Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що [INFO] в Лаврівській сільській раді Вінницького району Вінницької області вони з відповідачем по справі зареєстрували шлюб, про що було зроблено відповідний актовий запис № 8. Від спільного проживання у шлюбі мають дітей, які є повнолітніми та мають свої сім'ї. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось не вдалим, сімейні відносини не склались, оскільки мають різні інтереси, різне уподобання, перестали розуміти один одного, кожен з них живе своїм відокремленим життям, мають різні бачення ролі чоловіка та дружини в сім'ї, зв'язку з чим ще в 2005 році відповідач покинув сім'ю та виїхав від неї, позивачки по справі в невідомому їй напрямку. З цього часу вони не проживають разом, будь-яких відносин не підтримують, а тому за вказаних обставин позивач дійшла висновку про неможливість збереження шлюбу. Також позивач зазначає, що за адресою: [ADDRESS] відповідач [PERSON] проживав однак не був зареєстрований, за вказаною адресою на даний час перебувають особисті речі відповідача, а тому відповідно до вимог ч.9 ст.28 ЦПК України вона, [PERSON] звертається з позовом до Вінницького районного суду Вінницької області, а саме за місцезнаходженням майна відповідача та останнім відомим місцем його проживання та просить суд ухвалити рішення, яким розірвати даний шлюб, при цьому судові витрати, що складаються: з судового збору та витрати на професійну правничу допомогу позивач залишає за собою. Після розірвання шлюбу позивач бажає залишитись на прізвищі чоловіка «[PERSON]». В судове засідання позивач не з'явилась, однак попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, при цьому не заперечувала проти заочного рішення в разі не явки в судове засідання відповідача по справі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в четверте до суду не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в тому числі й шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано. Згідно з ч. 4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 11.07.1970 року зареєстрували шлюб в Лаврівській сільській раді, Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 8, що підтверджується свідоцтвом про шлюб, серія [NUMBER] від 11.07.1970 року (а.с. 4). Згідно позовної заяви, сімейне життя у сторін по справі не склалось через погіршення відношення відповідача до позивача, між ними протягом тривалого часу були непорозуміння, в зв'язку з чим ще дванадцять років тому вони зупинили свої відносини, проживають окремо один від одного, не спілкуються та не підтримують будь-яких відносин. На примирення позивач не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України , Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року « Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Також за клопотанням позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved