Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Вінницької міської ради про визначення часток у спільному сумісному майні. Позов мотивовано тим, що [INFO] померла мати позивача [PERSON], 1927 року народження. Позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] Позивач у встановлений законодавством строк звернулась до Другої вінницької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Спадщина складалась з 1 /2 частки житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], та з частки земельної ділянки площею 0,0558 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. 23 травня 2018 року позивачем було отримано Свідоцтво про право на спадщину за законом на 1 /2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], який був посвідчений державним нотаріусом Другої вінницької нотаріальної контори Малою Н.С. В той же день нотаріусом була винесена постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії у звязку з тим, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданому Вінницькою міською радою 06.10.2011 року на підставі рішення Вінницької міської ради №2880 від 24.06.2010 року 49 сесії 5 скликання, та додатку до державного акту серії [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему у м. Вінниці 02 серпня 2011 року на імя [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність, частка у спільній сумісній власності не визначена. Враховуючи вищевикладене, нотаріус не може визначити склад спадкового майна на належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку земельної ділянки, площею 0,0558 гектарів у межах згідно з планом кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] - [PERSON]. В звязку з тим, що визначити частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка належала позивачу та її матері, неможливо, так як її мати померла та немає можливості зясувати домовленості між співвласниками, я вимушена звернутися з даною позовною заявою до суду. Просить визначити за [PERSON], [INFO], яка померла [INFO], 1/ 2 частку земельної ділянки, площею 0,0558 гектарів у межах згідно з планом, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Визначити за [PERSON], [INFO],1/ 2 частку земельної ділянки, площею 0,0558 гектарів у межах згідно з планом кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою суду від 21.06.2018 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 19.09.2018року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні при винесені рішення покладалась на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] (а.с.5). Згідно державного акту серія [NUMBER] від 06.10.2011року [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка площею 0,0558га по [ADDRESS] (а.с.6,7). Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом [PERSON], прийняла в спадщину після померлої [PERSON] 1 /2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] (а.с.8). Постановою нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 23.05.2018р. позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку у звязку з тим, що в державному акті на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER], виданому Вінницькою міською радою 06.10.2011 року на підставі рішення Вінницької міської ради №2880 від 24.06.2010 року 49 сесії 5 скликання, та додатку до державного акту серії [NUMBER], виданого управлінням Держкомзему у м. Вінниці 02 серпня 2011 року на імя [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність, частка у спільній сумісній власності не визначена. Враховуючи вищевикладене, нотаріус не може визначити склад спадкового майна на належність цього майна спадкодавцеві, а саме на яку частку земельної ділянки, площею 0,0558 гектарів у межах згідно з планом кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], необхідно видати свідоцтво про право на спадщину після померлої [INFO] - [PERSON] (а.с.9). Відповідно до роз'яснень, що містяться в інформаційному листі Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №24-753-0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутись з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. В інформаційному листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 зазначено, що «...зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні». Відповідно до пункту 4.15. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22.02.2012 № 296/5 зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, проводиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів щодо належності цього майна спадкодавцеві та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Згідно п.4.18. глави 10 цього ж Порядку вчинення нотаріальних дій якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус розяснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Згідно п.п.4.21 п.4 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України видача свідоцтва про право на спадщину спадкоємцям, які прийняли спадщину, строком не обмежена. Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов'язків від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб ( спадкоємців). Статтею 1261 ЦК України визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають право діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до п. 3.4 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року відповідно до ст. 1226 ЦК України частка у справі спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Субєкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі. Частинами 1,2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належному на праві спільної сумісної власності. За змістом ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Отже, резолютивну частину судового рішення в цій категорії справ має бути викладено наступним чином: «Визначити, що частка померлого (П.І.Б.) в праві спільної сумісної власності на квартиру (будинок, садибу) становила ?». Відповідно до ст.120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності є рівними, отже, частка кожної з них становить 1 /2. Відповідно до п.21 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04.2004 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» визначено, що «виходячи з того, що порядок користування спільною земельною ділянкою, у тому числі тією, на якій розташовані належні співвласникам жилий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається насамперед їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, суд відповідно до статті 88 ЗК (2768-14) бере до уваги цю угоду при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або на жилий будинок і для яких зазначена угода також є обов'язковою. Це правило стосується тих випадків, коли жилий будинок було поділено в натурі. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-2цс15аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. З огляду на зазначене, частка у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0558га (кадастровий № [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] є рівними та складають по 1 /2 у кожного. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що частка померлої [PERSON] у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку площею 0,0558га (кадастровий № [NUMBER]) за адресою: [ADDRESS] становить 1/ 2 та розмір частки [PERSON] становить 1/ 2. За клопотанням позивача судові витрати залишити за ним. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 369, 370, 372, 1216, 1261 ЦК України, ст. 120 ЗК України,

Outcome: approved