Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Білгород-Дністровської міської ради, [PERSON] та просить суд: - встановити факт, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу на протязі 7 років, а саме з червня 2008 року по день його смерті - [INFO] року; - встановити факт, що [PERSON] на час відкриття спадщини постійно проживала з [PERSON], який помер [INFO] року за адресою [ADDRESS] і тому фактично прийняла спадщину після його смерті; - змінити черговість в отриманні права на спадщину та визнати за [PERSON], спадкоємця четвертої черги за законом, право спадкувати після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, так як вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані. Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним. З червня 2008 року [PERSON] стала проживати з [PERSON] однією сім'єю та протягом 7 років, до самої смерті останнього, вони завжди були разом, вели спільне господарство, робили ремонт в квартирі [ADDRESS] в якій проживали разом та яка належить [PERSON] на праві власності з 2005 року. Реєстрацію місця проживання в квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проводила. Крім [PERSON] у вказаній квартирі інші особи не зареєстровані. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на квартиру [ADDRESS]. За життя [PERSON] ніяких розпоряджень на випадок своєї смерті не залишав, договорів про відчуження належного йому нерухомого майна та договорів довічного утримання не укладав. Тому, після його смерті відкрилась спадщина за законом. До спадкоємців першої черги відноситься донька померлого - відповідач [PERSON], яка не визнає право [PERSON] на отримання частки спадщини після смерті батька та намагається виселити останню з квартири [ADDRESS] [PERSON] стверджує, що на протязі тривалого часу (біля п'яти років) вона опікувалася та матеріального забезпечувала свого цивільного чоловіка [PERSON], який через тяжку хворобу був у безпорадному стані та потребував сторонньої допомоги, тому має повне право на частину спадкового майна. [PERSON] та її представник - [PERSON], в судовому засіданні повністю підтримали заявлені вимоги та просили суд їх задовольнити. Представник Білгород-Дністровської міської ради - Карпеєва Г.В. у судовому засіданні також заперечувала проти задоволення позову. [PERSON] та її представник - [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог. Завідувач міськдержнотконтори Кушнір І.В. у судове засідання не з'явилась надала до суду заяву з проханням провести судове засідання без її участі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи сторін, надавши правову оцінку всім представленим доказам та проаналізувавши характер відносин, що склалися між сторонами, суд вважає за необхідне частково задовольнити заявлені вимоги з огляду на наступне. У судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу серії ВСІ № 854955 від 08.08.2005 року, реєстровий № 1576, [PERSON] належить квартира [ADDRESS]. Згідно домової книги № у203, [PERSON] також був зареєстрований за місцем проживання в належній йому квартирі, інших осіб зареєстровано не було. [INFO] року [PERSON] помер, актовий запис про смерть № 649. Причина смерті - церебральний атеросклероз. Згідно з Актом КП «ЖЕО-№1» від 20.01.2016 року та показаннями свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] позивач з 2008 року проживала однією сім'єю з померлим [PERSON] в належній йому квартирі [ADDRESS] сумісно проводили ремонт в квартирі, позивач піклувалася ним, доглядала після того як він тяжко захворів та не міг обходитись без сторонньої допомоги. Матеріали справи також містять різного роду листи та звернення позивача до певних державних установ, в яких вона адресу свого мешкання вказує саме квартиру [ADDRESS]. Такі обставини підтверджують її доводи про те, що вона з померлим проживала в одній квартирі з червня 2008 року по день його смерті, та повністю спростовують наголошення відповідача [PERSON] щодо проживання позивача з її батьком з 2013 року. Медичні довідки, епікризи [PERSON], що були надані суду позивачем, підтверджують той факт, що померлий дійсно тяжко хворів та потребував допомоги і догляду. Проте, відповідач [PERSON] з батьком не проживала, догляд за ним не здійснювала, в той час як позивач самостійно піклувалася хворим, що не заперечується самою донькою - [PERSON] Згідно з ч.2 ст. 3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, відповідно до положень ст. 3 СК України, відносини, що існували між [PERSON] та [PERSON], за своїм характером є сімейними правовідносинами, що зумовлюють певні правові наслідки. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає повністю доведеним факт проживання позивача однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] в період з червня 2008 року по день смерті останнього - [INFO] року. Згідно з ст. 1264 ЦК України, у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки, вище судом достеменно встановлено факт перебування позивача з спадкодавцем у шлюбних відносинах, без відповідної реєстрації шлюбу, та на момент відкриття спадщини, а саме на момент смерті [PERSON], позивач проживала з ним, суд вважає обґрунтованою вимогу щодо встановлення факту прийняття спадщини позивачем, оскільки, положення статті 1264 ЦК України відносять позивача до кола спадкоємців, а у відповідності до ч.3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину, тобто факт прийняття нею спадщини відбувається в момент включення її до кола спадкоємців. Щодо заявленої вимоги про зміну черговості в отриманні права на спадщину та визнати за [PERSON], спадкоємця четвертої черги за законом, право спадкувати після смерті [PERSON] разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, так як вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу був у безпорадному стані, суд зазначає наступне. У відповідності з ч.2 ст.1259 ЦК України, фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Разом з тим, за роз'ясненням Пленуму Верховного суду України в п.21 постанови № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім'єю не менш як п'ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК про те, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Зазначений п'ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім'єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім'єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом у першу чергу на підставі статті 1261 ЦК. Необхідно зазначити, що за Верховним Судом України закріплено повноваження здійснювати аналіз судової статистики та узагальнення судової практики (п.2 ч.2 ст.38 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 07.07.2010 р., станом на день винесення рішення). Однак, приймаючи остаточне рішення щодо вказаної вимоги суд виходить з тих міркувань, що позивач матеріально не утримувала спадкодавця [PERSON], він мав свій власний дохід та його матеріальний стан давав йому змогу не тільки забезпечити своє проживання, а й проводити лікування. Принаймні, докази, що спростовують наведене суду не були представлені. В огляду на викладене, вимога щодо зміни черговості не підлягає задоволенню. Згідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судове рішення у цивільній справі» за № 14 від 18.12.2009 року, - рішення суду як найважливіший акт правосуддя покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв'язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі (ч.1 ст. 213 ЦПК).

Outcome: partial