Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якості третіх осіб зазначивши: [PERSON], [PERSON], та [PERSON], в якому, з урахуванням поданих уточнень, просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинку зареєстрований, але з травня 2014 року не проживає відповідач [PERSON], у зв'язку з чим вона не може повною мірою реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Від представника позивача в судове засідання надійшла заява, згідно якої останній уточнені позовні вимоги [PERSON] підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити та розгляд справи здійснювати в його відсутності та відсутності позивача. (а.с.131). Відповідач у судове засідання не з'явився, надав письмову заяву, в якій зазначав, що позов [PERSON] визнає, не заперечує проти його задоволення та просить розгляд справи провести без його участі, оскільки змушений на тривалий час виїхати за межі Харківської області (а.с.98). Треті особи, які були своєчасно та належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явились, заяв про розгляд справи без їх участі до суду не надходило. У зв'язку з набранням 15 грудня 2017 року чинності Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII, розгляд справи на підставі п. 9 Розділу ХІІІ «Перехідні положення» здійснюється за правилами нового Цивільного процесуального кодексу України. Суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Спірним житловим приміщенням є житловий будинок [ADDRESS], який згідно договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського районного нотаріального округу Харківської області Гусейновою Е.Г. від 24.10.2008 року, реєстровий №5097, належить позивачу по справі - [PERSON] (а.с.5-6). У зазначеному будинку, згідно довідки Новопокровської селищної ради Чугуївського району Харківської області від 06.10.2017 року за № 787, та даних відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Харківській області від 10.10.2017 року, зареєстрований відповідач по справі [PERSON] (а.с.58, 63). Однак, згідно акту, складеному мешканцями смт Новопокровка Чугуївського району Харківської області, відповідач [PERSON] з травня 2016 року не мешкає за адресою реєстрації (а.с.116). Таким чином суд, враховуючи визнання відповідачем позову, вважає, що відсутність останнього понад рік за місцем його реєстрації свідчить про те, що він добровільно залишив спірне житлове приміщення. Згідно зі ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суб'єктами права приватної власності, згідно ст.325 ЦК України, є фізичні та юридичні особи. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі наданих позивачем доказів, враховуючи визнання відповідачем позову, та відповідно до ст. 405 ЦК України, суд вважає, що відповідач відсутній в спірному житловому приміщенні понад рік без поважних причин, і визнає його таким, що втратив право користування спірним житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved