Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] якою просить визнати останнього таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі [ADDRESS] . Ухвалою від 12 серпня 2021 року у справі було відкрито провадження. Справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання на 30 вересня 2021 року, 09 годину 00 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області. 30 вересня 2021 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач просила розгляд справи здійснити за її відсутності, не заперечувала розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав, позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що квартира [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання член сім`ї колишніх власників - [PERSON] , який вже тривалий час у квартирі не проживає. Відповідач добровільно не здійснив зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження майном. Позиція відповідача у справі суду не відома, оскільки останній своїм правом на надання суду відзиву на позов не скористався. Оцінка суду щодо фактів. 09 вересня 2019 року, [PERSON] , [PERSON] , яка діяла за себе та від імені [PERSON] і [PERSON] продали, а [PERSON] купила, квартиру [ADDRESS] (а.с.8-9). І того ж дня, [PERSON] зареєструвала своє право приватної власності на придбану нею квартиру (а.с.5). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мав право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній (а.с.7). Але відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 28.07.2021 року, складеного у присутності сусідів-свідків ( [PERSON] та [PERSON] ), [PERSON] , який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , за місцем реєстрації не проживає з вересня 2019 року (а.с. 6). У добровільному порядку [PERSON] зняття з реєстраційного обліку за вказаною адресою не здійснив (а.с. 1-4,7). 06 серпня 2021 року, [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням (а.с. 1-4). Оцінка суду щодо права. Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у зв`язку із продажем позивачу квартири [ADDRESS] , у осіб які продали кватиру припинилось право власності на вказану квартиру, а тому вони втратили усі правомочності власників щодо цієї квартири, й у тому числі право користування квартирою ними та їхніми членами сім`ї. Висновок суду по суті позовних вимог. З огляду на наведене, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування проданої квартирою. Таким чином,

Outcome: approved