Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] увідношенні малолітнього сина [PERSON]. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач є батьком неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. З травня 2008 року, вони з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з позивачкою. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з нею. Позивачка також зазначає, що весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже вісім років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Також в спілкуванні з нею ніколи про нього не питала та не цікавилась. Вона з сином проживають з її матір'ю в чотирьохкімнатній квартирі. Дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення. Між нею, дитиною і матір'ю склалися усталені доброзичливі стосунки, які сприяють належному вихованню дитини, її повноцінному світосприйманню життя та оточуючих людей. Дитина знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці №14 за адресою: 61204, м.Харків, пр. Л.Свободи, 48В. Дитині вчасно проведені профілактичні щеплення, проводились регулярні амбулаторні огляди, стан здоров'я задовільний. Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження і по сьогодняшній день здійснює вона. Батько участі в цій сфері життя дитини не приймав. Також позивачка зазначає, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування її та їх дитини, а з її боку ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, на її думку вище викладенні обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, на її думку, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Батько дитини долею дитини та її станом здоров'я не цікавиться, участі у її вихованні не приймає, з сином не спілкується. 3 31 серпня 2009 року, за рішенням суду відповідач повинен сплачувати аліменти. Жодного разу з моменту народження дитини відповідач навіть не поцікавився за які кошти виховується дитина. Також слід зазначити, що відповідач веде антисуспільний спосіб життя, був неодноразово засуджений за вчинення злочинів та відбував покарання в місцях позбавлення волі. Виходячи з вищевикладеного позивач просить задовольнити позовні вимоги. 15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017 № 2147-VIII. Відповідно до п. 9 ч. 1 Перехідних положень Закону України № 2147 від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» установлено, що зміни до цього Кодексу вводяться в дію з урахуванням таких особливостей, а саме: справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Оскільки провадження по даній справі було відкрито до набрання чинності ЦПК України у редакції Закону № 2147, розгляд справи повинен відбуватися у відповідності до правил, які почали діяти з початком роботи Верховного суду, тобто з 15 грудня 2017 року, передбачених новим ЦПК України у редакції Закону № 2147. В судове засідання позивачка [PERSON], не з'явилась, надала суду заяву, в якій підтримала доводи викладені у позовні заяві та просила слухати справу за її відсутності, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Оскільки наслідки ст. 280 ЦПК України зрозумілі, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності представника позивача, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся вчасно та належним чином, причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи в судове засідання також не з'явився, надав суду заяву з проханням слухати справу за відсутності представника та при винесенні рішення врахувати інтереси дитини. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі з таких підстав. Відповідно до свідоцтва про народження серія [NUMBER] від 15 жовтня 2008 року [PERSON] народився [INFO] року, батьками якого є [PERSON] та [PERSON]. (а.с. 13) Заочним рішенням Дзержинського районного суду міста Харкова від 03 грудня 2009 року встановлено, що відповідач з позивачкою та сином не проживає з 2009 року та добровільно матеріальної допомоги не надає, тому на корить позивачки на утримання неповнолітнього сина [PERSON], з відповідача [PERSON], як батька дитини стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 1000 грн., щомісячно, але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. (.а.с. 17) Оскільки відповідач ухилявся від виконання рішення суду воно за заявою позивачки було звернуто до виконання та постановою державного виконавця № 443/1 від 18.02.2010 року відкрито виконавче провадження по примусовому виконанню виконавчого листа № 2-8501/09 від 28.01.2010 року, виданого Дзержинським районним судом м. Харкова про стягнення з відповідача аліментів (а.с. 18) Постановою державного виконавця від 21.12.2010 року закінчено виконавче провадження оскільки в ході примусового виконання державним виконавцем Дзержинського відділу виконавчої служби Харківського міського управління юстиції Радченко А.В., встановлено, що згідно відповіді з управління державного департаменту України з питань виконання покарань у Харківській області № 22/12-11365 від 21.11.2010 р. , та акту державного виконавця від 21.12.2010 року, боржник (відповідач у справі) [PERSON] утримувався з 06.11.2010 року в Харківському слідчому ізоляторі за адресою: 61093, м. Харків, вул. Полтавський шлях, 99, що належить до території Жовтневого ВДВС ХМУЮ. Також виконавець зазначив, що заборгованість по аліментів становила 16 000 грн. Таким чином, виконавчий лист направлено до Жовтневого ВДВС ХМУЮ для подальшого виконання. Як зазначено в висновку служби у справах дітей , відповідно до довідки Харківської дирекції поштамт-центр поштового зв'язку № 1 від 31.10.2017 року, надходження поштових переказів на імя [PERSON], за адресою: [ADDRESS] від [PERSON], станом на сьогодні в оплаті не значаться. Судом також встановлено, що батько [PERSON] жодного разу не відвідував Харківський ліцей № 149 , де навчається в 2-В класі його син, [PERSON] [PERSON], та на батьківські збори не приходив (а.с. 14) Крім того, у висновку Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей від 06.12.2017 року вих.. № 711 зазначено, що з'ясувати ставлення [PERSON], щодо позбавлення його батьківських прав не вбачається можливим. Він був запрошений на засідання комісії, але не з'явився та ніяких доказів щодо виконання ним батьківських обов'язків не надав. Тому враховуючи всі вищевикладені обставини, управління служб в інтересах дитини, вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Звертаючись з позовними вимогами про позбавлення батьківських прав позивачем вказано, що відповідач, будучи батьком дитини, утриманням та вихованням малолітньої дитини не займається, не цікавиться його здоров'ям, фізичним, моральним, духовним розвитком, не піклується про нього, не враховує його інтереси, ніякої матеріальної допомоги на утримання не надає. Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню до дитини, матеріально його не забезпечує, а тому підлягає позбавленню батьківських прав. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Пунктом 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України встановлено, що у разі задоволення позову судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Таким чином, з [PERSON] необхідно стягнути судовий збір на користь [PERSON] у розмірі 640 грн. Враховуючи наведене та

Outcome: approved