Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати відповідача по справі [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Корищенка (стара назва Кузнецова) [ADDRESS]. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу № 2854 від 22.08.2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького нотаріальнго округу [PERSON], є власником квартири [ADDRESS] (стара назва Кузнецова) в м. Запоріжжя. В даній квартирі зареєстрований чоловік колишньої власниці квартири [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, їй відомо, що на початку 2015 року [PERSON] зібрав свої речі та виїхав з вищевказаної квартири та до теперішнього часу не змінив місце своєї реєстрації. Добровільно припинити реєстрацію відповідач відмовляється. За твердженнями позивача, їй невідомо за якою адресою мешкає відповідач. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься її заява за змістом якої остання просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Корищенка (стара назва Кузнецова)[ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 22.08.2017 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6-7), копією витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с.8). Відповідно до відповіді відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання від 08.09.2017 року (а.с.17) відповідач [PERSON] зареєстрований з 2016 року за адресою: [ADDRESS]. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як зазначає позивач в позові, відповідач [PERSON] не мешкає у квартирі, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, вул. Миколи Корищенка (стара назва Кузнецова) [ADDRESS] з 2015 року. Доказів на спростування даних обставин суду не надано. На підставі вищевикладеного, за висновками суду вимоги позивача є правомірними, оскільки відповідач у зазначеній квартирі не проживає з 2015 року, домовленостей між власником квартири та відповідачем щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. За приписами\~статті 88 Цивільного процесуального кодексу України\~стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved