Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди завданої внаслідок вчинення щодо неї кримінального правопорушення. Позов мотивувала тим, що в лютому місяці 2012 року в приміщенні офісу у м. Вінниці по вул. Грушевського 50/17 під час надання юридичних послуг відповідачем [PERSON] остання, шляхом зловживання довірою обманним шляхом отримала від [PERSON] в рахунок сплати в подальшому судового збору за подання до суду заяви про встановлення факту родинних відносин кошти в сумі 3141 грн., замість визначеного Законом України «Про судовий збір» розміру 107,30 грн., і таким чином заволоділа її особистими коштами в розмірі 3033,70 грн. По даному факту правоохоронними органами було проведено розслідування за ч.ч. 1,2 ст. 190 та ч. 4 ст. 358 КК України і справу було спрямовано до суду відповідно до вимог КПК України. 14.11.2017 ухвалою Вінницького міського суду обвинувачена [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності у звязку з закінченням строків давності та кримінальне провадження відносно [PERSON] на цій правовій підставі було закрито. Враховуючи викладене позивач на підставі ст.ст. 23, 1166, 1167, 1168 ЦПК України просила стягнути з відповідача на її користь 3030,70 грн., в рахунок відшкодування матеріальної шкоди а також 50\~000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди. Просила також вирішити питання про розподіл судових витрат. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не зявились. Позивач надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розгляд справи провести у її відсутність, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання вкотре не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялася судом завчасно та належним чином за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення відповідного оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України). Враховуючи зазначені обставини, зважаючи на зміст заяви позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи за наявними у ній доказами, що відповідає положенням ч.4 ст. 223 ЦПК України. За таких обставин суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність позивача і відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до переконання в тому, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступних підстав. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2017, що постановлено у кримінальному провадженні № 127/23449/13к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності на підставі ст. 49 КК України (у звязку з закінченням строків давності) та кримінальне провадження закрито, встановлено, що у лютому 2012 року [PERSON] перебуваючи в офісному приміщенні по вул. Грушевського, 50/17 у м. Вінниці, являючись фізичною особою-підприємцем та надаючи громадянам юридичну допомогу, зустрілась з [PERSON] та [PERSON], яка за довіреністю представляє його інтереси. Дізнавшись, що [PERSON] потребує юридичної допомоги за позовом до [PERSON] про встановлення факту родинних відносин та усунення від спадкування, а також те, що його представник [PERSON] в юридичних питаннях не орієнтується, [PERSON], зловживаючи їхньою довірою та маючи намір заволодіти їхніми коштами, шляхом обману, повідомила [PERSON] про необхідність сплати судового збору в сумі 3141 грн. за подання цивільного позову, хоча при поданні позовної заяви немайнового характеру, відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір», станом на 2012 рік, необхідно було сплатити лише 107 грн. 30 коп. Реалізуючи свій злочинний намір [PERSON] запропонувала [PERSON] передати їй кошти в сумі 3141 грн. та пообіцяла, що сама внесе їх на рахунок у банку. Отримавши через декілька днів від [PERSON] вказані кошти, [PERSON] умисно ними заволоділа, після чого при невстановлених обставинах, направила до Замостянського районного суду м. Вінниці разом з позовною заявою [PERSON] підроблену квитанцію № к25/9/19 від 11.02.2012, нібито видану в касі відділення № [NUMBER] КБ «Надра», про сплату судового збору в сумі 3141 грн., завдавши таким чином матеріальної шкоди [PERSON] в сумі 3033,70 грн. та державі в сумі 107,30 грн. Відповідно до довідки ПАТ КБ «Надра» від 31.01.2013 виявлено, що сплата коштів в сумі З 141 грн. від [PERSON] із призначенням платежу «судовий збір» через відділення № [NUMBER] КБ «Надра» м. Вінниці на рахунок Управління державної казначейської служби України у м. Вінниці не проводилась. Згідно даних Єдиного державного реєстру судових рішень ухвала суду від 14.11.2017 року набула законної сили 22.11.2017 року. Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обовязковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. З наведеного суд вважає встановленою обставину завдання кримінальним правопорушенням, що вчинено відповідачем у справі [PERSON] матеріальної шкоди потерпілій від злочину [PERSON] в сумі 3033,70 грн. Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Стаття 22 ЦК України передбачає право особи, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, на їх відшкодування. Згідно диспозиції ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ч. 1 ст. 1177 ЦК України регламентовано, що шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону. Пунктом 13 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 31.03.1989 «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної злочином, стягнення безпідставно нажитого майна» (з наступними змінами) та абз.1 п. 2 постанови Пленуму ВСУ № 6 від 27.03.1992 р. «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» судам розяснено, що шкода, заподіяна злочином, підлягає відшкодуванню особою, яка її заподіяла, в повному обсязі за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи. Винність [PERSON] у вчиненні відносно [PERSON] кримінального правопорушення є встановленою, а розмір шкоди визначений в ухвалі Вінницького міського суду Вінницької області від 14.11.2017, що постановлено у кримінальному провадженні № 127/23449/13 к по обвинуваченню [PERSON] у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.ч.1,2 ст. 190, ч. 4 ст. 358 КК України є перед судом доведеним. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню матеріальна шкода, що заподіяна позивачу злочином, в розмірі 3030,70 грн., тобто в межах заявлених позивачем вимог. Що стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне. За змістом ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як розяснено в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.95 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Визначаючи розмір заподіяної моральної шкоди, суд враховує, що позивач є людиною похилого віку, вона є інвалідом другої групи, відносно неї вчинено злочин, що встановлено у передбаченому законом порядку. Тривалість порушення її майнового права на використання коштів, якими незаконно заволоділа відповідач перевищує всі розумні строки (шість років). Внаслідок вчинення відносно позивача злочину було порушено право власності позивача, що обумовило переживання та спрямування додаткових зусиль для організації власного життя. Зазначені обставини безперечно, враховуючи майновий стан позивача, призвели до втрати душевної рівноваги і душевного спокою, зміни життєвих планів, що призвело до моральних страждань, переживань. Наведене зумовило витрачання часу на пошук шляхів відновлення свого порушеного права, відвідування суду, пошук представників, тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд вважає, що є обґрунтовані підстави для визначення розміру моральної шкоди в сумі 3000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. В іншій частині заявлених вимог про відшкодування моральної шкоди суд вважає слід відмовити, оскільки заподіяння позивачу душевних страждань саме в такому розмірі (на рівні 50 тис. грн.) перед судом не доведено. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, враховуючи часткове задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди (а саме на 6%), з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволеної позовної вимоги в розмірі 60 грн. (1000 грн. х на 6 % = 60 грн.) (а.с. 7 9). На підставі викладеного,

Outcome: partial