Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить визнати дійсним укладений 26.12.1997 р. та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір №Н8-1315 купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.12.1997 р. між нею та відповідачем укладено договір № Н8-1315 купівлі - продажу, за яким відповідач передав позивачу право власності на житловий будинок з надвірними будівлями по [ADDRESS] (після перейменування Рішенням Жовтневої сільської ради від 21.06.2016 р. - село Слобожанське) Харківського району Харківської області. Грошові кошти 9500,00 грн. за нерухомість, що придбається, позивач передала відповідачу до посвідчення Договору, що відображено в п. 5 Договору. Всі умови Договору було виконано в повному обсязі, жодних претензій від позивача та від відповідача не надходило. За технічним паспортом власником будинку є позивач. Таким чином, укладення Договору мало на меті реальне настання правових наслідків для сторін Договору. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 01.02.2021 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Учасники справи в підготовче судове засідання не з`явились, повідомлялись своєчасно і належним чином, представник позивача в позовній заяві розгляд справи просив проводи без його участі, відповідач надала заяву про визнання позову та неможливість прибути в судове засідання. Враховуючи, що в підготовче судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247\~ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. 26.12.1997 [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований біржою нерухомості та основних фондів «Україна» 26.12.1997\~року,\~реєстраційний №\~Н8-1315. Відповідно до умов договору, [PERSON] продала [PERSON] житлового будинку з надвірними будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] сплатила [PERSON] 9500 грн. 28 січня 1998 року позивач зареєструвала вказаний договір у Харківському міжміському бюро технічної інвентаризації, реєстровий номер 21, що підтверджується відповідним штампом в договорі від 26.12.1997\~року,\~реєстраційний №\~Н8-1315. Також, позивачем виготовлено технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , з господаськими будівлями та спорудами, за яким житловий будинок складається з: житлового будинку «А-1», прибудови «А1-1», душу «Б», вбиральні «В», сараю «Г,Е», літньої кухні «Д», погрібу «Ж», огорожі «№1,2», свердловини «к». Відповідно до інформації Слобожанської сільської ради Харківського району Харківської області від 22.06.2020 вих.№02-20/224, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , а також її сини: [PERSON] , [PERSON] . Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Оскільки відносини між [PERSON] та [PERSON] склалися в момент укладення спірного договору, а саме 26 грудня 1997 року, суд застосовує під час розгляду позовної вимоги щодо визнання договору купівлі-продажу дійсним Цивільний кодекс Української РСР (1963 року). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 41 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. За змістом\~ст.\~15\~Закону України\~«Про товарну\~біржу» в\~редакції,\~що діяла\~на час\~укладення спірного\~правочину,\~біржовою операцією\~визнається угода,\~що відповідає\~сукупності зазначених\~нижче умов: а)\~якщо вона\~являє собою\~купівлю-продаж,\~ поставку\~ та\~обмін товарів,\~допущених до\~обігу на\~товарній біржі; \~ б)\~якщо її\~учасниками є\~члени біржі; \~ в)\~якщо вона\~подана до\~реєстрації та\~зареєстрована \~на \~біржі не\~пізніше наступного\~за здійсненням\~угоди дня. Угоди,\~зареєстровані на\~біржі,\~ не\~ підлягають\~ нотаріальному\~посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до вимог ст. 224 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 227 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 Кодексу). Відповідно до вимог ст. 228 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), продаж майна провадиться за цінами, що встановлюються за погодженням сторін, якщо інше не передбачено законодавчими актами. За змістом\~ст.\~153\~Цивільного кодексу\~Української РСР\~(1963\~року),\~договір вважається\~укладеним,\~коли між\~сторонами в\~ потрібній\~у належних\~випадках формі\~досягнуто згоди\~по всіх\~істотних умовах. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Статтею 154 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, передбачено, що коли сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому обумовленої форми, хоч би за законом для даного виду договорів ця форма і не потребувалась. Якщо згідно з законом або угодою сторін договір повинен бути укладений в письмовій формі, він може бути укладений як шляхом складання одного документа, підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, телеграмами, телефонограмами та ін., підписаними стороною, яка їх надсилає. Як вбачається зі змісту договору від 26 грудня 1997 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості та основних фондів «Україна», зазначений правочин містить всі ознаки договору купівлі-продажу, сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу, передбачених ст. 153 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на момент укладення вказаного правочину, про що свідчать їх підписи у ньому, за наслідками укладення зазначеного договору [PERSON] передала житловий будинок у власність покупцю [PERSON] , а остання прийняли майно і сплатила за нього певну грошову суму, що достовірно підтверджено в ході судового розгляду. Зазначені обставини жодним чином не спростовуються відповідачем. Суд також враховує ту обставину, що після укладення вищевказаного договору, позивач [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] . У суду відсутні будь-які відомості про те, що протягом вказаного періоду відповідач пред`являв претензії з приводу зазначеного майна. Відповідно до вимог ст.47 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року), який діяв на час укладення спірного договору, суд вважає угоду купівлі-продажу дійсною. Відповідно до\~\~статті 41 Конституції України\~\~кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Право власності є непорушним. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Основною метою статті 1 Першого протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Новоселецький проти України» від 11 березня 2003 року, «Федоренко проти України» від 1 червня 2006 року). За змістом частин 1,2\~ статті 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно\~статті 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Стаття 392 ЦК України, у якій ідеться про визнання права власності, не породжує, а підтверджує наявне в позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, у тому разі, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює наявне у позивача право власності, а також у разі втрати позивачем документа, який посвідчує його право власності. Згідно роз`яснень, наданих у пункті 37 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справи від 07 лютого 2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Судом встановлено, що вищевказана угода укладена відповідно до вимог законодавства, діючого на момент укладення такої угоди, угода зареєстрована на біржі, однак не посвідчена нотаріально, оскільки на час її укладення посвідчення такої угоди на законодавчому рівні не передбачалося, сторони даного договору купівлі-продажу повністю виконали умови договору, право власності на зазначене домоволодіння на підставі договору купівлі-продажу зареєстроване Харківським районним бюро технічної інвентаризації за позивачем, на її ім`я та Харківським районним бюро технічної інвентаризації виданий технічний паспорт, право власності [PERSON] на житловий будинок ніким не оспорюється. Крім того, відповідач визнала позов, а тому суд вважає необхідним позов задовольнити та визнати дійсним укладений 26.12.1997 р. та зареєстрований на біржі нерухомості та основних фондів «Україна» договір №Н8-1315 купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] . На підставі викладеного і

Outcome: approved