Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення без надання іншого жилого приміщення, у зв'язку із систематичним порушенням правил співжиття, неможливості спільного проживання в одній квартирі, вказавши, що вона та відповідач перебувають у шлюбі з 24 квітня 1993 року. На даний час справа про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді Хмельницького міськрайонного суду. Від шлюбу у них є троє дітей. Разом з чоловіком та дітьми вони зареєстровані у квартирі [ADDRESS]. Квартиру [ADDRESS] вона набула на підставі договору дарування від 10 лютого 1993 року, тобто ще до укладення з відповідачем. Відповідач зловживає спиртними напоями, після останніх стає неконтрольованим та небезпечним для членів сімї, проявляє агресію, часто вчиняє сварки, намагається спричинити тілесні ушкодження їй та дітям, знищити квартиру (спалити). Зокрема 22.11.2014 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного спянніння, почав сварку, під час якої погрожував принести каністру бензину, облити все у квартирі і підпалити. Працівниками міліції з відповідачем проведено профілактичну бесіду та попереджено про неприпустимість вчинення протиправної поведінки в майбутньому. Однак результатів вказана бесіда не дала і 30.01.2015 року відповідач перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння почав сварку, під час якої штовхнув її і вона вдарилася об двері кімнати. На її захист став старший син, якому відповідач наніс тілесні ушкодження. Згідно листа за №3787 з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП. Заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач, повідомлений про час та дату судового засідання, не з'явився; клопотань про відкладення розгляду справи чи розгляд справи за відсутності до суду не надходило. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав: судом об'єктивно встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], в якій зареєстровані відповідач та троє спільних дітей: [PERSON] 1993 р.н., [PERSON] 2000 р.н., [PERSON] 2006 р.н. Дані факти підтверджуються копією договору дарування [INFO], копією свідоцтва про укладення шлюбу, довідкою ЖЕКу про реєстрацію. Відповідач порушує умови співжиття та робить неможливим проживання з ним в одній квартирі. Заходи громадського впливу не дали позитивного результату. Сторони перебувають у зареєстрованому шлюбу. На даний момент справа про розірвання шлюбу знаходиться на розгляді Хмельницького міськрайонного суду. Дані факти підтверджуються поясненнями представниками позивача та листами реагування Хмельницького МВ УМВС України в Хмельницькій області. За ст.41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.4 ст.168 Житлового Кодексу України договір найму жилого приміщення, укладений як на визначений, так і на невизначений строк, може бути розірвано за вимогою наймодавця, якщо наймач або особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання із ним в одній квартирі чи в одному будинку(квартирі), а також у разі систематичного невнесення наймачем квартирної плати і плати за комунальні послуги. Відповідно до ст.157 ЖК України, членів сім*ї власника квартири може бути виселено у випадках, передбачених ч.1 ст.116 цього кодексу. Право вимагати у судовому порядку виселення членів сім*ї , у т.ч. колишніх, власник житла має відповідно до ст.157 ЖК України, але за наявності обставин, передбачених ч.1. ст.116 цього кодексу, зокрема, якщо вони систематичними порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а запобігання і заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Згідно з п.17 постанови Пленуму Верховного суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12 квітня 1985 року під час вирішення справ про виселення на підставі ст.116 ЖК України осіб, які систематично порушують правила співжиття та роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід керуватись, що під час тривалої антигромадської поведінки виселення винного може статись під час повторного порушення, якщо ранішен вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що відповідачі систематичним порушенням правил співжиття зробили неможливим для позивача проживання із ними в одній квартирі, а тому відповідача слід виселити з квартири за №27, що у м.Хмельницькому, по вул.Проскурівського підпілля,46 без надання іншого жилого приміщення. На підставі викладеного та у відповідності зі ст.158,168 ЖК України, ст. 218 ЦК України,

Outcome: approved