Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кузнецовського міського суду Рівненської області з позовною заявою до ПАТ «Перший Український міжнародний банк» у якій просить визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис за реєстровим № 5257 від 07 червня 2018 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. про стягнення з позивача заборгованості за кредитним договором № GP-7399433 від 06 лютого 2015 року на загальну суму 28\~190 грн. 33 коп. на користь відповідача. В обґрунтування позовних вимог вказує, що їй не було відомо про вчинення оскаржуваного напису. Зазначає, що банк не надав нотаріусу належних документів на підтвердження безспірності вимог, що зазначені у постанові Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» та не було дотримано процедуру звернення стягнення на грошові кошти. Зауважує, що для вчинення виконавчого напису нотаріусу не було подано виписку по рахунку позивача із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості. З тексту виконавчого напису взагалі не слідує, що на підтвердження суми боргу по кредиту та безспірності вимог банку до боржника йому було надано хоч якийсь розрахунок заборгованості за договором. Окрім того, оригінал кредитного договору нотаріусу не подавався взагалі. При вчинені виконавчого напису у нотаріуса були відсутні підстави вважати, що розмір його заборгованості перед банком, а також суми штрафних санкцій та процентів, зазначені у виконавчому написі, є безспірними. На підставі викладеного, вважає, що виконавчий напис було вчинено з грубим порушенням Порядку вчинення нотаріальних дій. Ухвалою суду від 23 жовтня 2021 року прийнято до розгляду позовну заяву, відкрито провадження у справі та вирішено здійснювати її розгляд у порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 23 листопада 2021 року розгляд справи відкладено на 09 грудня 2021 року. Позивач у судове засідання не з`явилась, до суду надійшла заява представника позивача про розгляд справи без участі позивача та її представника. Відповідач у судове засідання не з`явився, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не надав. Треті особи у судове засідання не з`явились, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, причини неявки не повідомили. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, оцінивши надані докази, суд дійшов наступних висновків. 06 лютого 2015 року ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] уклали кредитний договір № GP-7399433. Згідно п. 2.1 договору ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» надає [PERSON] кредит шляхом банківського переказу на рахунок № [NUMBER] у розмірі 19\~999 грн. 96 коп. Строк дії договору становить 24 місяці (з 06 лютого 2015 року по 06 лютого 2017 року). Укладений між ПАТ «Банк Ренесанс Капітал» та [PERSON] кредитний договір № GP-7399433 від 06 лютого 2015 року не посвідчений нотаріально. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань 19 липня 2016 року внесено запис № 10671120024014532 про державну реєстрацію припинення ПАТ «Банк Ренесанс Капітал». Правонаступником юридичної особи зазначено ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк». 07 червня 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Харою Н.С. вчинено виконавчий напис за реєстровим № 5257 про звернення стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості за кредитним договором № GP-7399433 від 06 лютого 2015 року. У виконавчому написі зазначено, що строк платежу за кредитним договором № GP-7399433 від 06 лютого 2015 року настав. Боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості проводиться за період з 04 червня 2017 року по 04 червня 2018 року. Сума заборгованості становить 28\~190 грн. 33 коп., яка складається з: - заборгованості за сумою кредиту 18\~309 грн. 59 коп.; - заборгованості за комісією 6\~758 грн. 64 коп.; - заборгованості за процентами 3\~122 грн. 1 коп. За вчинення виконавчого напису нотаріусом стягнуто плату із стягувача, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача. Загальна сума, яка підлягає стягненню з боржника на користь стягувача складає 28\~190 грн. 33 коп. Постановою приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Вольф Т.Л. 19 липня 2018 року відкрито виконавче провадження № 56797636 на підставі виконавчого напису № 5257, виданого 07 червня 2018 року про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Перший Український Міжнародний Банк» заборгованості у розмірі 28\~190 грн. 33 коп. 25 липня 2018 року приватним виконавцем виконавчого округу міста Києва Вольф Т.Л. при примусовому виконанні виконавчого напису № 5257 виданого 07 червня 2018 року винесено постанову про звернення стягнення на заробітну платну, пенсію, стипендію та інші доходи боржника [PERSON] . Приписами ст. 18 ЦК України унормовано, що нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом. Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті - документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання. Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником. Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Статтею 88 Закону України «Про нотаріат» в редакції, чинній на момент видачі виконавчого напису, визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку. З урахуванням приписів ст. 15, 16, 18 ЦК України, ст. 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури його вчинення, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами у повному обсязі чи в їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису. Відповідно до п.п. 1.1 п.1, п.п.3.1, 3.2 п.3 глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість, або на правочинах, що передбачають звернення стягнення на майно на підставі виконавчих написів. Нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. Відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем. Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (постанова Великої Палати Верховного Суду від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17). Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів (постанова Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17). У постанові від 13 жовтня 2021 року у справі № 554/6777/17-ц Верховний Суд зазначив, що чинне законодавство України не зобов`язує нотаріуса викликати позичальника і з`ясовувати наявність чи відсутність його заперечень проти вимог позикодавця. Проте, право позичальника на захист його інтересів забезпечується шляхом направлення йому повідомлення про заборгованість та необхідність її погашення. Однак, враховуючи те, що нотаріальне провадження є безспірним, для забезпечення такої безспірності нотаріусові бажано з`ясувати у позичальника наявність заперечень щодо вчинення виконавчого напису або сплати ним боргу. Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання. Неотримання боржником вимоги про усунення порушень за кредитним договором об`єктивно позбавляє його можливості бути вчасно проінформованим про наявність заборгованості та можливості надати свої заперечення щодо неї або оспорити вимоги кредитора. Якщо боржник не має можливості подати нотаріусу заперечення щодо вчинення виконавчого напису або висловити свою незгоду з письмовою вимогою про сплату боргу чи повідомити про наявність спору між нею та відповідачем щодо суми заборгованості, це об`єктивно виключає можливість вчинення виконавчого напису. Аналогічна позиція викладена в постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №758/14854/20. Матеріали справи не містять відомостей про направлення відповідачем на адресу позивача як боржника повідомлення про заборгованість за кредитним договором та даних про отримання позивачем відповідного повідомлення. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку (підпункт 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку). Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині доповнення новим розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Вказаною постановою зобов`язано Кабінет Міністрів України опублікувати резолютивну частину постанови суду про визнання незаконною та нечинною Постанови Кабінету Міністрів України від 26 листопада 2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» в частині, у виданні, в якому її було офіційно оприлюднено, після набрання постановою законної сили. Судове рішення про визнання протиправним (незаконним) та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень має ті ж наслідки, що і визнання такого акта чи окремих його положень такими, що втратили чинність (скасовані) органом, уповноваженим приймати або скасовувати такий акт. Отже, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду. Таким чином, постанова № 662, якою вносилися зміни до Переліку документів, що передбачали можливість вчинення нотаріусами виконавчих написів на кредитних договорах, не посвідчених нотаріально, яка набрала чинності 10 грудня 2014 року, втратила чинність (у частині) 22 лютого 2017 року з набранням законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від у справі № 826/20084/14. Вчиняючи 07 червня 2018 року виконавчий напис № 5257, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Хара Н.С. неправомірно керувалась пунктом 2 Переліку документів у редакції постанови № 662, яка на той час уже була нечинною згідно з постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року в справі № 826/20084/14, резолютивна частина якої була опублікована в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21 березня 2017 року № 23. Подібні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17. Враховуючи викладене вище, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню підлягають до задоволення. За правилами ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача понесені ним документально підтверджені судові витрати на оплату судового збору.

Outcome: approved