Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що вона перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні і вихованні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач постійного місця праці немає , а працює сезонним робітником за кордоном , має нерегулярний мінливий заробіток, і тому на її думку, спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1200 гривень щомісячно на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини та додатково пояснила , що відповідач працює за кордоном, інших осіб на утриманні не має і просить позов задоволити. Відповідач в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач [PERSON], а мати позивачка [PERSON](а.с.2,3). Неповнолітня перебуває на утриманні і вихованні у позивачки [PERSON], що стверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки та довідкою виконкому Тернівської сільської ради від 24.02.2017 року за №743(а.с.8, 9). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , що стверджується заявою позивачки. Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання діитини повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, де позивачка здійснює догляд за малолітньою дитиною і не має інших джерел матеріального забезпечення, позбавлена можливості отримувати додатковий дохід, а відповідач має працездатний вік і немає інших утриманців. А тому , із урахуванням середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1200 гривень щомісячно на утримання дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, оскільки позивачка предявила позов 27.02.2017 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст.. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: approved