Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку надалі вточнила, про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 25846 від 17 листопада 1999 року дійсним; встановлення порядку користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS], між [PERSON] та [PERSON], виділив кожній по ? частці земельної ділянки, виходячи з ідеальних часток у праві власності на будинок, посилаючись на те, що договір купівлі-продажу оформлений на біржі, в нотаріальному порядку не укладався, через що подальше розпорядження будинком є неможливим. Позивач також посилається, що [PERSON] чинить перешкоди у користуванні земельною ділянкою, на якій розташований будинок, через, що просить встановити порядок користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] не заперечувала щодо задоволення позовних вимог у частині визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 25846 від 17 листопада 1999 року дійсним. Позовні вимоги у частині про визнання порядку користування спірною земельною ділянкою визнала за наданим експертом другим варіантом висновку судової будівельно-технічної експертизи за № 2628/24 від 20 грудня 2013 року. Відповідачі [PERSON], [PERSON] та представник третьої особи Одеської товарної біржі у судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не надали. Представники третіх осіб: Одеської міської ради, Одеського міського управління земельних ресурсів Одеської міської ради у судове засідання не з'явились, заперечень проти позову не надали, звернулись до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню частково. Судом встановлено, що 17 листопада 1999 року на Одеській товарній біржі був укладений договір за № 25846 купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого [PERSON] купила у [PERSON] ? частину житлового будинку [ADDRESS], під літ. «А»: 1-4 - жила, 1-2-жила, жилою площею 13,4 кв.м., 1-1 - коридор, ? сараю «Г», ? п. кухні «Б», ? мощення, ? огорожі, та з належними до будинку надвірними спорудами. У тексті цього договору вказано, що він не підлягає подальшому нотаріальному посвідченню. [PERSON] виконала угоду, сплатила передбачені договором гроші за квартиру, зареєструвала нерухомість у КП «ОМБТІ та РОН». Те, що договір купівлі-продажу нерухомого майна не посвідчено у нотаріальному порядку, не дає змоги позивачеві розпоряджатися власністю. Згідно зі ст. 47 ЦК України (1963 р.), суд може за вимогою сторони, що виконала угоду, яка потребує обов'язкового нотаріального посвідчення, визнати її дійсною. [INFO] [PERSON] померла. Відповідно до листа Третьої одеської державної нотаріальної контори за № 956/02-14 від 25 лютого 2014 року, після смерті [PERSON] відкрито спадкову справу на підставі заяв про прийняття спадщини дітьми померлої: [PERSON] та [PERSON]. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору дарування від 05 травня 1995 року є також власником ? частини житлового будинку [ADDRESS], який складається: 1 житлова кімната під індексом 2/3, загальною жилою площею 18,1 кв.м., підсобних приміщень: кухні « 2/4», веранди « 2/2», загальною площею 35,6 кв.м., та надвірних споруд. Між [PERSON] та [PERSON] виникли спірні відносини щодо користування земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS]. Під час розгляду справи було неодноразово призначено проведення судової будівельно-технічної експертизи. З запропонованих судовим експертом варіантів порядку користування земельною ділянкою, [PERSON] та [PERSON] підтримали другий варіант експертного висновку за № 2628/24 від 20 грудня 2013 року, який передбачає надання в особисте користування [PERSON] земельну ділянку, площею 317,5 кв.м., з яких: 298,5 кв.м. з площі закріпленої за житловим будинком та 19 кв.м. - ізлишки створені за рахунок площі вулиці; надання земельної ділянки, площею 306,5 кв.м., у користування [PERSON], з яких 298,5 кв.м. з площі закріпленої за житловим будинком. Вхід та в'їзд на земельні ділянки підлягають збереженню з вулиці 1-ої лінії. За даним варіантом експертом вказано, що сума грошової компенсації, запропонована [PERSON] до виплати на користь [PERSON] за ? частину споруди під літ. «Б», складає 3010 грн. Сторони також погодились з розміром суми компенсації. Дослідивши усі запропоновані судовим експертом варіанти та вислухавши пояснення сторін, суд не вбачає правових підстав для затвердження визначення порядку користування земельною ділянкою, розташованої за адресою: [ADDRESS], відповідно до запропонованих судовим експертом варіантах. [PERSON], обґрунтовуючи свої вимоги про встановлення порядку користування земельною ділянкою посилається на ч. 4 ст. 120 ЗК України, відповідно до якої, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами, право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно з ч. 6 ст. 120 ЗК України, істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов'язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Згідно зі ст. 125 ЗК України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] у частині встановлення права користування земельною ділянкою задоволенню не підлягають, оскільки позивачем не надано жодного доказу надання [PERSON] права користування земельною ділянкою та здійснення державної реєстрації цих прав. Згідно з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Outcome: partial