Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до прокуратури Волинської області, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] про звільнення майна з під арешту. Свій позов мотивує тим, що 08.11.2012 року за договором дарування вона набула у власність земельну ділянку розміром 0,2500 га за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24. В 2014 році вона розпочала будівництво житлового будинку на цій земельній ділянці, а в 2015 році завершила будівництво цього будинку. Однак, зареєструвати право власності на новозбудований житловий будинок вона не може в звязку з тим, що 18 жовтня 2010 року постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області накладено арешт на цей будинок за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24, у кримінальній справі № 50-031-09 щодо [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Також зазначає, що вона жодного відношення до розслідуваної слідчим прокуратури Волинської області кримінальної справи не має, так само як і [PERSON] не має відношення до арештованого новозбудованого житлового будинку, який знаходяться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24, а його арешт порушує її право власності на нього. Позивач просила відновити її порушене право власності на зазначений обєкт нерухомого майна шляхом звільнення їх з-під арешту. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з підстав викладених у позовній заяві, просив суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Вказувала, що арешт на житловий будинок накладено в рамках розслідування кримінальної справи та в порядку, передбаченому кримінально - процесуальним законодавством України і скасовувати його також слід за правилами, встановленими КПК України. Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином, про причину неявки суду не повідомив. Заслухавши пояснення представників сторін, всебічно та повно зясувавши всі обставини, обєктивно оцінивши в сукупності усі докази, суд дійшов висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 08 листопада 2012 року [PERSON] подарувавпозивачу [PERSON] земельну ділянку розміром 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24 (а.с. 5). В державному акті серії ЯМ № 083759 приватним нотаріусом [PERSON] зроблено запис, на підставі якого право власності на цю земельну ділянку перейшло до [PERSON] (а.с. 6). В 2014 році позивач розпочала будівництво житлового будинку на вищевказаній земельній ділянці. В 2015 році позивачем було завершено будівництво даного житлового будинку. Реєстраційна служба Луцького районного управління юстиції відмовила позивачу у державній реєстрації права власності новозбудованого житлового будинку, в звязку з тим, що 18 жовтня 2010 року постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області накладено арешт на цей будинок, у кримінальній справі № 50-031-09 щодо [PERSON] у вчиненні злочину передбаченого ч. 5 ст. 191 КК України. Також встановлено, що станом на 31.12.2012 року нерухоме майно за адресою Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24 - відсутнє, право власності не зареєстровано. Встановлені обставини підтверджені Договором дарування земельної ділянки від 8.11.2012 року, державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯМ № 083759, декларацією про початок виконання будівельних робіт, декларацією про готовність обєкта до експлуатації та технічним паспортом на житловий будинок, довідкою Гіркополонківської сільської ради № 549 від 07.05.2015 року, рішенням реєстраційної служби Луцького районного управління юстиції про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень за № 21584426 від 26.05.2015 року, постановою старшого слідчого прокуратури Волинської області про накладення арешту на майно від 18.10.2010 року, довідкою КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» № 1431 від 07.10.2015 року. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його невизнання та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, примусове виконання обовязку в натурі, визнання незаконними дії чи бездіяльності У відповідності до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження обєктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості. На підставі статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 125 КПК України (в редакції 1960р.)слідчий за клопотанням цивільного позивача або з своєї ініціативи зобовязаний вжити заходів до забезпечення заявленого в кримінальній справі цивільного позову, а також можливого в майбутньому цивільного позову, склавши про це постанову. В справах про злочини, за які кримінальним законом передбачена конфіскація майна, слідчий зобовязаний вжити необхідних заходів до забезпечення виконання вироку в частині можливої конфіскації майна, склавши про це постанову. Статтею 126 КПК України (в редакції 1960р.)передбачено, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось. Таким чином, аналізуючи докази надані сторонами по справі, суд приходить до висновку, що оскільки обвинувачений по кримінальній справі [PERSON], на момент винесення постанови від 18.10.2010 року,не був недієздатною або обмежено дієздатною особою, а його дочка [PERSON], позивач по даній справі, не визнавалась будь-яким державним органом законним представником, опікуном, піклувальником обвинуваченого [PERSON], тому позивач не має нести за законом матеріальної відповідальності за дії свого дієздатного батька. Крім цього, судом враховується той факт, що земельна ділянка розміром 0,2500 га, яка знаходиться за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24 вибула з володіння [PERSON] 28.05.2010 року відповідно до договору дарування [PERSON], до винесення постанови про порушення кримінальної справи відносно [PERSON], а на даний час перебуває у власності позивача. А також те, що житловий будинок на цій земельній ділянці був збудований позивачем тільки у 2015 році. За таких обставин суд приходить до висновку, що постанова старшого слідчого прокуратури Волинської області від 18 жовтня 2010 року по кримінальній справі № 50-031-09, якоюбуло накладено арешт на житловий будинок за адресою: Волинська область, Луцький район, с. Полонка, вул. Нова, 24, винесена необґрунтовано та незаконно, а тому вказаний спірний житловий будинок підлягає звільненню з під арешту. Аналогічна правова позиція викладена у постанові ВСУ від 15.05.2013 року у справі № 6-26 цс 13,де вказано, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. В порядку, передбаченому кримінальним процесуальним законодавством, коли арешт на майно накладено при провадженні в кримінальній справі, розглядаються заяви боржників на правильність арешту майна. За таких обставин суд не бере до уваги пояснення представника відповідача про те, що арешт на земельну ділянку і житловий будинок накладено в рамках розслідування кримінальної справи та в порядку, передбаченому кримінально - процесуальним законодавством України і що скасовувати його слід за правилами, встановленими КПК України. Відповідно до ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимоги позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягають до задоволення.

Outcome: approved