Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила усунути їй перешкоди у користуванні житловим будинком та зобов'язати [PERSON], [PERSON] демонтувати душ-вбиральню під літерою «Я1», що розташована на земельній ділянці [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що їй на праві власності належить 1/8 частка житлового [ADDRESS], з належними до нього господарськими будівлями та спорудами. Зазначений житловий будинок знаходиться у спільній частковій власності, а земельна ділянка у спільному користуванні співвласників житлового будинку. Порядок користування земельною ділянкою між співвласниками не визначений. Відповідачі: [PERSON] та [PERSON], які є співвласниками житлового будинку, на вищезазначеній земельній ділянці загального користування без згоди співвласників житлового будинку і без згоди користувачів земельної ділянки, без проекту, без отримання дозволу на здійснення будівельних робіт, з порушенням санітарних норм та будівельних норм і правил, самочинно збудували душ-вбиральню з вигрібною ямою літ. «Я1». Вказує, що душ-вбиральня «Я1» самочинно збудована на відставні 3 м. від вікна її квартири. Протягом тривалого часу вона та її сім'я постійно страждають від того, що вигрібна яма вбиральні виділяє токсичні та вкрай неприємні запахи, що створює перешкоди у користуванні квартирою та впливає на нормальні умови проживання її сім'ї в будинку. Відповідачі проігнорували вимогу усунути створені перешкоди в користуванні житловим будинком шляхом перенесення душу-вбиральні «Я1» на визначену законодавством відстань від житлового будинку або ліквідації їх шляхом знесення і засипання вигрібної ями. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Додатково [PERSON] пояснила, що спірною душ-вбиральнею користуються лише у літній період відпочиваючі у [PERSON] В інший час душ-вбиральня зачинена на замок. Сусідам (квартира №5) пропонувалось улаштувати внутрішню вбиральню, проте вони відмовились з посиланням на те, що в будівлі «З-ІІ» така є в наявності. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні просив в задоволенні позову відмовити. Зазначив, що душ вбиральня «Я1» збудована у 2002 році та має правову реєстрацію, що підтверджується зокрема матеріалами інвентаризаційної справи на домоволодіння та договором дарування від 02.08.2016 року, наданим позивачем. Також спірна душ-вбиральні приєднана до централізованої каналізації. Окрім того, відповідач [PERSON] має у користуванні квартиру №5 з житлового будинку «А», яка не має внутрішньої вбиральні. Свідок [PERSON] пояснив, що він є чоловіком позивача і з 2007 року є співвласником житлового [ADDRESS]. З того ж часу він обізнаний про ситуацію, що склалася у спільному дворі. Окрім того, в 2016 році йому з дружиною запропонували викупити квартиру. При огляді будинку з'ясували, що [PERSON] по зовнішній стіні будинку проклали трубу каналізації, на спільному подвір'ї встановили столи та вбиральню для відпочиваючих. З цього приводу співвласники будинку зверталися зі скаргами до міськвиконкому, прокуратури та СЕС. Проте, їм було рекомендовано звертатися до суду. Додав, що на подвір'ї вже існує вбиральня спільного користування, яка розташована на відповідній відстані від житлового будинку. [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність та визнання позову. Зазначив, що [PERSON] в 2010 році самовільно збудував на спільному дворі душ-вбиральню «Я1», не узгодивши розташування та будівництво цієї споруди ні з ким із співвласників. Душем-вбиральнею «Я1» користуються тільки відпочиваючі у [PERSON] особи. Спірна споруда для співвласників є такою, що шкодить житловому будинку та перешкоджає вільному користуванню земельною ділянкою, оскільки дворова вбиральня у дворі будинку для спільного користування вже існує під літ. «Б1». [PERSON], [PERSON], [PERSON], повідомлені про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явились. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у їх відсутність. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником 1/8 частки житлового [ADDRESS], що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування від 02.08.2016 року. З житлового будинку «А» в її користуванні знаходиться кв. №1. [PERSON] належить 5/32 часток вказаного вище житлового будинку, [PERSON] - 1/32 частка. В їх користуванні з житлового будинку «А» знаходяться квартири №5, №6. Відповідно до матеріалів інвентаризаційної справи на [ADDRESS] житловий будинок «А» збудований у 1950 році з улаштуванням на подвір'ї вбиральні спільного користування «Б1». Також у дворі за вказаною адресою існує душ-вбиральня «Я1», яка перебуває в користуванні родини [PERSON]. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами та визнаються учасниками справи і не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 82 ЦПК України). Суд не має сумніву щодо достовірності визнаних учасниками справи обставин або добровільності їх визнання. Право на будівництво нерухомого майна (забудову) мають власники земельних ділянок (стаття 90 ЗК України), землекористувачі (стаття 95 ЗК України), особи, які набули права користування чужою земельною ділянкою (суперфіцій) за договором із власником земельної ділянки (стаття 413 ЦК України) або з інших передбачених законом підстав. Землекористувачем земельної ділянки право на її забудову (будівництво) реалізується за умови використання земельної ділянки за її цільовим призначенням та видом відповідно до містобудівних умов і обмежень, встановлених законодавством. Право на забудову виникає у особи, яка набула права на земельну ділянку на законних підставах, після здійснення нею дій, передбачених положеннями Закону України «Про планування і забудову територій» №1699-ІІІ від 20.04.2000 року. Відповідно до частини першої статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Стаття 16 Закону України «Про основи містобудування» визначає поняття будівельних норм, державних стандартів, норм і правил. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила встановлюють комплекс якісних та кількісних показників і вимог, які регламентують розробку і реалізацію містобудівної документації, проектів конкретних об'єктів з урахуванням соціальних, природно-кліматичних, гідрогеологічних, екологічних та інших умов і спрямовані на забезпечення формування повноцінного життєвого середовища та як найкращих умов життєдіяльності людини. Будівельні норми, державні стандарти, норми і правила щодо планування, забудови та іншого використання територій, проектування і будівництва об'єктів містобудування розробляються і затверджуються спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади з питань містобудування та архітектури, іншими центральними органами виконавчої влади в порядку, визначеному законом. Істотність порушення при будівництві об'єкту нерухомості будівельних норм та правил є ознакою самочинного будівництва, однак істотність таких порушень - це оціночне поняття, встановлення якого потребує спеціальних знань у галузі будівництва. Згідно висновку Експертного будівельно-технічного дослідження №131/07-17 від 10.07.2017 року, складеного судовим експертом Макаровим І.В., місце розташування душу-вбиральні «Я1» порушує санітарні норми щодо відстані до вікон житлового будинку; належні до душу-вбиральні «Я1» каналізаційний колодязь та випуск до нього виконані з порушенням норм щодо улаштування зовнішніх мереж каналізації. Так, в порушення п.3.26 ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відстань від вбиральні-душу «Я1» до стін житлового будинку становить 3,07 м., до найближчих вікон житлового будинку 3,07 м. та 6,13 м., замість встановлених 15 м. Згідно Таблиці 1 обов'язкового Додатку 8.1. ДБН 360-92**, мінімальна відстань від мереж самопливної каналізації до фундаментів будинків і споруд становить 3,0 м., до фундаментів огорож -1,5 м. Проте, відстань від самопливної каналізації вбиральні-душу «Я1» до фундаменту цегляного паркану №1 становить 0,66 м., що є порушенням вказаної норми. Також в порушення вимог п. 8.6.4., п 8.8.2., п. 8.8.9. ДБН В.2.5-75:2013 «Каналізація зовнішні мережі та споруди. Основні положення проектування» глибина закладання трубопроводу випуску каналізації з душу-вбиральні «Я1» становить 0,2 м. внаслідок чого він не забезпечений захистом від перемерзання. Відсутність гідроізоляції дна та стін колодязя та герметичного люку на колодязі випуску каналізації з душу-вбиральні «Я1» призводить до потрапляння стоків у грунтові води та дощових зливових вод у мережі побутової каналізації, відповідно. Суд приймає до уваги, що предметом позовних вимог у цій справі є матеріально-правова вимога про знесення самовільно збудованої споруди, а тому предметом дослідження в межах цієї справи є дотримання відповідачами порядку здійснення будівництва об'єкту нерухомості, що розміщений на земельній ділянці спільного користування, та відповідно, дотриманні порядку оформлення всіх дозвільних і правовстановлюючих документів. Крім того, згідно із ст. 376 ЦК України віднесення об'єкту до самочинного будівництва не обумовлено наявністю чи відсутністю у особи (осіб) права власності на такий об'єкт, а залежить лише від наявності певних фактів, в тому числі будівництва без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, без згоди власника (користувача) земельної ділянки чи будівництва з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Статтею 25 Закону України «Про основи містобудування» особи, винні у недотриманні державних стандартів, норм і правил при проектуванні і будівництві; недотриманні екологічних і санітарно-гігієнічних вимог, встановлених законодавством при проектуванні, розміщенні та будівництві об'єктів, - несуть відповідальність, передбачену законом. Відповідно до ч. 7 ст. 376 ЦК України, у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов'язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, зобов'язана відшкодувати витрати, пов'язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. За змістом п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про практику застосування судами статті 376 ЦК України» №6 від 30.03.2012 року право на звернення до суду з позовом про знесення самочинно збудованого нерухомого майна мають як зазначені вище органи, так і особа, права чи інтереси якої порушено таким будівництвом. Враховуючи, що за загальним правилом особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього, строк позовної давності на вимоги про проведення перебудови самочинно збудованого чи такого, що будується, житлового будинку, прибудови до нього, будівлі, споруди чи іншого нерухомого майна, а також про знесення таких об'єктів не вважається пропущеним незалежно від тривалості часу, який минув після закінчення чи початку будівництва (п.29 наведеної Постанови). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено судом, ДЗ «Бердянська міська санітарно-епідеміологічна станція Запорізької області» «Висновок щодо вибору (відведення) земельної ділянки під будови» та «Висновок на проект будівництва» на душ-вбиральню «Я1» за адресою: [ADDRESS], не видавала, що підтверджується відповідним листом від 05.10.2010 року №02.25-5341. Відповідний дозвіл на будівництво спірного душу-вбиральні не видавався й виконавчим комітетом Бердянської міської ради. Будівництво здійснено без згоди власника та користувачів земельної ділянки. Твердження представника відповідачів щодо наявності правової реєстрації душу-вбиральні «Я1» суд до уваги не приймає, оскільки така реєстрації відбулась без прийняття в експлуатацію спірного об'єкту нерухомості як приналежної річчі на підставі даних технічної інвентаризації відповідно до Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно та Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації. Разом з цим, порушення будівельних норм і правил при будівництві душу вбиральні «Я1» з каналізаційним колодязем та випуском до нього підтверджується висновком Експертного будівельно-технічного дослідження №131/07-17 від 10.07.2017 року, складеного судовим експертом Макаровим І.В. Зазначені порушення суд вважає істотними і такими, що не можуть бути усунені шляхом перебудови, зокрема щодо дотримання нормативної відстані до вікон житлового будинку. Клопотання про призначення у справі судової будівельно-технічної експертизи сторонами не заявлялось. З огляду на викладене, суд приходить до висновку що позивачем [PERSON] доведено ті обставини, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, а отже позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.

Outcome: approved