Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права приватної власності на частину квартири, зняття арешту на частину квартири. Вимоги позову обґрунтовує тим, що з 1989 рік по 1993 вона проживала разом зі своєю матір'ю - відповідачем по справі [PERSON] в смт. Рокитне Рівненської області. У зв'язку із радіоактивним забруднення території [PERSON] звернулась у виконком Рокитнівської селищної Ради з проханням надати дозвіл на виїзд в м. Рівне разом з дитиною до 14 років. Виконком Рокитнівської районної Ради звернувся з клопотанням у виконком Ровенської обласної Ради про виїзд сім'ї [PERSON] з дочкою [PERSON] у зв'язку з радіоактивним забрудненням смт. Рокитне. Постановою загальних зборів ЖБК «Побутовик» (протокол № 9 від 02.12.1991 року) була продана квартира [ADDRESS] балансовою вартістю 21167 крб. На підставі вказаної постанови ЖБК «Побутовик» звернувся з листом в Рокитнівський райвиконком з проханням перерахувати вартість квартири. 25.12.1991 року Рокитнівський райвиконком перерахував на рахунок ЖБК «Побутовик» 18843 крб. в якості компенсації за 4-х кімнатну квартиру для члена кооперативу [PERSON] 22.07.1992 року [PERSON] був виданий ордер [NUMBER] на право вселення у квартиру [ADDRESS] сім'єю у складі 3 чоловік - [PERSON], її чоловік [PERSON], [PERSON], та дочка [PERSON] - [PERSON] Відповідно до розпорядження № 351-р від 21.02.200 року міського голови м. Рівне було оформлено право власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2011 року встановлено, що спірна квартира є спільною власністю трьох чоловік - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За таких підстав просить визнати за нею право власності на частину квартири. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги уточнила, просила визнати за [PERSON]. право приватної власності на 1/3 частки квартири [ADDRESS] вартістю 144 708, 25 грн. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явилась, до початку судового засідання подала заяву з проханням розглянути справу без її участі, уточнені позовні вимоги визнає. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та його представник позовні вимоги не визнали, пояснили, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя: [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Квартира була отримана ними на підставі направлення № 8543 від 25.12.1991 року для їх відселення із зони радіоактивного забруднення. За спірну квартиру перший внесок в сумі 5500 крб. [PERSON] заплатила із власних коштів; спільними коштами подружжя за квартиру оплачено 10 000 крб., частина коштів, в сумі 18843 крб., перераховані Рокитнівською райдержадміністрацією як особам, що поселились з радіоактивної зони забруднення. Таким чином, квартира, що придбана в період шлюбу є спільною сумісною власністю подружжя. [PERSON], пояснив, що як встановлено рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2011 року він є співвласником спірної квартири і йому належить в ній частка, компенсація за яку йому відповідачем до цих пір не сплачена. Оскільки позивач без визнання її частки просить зразу визнати за нею право власності на майно, позов задоволений не може бути. Третя особа [PERSON] подала до суду письмову заяву в якій просить позов задоволити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що у травні 1990 року [PERSON] отримала направлення виконавчого комітету Рівненської обласної ради народних депутатів № 1113, на переселення та забезпечення житлом в м. Рівне її та її дочки [PERSON] [PERSON], [PERSON] зареєстрували шлюб 24 листопада 1990 року і перебували у шлюбі до 02 липня 2007 року. 25 грудня 1991 року виконавчим комітетом Рівненської обласної ради народних депутатів видано направлення № 8543 для працевлаштування та забезпечення житлом в м. Рівне [PERSON] та членам його сім'ї [PERSON], [PERSON] Платіжним доручення № 17 від 25 грудня 1991 року Рокитнівським райвиконкомом на розрахунковий рахунок ЖБК «Побутових» для придбання квартири члену кооперативу [PERSON] перераховано 18843 крб., як компенсацію на забезпечення житлом. Як видно з повідомлення головного управління праці та соціального захисту населення Рівненської облдержадміністрації перерахування зазначених коштів проведено на підставі необхідних документів, в тому числі копії свідоцтва про шлюб [PERSON] та [PERSON] 22 липня 1992 рок видано ордер на сім'ю з чотирьох чоловік: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] на право на вселення в спірну квартиру. Відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2011 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON], міського голови м. Рівне, треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - ЖБК «Побутовик», КП «Рівненське МБТ1» про часткове скасування розпорядження Рівненського міського голови, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права спільної сумісної власності та стягнення компенсації на належну частку у квартирі та зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Рівненський міський відділ Управління МВС України в Рівненській області про визнання права спільної сумісної власності та про зняття з реєстраційного обліку за місцем проживання, встановлено, що для купівлі квартири [ADDRESS] державою була перерахована грошова компенсація для безоплатного забезпечення жилим приміщенням на трьох потерпілих членів сім'ї: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в розмірі 18843 крб.,тобто спірна квартира отримувалась із розрахунку на трьох осіб, отже є їх спільною власністю. Частка [PERSON] у спільній власності на квартиру складає 32, 85 % та на час розгляду справи згідно експертної оцінки вартість цієї частки становить 141583, 50 грн. Ухвалою апеляційного суду Рівненської області від 12 жовтня 2012 року за результатами розгляду апеляційної скарги [PERSON] на ухвалу Рівненського міського суду від 12 вересня 2011 року та ухвалу Рівненського міського суду від 20 серпня 2012 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на частину квартири, про встановлення порядку користування квартирою, встановлено, що [PERSON] вправі претендувати на частку у власності відповідно до компенсації наданої для трьох осіб для забезпечення житлом потерпілих осіб виходячи з розміру 18843 крб. Як вбачається з ухвали колегії судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 10 жовтня 2012 року про відмову в роз'ясненні рішення апеляційного суду Рівненської області від 02 березня 2011 року встановлено, що при ухваленні рішенні від 2 березня 2011 року апеляційним судом враховано вимоги ст. 364 ЦК України щодо права отримання грошової компенсації вартості частки у спільній сумісній власності. За загальними правилами переходу права власності на частку у спільній частковій власності право на частку припиняється з моменту отримання компенсації. Оскільки [PERSON] компенсацію у розмірі 32, 85 % грошової компенсацію за належну йому частку в квартирі не отримав, тому його право власності на частку у спільній частковій власності не припинене. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників) належить їм на праві спільної сумісної власності, майно може належати особам на праві спільної часткової або праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч.1 ст. 357 ЦК України частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Таким чином є обгрунтованими вимогами позивача про визначення за нею права приватної власності на 1/3 частки квартири. Щодо позовної вимоги про зняття арешту на належну позивачу частку, суд приходить до наступного висновку. Як вбачається з ухвали Рівненського міського суду від 6 вересня 2011 року для забезпечення позову [PERSON] було накладено заборону на відчуження квартири [ADDRESS]. Відповідно до ч. 3 ст. 151 ЦПК України, забезпечення позову допускається на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Згідно з ч. 6 ст. 156 ЦПК України, якщо у задоволенні позову було відмовлено, провадження у справі закрито або заяву залишено без розгляду, вжиті заходи забезпечення позову застосовуються до набрання судовим рішенням законної сили. Проте суд може одночасно з ухваленням судового рішення або після цього постановити ухвалу про скасування заходів забезпечення позову. Таким чином, позовна вимога про зняття арешту є передчасною, оскільки рішення не набрало законної сили. На підставі наведеного та

Outcome: partial