Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій вказувала, що під час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі у них народилося двоє дітей син [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В травні 2012 року після сімейної сварки відповідач залишив сім`ю, зібрав свої речі і поїхав з дому в невідомому напрямку, нічого не пояснивши. З того часу більше вдома не з`являвся, не телефонував, не цікавився життям дітей, не брав участі в їх вихованні, не допомагав матеріально. Місцезнаходження відповідача було невідомим довгий час, зв`язку з ним не було, і через ці обставини вона була змушена спочатку подати в розшук [PERSON] , а потім і звернутися до суду із заявою про оголошення його померлим. Оголошення померлим відповідача здійснювалося нею з метою оформлення державної допомоги на дітей, як одинокій матері. Рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.02.2016 року було оголошено [PERSON] , [INFO] - померлим. Шлюб між ними припинено в порядку ч. 1 ст. 104 Сімейного кодексу України. 13.04.2020 року рішенням Любомльського районного суду Волинської області скасовано рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.02.2016 року у справі № 293/1470/15-ц про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , уродженця села Нараїв Бережанського району Тернопільської області. Однак відповідач так і не телефонував, не приїжджав до дітей, не виявляв бажання поцікавитися їх життям. Діти вже і не пам`ятають свого батька. У зв`язку з цим і виникла необхідність у зверненні до суду з позовною заявою про позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Також вказала, що 16.07.2020 вона звернулася до Черняхівського районного суду Житомирської області з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, просили його задовольнити. Позивач вказала, що з часу, коли скасовано рішення про визнання відповідача померлим та з часу перебування даної справи в суді, відповідач жодного разу не поцікавився життям дітей, не намагався з ними поспілкуватися, не виявив бажання взяти участь в їх вихованні та утриманні. Старший син, навіть змінив прізвище, взявши прізвище діда її батька « [PERSON] ». Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча був належно повідомлений про час і місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, від нього надійшло клопотання про приєднання письмових пояснень до матеріалів справи, де зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайньою мірою, та те, що він любить своїх дітей, бажає з ними спілкуватися, має можливість приймати участь в житті дітей, піклуватися про їх фізичний та духовний розвиток, утримувати їх матеріально, а також сприяти їх розвитку та гарному вихованню. Вказав, що участі в утриманні дітей з 2013 року не брав, оскільки дружина не ставила таких вимог, та те, що все нажите майно під час шлюбу він залишив у володінні позивача та дітей. В позові просив відмовити за не доведенням позовних вимог. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи має місце заява служби у справах дітей, із змісту якої слідує, що надати висновок щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав не має можливості, оскільки останній згідно характеристики, виданої Сліпчицькою сільською радою з серпня 2012 року на території Черняхівського району не проживає. Вислухавши позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд позов задовольняє за наступних підстав: В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей -[PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.17,21,22,41). Відповідач в травні 2012 року залишив сім`ю, з того часу з дітьми не спілкувався, не брав участі у їх вихованні та утриманні, місце його проживання та перебування не було відомим. 24.02.2016 року рішенням Черняхівського районного суду Житомирської області [PERSON] , [INFO] , оголошено померлим. Шлюб між сторонами припинено в порядку ч. 1 ст. 104 Сімейного кодексу України. 31.01.2020 року позивачем укладено шлюб з [PERSON] , прізвище після реєстрації шлюбу змінено з [PERSON] на [PERSON] . 13.04.2020 року рішенням Любомльського районного суду Волинської області скасовано рішення Черняхівського районного суду Житомирської області від 24.02.2016 року у справі № 293/1470/15-ц про оголошення померлим [PERSON] , [INFO] , уродженця села Нараїв Бережанського району Тернопільської області. З часу ухвалення рішення та по даний час відповідач і надалі не спілкується з дітьми, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не цікавиться їх життям, не проявляє бажання побачити дітей, взяти участь у їх вихованні та утриманні. Старший син сторін у зв`язку з таким ставленням батька, змінив прізвище, взявши прізвище діда « [PERSON] ». Вказані обставини відповідачем не спростовано. Відповідно до ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. В Постанові №3 Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (із змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України №20 від 19 грудня 2008 року), а саме в пункті 15 зазначено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків. В пункті 16 даної постанови зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. В силу ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 року) в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитини» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки, або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Приписами статті 165 СК України передбачено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідач ухиляється від своїх обов`язків по вихованню дітей, свідомо нехтує своїми обов`язками, а тому відповідача відносно них слід позбавити батьківських прав. Крім того, у відповідності із ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача, понесені нею та документально підтверджені судові витрати (а.с.5) у виді судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі наведеного,

Outcome: approved