Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на своє утримання, мотивуючи позов тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2013 року розірвала шлюб з відповідачем по справі. Від спільного подружнього життя в сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка знаходиться на її утриманні. Також рішенням суду від 25 червня 2014 року зменшено розмір аліментів, стягуваних із відповідача в її користь на утримання дочки [PERSON] на підставі рішення від 25 лютого 2013 року із 800 грн. на 500 грн. щомісячно. Позивачка перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому доходів не має. [PERSON] в добровільному порядку коштів на її утримання не надає, хоча на даний час працює торговим представником, отримуючи при цьому заробітну плату не менше 5 000 грн. щомісячно. За наведених обставин просить стягувати з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 750 грн. щомісячно з дня пред'явлення позову. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з мотивів, викладених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав. Заперечив проти сплати аліментів на утримання позивачки, оскільки в новому шлюбі у нього народився син, який також потребує матеріальної допомоги. Доводи позивачки щодо наявності рішення про зменшення аліментів на дитину просив не враховувати, оскільки воно скасоване апеляційним судом. При заробітній платі 1 400 грн. в місяць та наявності нової дитини і аліментних зобов'язань він не спроможний утримувати колишню дружину, а тому просив в задоволенні позову відмовити з цих підстав. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 13 листопада 2013 року розірвано шлюб [PERSON] та [PERSON]. В шлюбі у сторін народилась дочка - [PERSON], [INFO] (а.с. 7) та на підставі рішення суду від 25 лютого 2013 року на її утримання стягуються з відповідача [PERSON] в користь позивачки аліменти у розмірі 800 грн. щомісячно. Згідно довідки ПП «Перламутр» № 08/04-14 від 09 квітня 2014 року [PERSON] за листопад 2013 року нараховано 1300 грн. заробітної плати, за період з грудня 2013 року по березень 2014 року нараховувалась заробітна плата в розмірі 1 400 грн. щомісячно. Згідно наказу № 32 від 06 квітня 2012 року ТзОВ «Регістр», бухгалтеру [PERSON] надано відпустку по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 06 квітня 2012 року по 24 січня 2015 року (а.с. 3). З копії свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 22 липня 2014 року вбачається, що 17 липня 2014 року у [PERSON] народився син [PERSON]. Батьком дитини в свідоцтві записано [PERSON]. Таким чином, даним доказом підтверджено, що у відповідача на утриманні також перебуває дитина від нового шлюбу (а.с. 30-31). Як зазначено в позовній заяві, відповідач [PERSON] звернувся до суду із позовом про зменшення розміру аліментів присуджених рішенням від 25 лютого 2013 року та 25 червня 2014 року Івано-Франківський міський суд прийняв рішення про зменшення розміру аліментів на дитину [PERSON] до 500 грн. щомісячно, однак вказане рішення 09 вересня 2014 року було скасоване апеляційним судом Івано-Франківської області (а.с. 20-22), який ухвалив відмовити в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої дитини. Як вбачається з виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 27 квітня 2014 року, малолітня [PERSON] хворіє з народження. Однак, вказана довідка не стосується предмета доказування так як спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів на утримання колишньої дружини, а не малолітньої дитини. Обставина наявності захворювань у дитини, яка підтверджується цією довідкою, вже була врахована апеляційним судом при відмові у задоволенні позовних вимог [PERSON] про зменшення розміру аліментів на утримання малолітньої [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Однак, розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу (ч. 1 ст. 76 СК України) Частиною 4 ст. 76 Сімейного кодексу України, на підставі якої позивачка просить стягувати аліменти з відповідача, встановлено, якщо у зв'язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім'ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв'язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання у цьому випадку триває протягом трьох років від дня розірвання шлюбу. З аналізу даної правової норми випливає, що право на утримання у зв'язку із розірванням шлюбу один із подружжя може мати тільки у випадку, коли колишній чоловік чи дружина має можливість надавати такого роду матеріальну допомогу. Як було досліджено судом, відповідач по справі отримує заробітну плату в розмірі 1 400 грн. щомісячно, при цьому, у нього наявні аліментні зобов'язання щодо утримання дитини [PERSON], на підставі яких він повинен сплачувати позивачці 800 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Також має дитину від іншого шлюбу, обов'язок щодо утримання якої з його боку встановлений законом. Тобто, на даний час відповідач не спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання колишньої дружини [PERSON], що свідчить про передчасність заявлення позову. Твердження позивачки щодо фінансової спроможності відповідача матеріально її утримувати базуються на припущеннях про те, що [PERSON] має великий дохід, тоді як доказування в цивільному процесі в силу ч. 4 ст. 60 ЦПК України не може ґрунтуватись на припущеннях. При наведених обставинах, суд вважає, що правових підстав для стягнення аліментів передбачених ч. 4 ст. 76 СК України не має. Отже, пред'явлені позовні вимоги є недоведеними та такими, що не підлягають задоволенню. Інших підстав для стягнення аліментів на своє утримання позивачка не заявляла. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 76 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed