Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначено, що 11.08.2011 позивач разом зі своїм чоловіком, [PERSON] придбали у [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] квартиру [ADDRESS] . На момент придбання квартири, в ній був зареєстрований відповідач [PERSON] , [INFO] , який мав знятись з реєстраційного обліку після придбання ними квартири. З моменту придбання квартири відповідач у вказаному житлі не проживав та навіть ніколи не навідувався. Особисто вона та її чоловік, який є співвласником квартири відповідача ніколи не бачили, його речей у придбаній ними квартирі не було та не має по сьогоднішній день. Фактичне місце проживання та перебування відповідача їй не відоме. Однак, по сьогоднішній день відповідач [PERSON] в квартирі продовжує бути зареєстрований, що підтверджується Довідкою від 15.02.2021 за вих. № 26/36 виданою ТОВ «Місто для людей Кременчук». Згідно Акту про не поживання від 11 лютого 2021 року, [PERSON] з 27.10.2011 по теперішній час у квартирі не проживав. Реєстрація відповідача у належній їй та її чоловікові квартирі породжує для неї ряд проблем - так на її адресу постійно приходять листи від кредитних установ за боргами відповідача, нараховуються комунальні послуги за вивіз сміття та користування газом. Оскільки викладені обставин свідчать про перешкоди у вільному володінні, користуванні та розпорядженні нею власністю, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, завчасно подала до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце судового засідання повідомлявся шляхом направлення повісток на адресу реєстрації та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Крюківської районної адміністрації Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області в судове засідання не з`явився, при цьому направив до суду заяву, в якій просить суд справу розглядати без його участі, та щодо вирішення спору покладається на розсуд суду. Відзиву на\~позов,\~заяв та\~будь-яких\~клопотань до\~суду від\~відповідача не\~надходило,\~у зв`язку\~з чим\~суд,\~відповідно до\~положень ч.\~8\~ст.\~178\~ЦПК України\~вирішує справу\~за наявними\~матеріалами. Згідно ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причини або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи викладене, а також те, що одночасно існують умови, які передбачені ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за необхідне провести заочний розгляд даної справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів у відсутність сторін. У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив такі обставини та дійшов до таких висновків. Як вбачається з матеріалів справи та зокрема підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №223759515, сформованого 14.09.2020, договору купівлі продажу, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області 11.08.2011, зареєстрованого в реєстрі за №9214, позивачу [PERSON] та [PERSON] на праві власності належить квартира [ADDRESS] . Згідно довідки, виданої ТОВ «Місто для людей Кременчук» 15.02.2021 за вих.№26/36, за вказаною адресою зареєстровані позивач [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та відповідач [PERSON] . Актом про не проживання від 11.02.2021, складеного працівниками ТОВ «Місто для людей Кременчук» встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з 27.10.2011 по теперішній час. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 41 Конституції України, статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,до якої України приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до закону № 175/97-ЕР від 17 липня 1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Згідно ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ч. 2 ст. 167 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Враховуючи викладене, а також те, що як встановлено судом, відповідач [PERSON] не є власником (співвласником) спірної квартири, не є членом сім`ї власника квартири, у вказаній квартирі не проживає більше 9 років, доказів, щоб свідчили про наявність у відповідача права користування спірною квартирою суду не надано та судом не встановлено обставин, за яких за ним зберігається вказане житлове приміщення, то суд дійшов висновку, що позовні вимоги є законними, обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов підлягає задоволенню, то з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судовий збір в розмірі 908 грн 00 коп., сплачений при поданні позову.

Outcome: approved