Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, стверджуючи, що останніх 9 місяців фактично мешкала на території України разом із матірю, оскільки остання хворіла та потребувала постійного догляду. 10 травня 2015 року померла мати заявниці [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. Заявниця у встановлений законом термін звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті матері, проте нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку із неможливістю визначення статусу заявниці як резидента чи нерезидента. Посилаючись на вказані обставини, заявниця просила суд встановити факт її перебування на території України та постійного проживання протягом останніх 9 місяців за адресою: Одеська область, м. Котовськ, вул. Самборського, 28. У судовому засіданні заявниця підтримала заяву у повному обсязі. Представник Котовської міської ради Одеської області у судове засідання не зявився, про причини неявки суду не повідомили. Вислухавши пояснення заявниці, свідків, дослідивши докази по справі, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] є громадянкою України, та з 20 жовтня 2005 року прийнята на консульський облік в Посольстві України в Республіці Молдова. 10 травня 2015 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина. [PERSON] І склала заповіт, у якому все своє майно заповіла [PERSON] (заповіт посвідчений 09 січня 2003 року приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстровано у реєстрі за №22). Заявниця була донькою померлої, що підтверджується рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 26 жовтня 2009 року. 31 липня 2015 року [PERSON] звернулась з заявою до приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Заявниця стверджувала, що нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], у звязку з неможливістю нотаріусом визначення її статусу як резидента чи нерезидента. Також заявниця на підтвердження заявлених вимог стверджувала, що останні 9 місяців фактично мешкала на території України разом із матірю, посилаючись на копії закордонного паспорту. Проте, як вбачається із копії закордонного паспорту [PERSON], вона кожний місяць перетинала державний кордон України та виїжджала до Республіки Молдова на період 1-2 тижні. Свідки [PERSON],[PERSON], [PERSON] у судовому засіданні підтвердили, що заявниця останній час доглядала за хворою матірю та фактично проживала з нею на території України, проте кожний місяць виїжджала до Республіки Молдова з метою отримання пенсії та сплати комунальних платежів. Висновки суду підтверджуються матеріалами справи. Відповідно до ч.2 ст.256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Порядок визначення резидентського статусу фізичної особи регулюється пп. 14.1.213 п.14.1 ст. 14 Податкового кодексу України, згідно з яким фізична особа - резидент - це фізична особа, яка має місце проживання в Україні. У разі якщо фізична особа має місце проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо така особа має місце постійного проживання в Україні; якщо особа має місце постійного проживання також в іноземній державі, вона вважається резидентом, якщо має більш тісні особисті чи економічні зв'язки (центр життєвих інтересів) в Україні. У разі якщо державу, в якій фізична особа має центр життєвих інтересів, не можна визначити, або якщо фізична особа не має місця постійного проживання у жодній з держав, вона вважається резидентом, якщо перебуває в Україні не менше 183 днів (включаючи день приїзду та від'їзду) протягом періоду або періодів податкового року. Достатньою (але не виключною) умовою визначенням місця знаходження центру життєвих інтересів фізичної особи є місце постійного проживання членів її сім'ї або її реєстрації, як суб'єкта підприємницької діяльності. Якщо неможливо визначити резидентський статус фізичної особи, використовуючи попередні положення цього підпункту, фізична особа вважається резидентом, якщо вона є громадянином України. Достатньою підставою для визначення особи резидентом є самостійне визначення нею основного місця проживання на території України або її реєстрації як само зайнятої особи. Як на вимогу в задоволенні заяви, [PERSON] посилається на відмову нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину та неможливість нотаріусом визначення її статусу як резидента чи нерезидента. Проте з копії спадкової справи до майна померлої [PERSON] вбачається, що [PERSON] звернулась 31 липня 2015 року з заявою до приватного нотаріусу Котовського міського нотаріального округу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті [PERSON], проте матеріали спадкової справи не містять відмови нотаріусу у видачі свідоцтва про право на спадщину. Враховуючи, що заявниця не отримувала постанови нотаріуса про відмову їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом із зазначених нею підстав, тому заявлені вимоги є передчасними та необґрунтованими. Крім того, заявниця має всі необхідні документи для визначення резидентського статусу фізичної особи відповідно до пп.14.1.213 п.14.1 ст.14 Податкового кодексу України. Ці положення підлягають застосуванню податковими органами та іншими особами, відповідальними за правильність сплати податку до бюджету (в даному випадку ними можуть бути нотаріуси). При цьому, звертаємо увагу, що суд не може перебирати на себе повноваження інших органів. При таких обставинах, заява [PERSON] про встановлення факту перебування та проживання на території України задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed