Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом (та заявою про уточнення позовних вимоог) до [PERSON] про надання тимчасового дозволу на виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Свій позов обгрунтовує тим, що вона та відповідач перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають неповнолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Покликається на те, що сімейне життя між ними не склалось, поступово погіршувалось, через що фактично припинились шлюбні відносини, і з 2008 року між ними припинено спільне проживання та ведення спільного господарства. Вказує, що з того часу їх син [PERSON] проживає разом з нею в [ADDRESS]. Вона його матеріально утримує та піклується про нього: про його здоров'я, фізичний, духовний та моральний розвиток. Має змогу вивозити сина за межі України на оздоровлення та відпочинок, однак, відповідач з незрозумілих причин дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон не дає, добровільно з'явитись до нотаріуса не хоче, не обґрунтовуючи таку відмову. В зв'язку з цим, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог від 15.02.2017 року, просить надати сину [PERSON] дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації без згоди та супроводу батька [PERSON] на період з 01.07.2017 року до 01.09.2017 року. Позивач в судове засідання не з'явилась, подала на адресу суду заяву, в якій просить розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час, день та місце розгляду справи, про що свідчить розписка на його ім'я, яка міститься в матеріалах справи. Про причини неявки суд не повідомив. Представники третіх осіб Свалявського районного сектору ГУДМС України в Закарпатській області та Служби у справах дітей Свалявської РДА в судове засідання не з'явилися, причини неявки суду невідомі, а тому на підставі ст. 169 ЦПК України справу розглянуто у їх відсутності. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши та оцінивши, наявні у справі докази, в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов, з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, підставний та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що свідчить копія Свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 19.11.2005 року (а.с.12). Відповідач у справі [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21.07.2006 року (а.с. 11). Судом встановлено, що [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] в с. Сасівка Свалявського району (довідка Неліпинської сільської ради від 12.01.2017 року № 69 - а.с. 14). Відповідач [PERSON] - батько [PERSON], проживає окремо від дружини та сина, а саме: в [ADDRESS] (довідка КП «ВУ КГ» від 02.02.2017 року № 49 - а.с. 20). З матеріалів справи вбачається, що позивач має намір вивезти малолітнього сина, [PERSON], [INFO], за кордон до Російської Федерації з метою відпочинку та розвитку дитину, однак не має нотаріально посвідченої згоди батька на виїзд сина за кордон, оскільки відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон, нічим не обґрунтовуючи свою відмову. Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). При цьому, кожна особа має право на проживання в сім'ї, може бути примусово ізольована від сім'ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом; дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 4 ч. 3, ст.7 ч.ч. 7, 8 СК України). За змістом положень ст.ст. 141, 150-152, 155, 157 СК України, батьки мають рівні права і обов'язки щодо дитини, зобов'язані забезпечити їй належні виховання, розвиток, матеріальне забезпечення, за загальним правилом питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та повертатися в Україну гарантуються Конституцією України (ст. 33). Право на свободу пересування, що включає і право на виїзд за межі України, належить до особистих немайнових прав фізичної особи (ст.ст. 269, 270 ЦК України). Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою; фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав (ст. 269 ч. 3 ЦК України). Фізична особа здійснює особисті немайнові права самостійно, в інтересах малолітніх, неповнолітніх фізичних осіб, які за віком не можуть самостійно здійснювати свої особисті немайнові права, їхні права здійснюють, зокрема, батьки (ст. 272 ч. 1 ЦК України). Із указаними нормами кореспондуються положення ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4); аналогічні положення ст. 1 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Тож право на свободу пересування не є абсолютним і здійснюється особою з дотриманням установлених для цього державою правил, зокрема, щодо перетинання державного кордону України. Конкретний порядок оформлення документів для виїзду дитини за кордон, перетинання дитиною державного кордону України врегульований Порядком оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон з безконтактним електронним носієм, його тимчасового затримання та вилучення, затвердженого Постановою КМ України від 07.05.2014 № 152 (Порядок), Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими Постановою КМ України від 27.01.1995 № 57 (Правила). Ці нормативні акти в сукупності та з урахуванням запровадження з 01.01.2015 видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон також особам, які не досягли 16-річного віку (п. 3 Постанови КМ України від 07.05.2014 № 152, п.п. 1 3 Порядку), передбачають, що: кожен громадянин України має право на отримання паспорта для виїзду за кордон, такий паспорт оформляється особам, які не досягли 16-річного віку, на чотири роки на підставі заяви-анкети одного з батьків (якщо батьки не перебувають у шлюбі - на підставі заяви-анкети того з батьків, з ким проживає особа) (п.п. 2, 3, 20 пп. 2 Порядку); виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску, а без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, зокрема, у разі пред'явлення рішення суду чи його нотаріально засвідченої копії про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п. 4 пп. 1, пп. 2 абз. 9 Правил). Ці норми законодавства узгоджуються з положеннями ст. 16 ч. 1, ст. 22 ч.ч. 1 3, 11 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус», а також з урахуванням правил, встановлених ст. 8 ч. 1 ЦК України, узгоджуються у відповідній частині з положеннями ст. 4 ч.ч. 1, 2 Закону № 3857-XII. Таким чином, той із батьків, який проживає окремо від дитини, вправі бути обізнаним щодо оформлення дитині паспорта громадянина України для виїзду за кордон, щодо часу, мети, місця призначення та тривалості виїзду дитини за кордон у супроводі іншого з батьків. Спір з приводу участі батьків у вихованні дитини, в т.ч., спір з приводу відсутності згоди одного з батьків дитини на тимчасовий її виїзд за кордон у супроводі іншого з батьків, вирішується судом (ст. 18 та інші норми СК України, ст. 4 ч. 2 абз. 2 Закону № 3857-XII). Законодавством передбачена необхідність подання у пункті пропуску через державний кордон України належно оформленого доказу надання згоди тим з батьків, який не супроводжує дитину, на виїзд дитини за кордон у конкретну країну та в конкретний проміжок часу, а у випадку відсутності такої згоди подання відповідного рішення суду про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Відповідно до частини першої ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено в ст. ст. 57 - 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень доказами, якими є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд звертає увагу сторін на те, що процес вирішення будь-яких суперечок між батьками неповнолітніх дітей не повинен негативним чином впливати на права та інтереси цих дітей. Враховуючи наведене, оцінивши наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, оскільки виїзд дитини за кордон має тимчасовий характер, відповідає її інтересам та бажанням, за своєю метою має сприяти її загальному розвитку та оздоровленню, в той же час відповідач безпідставно ухиляється від нотаріального посвідчення відповідних дозволів, що в розрізі даних правовідносин порушує права та інтереси неповнолітньої дитини, однак суд, враховуючи, що виїзд планується в період літніх канікул, вважає за необхідне задовольнити позов в частині надання дозволу [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України до Російської Федерації в період літніх канікул з 01 липня 2017 року по 1 вересня 2017 року без згоди та супроводу його батька [PERSON] . Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача суми сплаченого судового збору в розмірі 640 гривень 00 копійок .

Outcome: approved