overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, укладений з [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбне життя у них не склалось, спільне господарство не ведеться, спору щодо майна та місця проживання дитини не має. В судовому засіданні сторони надали заяви, в яких підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила слухати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 22 червня 2007 року сторони уклали шлюб, перебуваючи в якому народили дитину, [PERSON] [INFO] Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з небажання сторін продовжувати подальше спільне життя, що випливає з факту пред'явлення даного позову та їх позиції щодо нього, зважаючи на те, що спору між останніми щодо місця проживання дитини та поділу майна подружжя немає, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, укладений з [PERSON], мотивуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбне життя у них не склалось, спільне господарство не ведеться, спору щодо майна та місця проживання дитини не має. В судовому засіданні сторони надали заяви, в яких підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі та просила слухати справу у їх відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 27 грудня 2003 року сторони уклали шлюб, перебуваючи в якому народилась дитина, [PERSON] [INFO] Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з небажання сторін продовжувати подальше спільне життя, що випливає з факту пред'явлення даного позову та їх позиції щодо нього, зважаючи на те, що спору між останніми щодо місця проживання дитини та поділу майна подружжя немає, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просила розірвати шлюб, укладений зБайбараком О.В., та стягнення аліментів, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що шлюбне життя у них не склалось, спільне господарство не ведеться, спору щодо майна не має. Враховуючи те, що їх спільна неповнолітня дочка [PERSON] проживає з позивачем, остання несе всі видатки, що з цього випливають, [PERSON] також просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1500 грн. щомісячно на утримання дитини. Позивач в судове засідання надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, розглянувши справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання надав заяву, в якій позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримав повністю та просив їх задовольнити, в частині стягнення аліментів задовольнити частково, та розглянути справу у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. 07.10.2005 року сторони уклали шлюб, перебуваючи в якому народили доньку, [PERSON] [INFO] Дитина проживає з матір»ю, при цьому всі витрати, пов'язані з утриманням дочки несе позивач. Згідно ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Виходячи з положень ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Виходячи з небажання позивача продовжувати подальше спільне життя, що випливає з факту пред»явлення даного позову, зважаючи на те, що спору між останніми щодо місця проживання дітей та поділу майна подружжя немає, та враховуючи те, що дитина знаходяться на повному утриманні позивача, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню в повному обсязі щодо розірвання шлюбу та частковому щодо стягнення аліментів, суму яких суд вважає за доцільне визначити як 900 грн. щомісяця. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком №6 по вул.Рівності в м.Ніжині. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що їй на підставі договору дарування р.№3509 від 24.11.2012 року та договору дарування р.№3507 від 24.11.2012 року належить житловий будинок №6 по вул.Рівності в м.Ніжині. У вказаному будинку зареєстрований відповідач [PERSON], який є рідним братом позивача, і який з серпня 2008 року не проживає у вказаному будинку. Відповідач відмовляється добровільно знятись з реєстрації у вищевказаному будинку, чим перешкоджає позивачу користуватись власним майном в повному обсязі, оформити субсидію.. У судовому засіданні позивач поданий позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти позовних вимог і пояснив, що він хоча в будинку не проживає, але інколи приходить у вказаний будинок, так як це його «батьківщина». З дружиною він проживає [INFO] і між ними буває, що виникають сварки, тому він вважає, що реєстрація по вул..Рівності за ним повинна залишитись. Допитана судом в якості свідка [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою позивачки по справі і вони часто спілкуються. В будинку [PERSON] вона буває і знає, що відповідач не проживає в будинку з 2008 року. Речей його там не має. Вислухавши пояснення сторін, свідка. дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. В матеріалах справи є копія витягу про державну реєстрацію прав, видане КП «Ніжинське МБТІ» від 27.11.2012 року, згідно з яким позивач є власником житлового будинку №6 по вул.Рівності в м.Ніжині на підставі договору дарування р.№3509 від 24.11.2012 року та договору дарування р.№3507 від 24.11.2012 року (а.с.6). Відповідно до довідки виконавчого комітету Ніжинської міської ради №245 від 01 липня 2015 року за адресою вул.Рівності, буд.6 в м.Ніжині зареєстровані: [PERSON] - позивач по справі, [PERSON] мати позивача, [PERSON] відповідач по справі, брат відповідача, [PERSON] дочка позивача, [PERSON] син позивача (а.с.12). Відповідно до акту від 02.07.2015 року, посвідченого головою вуличного комітету №39 [PERSON], який зареєстрований в [INFO], не проживає в ньому з вересня 2008 року, його особистих речей в будинку немає (а.с.11). Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користуванням та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України член сімї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним та власником житла або законом. Враховуючи те, що відповідач у вказаному будинку фактично не проживає з вересня 2008 року, що підтверджується матеріалами справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті батька [PERSON], який помер 7 жовтня 2009 року на земельну ділянку площею 2.75 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району, яка належала йому, оскільки нотаріусом їй не видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом. У судове засідання позивач не з»явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Золотниківська сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON]. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 121924 від 1 липня 2008 року [PERSON] був власником земельної ділянки площею 2.75 га, розміщеної на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15 червня 2018 року вартість земельної ділянки складає 78256.26 грн. 17 серпня 2009 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів усе своє майно у рівних частинах [PERSON] та [PERSON]. 7 жовтня 2009 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про його смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Після його смерті належну йому земельну ділянку прийняли його діти: позивач [PERSON] та відповідач [PERSON], оскільки проживали разом із ним на день його смерті. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] не заперечують проти визнання права власності на зазначену земельну ділянку за позивачем. Відповідно до ст.1223, 1225,1268 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно (земельну ділянку) після смерті батька [PERSON], який помер 7 жовтня 2009 року, слід задовольнити. Оскільки відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності в порядку спадкування після смерті матері [PERSON], яка померла 12 січня 2008 року на земельну ділянку площею 2.76 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району, яка належала останній, оскільки нотаріусом їй не видано свідоцтво про право на спадщину за законом. У судове засідання позивач не з»явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], Золотниківська сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явились, подали до суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON]. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 032077 від 16 жовтня 2003 року [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2.76 га, розміщеної на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 15 червня 2018 року вартість земельної ділянки складає 78786 грн. 12 січня 2008 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із вказаної земельної ділянки та яку прийняла позивач. Спадкоємці [PERSON], [PERSON] не заперечують проти визнання права власності на зазначену земельну ділянку за позивачем. Відповідно до ст.1225, 1258, 1261,1268 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти або не прийняти її. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно (земельну ділянку) після смерті матері [PERSON], яка померла 12 січня 2008 року, слід задовольнити. Оскільки відповідачі визнали позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 2.82 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району, яка належала [PERSON], оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку із відсутністю оригіналу правовстановлюючого документа. У судове засідання позивач не з»явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 16 серпня 2006 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла належне їй усе майно [PERSON]. Відповідно до державного акта на право власності на земельну ділянку серії ТР № 032136 від 16 жовтня 2003 року [PERSON] була власником земельної ділянки площею 2.82 га, розміщеної на території Соснівської сільської ради Теребовлянського району та призначеної для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 21 березня 2018 року вартість земельної ділянки складає 80468.85 грн.. 23 грудня 2007 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Інші спадкоємці майна померлої [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.1223, 1225 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно (земельну ділянку) слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 2.92 в умовних кадастрових гектарах, яка належала [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0165507 від 15 жовтня 1996 року, виданого селянською спілкою «Стрипа» с.Соснів Теребовлянського району Тернопільської області, оскільки нотаріусом їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв»язку із відсутністю правовстановлюючого документа. У судове засідання позивач не з»явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа Теребовлянська державна нотаріальна контора у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. 1 вересня 1999 року [PERSON] склала заповіт, згідно з яким заповіла усе належне їй майно [PERSON]. [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землях, які перебували у колективній власності селянської спілки «Стрипа» с.Соснів Теребовлянського району, розміром 2.92 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0165507 від 15 жовтня 1996 року. Державного акта на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] не виготовила. 18 лютого 2002 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про її смерть. День смерті [PERSON] є часом відкриття спадщини. Після її смерті відкрилась спадщина на належну їй земельну ділянку у землях селянської спілки «Стрипа». Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 26 березня 2018 року вартість земельної ділянки складає 25095.62 грн. Інші спадкоємці майна померлої [PERSON] відсутні. Відповідно до ст.1223, 1225 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Згідно з п.г ч.1 ст.81, ст.131 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки також на підставі прийняття спадщини. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно (земельну ділянку) слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на спадкове майно земельну ділянку площею 2.92 в умовних кадастрових гектарах, яка належала її батькові [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0165272 від 15 жовтня 1996 року, виданого селянською спілкою «Стрипа» с.Соснів Теребовлянського району Тернопільської області, оскільки нотаріусом їй не видано свідоцтва про право на спадщину за заповітом. У судове засідання позивач не з»явилась, її представник [PERSON] позовні вимоги підтримала із мотивів, викладених у позові, просить його задовольнити. Відповідач [PERSON] сільська рада Теребовлянського району у судове засідання не з»явилась, подала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності та визнання позовних вимог. Третя особа приватний нотаріус Теребовлянського районного нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з»явилась, хоча була належним чином повідомлена про час та місце судового розгляду. Суд, дослідивши та оцінивши докази у справі, вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Позивач [PERSON] (дошлюбне [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON]. Батькові позивача [PERSON] належало право на земельну частку (пай) у землях, які перебували у колективній власності селянської спілки «Стрипа» с.Соснів Теребовлянського району, розміром 2.92 в умовних кадастрових гектарах, що підтверджується сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ТР № 0165272 від 15 жовтня 1996 року. Державного акта на право власності на вказану земельну ділянку [PERSON] не виготовив. 9 серпня 1996 року [PERSON] склав заповіт в користь [PERSON], яким заповів їй усе належне йому майно. Після смерті [PERSON]Ф, який помер 21 березня 1997 року, відкрилась спадщина на належну йому земельну ділянку у землях селянської спілки «Стрипа», яку прийняла його дочка [PERSON], оскільки на день смерті разом із ним постійно проживала. Однак, свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вказану земельну ділянку позивач не виготовила. Згідно з розрахунком нормативної грошової оцінки відділу у Теребовлянському районі Головного управління Держгеокадастру у Тернопільській області від 11 травня 2018 року вартість земельної ділянки складає 17336.54 грн. Відповідно до ст.524, 548,549 ЦК України 1963 року, який підлягає застосуванню у вказаних правовідносинах, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Аналізуючи зазначені обставини, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на спадкове майно (земельну ділянку) слід задовольнити. Оскільки відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, суд відповідно до ч.1 ст.142 ЦПК України вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved