Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначив, що 13 червня 2013 року, у м. Лисичанську Луганської області, помер її батько, [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири № 10, розташованої в будинку № 15, на кварталі Ленінського комсомолу, в місті Лисичанську. Квартира належала померлому на підставі свідоцтва про право власності на житло від 30.08.1993 року, виданого Лисичанським міськвиконкомом, реєстраційний № 534 від 02.11.1993 року. Вона зареєстрована за іншою адресою, але фактично проживала разом з батьками з листопада-грудня 2008 року, так як її батьки тяжко хворіли, тому вона доглядала за ними до смерті батька і по теперішній час доглядає за матірю та проживає разом із нею. 28 січня 2014 року вона звернулась до Лисичанської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, але постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2014 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, так як вона не прийняла спадщину у встановлений законом шестимісячний термін та не вступила в право спадкоємця фактично. Пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, так вона з її рідною сестрою [PERSON] домовились, щоб після померлого батька, спадщину повністю прийняла їхня мати, [PERSON], але сестра ввела її в оману, та сама, таємно він неї, в шестимісячний термін подала заяву про прийняття спадщини, щоб при цьому її доля в спадщині була більшою, чим передбачено законом. Крім того, на момент відкриття спадщини, вона фактично мешкала з батьком і після його смерті, сумісно з матірю, за свої кошти поховала його та мала на руках правовстановлюючі документи на майно батька та користувалася їм. На підставі викладеного, просила суд визначити їй додатковий строк для подання нею заяви про прийняття спадщини за законом після її померлого батька [PERSON], строком на два місяці. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердила обставини, зазначені в позовній заяві. Позов підтримала у повному обсязі, просила суд визначити їй додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого 13.06.2013 року, пропущений з поважних причин, строком на два місяці. Суду пояснила, що є донькою померлого. Під час життя померлого вона весь час перебувала у нього вдома, доглядала, годувала, а коли він помер, то поховала його. До нотаріуса не звернулася в строки, встановлені законодавством, через те, що домовилася зі своєю сестрою, тобто позивачем по справі - [PERSON], щоб після померлого батька, спадщину повністю прийняла їхня мати, [PERSON]. Після смерті батька вона разом із своєю матірю звернулися до нотаріуса з метою оформлення спадщини. Під час знаходження у нотаріуса вона разом із своєю матірю відповідачем по справі, дізналася, що з заявою про прийняття спадщини після померлого батька вже звернулася її сестра, [PERSON], в строки встановлені законодавством. Окрім цього, нотаріус їм розяснила, що і вона і мати вже пропустили строки для прийняття спадщини, у звязку з чим нотаріус видав їй постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 28.01.2014 року, якою їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, у звязку з пропущенням строку для прийняття спадщини. Вважає, що пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини, адже її сестра ввела її в оману. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав у повному обсязі, просив суд визначити [PERSON] додатковий строк, достатній для подачі заяви про прийняття спадщини після смерті її батька, [PERSON], померлого 13.06.2013 року, пропущений з поважних причин, строком на два місяці. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог не заперечувала, просила суд задовольнити позовну заяву. Суду пояснила, що вона є матірю [PERSON] та [PERSON] З померлим перебувала у зареєстрованому шлюбі. Квартиру, яка залишилася як спадщина після померлого чоловіка, вона приватизувала разом із померлим чоловіком. 13.06.2013 року помер її чоловік [PERSON], тобто батько позивачки [PERSON] та відповідачки [PERSON] Після смерті чоловіка вона пропонувала донькам оформити спадщину на онуків, але [PERSON] не погодилася з даною пропозицією та пішла до нотаріуса, де оформила спадщину, про що вона разом із [PERSON] дізналася, коли сама звернулася до нотаріуса для отримання спадщини після померлого чоловіка. [PERSON] постійно знаходилася у неї із чоловіком дома, доглядала, годувала, поховала померлого батька. [PERSON] ніколи не цікавилася її життям та життям померлого. Вона майже 27 років їх не навідувала. Вважає, що її донька, позивач по справі пропустила строк для прийняття спадщини з поважної причини. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Суду пояснила, що, по-перше, домовленості між нею та сестрою [PERSON] щодо неприйняття спадщини після померлого батька не було. З позивачем вони ніколи не знаходили спільної мови, позивач забороняла їй навіщати батьків. Однак, батька вона все одно раз на тиждень навіщала. Після смерті батька, вона дійсно звернулася до нотаріуса в установлений законом строк із заявою для прийняття спадщини. Стосовно того, що вона звернулася до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини, ані позивачу ані відповідачу по справі матері, [PERSON], вона не сказала, через те, що вони вже тривалий час не підтримують ніяких стосунків. Вона скористалася своїм правом та звернулася до нотаріуса. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] проти задоволення позовних вимог заперечував, просив суд відмовити у задоволенні позовної заяви. Вважає позов таким, що не підлягає задоволенню через те, що позивач не навів поважних причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою для прийняття спадщини. Не надав належних доказів, що підтверджують поважність причин пропуску строку звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Щодо домовленості між позивачем та відповідачем [PERSON] щодо неприйняття спадщини після їхнього померлого батька, на користь їх матері, то [PERSON] даний факт оспорює, не підтверджує, окрім цього, позивачем не надано доказів такої домовленості. Водночас, діюче законодавство передбачає можливість відмови від спадщини на користь іншого спадкоємця у нотаріуса, у звязку з чим, усна домовленість між спадкоємцями щодо відмови від спадщини, згідно з діючим законодавством, є незаконною. Вважає посилання позивача на домовленість між нею та [PERSON] щодо відмови від прийняття спадщини, як на поважність причини пропуску прийняття спадщини, помилковими. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачами виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає, що строк прийняття спадщини нею був пропущений з поважних причин, а тому просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. З матеріалів справи вбачається, що згідно з копією свідоцтва про смерть серії І-ЕД № 366206, виданим 18 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, 18.06.2013 року помер [PERSON], про що складено відповідний актовий запис № 754 (а.с. 7). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з копією свідоцтва про право власності на житло від 30 серпня 1993 року, виданим Лисичанським міськвиконкомом, вбачається, що квартира, яка знаходиться за адресою: м. Лисичанськ, кв. Ленінського комсомолу, 15/10 належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Згідно з дублікатом свідоцтва про народження, серії І-ЕД № 300194, виданим 28 січня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народилась 04 квітня 1962 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 223. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON] (а.с. 10). \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 068684, виданим 23 вересня 2008 року, шлюб між чоловіком [PERSON] і дружиною [PERSON] розірвано, про що здобрено відповідний актовий запис за № 391 (а.с. 11). Згідно з постановою про відмову здійснення нотаріальної дії від 28.01.2014 року, державним нотаріусом Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] було відмовлено в видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого 13 червня 2013 року [PERSON], оскільки заяву про прийняття спадщини у встановлений законом термін вона не подала, а документально перевірити факт постійного проживання спадкоємців разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто факт прийняття спадщини спадкоємицею немає можливості (а.с. 12). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Стаття 1272 ЦК України передбачає наслідки пропущення строку для прийняття спадщини. Згідно з ч.ч. 1, 2 цієї статті, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, не подасть заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її, але за письмовою згодою спадкоємців, які прийняли спадщину, спадкоємець, який пропустив строк для прийняття спадщини, може подати заяву про прийняття спадщини нотаріусу за місцем відкриття спадщини. У встановлений строк позивач із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса не звертався. Отже, відповідно до вимог ч. 1 ст. 1272 ЦК України, він вважається таким, що не прийняв спадщину, а тому згідно із ч. 3 ст. 1272 ЦК України не позбавлений права в судовому порядку просити про встановлення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. Частиною 1 ст. 1272 ЦК України передбачено, що за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до цього припису суд призначає додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини тільки у разі наявності поважних причини його пропуску, обовязок доведення існування яких покладено на особу, яке звертається з такою вимогою. Отже, відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається:1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Суди відкривають провадження в такій справі у разі відсутності письмової згоди спадкоємців, які прийняли спадщину (частина друга статті 1272 ЦК), а також за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини. Згідно з відповіддю № 289/02-14 від 16.04.2014 року на запит суду, наданою державним нотаріусом, Лисичанська державна нотаріальна контора повідомила, що після померлого 13.06.2013 року гр. [PERSON], до Лисичанської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщини від імені [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 42). Згідно з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 37178633 від 16.04.2014 року, 04.07.2013 року Лисичанською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа № 231/2013 після смерті [PERSON]. Стан, на час надання відповідної довідки, чинний (а.с. 42). Судом встановлено, що позивач пропустив шестимісячний строк для прийняття спадщини, відсутня письмова згода спадкоємців, які прийняли спадщину, отже вказаний відповідач - [PERSON], є належним відповідачем по справі. Позивача [PERSON] мотивувала поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини тим, що вона домовилась з відповідачем [PERSON], що вони не будуть приймати спадщину після смерті їх батька [PERSON], а зазначену спадщину повністю прийме [PERSON], однак суд не бере до уваги такі доводи позивача, оскільки зазначена обставина законодавчо регулюється ст.ст. 1274-1275 ЦК України. Окрім цього, позивач не надав суду належних доказів існування такої домовленості. Відповідно до розяснень, що містяться в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику в справах про спадкування», вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, повязані з обєктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Враховуючи те, що в законі не міститься визначення поняття поважності причин пропущення строку для прийняття спадщини і їх поважність повинна визначатися судом у кожному випадку окремо, виходячи з конкретних обставин справи та характеру взаємовідносин сторін, а тому суд вважає помилковим висновком позивача [PERSON] про поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини, оскільки зазначені позивачем обставини не вказують на наявність обєктивних, істотних труднощів для прийняття спадщини, по причині того, що мала місце усна домовленість між нею та відповідачем, [PERSON], про відмову від прийняття спадщини на користь матері, а тому вона була позбавлена можливості у встановлений термін виконати дії на прийняття спадщини. Таким чином, позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу, що підтверджує поважність причин пропуску строку на подачу заяви про прийняття спадщини. З урахуванням викладеного вище, суд не вбачає підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки під час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що причини пропуску шести місячного строку для подачі заяви для прийняття спадщини є поважними, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами, у звязку з чим вважає, що позов про визначення додаткового строку для прийняття спадщини не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed