Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] . [PERSON] , з вимогами: «здійснити поділ майна та визнати право власності на 1/2 частку спільно сумісного майна, набутого у шлюбі з [PERSON] , яке складається з 48/100 частин квартири [ADDRESS] і становить 149 588,46 гри.; 1/2 частини автомобіля марки Mitsubishi Galant, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , що складає 105 675 грн. та 1/2 частини грошових коштів у розмірі 85 094, 57 грн., що становить 42 545 грн. 79 коп.». що є предметом позову. 02 квітня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя та визнання права власності на 1/2 спільного майна подружжя та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін (суддя Астахова О.О.). 21 травня 2020 року на підставі розпорядження керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва, відповідно до пункту 19 розділу VIII Положення про автоматизовану систему документообігу суду та п. 7.54 розділу VII Засад використання автоматизованої системи документообігу суду призначено повторний автоматичний розподіл вказаної справи. 21 травня 2020 року вказану позовну заяву, у відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між судіями. було передано в провадження судді Савлук ТВ 22 травня 2020 року вказана заява була передана судді Савлук Т.В. відповідно до контрольного журналу судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді. 17 червня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про зобов`язання приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орловську Олену Едмундівну (місцезнаходження за адресою: [ADDRESS] ) надати суду належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого [INFO] [PERSON] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . Також, було зобов`язано Акціонерне товариства «ПриватБанк» надати суду інформацію про наявність укладених договорів та залишок грошових коштів на рахунках, відкритих на ім`я [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , останнє відоме місце проживання: [ADDRESS] . 28 липня 2020 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про залучення в якості співвідповідача у цивільній справі [PERSON] . Положеннями ст. 174 ЦПК України закріплено. що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до ст.ст.174, 178 ЦПК України відповідач [PERSON] не скористалась своїм процесуальним правом та не направила суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. 05 жовтня 2020 року відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що остання проти задоволення заявлених вимог не заперечує та поклалась у вирішенні даної справи по суті на розсуд суду. У відповідності до ч.8 ст.279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Таким чином, розглянувши подані позивачем документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов до висновку, що надані позивачем докази га повідомлені ним обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику у судове засідання сторін, як це передбачено ст.279 ЦІІК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явились, подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, направила заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та просить їх задовольнити. Таким чином, розглянувши подані документи, з`ясувавши фактичні обставини, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд прийшов висновку, що надані сторонами докази та повідомлені ними обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, є достатніми для прийняття рішення у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом у судове засідання сторін, як це передбачено ст. 279 ЦПК України. Суд у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони гуртуються з нормами матеріального права, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Виходячи з положень ч. 4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Із змісту нормативних положень глав 7 та 8 Сімейного кодексу України, власність у сім`ї існує у двох правових режимах; спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в статті 60 Сімейного кодексу України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Згідно положення 63 Сімейного кодексу України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Судом встановлено, що з 06 лютого 1997 року [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі. 12 червня 2018 року Дніпровським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, про що видано свідоцтво серія [NUMBER] (актовий запис № 209). Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом, (ст. 328 Цивільного кодекс України) Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Положенням статті 370 Цивільного кодексу України визначено право співвласників на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або судом. Цивільний кодекс України регулює відносини, що складаються між співвласниками стосовно майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, визначаючи порядок володіння, користування та розпорядження таким майном, що визначає зміст права спільної сумісної власності. Хоча при праві спільної сумісної власності розмір частки кожного з співвласників не визначений, це не позбавляє можливості кожного з них права на виділ частки з майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у натурі. Частиною першою статті 372 Цивільного кодексу України визначено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Як зясовано судом, 05 березня 1997 року [PERSON] укладено Договір купівлі-продажу, на підставі Договору купівлі-продажу [PERSON] придбав 48/100 частини квартири [ADDRESS] . Вказані 48/100 частини квартири складаються з однієї кімнати, загальною площею -21.17 кв.м.. в тому числі житловою - 14.2 кв.м. 24 липня 2008 рокі на ім`я [PERSON] видано Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серія [NUMBER] , орган реєстрації - ВРЕВ -11 УДАЇ в м. Києві, на автомобіль марки Mitsubishi Galant, 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , державний номерний знак [NUMBER] . 13 червня 2013 року [PERSON] укладено з AT «ПриватБанк» договір «Скарбничка», на рахунку якого знаходяться грошові кошти у розмірі 85 091,57 грн. [INFO] помер [PERSON] . [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 12 червня 2019 року. 13 червня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською Оленою Едмундівною відкрита спадкова справа № 5/2019 щодо майна померлого [INFO] [PERSON] . 13 червня 2019 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орловській О.Е. про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , який був її батьком. 18 червня 2019 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орловській О.Е. про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , який був її батьком. 25 червня 2019 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орловській О.Е. про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , який був її сином. 08 липня 2019 року [PERSON] подала заяву до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Орловській О.Е. про прийняття спадщини за померлим [INFO] [PERSON] , який був її чоловіком. 08 липня 2019 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Орловською Оленою Едмундівною було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, відповідно до змісту якої [PERSON] було відмовлено у видачі Свідоцтва про право власності на 1/2 частку у праві спільної сумісної власності на майно, набуте подружжям за час шлюбу, у зв`язку з тим. що таке свідоцтво видається в разі смерті одного із подружжя. А на день смерті спадкодавця ( [INFO] ) - [PERSON] та [PERSON] не були подружжям, так як шлюб між ними був розірваний 12 червня 2018 року. Відповідно до ст. 1226 ЦК України, частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Відповідно до положень статті 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ. набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, майно, належне обом із подружжя, визначається як спільна сумісна власність, тобто спільна власність двох осіб - подружжя - без визначення часток кожного з них. Так, за вимог ч. 1 ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором. Частиною другою зазначеної статті встановлено, що при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення. Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею/з ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, не достатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. При поділі майно, що знаходиться в спільній сумісній власності, поділяється між усіма співвласниками, і правовідносини спільної власності припиняються, оскільки кожному з співвласників буде належати його частина вже на праві приватної власності. Отже, у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється (ч. 4 ст. 372 Цивільного кодексу України). Як визначено у Постанові Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60. 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих. які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з предмету позову, позивач просить суд здійснити поділ спільного майна подружжя в рівних частинах та визнати право власності за колишнім подружжя по 1/2 частині кожному 48 100 частин квартири [ADDRESS] , автомобіля марки Mitsubishi Galant. 2008 року випуску, номер шасі [NUMBER] , грошових коштів у розмірі 85 094,57 грн. При встановлені у справі обставини в контексті норм матеріального права, що регулює спірні правовідносини, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного, що у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка і дружини є рівними. Спростувати цю презумпцію може сторона, яка надає докази протилежного, що мають відповідати вимогам належності та допустимості (ст.77.78 ЦПК України ) і це є її процесуальним обов`язком (статті 12. 81 ЦПК України). При цьому судове рішення не може гуртуватися на припущеннях. Верховний Суд зазначив, що тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палат и Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15- ц. від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц та підтверджена висновком Великої Палати Верховного Суду у постанові від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17. Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Згідно з ч. 1 ст. 82 Цивільного процесуального кодексу України обставини, які визнаються сторонами, не підлягають доказуванню. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором, (ст.5 Цивільного процесуального кодексу України) Особа, права якої порушено, може скористались не будь-яким, а конкретним способом захисту свого права. Під способами захисту суб`єктивних цивільних прав розуміють закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.(ч. 1 ст.13 Цивільного процесуального кодексу України) Відповідно до частини другої ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 206 цього Кодексу. Аналізуючи наявні в матеріалах справи докази, приймаючи до уваги пояснення сторін,

Outcome: approved