Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати відповідача по справі [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 155 А, кв. 22. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що її донька [PERSON], [INFO] та її онуки (її діти) [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], на підставі свідоцтва про право власності на житло № 8342 від 29.03.1999 року виданого Шевченківською районною адміністрацією є співвласниками квартири, яка знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 155 а, кв. 22. В вищевказаній квартирі зареєстровані позивач та її син [PERSON] відповідач по справі, однак останній з 2013 року у цій квартирі не мешкає. Як зазначає позивач, на початку 2013 року відповідач зібрав всі свої речі та виїхав з вищезгаданої квартири, та до теперішнього часу не змінив місце своєї реєстрації, добровільно припинити свою реєстрацію відмовляється. За твердженнями позивача, їй невідомо за якою адресою мешкає відповідач. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься її заява за змістом якої остання просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на праві спільної сумісної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Чарівна, буд. 155 а, кв. 22, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 8342 від 29.03.1999 року виданого Шевченківською районною адміністрацією (а.с.7), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.8-9). З матеріалів справи встановлено, а саме копії свідоцтва про народження серії І- АГ № 284423 від 13.12.1969 року (а.с.14), що позивач [PERSON] є матірю [PERSON], [INFO]. З копії довіреності посвідченої написом нотаріуса (а.с.10) вбачається, що [PERSON], [PERSON] та [PERSON] уповноважили позивача розпоряджатися та управляти належною їм на праві власності квартирою № 22 в буд. 155-а, розташованій по вул. Чарівній в м. Запоріжжя та представляти їх інтереси. Відповідно до копій довідок про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-15957, № 04-26/7-15956 від 17.07.2017 року (а.с.15-16) у вказаній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] Крім того, як вбачається з наданої позивачем довідки з місця проживання мешканців будинку по вул. Чарівній, 155 А, кв. 22, підписаної сусідами позивача та головою ОСББ «Лідер Плюс», відповідач [PERSON] за вказаною вище адресою зареєстрований, але не мешкає з 2013 року, його речей в квартирі немає. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного суд вважає вимоги позивача правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не проживає з 2013 року, тобто понад 1 рік, домовленостей між співвласниками квартири та відповідачем щодо збереження права користування квартирою не було, відтак суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. За приписами\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved