Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що [PERSON] є винуватцем ДТП, що мала місце 27.08.2016р. близько 16-40 год. на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ, внаслідок якої вона отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я, вона тривалий час знаходилась на стаціонарному та амбулаторному лікуванні (понад чотири місяці), зазнала моральних переживань та фізичних страждань, було порушено її звичний спосіб та ритм життя, позбавлено фізичної можливості вільно пересуватися, виконувати роботу по домашньому господарству, приймати участь у вихованні та розвитку трьох неповнолітніх дітей, порушено психоемоційний баланс, з`явився страх повторення можливого події, чим їй заподіяно моральну шкоду; ПрАТ «СК УНІКА» відповідно до ст.26-1 Закону України про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» сплатило їй 381,61 грн на відшкодування моральної шкоди. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що заявлений нею розмір моральної шкоди в 20000 грн вважає таким, що відповідає вимогам справедливості. Стверджує, що після скоєння ДТП відповідач відмовився надавати їй будь-яку матеріальну допомогу під час лікування, не цікавився станом її здоров`я, не спілкувався, навіть не попросив вибачення. У відповіді на відзив вважає викладені відповідачем доводи необгрунтованими, оскільки визначену нею суму моральної шкоди має сплатити саме відповідач як винуватець ДТП, оскільки страхова компанія у повному обсязі відшкодувала їй моральну шкоду в межах ліміту відповідальності за страховим полісом. Відповідач був належним чином та своєчасно повідомлений про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив. В наданому відзиві позовні вимоги не визнає і просить у їх задоволенні відмовити, оскільки вони пред`явлені до нього як винуватця ДТП безпідставно, так як відшкодовувати весь понесений збиток в ліміті відповідальності має страхова компанія, а позивач з вимогами про доплату страхового відшкодування до ПрАТ «СК Уніка» не звертався; позивач у наданих документах не аргументує доказами розмір заподіяної моральної шкоди. Неприбуття належним чином повідомленого про судове засідання відповідача в даному випадку за змістом положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними доказами. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до вимог ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній чи юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявністю її вини. Згідно з ч.2 ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо). За змістом положень ст.23 ЦК України моральна шкода може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Як вбачається з матеріалів справи й встановлено в судовому засіданні, 27 серпня 2016 року близько 16-40 год. на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ на 24км+500м відбулося зіткнення автомобіля марки «MITSUBISHI PAJERO SPORT», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , з автомобілем марки «ВАЗ 21093», д.н.з. [NUMBER] з причепом марки «ПГМФ», д.н.з. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] , внаслідок чого пасажир автомобіля «ВАЗ 21093» [PERSON] отримала легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. Постановою начальника СВ Носівського ВП Ніжинського ВП ГУНП в Чернігівській області Байди Д.О. від 08 червня 2018 року кримінальне провадження за фактом даної дорожньо-транспортної пригоди за ч.1 ст.286 КК України було закрито в зв`язку з відсутністю в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення, так як кримінальна відповідальність настає в разі спричинення потерпілому щонайменше середньої тяжкості тілесних ушкоджень. Водночас постановою Подільського районного суду м. Києва від 28 вересня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні вищевказаної ДТП за ст.124 КУпАП, але провадження у справі закрито у зв`язку з закінченням строку накладення адміністративного стягнення. Сторони у справі з даними рішеннями слідчого та суду погодилися і їх не оскаржували. Тому, оскільки внаслідок вищевказаних протиправних винних дій відповідача [PERSON] , як володільця джерела підвищеної небезпеки, позивач [PERSON] зазнала фізичного болю та душевних страждань, пов`язаних з ушкодженням здоров`я, то суд вважає, що такими діями відповідача позивачеві було завдано моральної шкоди. Суд не погоджується з викладеними у відзиві на позов доводами відповідача, що відшкодовувати заявлену позивачкою моральну шкоду має страхова компанія. Дійсно, як вказує відповідач з посиланням на правові позиції вищої судової інстанції (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі №755/18006/15-ц), покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (ст.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»). Разом з тим, згідно зі ст.1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Відповідно до ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховиком відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. З листа ПрАТ «СК Уніка» від 05.02.2019р. на адресу [PERSON] вбачається, що страхова виплата за заподіяну шкоду її здоров`ю (витрати на лікування згідно наданих розрахункових документів) становить 7632,19 грн, а розмір страхового відшкодування моральної шкоди - 381,61 грн, що складає 5% й відповідає вимогам ст.26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Наведені обставини свідчать про дотримання позивачкою та страховою компанією вимог чинного законодавства у сфері страхування, а непокрита страховою виплатою сума моральної шкоди, яку [PERSON] оцінила в 20000 грн, з огляду на приписи ст.1194 ЦК України правомірно пред`явлена позивачкою до стягнення з відповідача як винуватця ДТП, що не суперечить висновкам, викладених у вищевказаній постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018р. Вирішуючи питання про розмір моральної шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача [PERSON] , суд враховує тяжкість отриманих [PERSON] тілесних ушкоджень, їх характер та небезпечність для життя, тривалість лікування та необхідність здійснення реабілітаційних заходів для відновлення здоров`я (позивачка отримала важку травму голови, шийного відділу хребта), що спричинило до істотних вимушених змін у життєвих стосунках та вимагало додаткових зусиль для організації життя (пристосування до нових умов життя, позбавлення можливості повноцінно працювати, надавати допомогу та утримання сім`ї, де мається троє малолітніх дітей). При цьому, суд також враховує і поведінку та ставлення відповідача до наслідків вчиненого ним діяння: не вжив ніяких заходів щодо надання матеріальної допомоги, відмовився спілкуватися та не попросив елементарного вибачення за свої протиправні дії. Зазначені обставини підтверджуються змістом постанови про закриття кримінального провадження, медичними документами [PERSON] , копіями розпорядження Борзнянської РДА №376 від 14.09.2015р. «Про створення прийомної сім`ї та влаштування дітей», свідоцтв про народження дітей. В зв`язку з цим, суд вважає безпідставними викладені у відзиві на позов твердження відповідача про неаргументування позивачкою доказами розміру заподіяної їй моральної шкоди. Обставин та доказів, які б у відповідності до положень ч.4 ст.1193 ЦК України могли бути підставою для зменшення запропонованого позивачкою розміру відшкодування моральної школи, відповідач всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України суду не навів та не надав. Тому, враховуючи викладене та з огляду на положення постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995р. (зі змінами та доповненнями) щодо засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути моральну шкоду в розмірі 20000 грн. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, даний позов [PERSON] є обгрунтованим і підлягає задоволенню. Оскільки позивачка у відповідності до п.2 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» при подачі позову звільнялась від сплати судового збору, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 768,40 грн цих судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved