Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, якими просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] висилитися з будинку [ADDRESS], мотивуючи тим, що їй належить 1/2 частина житлового будинку в [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку прописаний її син [PERSON]. На даний час спільне проживання стало неможливим, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями, висловлюється на адресу позивача нецензурною лайкою, руйнує меблі, виносить речі. [PERSON] звернувся до суду з позовними вимогами, якими просить визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] та зобов'язати [PERSON] висилитися з будинку [ADDRESS], мотивуючи тим, що йому належить 1/2 частина житлового будинку в [ADDRESS]. У вищезазначеному будинку прописаний його брат [PERSON]. На даний час спільне проживання стало неможливим, оскільки відповідач почав зловживати спиртними напоями, руйнує меблі, виносить речі. Ухвалою Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 21.10.2014 року позовна заява третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення була прийнята до розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та виселення. Позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволенні. Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав та наполягав на їх задоволенні. Відповідач у судове засідання не з'явився, про розгляд справи повідомлений належним чином, відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, заперечень на позов не надав, тому суд відповідно до ст.224 ч.1 ЦПК України, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за відсутності заперечень до того позивача. Вислухавши пояснення позивача та його представника, третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позови підлягають задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі - продажу від 29.08.1986 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори Богдан О.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2/5684, [PERSON] належить 1/2 частина житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. На підставі договору купівлі - продажу від 01.11.2006 року, посвідченого державним нотаріусом Ізмаїльської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-3480, [PERSON] належить 1/2 частину житлового будинку з надвірними спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS]. Згідно адресної довідки від 18.09.2014 року, наданої Ізмаїльським районним відділом Державної міграційної служби України в Одеській області [PERSON] значиться зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. При вирішенні спорів, пов'язаних із користуванням жилими приміщеннями в будинках належних громадянам на праві приватної власності (про виселення, право користування тощо), слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК України про користування жилими приміщеннями в будинках приватного житлового фонду. Передбачені ст.ст.150,156,157 ЖК України правила щодо користування будинком, встановлення прав та обов'язків членів сім'ї власника будинку, підстав виселення членів його сім'ї - не порушують встановленого нормами ЦК України права на захист власності нерухомого майна. Оскільки право члена сім'ї власника жилого будинку, який не є співвласником, на користування цим будинком відповідно до ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку. Тобто до ст.156 ЖК України члени сім'ї власника будинку, в тому числі і колишні, користуються жилими приміщеннями нарівні з власником. Їх право користування жилим приміщенням урегульоване житловим законодавством, згідно з яким ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування ним інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом (ч.3 ст.9 ЖК України). Згідно ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною 1 ст.116 цього Кодексу. Виселення проводиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч.1 ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб проводиться без надання іншого жилого приміщення. Як було встановлено в судовому засіданні, [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності по ч. 1 ст. 173-2 КУпАП, що підтверджено відповідними постановами Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 14.02.2012 року, 26.08.2014 року, де зазначено, що [PERSON] за місцем свого проживання вчинив скандал зі своєю матір'ю [PERSON] Допитаний в якості свідка дільничний інспектор [PERSON] пояснив, що [PERSON] знає з 2006 року, [PERSON] систематично зловживає алкогольними напоями, приводить до дому невідомих осіб, мати [PERSON] неодноразово зверталась з заявою про вчинення відносно неї психологічного насилля з боку її сина [PERSON] Як роз'яснив у Постанові №2 від 12.04.1985 року (із наступними доповненнями та змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» Пленум Верховного Суду України, при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одному будинку, слід виходити з того, що при тривалій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Враховуючи, що відповідач систематично порушує правила співжиття та робить неможливим для [PERSON] та [PERSON] проживання з ним в одному будинку, зловживає алкогольними напоями, систематично руйнує та псує займане приміщення, вжиті заходи попередження не дали позитивних результатів, суд приходить до висновку, що позови підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved