Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 17 серпня 2001 у Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернігівського обласного управління юстиції; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої сина\~ - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17 серпня 2001 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрували у Чернігівському міському відділі реєстрації актів громадського стану Чернігівського обласного управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено відповідний актовий запис № 1217. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Пояснює, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння , розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки, а також щодо ведення спільного господарства. Стверджує, що сумісне життя і збереження сім`ї стали неможливими. Зазначає, що їхні спільні діти проживають разом з нею і неповнолітній син перебуває на її утриманні. Учасники справи у судове засідання не прибули, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю, а відповідач їх визнає. Суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній даних і доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, що зареєстрований 17 серпня 2001 року Чернігівським міським відділом реєстрації актів громадського стану Чернігівського обласного управління юстиції, актовий запис № 1217 (а.с. 12). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Суд, приймаючи до уваги обставини життя подружжя, прийшов до висновку, що шлюб на підставі ст. 112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки між сторонами втрачені почуття взаєморозуміння і поваги, шлюбні стосунки фактично припинили своє існування, і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, примирення між подружжям не відбулося і збереження шлюбу буде суперечити їх інтересам та інтересам дитини, що має істотне значення у даній справі. Відповідно до положень ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Стаття 27 «Конвенції про права дитини», ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року та положення «Декларації прав дитини» регламентують,\~ що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути\~ серед тих, хто\~ першим одержує\~ захист і допомогу. Нормами ст. 18 Конвенції про захист прав дитини закріплено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання та розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За умов частини першої та третьої ст. 181 Сімейного кодексу України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. На час розгляду справи домовленості між батьками з приводу участі відповідача в утриманні дитини не досягнуто, а отже аліменти підлягають стягненню в судовому порядку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. На даний час, неповнолітня дитина проживає разом з матір`ю, яка приймає безпосередню участь в утриманні та вихованні дитини. Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, враховуючи рівність обов`язку батьків щодо утримання дитини, стан здоров`я та матеріальне становище дитини, матеріальне становище платника аліментів - відповідач являється працездатним, доказів наявності інших аліментних зобов`язань у відповідача суду не надано, вважає за необхідне позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини задовольнити, стягнувши з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду з цим позовом і до досягнення дитиною повноліття. Суд визнає необхідним застосувати п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України і допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати, відповідно до ст. 141 ЦПК України, покласти на відповідача. У відповідності до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача підлягає стягненню судовий збір. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивач, відповідно положень п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», звільнена від сплати судового збору, тому з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 840,80 грн. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved