог законодавства, яке регулювало правовідносини щодо майна колгоспного двору, були наділені правом власності на майно колгоспного двору, а саме кожному з них належало по 1/2 частині житлового будинку з господарськими спорудами, який розташований в смт.Тростянець, вул.Могильчака, 41, Тростянецького району Вінницької області. Рішенням виконкому Тростянецької селищної ради №33 від 24.05.2016 року уточнено адресу розташування житлового будинку по вул.Могильчака, 41 смт.Тростянець, в минулому вул.Могильчака, 39 смт.Тростянець Вінницька область.(а.с.20). Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 20.06.2017 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в смт.Тростянець, вул.Могильчака, 41, Тростянецького району Вінницької області, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 75,7кв.м., житловою площею 49,3кв.м., допоміжною площею 26,4кв.м.(а.с.9-11). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. З відповіді-відмови від 21.11.2017 року за №796/02-17, виданої завідуючою Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] випливає, що позивач [PERSON] дійсно має право на визнання за нею права власності на спадкове майно після смерті [PERSON], однак за відсутності правовстановлюючих документів на житловий будинок та земельну ділянку не має змоги оформити це через нотаріальну контору(а.с.13). Позивач звернулась до суду з вимогою про визнання за нею права власності на спадкове майно [PERSON], а саме житловий будинок а також земельну ділянку, розташовану на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району, оскільки правовстановлюючі документи на дану земельну ділянку втрачені. Відповіддю Відділу у Тростянецькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області підтверджено, що [PERSON] була включена до списку, який додавався до Державного акта на право колективної власності та отримала Державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯД №420828 від 26.03.2008 року(а.с.15). Належність спадкодавцеві [PERSON] земельної ділянки також підтверджено копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯД №420828 виданого 26.03.2008 року на підставі розпорядження Тростянецької РДА №406 від 18.09.2007 року(а.с.8); довідкою №183 від 21.11.2017 року ТОВ «Україна Т» про кількість відпрацьованих людино-днів (а.с.18), довідкою №183а від 21.11.2017 року виданою ТОВ «Україна Т», в якій зазначено, що [PERSON] була членом колгоспу «Україна»(а.с.18 на звороті), З оголошення, надрукованого в газеті «Тростянецькі вісті» від 10.11.2017 року підтверджено, що оригінал Державного акта на право власності на земельну ділянку ЯД №420828 від 26.03.2008 року втрачено(а.с.17). Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно із ст. 1216 ЦК Ураїни, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пунктом 3.5 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-753/0/4- 13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вказано, що «Спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз»яснень, викладених у пунктах 10,11 ППВСУ від 30 травня 2008 року №7 про те, що відповідно до ст.1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. З огляду на зазначене, суд вважає, що позовні вимоги є обгрунтованими, визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за таких умов позов підлягає задоволенню. Згідно положень ч. 1\~ст. 142 ЦПК України\~у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 854,96 грн. (1709,92 / 50%). На підставі наведеного та

Outcome: approved