Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих коштів. В обґрунтування позову зазначила, що 22 серпня 2019 року між нею та відповідачем була домовленість стосовно того, що останній продасть будинок по [ADDRESS] , який належить його матері [PERSON] . У зв`язку з цим, вона сплатила [PERSON] , під розписку, суму в розмірі 43000 грн., в рахунок оплати загальної суми вартості вказаного будинку. [INFO] власник будинку [PERSON] померла. При зверненні до сільської ради позивачу повідомили, що померла оформила заповіт на все своє майно старшому брату відповідача. Договір між ним та відповідачем укладений належним чином не був, а тому сплачена грошова сума за майно підлягає поверненню. Добровільно відповідач розрахуватись не бажає. Представник позивача [PERSON] надала заяву, в якій позов підтримала повністю, просила його задовольнити в повному обсязі та розглядати справу без її участі. [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча про місце, час та день розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. Причини неявки не відомі. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили. Відзив на позов не надав. Відповідно до ч.4 ст. 223 ЦПК Україниу разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечував, дослідивши матеріали справи, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та дійшов такого висновку. Зі змісту розписки від 22 серпня 2019 року та розписки від 11 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] отримав від [PERSON] завдаток в розмірі 43000 за придбання останньою будинку по [ADDRESS] , який належить його матері [PERSON] , згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 05 вересня 2012 року. Факт написання вищевказаної розписки, передбачені нею зобов`язання та отримання зазначеної грошової суми сторонами не оспорювався. Згідно ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.1, 3 ст.635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Згідно ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов`язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу. Якщо договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 року у справі № 6-176цс12 та від 25 вересня2012 року у справі № 6-82цс13, які є обов`язковими для судів. Таким чином, врахувавши вищевикладене, те, що договір купівлі-продажу будинку, який за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладений не був, а тому отримана відповідачем грошова сума у розмірі 43000 грн., що підтверджено розписками є авансом, який підлягає поверненню не залежно від того, з чиєї вини не було укладено договір купівлі-продажу, суд приходитьдо висновку про наявність правових підстав для повернення позивачу забезпечуваного платежу як авансу, а тому позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Крім того, на підставі ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 840 грн. 80 коп. документально підтверджених судових витрати по справі, а саме: сплаченого судового збіру. На підставі ст.526, 570, 629, ЦК України,

Outcome: approved