Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що сімейно-шлюбні відносини припинені з червня 2011 року з причин того, що під час спільного проживання виникали непорозуміння і сварки, сімейне життя стало погіршуватися, втратилось почуття поваги та любові. Вважає, що подальше спільне життя неможливе. В подальшому позивач доповнила позовні вимоги, просила стягнути аліменти на утримання дитини - доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 3000 грив. щомісяця до повноліття дитини, оскільки відповідач не надає добровільно матеріальну допомогу на її утримання. Просить стягнути аліменти у твердій сумі, оскільки [PERSON] не має постійної роботи, працює за кордонами України. Позивач надала письмову заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з»явився, повідомлявся про розгляд справи про що свідчать розписки. Зі згоди представника позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.. 224 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення представника позивача [PERSON], дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. Сторони 4 вересня 2010 року зареєстрували шлюб. Від шлюбу мають доньку [PERSON] [INFO]. З матеріалів справи встановлено, що сторони припинили сімейно-шлюбні відносини, тривалий час не проживають разом. На примирення позивач не згодна. На утримання малолітньої дитини відповідач добровільно не надає матеріальної допомоги. Відповідно до ч 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Суд вважає подальше збереження сім»ї недоцільним, оскільки позивач не бажає примирення, а також те, що сім»я не існує з червня 2011 року. Відповідач в письмовій заяві не заперечує проти розірвання шлюбу. Строк для примирення просив не визначати. Як встановлено, малолітня дитина, донька сторін, [PERSON] 7 липня 2011 року проживає з матір»ю. Факт проживання з матір»ю підтверджується довідкою, виданою дільницею № 24 КП «Жилкомсервіс». Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, батьками [PERSON], записані: [PERSON], [PERSON]. У відповідності до ст.. 180 СК України батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Таким чином, не тільки мати, але і батько повинен утримувати своїх дітей. Відповідач не має інших дітей, являється працездатним і суд вважає, він має можливість платити аліменти позивачу на утримання доньки. Позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 3000 грив., вважає, що [PERSON] має таку можливість. Суд вважає можливим стягнути аліменти з відповідача на утримання дитини у розмірі 1000 грив. щомісяця до її повноліття. Позивач не довела, що [PERSON] має можливість платити аліменти у розмірі 3000 грив. щомісяця. Згідно Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік», ст.. 7 установлений прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з січня -1032 грив., з липня - 1059 грив. У відповідності до ч 2 ст. 184 СК України розмір аліментів, визначених судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред»явлення позову. Позивачем пред»явлений позов 9 квітня 2014 року, з зазначеного часу підлягають стягненню аліменти. На підставі викладеного,

Outcome: approved