Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким протягом 6 місяців визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] наближатись на відстань меншу ніж 10 метрів до [PERSON] , під час перебування її у будинку та на прилеглій до нього території, який розташований: [ADDRESS] . В обґрунтування заяви зазначено, що рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області від 20.05.2014 розiрвано шлюб мiж нею та [PERSON]. Від даного шлюбу у них народились дiти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Вони всі разом проживають в одному будинку в [ADDRESS] . [PERSON] 21.06.2019, 19.02.2020, 22.02.2020, 18.05.2020, 29.05.2020 перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння за мiсцем їх проживання, вчиняв відносно неї психологiчне насильство, за що притягувався до адміністративної відповідальності. Крім того, 29.05.2020 о 13 год. 30 хв. [PERSON] за місцем їх проживання під час вчинення домашнього насильства наніс їй тілесні ушкодження, а саме: спричинив забій лівого стегна у зв`язку з чим вона була вимушена звернутися у КУ «Гайсинський РМЦ ПМСД» для отримання медичної допомоги. 29.05.2020 працівниками поліції винесено відносно [PERSON] терміновий заборонний припис. 11.06.2020 винесено терміновий заборонний припис вдруге. [PERSON] погрожує їй розправою, тому з метою запобігання насильства відносно неї, з огляду на наявність ризиків, а саме: вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, з метою уникнення тяжких наслідків, вона вимушена звернутися до суду. Вважає, що дієвим та ефективним способом захисту її від повторного вчинення домашнього насильства буде застосування до [PERSON] спеціального заходу щодо протидії домашньому насильству - обмежувального припису. В судовому засіданні представник заявника [PERSON] підтримав подану [PERSON] заяву, просив її задовольнити та видати обмежувальний припис відносно [PERSON] , посилаючись на обставини, викладені у заяві. Крім того, до повнив, що на даний час в суді розглядається справа про адміністративне правопорушення щодо [PERSON] за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. Заінтересована особа [PERSON] будучи належним чином повідомленим по телефону про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України, неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Суд, заслухавши пояснення представника заявника, дослідивши письмові докази у їх сукупності, приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню виходячи з такого. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано, що вбачається з копії рішення Гайсинського районного суду Вінницької області від 20 травня 2014 року. Від шлюбу вони мають дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Встановлено, що між заявницею та заінтересованою особою [PERSON] склалися напружені відносини, він систематично вчиняє відносно колишньої дружини насильство в сім`ї. На підтвердження вчинення протиправних дій зі сторони [PERSON] заявниця посилається на наявність постанов про притягнення його до адміністративної відповідальності від 26.06.2019 за ч.1 ст.173-2 КУпАП, 19.05.2020 за ч.1 ст. 173-2 КУпАП та 02.06.2020 за ч. 2 ст. 173-2 КУпАП. 29.05.2020 працівниками поліції винесено відносно [PERSON] терміновий заборонний припис, яким встановили обмеження по забороні контактувати із постраждалою особою. 11.06.2020 винесено терміновий заборонний припис вдруге, встановивши обмеження по забороні контактувати із постраждалою особою. З направлення в КУ «Гайсинський РМЦ ПМСД» виданого [PERSON] вбачається, що вона 05.06.2020 зверталась до травматологічного пункту де їй було встановлено діагноз: забій лівого стегна. Також, з наданих суду доказів, вбачається, що заявниця зверталась до правоохоронних органів 22.06.2019, 20.02.2020, 22.02.2020 з приводу сімейних конфліктів із її чоловіком [PERSON] .. Тому, суд вважає доведеним твердження заявниці про те, що вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів за захистом порушенних прав та інтересів, зокрема, від домашнього насилля, в зв?язку із сварками та образами з боку [PERSON] , що підтверджується, зокрема, наявними постановами про адміністративні правопорушення, винесеними щодо [PERSON] .. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до положень ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів - осіб, які постраждали від такого насильства. Відповідно до пунктів 3, 6, 7, 8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи (пункт 14 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству») Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру (пункт 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Відповідно до пункту 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя; особи, які мають спільну дитину (дітей). Частинами другою, третьою, четвертою статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»). Оцінка ризиків полягає в оцінюванні вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Оцінка ризиків має проводитись за факторами небезпеки (ризиків) щодо вчинення домашнього насильства шляхом відібрання свідчень від постраждалої від такого насильства особи, з`ясування обставин конфлікту та виявлення чинників і умов, які створюють або можуть створювати небезпеку для цієї особи. Фактори небезпеки (ризику) щодо вчинення домашнього насильства мають визначатися за результатами оцінки дій кривдника, які свідчать про ймовірність настання летальних наслідків у разі вчинення домашнього насильства та загальної оцінки ситуації вчинення домашнього насильства з метою виявлення вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті такої особи. До таких висновків дійшов Верховний Суд в постанові від 26.09.2019 року по справі № 452/317/19-ц. Положеннями частин першої, другої статті 350-6 ЦПК України встановлено, що розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство чи насильство за ознакою статі, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» або Законом України «Про забезпечення рівних прав та можливостей жінок і чоловіків», на строк від одного до шести місяців. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 350-4 ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинні бути вказані обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису та докази, що їх підтверджують (за наявності). За змістом частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень Згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 21 ЦПК України, постраждала особа має право, в тому числі, на дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Підсумовуючи наведене, суд приходить до висновку про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою. Про що свідчить навіть сама поведінка учасників справи в судовому засіданні, та намагання їх вступити в суперечки між собою через різне бачення тих чи інших подій і різні погляди, така поведінка учасників не веде до конструктивного залагодження конфлікту. Так, суд вважає доведеним те, що [PERSON] 21.06.2019, 19.02.2020, 29.05.2020 було вчинено психологічне насильство щодо колишньої дружини. Також в судовому засіданні встановлено, що після цього між колишнім подружжям неодноразово виникали сварки та конфлікти. Стаття 13 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод гарантує існування у внутрішньому праві засобів, які надають можливість скористатися правами і свободами, закріпленими в Конвенції, незалежно від того, як вони подані в національній правовій системі. Це положення вимагає, щоб відповідний внутрішній орган вивчив зміст скарги, яка базується на Конвенції, та забезпечив необхідне виправлення порушеного права. Рішення Європейського суду з прав людини «Chahal v. the UK», n. 145. З огляду на встановлені судом обставини щодо наявності психологічного насильства, яке чинив [PERSON] щодо [PERSON] , суд вважає, що заявник, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та досліджені докази, суд дійшов висновку, що доводи заявника знайшли своє часткове підтвердження, а тому заяву слід задовольнити частково, і з метою запобігання та протидії домашньому насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявника, суд вважає за необхідне вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] . Крім того, суд виходить з того, що обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи, на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України, а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію, направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків. При цьому, з урахуванням усіх встановлених обставин справи, за даних конкретних обставин, які заявником доведено в судовому засіданні, суд вважає, що обмеження на 6 місяців, про що просить заявниця, на думку суду є надмірним. Тому суд вважає за можливе вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] строком на 3 місці, що буде цілком достатнім. А також, виходячи з того, що колишнє подружжя продовжує проживати в одному будинку, суд вважає за необхідне обмежити можливість заінтересованої особи наближатись до заявниці на 3 м, що не перешкоджатиме йому реально виконати рішення суду та надасть можливість проживати в будинку, і в свою чергу захистить заявницю від домашнього насильства. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи про видачу обмежувального припису, відносяться на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial