Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на вивіз дитини за кордон у супроводі матері без дозволу батька, обґрунтовуючи заявлені вимоги тим, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON], з яким мають спільну дитину [PERSON], 23.03.2006р.н. На даний час позивачка вдруге вийшла заміж, має нову родину, проживає з чоловіком [PERSON], його донькою та своїм сином. На початок 2016 року запланували сімєю поїзду за кордон на відпочинок до країн Камбоджі та Вєтнам, проте батько [PERSON] не дає своєї згоди на виїзд дитни за кордон, тому просить суд надати дозвіл на вивіз дитини за кордон у супроводі матері без дозволу батька. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала з підстав, що зазначені у заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував проти вивозу його сину за кордон на відпочинок у супроводі матері, але відмовляється нести витрати, повязані з поїздкою та оформленням документів дитини. Заслухавши сторони, дослідивши та оголосивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, батьками неповнолітнього [PERSON], 23.03.2006р.н., є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 7). Позивачка 28.03.2015р. уклала шлюб з [PERSON] (а.с. 6), у звязку з чим змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON]. Відповідно до ч.7 ст.7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини 8 згаданої статті СК регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сімї. Стаття 150 СК України визначає обовязок батьків щодо виховання та розвитку дитини, в тому числі обовязок піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктом 2 ст. 2 Протоколу N 4 Конвенції «Про права людини» передбачає, що кожен має вільно залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням. Відповідно до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що вимога позивачки про надання дозволу на оформлення та видачу проїзного документа дитині відповідає інтересам дитини, направлена на виконання батьківського обовязку щодо виховання дитини, забезпечення піклування про її здоровя, фізичний, духовний та моральний розвиток. З огляду на викладене, позов підлягає задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved