Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі, який зареєстрований 14.06.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис №545. Від даного шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що відповідач являється батьком неповнолітнього сина, який перебуває на її утриманні і останній належної матеріальної допомоги на його утримання не надає та не приймає участі у його вихованні. Вказує, що відповідач працездатний і може надавати допомогу на утримання дитини. У зв'язку з чим, просить суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі ј частини від усіх видів заробітку відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у заяві та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання сина, однак в меншому розмірі, оскільки у нього нерегулярний заробіток, а також має на утриманні неповнолітню дитину від іншого шлюбу. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши представлені письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21.11.2013 року (а.с. 4). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. При цьому, суд у відповідності до ст. 182 СК України, враховує матеріальне становище позивача та відповідача, який є працездатним, відсутність чи наявність інших утриманців та стан здоров'я дітей. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Отже, зважаючи, що відповідач свій обов'язок по утриманню дитини належним чином не виконує, зареєстрований та являється підприємцем, неповнолітній син проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, то суд приходить до висновку, що на користь позивача слід стягувати аліменти в розмірі ј частини від усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому, суд зважає на ту обставину, що у відповідача перебуває на утриманні неповнолітня дитина від іншого шлюбу, проте даний факт не звільняє [PERSON] від обов'язку утримання неповнолітньої сина [PERSON], оскільки відповідно до положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Таким чином, дослідивши та оцінивши представлені докази в їх сукупності і також зважаючи на визначений законодавством мінімальних прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд вважає, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину у вказаному судом розмірі і до досягнення ним повноліття. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути в дохід держави 704,80 грн. судового збору.

Outcome: approved