Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати ? частину житлового будинку [ADDRESS], автомобіль марки ВАЗ-210703-110-01, 2010 року випуску, шасі [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER], причеп автомобільний марки ПА 004, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER] ? частину земельної ділянки площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 7423010100:01:003:0639 та ? частину земельної ділянки площею, 0,0215 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки 7423010100:01:003:0640 спільним сумісним майном подружжя, визнати за нею право власності на половину даного майна. Позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем [PERSON] перебувала в шлюбі з 28 квітня 2006 року по 25 вересня 2013 року. За час шлюбу, вони набули у власність автомобіль марки ВАЗ-210703-110-01, 2010 року випуску, причеп автомобільний марки ПА 004, 2007 року випуску, ? частину земельної ділянки площею, 0,1000 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та ? частину земельної ділянки площею, 0,0215 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Право власності на дане майно, за домовленістю між ними, було оформлено на відповідача. До укладення шлюбу, в 2004 року, відповідач [PERSON] придбав житловий будинок [ADDRESS]. З весни 2007 року сторони постійно проживали в ньому та внаслідок їх спільних трудових та грошових затрат істотно збільшилася вартість даного будинку. Після розірвання шлюбу у них виник спір стосовно поділу даного майна. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та пояснили суду, що з 2006 року по 2013 рік позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Ще до укладення між ними шлюбу відповідач придбав житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS]. Даний будинок був у незадовільному стані. З весни 2007 року вони почали в ньому проживати та робити ремонт. Вони змінили вікна, двері, здійснили прибудову, зробили нову кришу, змінили огорожу, побудували сарай та гараж. Також в будинок було проведено газ, воду, зроблена каналізація. Позивачка, як особистою працею брала участь в ремонті, так і виділяла кошти, які отримала від продажу своєї квартири в розмірі 15 000 доларів США. Частину даного будинку відповідач продав її сину [PERSON] Дана дія була виконана для того, щоб вона мала змогу продати свою квартиру. В 2007 році сторонами був придбаний причіп, а в 2010 році автомобіль. Також, шляхом приватизації, в 2011 році відповідач отримав у власність по ? частині двох земельних ділянок, що розташовані в [ADDRESS]. Вважають, що все дане майно є спільним сумісним майном подружжя та просять його поділити в рівних частинах між сторонами. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та пояснили, що дійсно відповідач перебував у шлюбі з позивачкою. Спірний будинок відповідач придбав ще до укладення з нею шлюбу, а саме у 2004 році. В ньому він з того часу і проживав. Щодо проведення в ньому ремонту, то відповідач не заперечував, що позивачка своєю особистою працею брала в ньому участь, також вона готувала їсти робітникам, яких вони винаймали. Також відповідач не заперечував, що позивачка вкладала особисті кошти в поліпшення даного будинку, але не погодився з твердженням позивачки, що дана сума дорівнює 15 000 доларів США. Відповідач також зазначив, що частину будинку відчужив сину позивачки внаслідок обману. Також йому не було відомо, що в його власності перебувають по ? частині земельних ділянок розташованих в [ADDRESS]. Відповідач не заперечував, що спірні автомобіль та причіп вони придбали за час шлюбу, але зазначив, що їх він купував за власні кошти. По причіп вони з позивачкою та її сином їздили в м. Кременчук, де він його купив за 2 300 грн. Свідок [PERSON] в судовому засіданні повідомив, що його мати у 2006 році уклала шлюб з [PERSON] Спочатку вони проживали в квартирі, що належала їм з матір'ю, а навесні 2007 року переїхали в будинок [PERSON] по [ADDRESS]. Даний будинок мав незадовільний стан, в ньому не було ні води, ні газу, ні вбиральні. Відповідач спільно з позивачкою власними силами та коштами почали в ньому ремонт. Були замінені двері та вікна, перекрита криша, зроблена прибудова, побудовані гараж та сарай, поставлений паркан. Його мати особисто брала участь в ремонті, а також вкладала кошти, які вона отримала від продажу власної квартири. Також, він пам'ятає, як в 2007 році він, позивач та відповідач їздили в м. Кременчук на завод, де купили причіп за 2 300 грн. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до норми ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 4 ЦПК України встановлено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як визначено ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. В судовому засіданні встановлено, що 28.04.2006 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Менського районного управління юстиції Чернігівської області (а.с. 9). Відповідно до копії рішення Менського районного суду Чернігівської області від 25.09.2013 року шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 10). Як вбачається з копії договору купівлі продажу житлового будинку від 25.12.2004 року [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок із надвірними будівлями, що розташовані по [ADDRESS] Менського району Чернігівської області (а.с. 11). Згідно даного договору вказаний будинок мав наступні характеристики: будинок А-1 в цілому мав 35 м2 житлової площі, загальна площа складала, 66,3 м2, із надвірних будівель були хлів В-1 із шлакобетону. погріб п/г із шлакобетону та огорожа 1-1. Відповідно до п.п. 2.3 даного Договору загальна вартість житлового будинку з надвірними будівлями згідно з витягом з реєстру права власності на нерухоме майно, виданим Чернігівським МБТІ 03.12.2004 року становила 12 881 грн. 00 коп. В судовому засіданні було встановлено, що 19.10.2007 року на підставі договору купівлі-продажу відповідач продав ? частину житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель [PERSON]. Таким чином. з 19.10.2007 року у власності відповідача залишилася ? частина житлового будинку [ADDRESS] з відповідною частиною надвірних будівель. В судовому засіданні було встановлено, та підтверджено сторонами, що за час спільного проживання, з використанням спільних трудових та грошових затрат було побудовано: туалет Е-1, погреб Г-1, навіс Ж-1, цегельний гараж Д-1, цегельний сарай Д1-1, прибудова до житлового будинку А2-1, тамбур а1-1, навіс а2-1, навіс д-1 та навіс д1-1. Також була встановлена металева (профнастил та сітка) огорожа. Відповідно до звіту про оцінку майна від 16.09.2013 року вартість житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою [ADDRESS] становить 259 462 грн. 00 коп. Згідно ст. 62 Сімейного кодексу України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Постановою Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що майно яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною про реєстрації шлюбу угодою або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Окрім цього, як було встановлено в судовому засіданні, сторони, перебуваючи у шлюбі, придбали у власність автомобіль марки ВАЗ-210703-110-01, 2010 року випуску, шасі [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER] та причеп автомобільний марки ПА 004, 2007 року випуску, шасі [NUMBER], номер державної реєстрації [NUMBER]. (а.с. 75, 77) 30 листопада 2011 року шляхом приватизації земельних ділянок, що перебували в користуванні [PERSON], останній набув в приватну власність по ? частині земельних ділянок площею, 0,1000 га та 0,0215 га, які розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23-28). Законом України від 11 січня 2011 року №2913-VI «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя», який набрав чинності 8 лютого 2011 року, ст. 61 СК України доповнено ч. 5, якою передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, та земельна ділянка, набута внаслідок безоплатної передачі її одному з подружжя із земель державної або комунальної власності, у тому числі приватизації. Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації. Згідно ст. 60 Сімейного кодексу України майно набуте подружжям на час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Статтею 69 Сімейного кодексу України передбачено, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно ст. 70 Сімейного кодексу України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку про повне задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Як вбачається із змісту позовної заяви [PERSON], нею були заявлені позовні вимоги про визнання майна об'єктом спільної сумісної власності подружжя та поділ майна, загальна вартість якого становила 108 217 грн. 50 коп., без врахування вартості причепу автомобільного марки ПА 004, 2007 року випуску. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям. Сторони в судовому засіданні погодилися, що вартість причепу автомобільного марки ПА 004, 2007 року випуску становить 2 300 грн. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору за подання до суду позовної заяви майнового характеру встановлюється у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,2 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 3 розмірів мінімальної заробітної плати. Отже, позивачем при зверненні до суду необхідно було сплатити 1114 грн. 18 коп. судового збору, фактично нею було сплачено лише 1082 грн. 18 коп. Оскільки позовні вимоги позивача задоволені в повному обсязі, то сплачений нею судовий збір в розмірі 1082 грн. 18 коп. підлягає стягненню з відповідача на її користь, а недоплачена сума судового збору за подання позову до суду у розмірі 23 грн. 00 коп. підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного,

Outcome: approved