Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач по справі - [PERSON] є її рідним сином, який проживає за адресою: [ADDRESS] . Крім сина, у неї є ще дві дочки: [PERSON] , яка проживає за адресою: [ADDRESS] , та [PERSON] , яка проживає за адресою: смт Брацлав, Немирівського району Вінницької області. В позові позивач також зазначає, що за нею було зареєстровано право власності на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0390, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); на земельну ділянку площею 0,2247 га у межах згідно з планом, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0391, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства. Позивач [PERSON] також зазначає, що у житловому будинку за адресою: [ADDRESS] вона зареєстрована з 16 квітня 1979 року. В будинку зареєстрований і проживає її син - відповідач по справі [PERSON] . На пропозицію сина нею був складений заповіт, відповідно до якого все своє майно вона заповіла йому. Однак, у зв`язку з тим, що на спадкове майно можуть претендувати його сестри, він, після розірвання шлюбу з дружиною, почав вмовляти позивача, щоб укласти з ним договір, відповідно до якого лише він один матиме право на будинок і земельні ділянки, а взамін цього буде утримувати її до смерті. З цією метою в сільській раді нею була посвідчена довіреність від її імені на представництво відповідачем її інтересів по оформленню права власності на житловий будинок та земельні ділянки. Питаннями реєстрації за нею права власності на житловий будинок та земельні ділянки займався син (відповідач по справі). Після реєстрації права власності за нею відповідач запросив її до нотаріуса. Вона погодилась на дану пропозицію і 20 грудня 2017 року у приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. підписала три договори, в текст яких не вчитувалась, оскільки повністю довіряла своєму синові і була впевнена, що даними угодами передбачені всі її права. При цьому, вона вважала, що дані угоди є договорами довічного утримання. Крім того, відповідач пообіцяв, що не буде заперечувати проти розірвання договорів у будь-який час на її вимогу. Після укладення вищезазначених договорів поведінка відповідача по відношенню до неї змінилась. Він разом зі співмешканкою займають весь будинок, а тому вона змушена проживати у своєї дочки в смт Брацлав, коли приїжджає в село Лаврівку, то проживає в літній кухні, так як відповідач не допускає її до будинку. Позивач вважає, що договори дарування житлового будинку та земельних ділянок від 20 грудня 2017 року є недійсними, оскільки, укладаючи їх, вона мала на меті відчуження на користь відповідача належних їй житлового будинку та земельних ділянок лише за умови її довічного утримання і, укладаючи оспорювані договори дарування, помилялася щодо правової природи цих правочинів, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між нею та сином. Звертає увагу на факт відсутності її волевиявлення під час укладення нею договорів на безоплатну передачу у власність відповідача житлового будинку та земельних ділянок, розташованих за адресою: [ADDRESS] , оскільки даний будинок є її єдиним житлом, в якому вона проживає та зареєстрована з 1979 року. Вона є особою похилого віку, має поганий слух, проживає одиноко та потребує сторонньої допомоги і тому погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання. За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсними вищевказані договори дарування житлового будинку та земельних ділянок, а також стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] . згідно з ордером [PERSON] позов підтримали в межах та за обставин вказаних у позові. В судовому засіданні позивачка [PERSON] суду показала, що разом з чоловіком побудувала будинок в [ADDRESS] . Виростили дітей. Син [PERSON] разом з невісткою залишилися жити з ними у будинку, інші діти розійшлися. Потім син з невісткою поїхали на заробітки в Росію, а онуки залишилися з ними. Коли вони повернулися, продовжили жити з ними, побудували хлів. Потім відносини у подружжя погіршилися і син знайшов іншу жінку. Син почав вимагати, щоб вона переоформила на нього хату і вона надала йому довіреність на оформлення документів після смерті її чоловіка, батька відповідача. Спочатку він повинен був переоформити будинок на неї, а потім на себе. Вона з цим погоджувалася, так як вважала, що все між ними буде добре. В грудні місяці 2017 року вона надала згоду на те, щоб він переоформив будинок на себе, дочекалася весни 2018 року і тут дізналася, що відповідач продає будинок, після чого звернулася до суду. Подала позов, так як дізналася, що син хоче продати хату, а вона цього не бажає, так як хотіла жити з сином у будинку. Суду також показала, що їздила з сином та донькою до нотаріуса оформляти угоду, та зазначила, що знала, що будуть оформляти угоду дарування, однак хоче повернути будинок, так як син не хоче її доглядати. Суду також показала, що живе у доньки вже п`ять років. Під час оформлення угоди договір їй зачитували, з нею при цьому була донька [PERSON] . Вона також прочитала договір і навіть знайшла там якусь помилку. Позов просила задовільнити, та визнати договір недійсним, так як син має намір продати хату та недоглядає її. Представник відповідача [PERSON] . згідно з ордером [PERSON] та відповідач [PERSON] позов не визнали. Підтримали поданий відзив на позовну заяву (а.с. 53), в якому відповідач зазначає, що вважає висновки позивача такими, що не відповідають чинному законодавству і фактичним обставинам справи. Також вказав, що після смерті батька відповідача у 1995 році - [PERSON] , його мати - позивач по справі, через два роки з 1997 року, майже весь свій час проживала, як і зараз проживає, у старшої сестри - [PERSON] в смт. Брацлав. Позивач доглядала дітей сестри в Брацлаві, приїздила додому в с. Лаврівку лише на один або два місяці. Крім того, з подарованого позивачем сину будинку відповідач її ніколи не виганяв, вона приїздить як і раніше, коли забажає і проживає в будинку стільки часу, скільки забажає. Не відповідає дійсності і твердження позивача про помилку договору дарування, що вона вважала, «що укладає договір довічного утримання», оскільки нотаріус перед укладенням договору роз`яснювала їм, сторонам договору, суть договору дарування і позивач відповідала, що вона розуміє, що укладає договори дарування будинку та земельних ділянок своєму рідному синові [PERSON] . Також позивач особисто привезла нотаріусу довідки від свого, як вона висловилась, сімейного лікаря у смт. Брацлав про те, що вона не хворіє на психічні і інші захворювання, які можуть впливати на її волевиявлення. Зазначена довідка лікаря зберігається у нотаріуса та є доказом того, що позивач у час вчинення договору дарування була здорова та розуміла, який конкретно договір укладає з рідним сином. Крім того, у нотаріуса була присутня і старша сестра [PERSON] , яка є свідком того, що відбувалося і що відповідач розуміла, що укладає саме договори дарування будинку і земельних ділянок. Мови про довічне утримання взагалі не було. Отже воля позивача на укладення саме договорів дарування була вільною, а викладені у позові обставини не відповідають дійсності та не підтверджені доказами, а доводи про помилку щодо природи договору - надумані і не підтверджені ніякими доказами. За вказаних обставин представник відповідача просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач [PERSON] також суду показав, що мати ніколи з будинку не виганяв і вона має можливість ним користуватися. Договір дарування був укладений добровільно, він сам робив приватизацію земельних ділянок, оформив будинок, за довіреністю матері, оскільки між ними існувала домовленість, що будинок буде залишений саме йому. Він сам, добудував половину будинку, і його сестри відмовилися від прав на батьківський будинок на його користь. Мати уклала раніше на нього ж заповіт на цей будинок. Під час оформлення угоди сестри були присутні з матір`ю у нотаріуса, читали договір, мати знала, що укладається саме договір дарування. Мати сама привезла довідку від психіатра для нотаріуса. Просить в задоволенні позову відмовити. На письмовий відзив на позовну заяву позивачем [PERSON] до суду було подано письмову відповідь на відзив на позовну заяву (а.с. 68-71). У відповіді на відзив позивач зазначає, що після смерті свого чоловіка вона постійно проживала в своєму будинку в селі Лаврівка, користувалась будинком та господарськими будівлями, підтримувала їх в належному стані, проводила ремонти, обробляла земельну ділянку. Дійсно, вона періодично нетривалий час проживала у своїх дочок в смт Брацлав та в с. Селище, Літинського району. Однак єдиним постійним місцем її проживання завжди був житловий будинок [ADDRESS] . Після укладення договорів дарування відповідач разом зі співмешканкою займають весь будинок, а вона змушена проживати у своєї доньки в смт Брацлав, а коли приїжджає в село Лаврівку, то проживає в літній кухні, так як відповідач не допускає її до будинку. Відповідач не просто вигнав її з будинку, а має намір продати житловий будинок і земельні ділянки, про що свідчить відповідне оголошення, і в такому випадку вона взагалі буде позбавлена єдиного житла (копія оголошення додана до позовної заяви). Не можна вважати її постійним місцем проживання смт Брацлав, оскільки вона навіть не зареєстрована в будинку своєї доньки, а тому жодних прав на проживання в її будинку не має. Вона дійсно мала на меті відчуження на користь відповідача належних їй житлового будинку та земельних ділянок, однак лише за умови її довічного утримання і, укладаючи оспорювані договори дарування, помилялася щодоправової природи правочинів, прав та обов`язків, які виникають після їх укладення між нею та відповідачем. Укладаючи оспорювані правочини, вона вважала, що ці правочин є договорами довічного утримання, відповідно до умов яких інша сторона договору зобов`язалася здійснювати постійний догляд та утримання, а право розпорядження нерухомим майном перейшло б до відповідача лише після її смерті.В силу свого віку та стану здоров`я вона не в повній мірі розуміла роз`яснення нотаріуса щодо суті договорів, які укладались.Вона не заперечує проти того, що особисто привезла нотаріусу довідки від лікаря у смт Брацлав про те, що не хворіє на психічні захворювання, які можуть впливати на її волевиявлення. Вказана довідка була надана нею навимогу нотаріуса, зважаючи на її вік. Довідка відповідає дійсності, оскільки вона дійсно не хворіє на психічні захворювання і не вказує підставами визнання договорів дарування недійсними відповідні психічні хвороби.У нотаріуса дійсно була присутня її старша донька [PERSON] . Також зазначає, що є особою похилого віку, має поганий слух, проживає одиноко та потребує сторонньої допомоги і тому погоджувалась на передачу нерухомого майна у власність відповідача лише за умови довічного утримання. Укладаючи спірні договори, вона помилялася щодо правової природи правочинів, прав та обов`язків, які виникнуть після їх укладення між нею та відповідачем. З урахуванням зазначеного, позивач просить суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Заслухавши думки учасників справи, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. В судовому засіданні установлено, що за позивачем [PERSON] було зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно право власності: за реєстраційним номером 1315352905206 - на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; за реєстраційним номером 1423376105206 - на земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0390, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); за реєстраційним номером 1427063005206 - на земельну ділянку площею 0,2247 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0391, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що вбачається з копій договорів дарування житлового будинку та земельних ділянок від 20 грудня 2017 року (а.с. 17-18, 19-20, 21-22). 14 липня 2009 року [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробила заповідальне розпорядження, яким заповіла своєму сину [PERSON] , [INFO] , все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалося, і взагалі все те, на що вона за законом матиме право і що буде належати їй на момент смерті. Заповіт було посвідчено 14 липня 2009 року секретарем Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області - Мельник Г.В. та зареєстровано в реєстрі за № 34, що підтверджується його копією (а.с. 103). 20 грудня 2017 року гр. [PERSON] подарувала своєму сину [PERSON] належні їй на праві власності житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ; земельну ділянку площею 0,2500 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0390, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), а також земельну ділянку площею 0,2247 га у межах згідно з планом, що розташована за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер земельної ділянки 0520682600:02:004:0391, цільове призначення - для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1804 (а.с. 17-18), копією договору дарування земельної ділянки від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1805 (а.с. 19-20), а також копією договору дарування земельної ділянки від 20 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. та зареєстрованого в реєстрі за № 1806 (а.с. 21-22). Згідно з відмітками в текстах цих договорів, їх було прочитано та підписано особисто Дарувальником та Обдарованим і зміст цих договорів їм на момент підписання було зрозуміло, особи сторін та їх дієздатність нотаріусом було перевірено. Згідно з довідкою № 532, виданою виконкомом Лаврівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 03.09.2018, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 82). Відповідно до письмових пояснень приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. від 13.05.2019, нотаріус зазначає, що 20 грудня 2017 року за реєстровими № 1804, 1805 та 1806 нею було посвідчено договори дарування житлового будинку та земельних ділянок площею 0,2500 га та 0,2247 га, що розташовані за адресою: [ADDRESS] від імені [PERSON] на ім`я її сина - [PERSON] .Вказані договори посвідчені нею згідно з вимогами Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України: після установлення волевиявлення сторін договору та їх дійсних намірів для посвідчення такого роду правочинів. Сторонами, відповідно до вимог чинного законодавства України, було надано їй всі необхідні документи для посвідчення договорів дарування вищевказаного нерухомого майна. Перед підписанням документів нею було сторонам забезпечене ознайомлення зі змістом документів. Після ознайомлення сторонами з текстом документів, ними було підтверджено, що зміст документів їм зрозумілий і відповідає їх волі, що питань, які залишились нез`ясованими та незрозумілими для них, у сторін немає, про що було зазначено в тексті договорів (а.с. 143). 21.05.2019 приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. до суду було подано письмове доповнення до поданих раніше письмових пояснень по вказаній справі, згідно з якими нотаріус зазначає, що в приміщенні, де розташоване її робоче місце, з метою забезпечення безпеки при вчиненні нотаріальних дій, окрім інших, передбачених чинним законодавством України заходів безпеки, ведеться відео спостереження. Відповідно до норм чинного законодавства України, в приміщенні офісу є повідомлення про проведення відео спостереження. Зазначене відео спостереження ведеться з метою захисту прав та інтересів учасників нотаріального процесу та не використовується нею для інших цілей. Враховуючи вищезазначене повідомляє, що не має наміру використовувати записи, що проводились під час вчинення нотаріальних дій, з метою свідчення у суді (а.с. 147). В судовому засіданні приватний нотаріус Нідзельська І.Є. свої письмові покази підвердила та суду показала, що сторони прийшли до неї разом з доньками позивача. Позивач знала, що укладає договір дарування і вона роз`яснила їй наслідки укладання саме даного виду договору. Вона оголосила зміст договору, і сторони його прочитали. Воля сторони дарування була наявною, тому договір було посвічено. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її матір`ю, а відповідач - братом, зазначила, що родина домовилася, що будинок залишиться тому, хто доглядає матір, але брат і мати почали сваритися, тому вона забрала мати до себе. Підтвердила, що позивач зробила заповіт на відповідача, але домовленість була, що будинок залишається тому, хто доглядає мати. Позивач оформила договір дарування, бо відповідач погрожував, що вкоротить собі вік. У нотаріуса вони були всі разом, читали договір, зазначила, що у договорі були умови, що відповідач отримує будинок за умови, що буде доглядати матір. Зазначила, що мати дійсно приїзджала до сина до будинку, але пожила лише тиждень і повернулася до неї. Опікується матір`ю вже 3 чи 4 роки. Також суду показала, що брат добудував до будинку веранду, і що мати оформила на нього будинок тому, що він обіцяв її доглядати. Свідок [PERSON] суду показала, що позивач є її матір`ю, а відповідач - братом, зазначила, що в родині домовилися, що будинок залишається тому, хто доглядає мати. Було вирішено, що доглядати буде брат, тому будинок було оформлено на нього, але в подальшому вони почали сваритися і мати поїхала жити до сестри [PERSON] . Відповідач просився, щоб мати записала будинок на нього і вони погодилися з цим, за умови, що він буде доглядати мати. Свідок [PERSON] суду показала, що робить позивачці уколи останні 5-8 років Позивачка зараз проживає у Брацлаві у доньки, бо діти її доглядати не хочуть. Відповідно до змісту статті 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановлює обов`язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. За ч. 1 ст. 209 ЦК України правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частиною 2 статті 719 ЦК України визначено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України право власності обдаровуваного на дарунок виникає з моменту його прийняття. Згідно зі статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Позивач [PERSON] зазначає у позові, що під час укладення договору дарування житлового будинку та земельних ділянок вона помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, оскільки вважала, що між нею та її сином [PERSON] була домовленість про те, що останній мав її доглядати, а також надати право на довічне проживання у даному будинку, який є її єдиним житлом. Однак в судовому засіданні особисто підтвердила, що знала про те, що укладається саме договір дарування. Але вважає, що він був укладений під умовою її утримання За змістом статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Правилами ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 5, 6 ст. 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Належними доказами в розумінні ст. 77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Зі змісту оспорюваних договорів убачається, що при їхньому посвідченні нотаріусом було роз`яснено сторонам всі умови укладення договорів (п. 16 договору дарування житлового будинку та п. 4.3 договорів дарування земельних ділянок). \\ Вказану обставину підтвердила особистими показами як приватний нотаріус Нідзельська І.Є., так і сама сторона позивача, і спростована стороною [PERSON] дана обставина не була. Так, зокрема у пункті 18 договору дарування житлового будинку та пунктах 4.5 договорів дарування земельних ділянок зазначено, що сторони стверджують, що достатньо володіють українською мовою, що надало їм можливість вчинити ці договори та правильно зрозуміти їх сутність та правові наслідки. Підписання цих договорів буде свідчити про те, що ці договори ними, Дарувальником і Обдарованим, прочитано особисто, зміст цього документу їм зрозумілий і відповідає волі сторін, питань, які залишились би нез`ясованими і незрозумілими для них, немає. Відповідно до медичних документів, наданих щодо гр. [PERSON] , вбачається, що остання ще з 2012 року має вади зору (а.с. 73-81), однак вказані вади зору не привели до стану, який перешкоджав у прочитанні тексту, який за показами як сторін, так і свідків був вивчений як сторонами, так і одним зі свідків - [PERSON] Скарг на вади зору нотаріусу не висловлювалися. Текст договору був докладений і самим нотаріусом. Заперечень щодо його змісту не поступило і договір був підписаним позивачем без застережень. До оспарювання договору привела лише звістка про намір позивача продати будинок, про що неодноразово оголошувала сторона позивача, та свідки сторони позивача. До цього моменту чинність договору дарування не висловлювалася, претензії до утримання матері в судовому порядку не пред`являлися, як з`ясовано судом фактично постійним місцем проживання позивачки було житло однієї з дочок позивача в смт. Брацлів. Згідно з роз`ясненнями, які містяться у пункті 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду справ про визнання правочинів недійсними» правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину, мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Помилка внаслідок власного недбальства, незнання закону чи неправильного його тлумачення однією зі сторін не є підставою для визнання правочину недійсним. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним на підставі статті 229 ЦК України повинна довести на підставі належних і допустимих доказів, у тому числі пояснень сторін і письмових доказів, наявність обставин, які вказують на помилку, - неправильне сприйняття нею фактичних обставин правочину, що вплинуло на її волевиявлення, і що ця помилка дійсно була і має істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Позивач [PERSON] як на підставу недійсності правочину посилається на те, що вважала, що укладає із сином [PERSON] договір довічного утримання, однак даний факт спростований в ході судового розгляду безпосередньо поясненнями як самої позивачки [PERSON] , так і приватного нотаріуса Нідзельскою І.Є., а також показами свідка [PERSON] та самого відповідача, а також наданими суду доказами (зміст договорів 20.12.2017 року). Договора є укладеними без будь-який застережних умов, та за змістом, а також за процедурою їх засвідчення, відповідають вимогам закону. Суд вважає, що на момент укладення спірних договорів дарування такі дії відповідали волі [PERSON] , вона бажала їх укладення, усвідомлювала їх наслідки та бажала їх настання. За вказаних обставин суд дійшов висновку, що позов є недоведеними, а тому в задоволенні усіх заявлених позовних вимог слід відмовити. У зв`язку з відмовою в задоволенні позовних вимог в повному обсязі судові витрати, понесені позивачем слід залишити за позивачем. В зв`язку з відмовою у задоволенні позову слід стягнути з сторони позивача витрати понесені відповідачем під час розгляду даної справи судом, а саме, витрати на послуги адвоката в розмірі 5 000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved