Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні правом власності. В обґрунтування позовних вимог, позивачка посилається на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Відповідач є її сином, який з квітня 2013 року, зареєстрований у вищевказаній квартирі, але не мешкає за місцем своєї реєстрації і виїхав до [PERSON] Федерації, де 25.12.2014 року отримав паспорт громадянина [PERSON] Федерації і повертатись до України не збирається. З 2014 року він обіцяв їй добровільно знятись з реєстрації, але на початку вересня 2015 року на дзвінки не відповідає, уникає будь-якого спілкування із нею. Позивачка отримує невелику пенсію і не в змозі сплачувати комунальні послуги за відповідача. Тому просила суд усунути перешкоди у користуванні [PERSON] своєю власністю [ADDRESS], шляхом зняття з реєстрації [PERSON] за адресою квартира [ADDRESS]. Позивачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати без її участі, позов підтримала, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав суду письмову заяву, в якій просив позов розглядати без його участі, позов визнає. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про право власності на спадщину за заповітом від 17.04.1998 року, наданого державним нотаріусом [PERSON] за реєстром №1-959, спадкоємицею майна [PERSON], померлої 04.10.1997 року є [PERSON]. Спадкове майно, на яке видане свідоцтво складається з двохкімнатної квартири, яка знаходиться за адресою [ADDRESS]. Згідно з домовою книгою для прописки (реєстрації) громадян, які проживають в буд. 16 в кв. 1 по вул. Рокосовського, в м. Лисичанську, з 02.04.2013р. прописаний [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що існування реєстрації відповідача у квартирі позивача обмежує її права, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вказаній квартирі з 2013 року. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідач дійсно не проживає у квартирі за адресою: [ADDRESS] з 2013 року, тобто понад строк, передбачений ст. 405 ЦК України, і судом встановлено, що відповідач мешкає за іншою адресою, суд приймає до уваги визнання позову відповідачем та відсутність у суду підстав не приймати таке визнання, оскільки воно не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у звязку з чим суд вважає за можливе позов задовольнити.

Outcome: approved