Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітнього [PERSON] , [INFO] . Свою позовну заяву обґрунтовує позивач тим, що з 06.10.2016 року до 10.03.2020 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають дитину. Сумісне життя між сторонами фактично припинено з серпня 2019 року. [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні сина [PERSON] , не цікавиться його розвитком, не проявляє ніякого бажання спілкуватися з дитиною, не піклується про здоров`я, фізичний та духовний розвиток, матеріально не утримує. Спору між ними щодо визначення місця проживання сина не було, після припинення шлюбних відносин [PERSON] проживає з матерію. Вихованням, забезпеченням належного догляду та здоров`ям дитини, її утриманням займається позивачка. Хлопчик батька не пам`ятає та не має до нього ніяких почуттів, тому позбавлення батьківських прав не вплине негативно на розвиток дитини. Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 09.07.2020 року відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання (а.с. 19). Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с. 22). Відповідач [PERSON] надав нотаріально посвідчену заяву від 15.06.2020 року, згідно з якою надав згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , та просив суд розглядати справу за його відсутності (а.с. 9). Представник третьої особи Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надавши письмові пояснення, згідно яких просили розглядати справу без участі представника департаменту, надавши при цьому письмовий висновок щодо розв`язання спору (а.с. 24, 25-26, 27). Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає можливим у відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України ухвалити рішення про задоволення позову, з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , 06.10.2016 року між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] укладено шлюб, який зареєстрований Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції, актовий запис № 2420. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 10.03.2020 року шлюб між сторонами у справі розірвано (а.с. 10-11). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05.01.2019 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 12). [PERSON] проживає разом з матір`ю, яка займається його вихованням, забезпеченням належного догляду за здоров`ям дитини та його утриманням (а.с. 18). Згідно з довідкою, наданою адміністрацією медичний центр «Basialashvili Center», де [PERSON] перебуває на обліку з народження по теперішній час, догляд за дитиною та рекомендації лікарів здійснює мати [PERSON] , батько дитини вказаний медичний заклад не відвідував (а.с. 21). Батько дитини [PERSON] надав нотаріально посвідчено заяву від 15.06.2020 року, згідно якої усвідомлюючи значення дій та маючи можливість керувати ними, розуміючи обставини, які мають істотне значення, без застосування фізичного чи психічного тиску з боку інших осіб, за своєю справжньою волею, надав згоду (не заперечує) на позбавлення батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] , усвідомлює та погоджується з правовими наслідками визначеними вимогами ст. 166 Сімейного кодексу України (а.с. 9). Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради надано висновок № 363 від 21.07.2020 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Згідно даного висновку питання доцільності позбавлення малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , додатково розглянуто на комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради, за результатами якого прийнято рішення про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина (а.с. 25-26). Відповідно до ст. 165 Сімейного Кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Згідно до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30 березня 2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною першою статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно зі статтею 166 СК України позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. В Постанові Верховного Суді від 26.12.2018 року по справі № 404/6391/16-ц зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Враховуючи викладене, зібрані у справі докази, приймаючи до уваги згоду відповідача [PERSON] на позбавлення батьківських праві відносно малолітнього [PERSON] , виходячи з інтересів дитини, суд прийшов до висновку про задоволення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд виходить з наступного. В позовній заяві не міститься вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених ним судових витрат по справі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При таких обставинах суд вважає необхідним при вирішенні питання про розподіл судових витрат по справі, не застосовувати приписи ст. 141 ЦПК України, якими передбачено відшкодування в повному обсязі відповідачем позивачу понесених ним судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved