Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно в порядку розподілу спільного майна подружжя, в якому просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,25 га для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за вищевказаною адресою, залишивши у власності [PERSON] іншу Ѕ частину вищевказаного житлового будинку та земельних ділянок, а також стягнення з відповідача на її користь понесені судові витрати. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з липня 2007 року до 16.07.2014 року вона та відповідач, які не перебували у будь-якому іншому шлюбі, проживати разом однією сім`єю як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу, мали у вказаний період спільний бюджет, вели спільне господарство та побут, виховували разом та утримували доньку позивача, тобто між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. 16.07.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів 16.07.2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 565 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] . 23.08.2014 року, тобто під час перебування у шлюбі позивачем та відповідачем за спільні сімейні кошти, набуті ними в період зареєстрованого шлюбу, в інтересах сім`ї, з метою спільного проживання та спільного сімейного ведення господарства, були придбані, як єдине домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . При цьому, право власності на придбане позивачем та відповідачем на спільні сімейні кошти, набуті ними в період зареєстрованого шлюбу, вищевказане домоволодіння, яке є спільною сумісною власністю подружжя, позивач та відповідач за взаємною згодою зареєстрували на відповідача. У зв`язку з тим, що сімейне життя між позивачем та відповідачем не склалося через несумісність характерів та відсутність спільних поглядів на життя, 28.02.2018 року шлюб між позивачем та відповідачем, укладений 16.07.2014 року, було розірвано, про що у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області було зроблено відповідний актовий запис за № 44 та видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] . Відповідач не визнає права спільної сумісної власності позивача на вказаний житловий будинок та земельні ділянки, створює перешкоди позивачу в користуванні спільним сумісним нерухомим майном подружжя, вважає, що вказане нерухоме майно належить лише йому одному, так як воно зареєстровано лише на нього, та взагалі має намір розпорядитися ним на власний розсуд, а грошові кошти обернути на свою користь. Згоди про добровільний поділ вказаного нерухомого майна між позивачем та відповідачем також не досягнуто, оскільки відповідач категорично відмовляється від укладання нотаріально посвідченого договору про добровільний поділ спільного сумісного майна подружжя. Тому позивач просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, на Ѕ частину земельної ділянки кадастровий номер [NUMBER] для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на Ѕ частину земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] . Позивач та представник позивача в судове засідання не з`явилися. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи за відсутністю позивача та її представника, в якій позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити у повному обсязі на підставі обставин і фактів, викладених в позовній заяві, та на підставі письмових доказів, доданих до позову. Відповідач в судовому засіданні проти позову не заперечував та пояснив, що будинок та земельні ділянки придбав в період шлюбу. Після розірвання шлюбу здійснив ремонт даного домоволодіння. Суд, дослідивши матеріали справи та заслухавши думку відповідача, приходить до наступного. Під час розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому 16.07.2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів 16.07.2014 року зроблено відповідний актовий запис за № 565 та видано Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а.с.22), який 28.02.2018 року було розірвано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Індустріальному та Немишлянському районах у місті Харкові Головного територіального управління юстиції у Харківській області, та зроблено відповідний актовий запис за № 44, а також видано Свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] (а.с.23). 23.08.2014 року, тобто під час перебування у шлюбі, відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта нерухомого майна № 138156804 від 18.09.2018 року (а.с.24-26), позивачем та відповідачем за спільні сімейні кошти, набуті ними в період зареєстрованого шлюбу, в інтересах сім`ї, з метою спільного проживання та спільного сімейного ведення господарства, були придбані, як єдине домоволодіння, житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, земельна ділянка для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та земельна ділянка для ведення особистого селянського господарства, які розташовані за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок загальною площею 71 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229135163254, право власності на який було приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П. зареєстровано за відповідачем 23.08.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за індексним номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2093 від 23.08.2014 року, посвідченого вказаним нотаріусом; земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,25 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229143763254, право власності на яку було приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П. зареєстровано за відповідачем 23.08.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за індексним номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2097 від 23.08.2014 року, посвідченого вказаним нотаріусом; земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229152063254, право власності на яку було приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гаража І.П. зареєстровано за відповідачем 23.08.2014 року в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та Реєстрі прав власності на нерухоме майно за індексним номером [NUMBER] на підставі договору купівлі-продажу серія та номер 2101 від 23.08.2014 року, посвідченого вказаним нотаріусом. При цьому, право власності на придбане позивачем та відповідачем за спільні кошти, набуті ними в період зареєстрованого шлюбу, вищевказане домоволодіння, яке є спільною сумісною власністю подружжя, позивач та відповідач за взаємною згодою зареєстрували на відповідача. Кам`яноярузька сільська рада Чугуївського району Харківської області на 1 сесії VІІ скликання своїм рішенням від 12.11.2015 року «Про перейменування вулиць та провулків с. Кам`яна Яруга», з метою виконання Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», перейменувала вулицю Кірова - на вулицю Центральна (а.с.27). Оцінивши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку: Частиною 1 статті 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до статті 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно з п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до п. 24 та п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Вирішуючи спір між колишнім подружжям про майно, суд встановлює: 1) обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства - ним є будинок та комплекс будівель та споруд; 2) з`ясовує джерело та час його придбання, - майно придбане в період наявних офіційно зареєстрованих шлюбних відносин. З урахуванням зазначеного, суд робить висновок, щодо належності спірного майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, що підлягає поділу. Враховуючи вищенаведені положення закону, суд приходить до висновку, що домогосподарство, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , а саме: житловий будинок загальною площею 71 кв.м., житловою площею 36,3 кв.м., з відповідними надвірними будівлями та спорудами, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229135163254; земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,25 га для будівництва і обслуговування вказаного житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229143763254; земельна ділянка кадастровий номер [NUMBER] площею 0,14 га для ведення особистого селянського господарства, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229152063254, є об`єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача. За змістом ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Частиною 1 статті 70 СК України також передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, частки майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є їх спільною сумісною власністю, є рівними. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК (п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя»). За змістом ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Таким чином, враховуючи, що набуті позивачем та відповідачем в період шлюбу житловий будинок та земельні ділянки, є об`єктами спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя не надано, суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, по Ѕ частині. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать також витрати на правничу допомогу адвоката. Частиною 1 статті 141 ЦПК України встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Частиною 8 статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. До позовної заяви представник позивача надав документальне підтвердження витрат позивача на правову допомогу у розмірі 10125,50 грн., а саме: є Договір № 10/09-18-1 про надання правової допомоги (адвокатських послуг) від 10.09.2018 року, п. 4.1. якого встановлений гонорар адвоката у вказаному розмірі, квитанцію серії 11-СВК № 040056, видану адвокатом Статівка О.Є. 10.09.2018 року на ім`я позивача на вказану суму, розрахунок витрат (детальний опис робіт), який доданий у тексті позовної заяви, та акт прийому-передачі наданої позивачу правової допомоги (адвокатських послуг) від 11.10.2018 року. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з позивача на користь відповідача підлягають стягненню понесені позивачем витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10125,50 (десять тисяч сто двадцять п`ять) грн. 50 коп. Згідно ч. 7 ст. 158 ЦПК України, у разі ухвалення судом рішення про задоволення позову заходи забезпечення позову продовжують діяти протягом дев`яноста днів з дня набрання вказаним рішенням законної сили або можуть бути скасовані за вмотивованим клопотанням учасника справи. Оскільки під час розгляду справи ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2018 року накладено арешт та заборонено проведення будь-яких дій по відчуженню житлового будинку [ADDRESS] , та 2-х земельних ділянок за вказаною адресою, суд вважає за необхідне скасувати вказаний захід забезпечення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved