Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у юридичному шлюбі з 11.08.2009 року, від шлюбу сторони мають двох спільних неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Як вказує позивачка у позовній заяві, відповідач не виконує обовязку по утриманню дітей, а вона, як мати, самостійно не може забезпечити для сина та дочки достатній та необхідний у їх віці рівень матеріального достатку, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, і не має можливості працювати та отримувати дохід, а інших джерел доходу у неї немає. Як зазначила позивачка у позовній заяві, фізичний та майновий стан відповідача цілком задовільний, непрацездатних та неповнолітніх осіб на його утриманні немає, а отже відповідач зможе надавати грошову допомогу на утримання неповнолітніх дітей та дружини без погіршення його матеріального стану. Між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу утримання та виховання дітей та на утримання дружини, а тому позивачка звернулась до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], 2009 р.н та [PERSON], [INFO] в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дітьми повноліття та аліменти на своє утримання в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення неповнолітньою дочкою [PERSON] трьохрічного віку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив суду, що згідний сплачувати аліменти лише на утримання неповнолітніх дітей, в решті заявлених вимог просить відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних причин. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Як убачається з свідоцтва про шлюб І-ЕГ №088197 виданого відділом ДРАЦСу Красноперекопського МРУЮ Автономної Республіки Крим, [PERSON] та [PERSON] вступили в юридичний шлюб 11.08.2009 року, і у них народились син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №115657 від 23.04.2010 року) та дочка [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №246662 від 06.01.2017 року), що підтверджує той факт, що відповідач є батьком неповнолітніх сина та дочки позивачки. Як пояснила суду позивач, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дітей не надає та не виконує батьківських обов'язків. Доказів, які б спростовували такі твердження позивача сторона відповідача суду не надала. Частиною 2 ст.75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З матеріалів позовної заяви убачається, що неповнолітня [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON]М, позивачкою по справі, в м.Ковелі по вул.Грабовського, 7/1 та знаходиться на її утриманні, а згідно довідки №20 від 16.03.2018 року виданої ПАТ «Українська залізниця», [PERSON] дійсно перебуває на обліку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, що підтверджує факт проживання неповнолітньої дитини з матірю (позивачкою) та той факт, що на даний час позивачка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Таким чином, заявлені позивачкою вимоги щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання самої позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку є обґрунтовані та доведені наведеними вище доказами, а небажання відповідача сплачувати аліменти на утримання самої позивачки, - не є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ч.1, ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, згідно ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Крім цього, відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей саме в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення старшою дитиною повноліття та на утримання самої позивачки в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, до досягнення неповнолітньою дочкою [PERSON] трьохрічного віку На підставі вимог п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved