Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати відповідача батьком [PERSON] та внести зміни до актового запису № 1 від 22.02.2018 року про народження останнього, складеного виконавчим комітетом Курівської сільської ради Городоцького району Хмельницької області, зазначивши його батьком [PERSON] . Крім того, просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття; аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. до досягнення сином трьох років, а також судові витрати. В обґрунтування вимог посилалась на те, що з 2016 року проживали з [PERSON] в цивільному шлюбі в будинку її батьків, вели спільне господарство, планували майбутнє. У 2017 році вона завагітніла. Спочатку відповідач визнавав дитину та мав намір виховувати. Проте, у листопаді 2017 року поїхав додому у с.Постолівка Волочиського району Хмельницької області і з того часу не приїжджав. [INFO] народився син [PERSON] . [PERSON] являється батьком дитини, проте подати в органи реєстрації заяву про реєстрацію батьківства відмовився. На даний час [PERSON] проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Тому звернулася до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач, належним чином , у відповідності до вимог п. 2 ч. 7, п.3 ч.8 ст. 128 ЦПК України, повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, відзиву не подав, а тому суд вирішив провести заочний розгляд справи. Заслухавши пояснення позивачки, показання свідків, дослідивши надані у справі докази в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ст. 7 Конвенції «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування. Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Відповідно до ст. 125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Відповідно до ст. 128 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , виданого Курівською сільською радою Городоцького району Хмельницької області 15.02.2018 року, батьками дитини вказані: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Як видно з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження від 08.02.2019 року, відомості про батька [PERSON] , [INFO] , записані відповідно до ч. 1 ст. 135 Сімейного кодексу України. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] , [PERSON] дали покази про те, що [PERSON] та [PERSON] з 2016 року зустрічались, а з травня 2017 по серпень 2017 року проживали як чоловік і жінка в с.Курівка Городоцького району Хмельницької області, планували спільне майбутнє. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] також підтвердила, що сторони з 2016 року зустрічались, а потім проживали разом в с.Курівка Городоцького району Хмельницької області як чоловік і жінка. Таким чином, вказані свідки підтвердили факт сумісного проживання відповідача разом із позивачкою без реєстрації шлюбу до і на момент зачаття дитини у будинку батьків [PERSON] . З метою встановлення наявності кровного споріднення між [PERSON] та [PERSON] судом було призначено судово-генетичну експертизу. Відповідачу за правилами надсилання і вручення судових повісток - за адресою його місця проживання, зареєстрованою у встановленому законом порядку була направлена копія ухвали суду від 22.05.2019 року, а також копія клопотання експерта про необхідність явки до Вінницького НДЕКЦ МВС України для проведення експертизи. Проте, [PERSON] для проведення вказаної експертизи до Вінницького НДЕКЦ МВС України не з`явився. 12.07.2019 року до суду від Вінницького НДЕКЦ МВС України надійшло повідомлення про неможливість проведення експертизи у зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача з дитиною для відбору експериментальних зразків. 29.08.2019 року на адресу відповідача було направлено копію ухвали суду від 28.08.2019 року, в якій останньому було роз`яснено наслідки ухилення учасника справи від участі в експертизі . Проте, [PERSON] в судові засідання не з`являвся. Згідно із положенням ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до положень ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що нез`явлення відповідача до Вінницького НДЕКЦ МВС України та в судові засідання свідчить про його небажання отримати висновки щодо походження дитини та, відповідно, і спростувати доводи позивача про його батьківство щодо дитини. Факт ухилення [PERSON] від участі в експертизі, а також досліджені судом докази дають підстави встановити походження дитини - [PERSON] від відповідача, виходячи з інтересів дитини. З врахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги в частині визнання [PERSON] батьком [PERSON] та внесення відповідних змін до актового запису про народження останнього підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання [PERSON] суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Ст. 181 ч. 3 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Згідно абз. 2 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсоткі прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки судом відповідача визнано батьком [PERSON] , [INFO] , суд приходить до висновку про необхідність стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Стягнення слід почати з 14.02.2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття Разом з тим, суд вважає, що вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на її утримання в розмірі 1000 грн. до досягнення дитиною трьох років задоволенню не підлягають. Так, відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Вказана стаття регулює обов`язки подружжя по утриманню іншого подружжя. В судовому засіданні встановлено, що сторони в зареєстрованому шлюбі не перебували, а тому суд позбавлений можливості вирішити питання про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання як на дружину, з якою проживає дитина до досягнення трьохрічного віку.

Outcome: partial