Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Менського районного суду Чернігівської області з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивовано тим, що позивач та відповідач перебували в зареєстрованому шлюбі. Подружжя має сина, [PERSON], [INFO]. 07 серпня 2010 року, шлюб між позивачем та [PERSON] розірвано. Дитина залишилась проживати з матір'ю, а [PERSON] переїхав жити до м. Дніпродзержинськ Дніпропетровської області. [PERSON] не піклувався про фізичний та духовний розвиток сина, не сприяв засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі, не виявляв інтересу до його внутрішнього світу, не надавав матеріальної допомоги на утримання сина, не цікавився його здоров'ям та життям. Орган опіки та піклування Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області вирішив за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], так як останній ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню сина. Просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його сина - [PERSON] та стягнути аліменти на утримання дитини в розмірі 300 грн. щомісячно. Відповідно до вимог ст. 158-1 ЦПК України судове засідання відбувалось в режимі відеоконференції. В судовому засіданні прокурор Менської місцевої прокуратури позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, викликався до суду через оголошення у пресі, відповідно до ч.9 ст. 74 ЦПК України відповідач вважається таким, що повідомлений про час і місце розгляду справи. Заслухавши думку прокурора, представника позивача, дослідивши письмові докази справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. За приписами ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог і заперечень. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» - виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані: піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у п. 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння, вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно норми ст. 164 СК України, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Пунктом 16 вказаної постанови Пленуму передбачено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст.164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до свідоцтва про народження - [PERSON], [INFO] (а.с.19). Батьками дитини зазначено - [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 07 серпня 2010 року (а.с.20). Рішенням виконавчого комітету Макошинської селищної ради Менського району Чернігівської області №17 від 28 березня 2013 року «Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON]», вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], 1986 року народження, стосовно його малолітнього сина [PERSON], [INFO], так як він ухиляється від виконання своїх обов'язків по його утриманню і вихованню (а.с.21). Про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], 1986 року народження стосовно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], вбачається і із висновку органу опіки та піклування Макошинської селищної ради Менського району Чернігвської області (а.с.22). Як вбачається з характеристики учня 2 класу спеціалізованої школи І-ІІІ ступенів з поглибленим вивченням англійської мови №15 міста Києва, [PERSON], 2008 року народження, навчанням сина цікавиться мати, піклується про зовнішній вигляд дитини, відвідує батьківські збори. Батько не бере участі в вихованні сина, не цікавиться його навчанням. Жодного разу не відвідував батьківських зборів (а.с.77). Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач ухиляється від виконання обов'язків по утриманню та вихованню дитини та розцінює поведінку відповідача, як свідоме ухилення від виховання дитини та вважає за необхідне позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини - сина, [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини, тому суд, відповідно до ст. 184 СК України, визначає розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідачів на утримання дитини у твердій грошовій сумі в розмірі 300 грн., щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Згідно ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову.

Outcome: approved