Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про встановлення факту народження, мотивуючи тим, що в м.Феодосії АРК - території тимчасово непідконтрольній владі держави Україна, [INFO] вона народила сина - [PERSON] . В шлюбі вона не перебуває. Оскільки факт народження підлягає державній реєстрації в органах РАЦС, вона звернулась до Лубенського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області з відповідною заявою, надавши копію свідоцтва про народження, складене Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану. В державній реєстрації факту народження їй було відмовлено в усній формі, з тих підстав, що відсутнє лікарське свідоцтво про народження, котре відповідає встановленим формам первинної облікової документації. Оскільки дитина народилась в м.Феодосії - тимчасово непідконтрольній Україні території, у неї об`єктивно відсутні можливості отримати таке свідоцтво. Дані обставини стали підставою для звернення до суду, оскільки в загальному порядку виконати свій обов`язок, встановлений Законом України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», щодо реєстрації факту народження сина вона не може. Заявниця [PERSON] прохає суд встановити факт народження її сина [PERSON] , який народився [INFO] в м.Феодосія АРК. В судове засідання заявниця [PERSON] не з`явилась, надіслала до суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, вимоги заяви підтримує, прохає задовольнити. Представник Лубенського міськрайонного відділу ДРАЦС ГТУЮ у Полтавській області в судове засідання не з`явився, надіслав до суду заяву з проханням розглянути справу без його участі, щодо задоволення заяви [PERSON] не заперечує. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Справи про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, розглядаються невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Судом встановлено, що, відповідно до наданого пологовим будинком м.Феодосії АРК медичного свідоцтва про народження №1239 від 29.12.2014 року, у даному відділенні [INFO] у [PERSON] народився син (а.с.3). Феодосійським міським відділом запису актів цивільного стану видане свідоцтво про народження [PERSON] , який народився [INFO] , мати - [PERSON] , відомості про батька відсутні, оскільки мати дитини у шлюбі не перебуває (а.с.4). Наразі у заявниці виникла необхідність державної реєстрації в органах РАЦС народженої дитини, однак вона позбавлена можливості вчинити такі дії через те, що дитина народилася на тимчасово окупованій території, відомості про її народження не були внесені відповідно до вимог законодавства України, у зв`язку з чим у неї відсутні документи офіційних органів влади України. Згідно ч.1, 3, 4 ст.317 ЦПК України, заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. У рішенні про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, зокрема, мають бути зазначені встановлені судом дані про дату і місце народження особи, про її батьків. Ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. Згідно ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» за відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України № 1085-р від 7 листопада 2014 року «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населених пунктів, що розташовані на лінії зіткнення», м. Феодосія АРК входить до населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.ст.3, 8, 9 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документу про народження дитини, виданого закладом, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів народження особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації прав людини. На підставі вищевикладеного, суд вважає факт народження сина заявниці встановленим.

Outcome: approved