Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Волноваського районного суду Донецької області з позовом до [PERSON] , в якому просить виселити [PERSON] з будинку [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору дарування житлового будинку ВЕІN 860771 від 07.02.2007р. їй на праві особистої власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку зареєстровані та мешкають позивачка, її неповнолітня донька [PERSON] . 2008 року народження та її цивільний чоловік. Окрім цього, в зазначеному будинку також зареєстрований її колишній чоловік відповідач по справі [PERSON] шлюб між нею та відповідачем розірвано 20.11.2018р. З червня 2018р. відповідач постійно не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою голови громадського квартального комітету. Відповідач періодично з`являється за місцем реєстрації, переважно у стані алкогольного сп`яніння, влаштовує сварки, висловлюється на її адресу нецензурною лайкою, погрожує зіпсувати майно. Під загрозами застосування насильства відповідач забороняє їй користуватись її майном, самовільно змінює замки на вхідній двері та на господарських спорудах. Викладене можуть підтвердити свідки [PERSON] , [PERSON] , колеги по роботі. Внаслідок протиправної поведінки відповідача, Волноваським відділом поліції у серпні 2019р. винесено заборонний припис стосовно останнього. Крім того, всі ці сварки відбуваються на очах дитини, яка хворіє на епілепсію і у якою внаслідок цих сварок постійно відбуваються приступи, погіршується психологічний та фізичний стан дитини. Відповідач не приймає участі у витратах на утримання будинку, не сплачує комунальні послуги. Добровільно виселитись та знятись з місця реєстрації відповідач не бажає. У зв`язку з вищевикладеним, позивач просить задовольнити її позовну заяву у повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просили їх задовольнити з зазначених у позовній заяві підстав. Крім того, позивач пояснила, що на даний момент вона має стосунки з іншим чоловіком, який мешкає разом з ними та з яким вона має намір офіційно зареєструвати свої стосунки та жити однією родиною. Присутність двох чоловіків під одним дахом створює хибне уявлення про сімейне життя у її неповнолітніх дітей. Крім того, це завдає їм моральних страждань, оскільки присутність іншого чоловіка провокує агресивну поведінку з боку відповідача. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що він проживає у спірному будинку за адресою: [ADDRESS] . Шлюб між ним та [PERSON] розірвано на підставі судового рішення від 20.11.2018р. Відповідач підтвердив, що певний час він дійсно зловживав спиртними напоями, однак на протязі останніх двох років такої проблеми не існує. Комунальні послуги він не сплачує, оскільки отримує заробітну плату у розмірі 12\~000 гривень, при цьому сплачує аліменти на утримання дітей, тому грошей на сплату комунальних послуг або на оренду іншого житла не має. Крім того, відповідач пояснив, що готовий виселитись зі спірного домоволодіння у разі якщо позивач сплатить йому компенсацію у розмірі 1500 доларів США. Врахувавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги і заперечення, об`єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Так, у судовому засіданні встановлено, що відповідно до договору дарування житлового будинку ВЕІ № 860771 від 14.12.2006р. [PERSON] безоплатно передала у власність [PERSON] жилий будинок з надвірними побудовами [ADDRESS] ( а.с. 11-13) З довідки, наданої головою квартального комітету Нестеренко Е.В. 26.07.2019р., вбачається що [PERSON] не мешкає за адресою реєстрації ( [ADDRESS] ) з серпня 2018р. (а.с. 16) Згідно рішення Волноваського районного суду Донецької області від 20.11.2018р., шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 17-18) З матеріалів справи вбачається, що згідно термінового заборонного припису стосовно кривдника серії АА № 059016 від 12.08.2019р. (а.с. 22), внаслідок домашнього насильства у відношенні колишньої дружини [PERSON] , [PERSON] заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. З довідки, наданої головою квартального комітету Нестеренко Е.В. 17.09.2020р., вбачається що за адресою: [ADDRESS] мешкають: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] .. Відповідно до\~ст. 12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно ч. 1\~ст. 15 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до\~ст. 81 ЦПК України\~учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом; кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу для своїх вимог. Відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України\~доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, при з`ясуванні, якими доказами кожна сторона буде обґрунтовувати свої доводи чи заперечення щодо невизнаних обставин, суд повинен виходити з принципу змагальності цивільного процесу, за яким кожна сторона несе обов`язки щодо збирання доказів і доказування тих обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, якщо інше не встановлено процесуальним законом. Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку викладених [PERSON] обґрунтувань позовної заяви та заперечень [PERSON] з позиції належності і достатності поданих доказів, з урахуванням приписів норм права, що підлягають застосуванню до спірних відносин сторін. Конституцією України\~передбачено як захист права власності, так і захист права на житло. Статтею 41 Конституції України\~встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Таким правовим нормам Основного Закону держави відповідають положення цивільного законодавства: - ч. 1\~ст. 317 ЦК України: власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; -\~ст. 391 ЦК України: власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За положеннями\~статті 47 Конституції України\~кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Захист житлових прав відображено в ч. 4\~ст. 311 ЦК України\~(фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом),\~ст. 9 ЖК Української РСР\~(ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом). Згідно ч.3 ст.156 ЖК УРСР припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Відповідно до ст.162 ЖК УРСР плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Плата за комунальні послуги береться крім квартирної плати за затвердженими в установленому порядку тарифами. Строки внесення квартирної плати і плати за комунальні послуги визначаються угодою сторін. Наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги. Як встановлено під час судового розгляду, угода між позивачем та відповідачем щодо плати за користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , не укладалася, відповідач проживає у вказаному будинку, при цьому чинить перешкоди позивачці у користуванні її власністю, добровільно не сплачує комунальні послуги, порушує правила співжиття з мешканцями будинку, псує особисте майно позивачки та її будинок, Суд зазначає, що як в позовній заяві, так і безпосередньо в судовому засіданні позивач [PERSON] конкретно обгрунтувала, в чому полягають перешкоди у здійсненні нею права власності щодо спірного житлового будинку, та зазначила яким чином саме [PERSON] є відповідальним за такі порушення. Під час розгляду справи були надані докази щодо наявності у діях [PERSON] перешкод у здійсненні [PERSON] права власності, що дає можливість застосування судом приписів ч. 1\~ст. 391 ЦК України. Суд наголошує, що аналіз норм матеріального права свідчить, що\~статтею 116 ЖК УРСР\~встановлено вичерпний перелік підстав для виселення осіб без надання їм іншого жилого приміщення. Вказаною правовою нормою передбачено, що якщо наймач, члени його сім`ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання із ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Позивачем [PERSON] надано належні і допустимі докази на підтвердження того, що відповідач [PERSON] систематично псує жиле приміщення та надвірні споруди, обмежує доступ власниці до них, не сплачує житлово-комунальні платежі, порушує правила співжиття (зокрема, чинить сварки, робить неможливим для проживання із ним в одному будинку), а також, що до нього застосовувались заходи запобігання і громадського впливу. За таких обставин, судом встановлені наявні підстав для виселення [PERSON] , яке є крайнім заходом та може бути застосоване тільки у порядку і випадках, що прямо, імперативно передбачених законом. Крім того, відповідно до п.39 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім`ї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша стаття 321 Цивільного кодексу України). Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз положень глави 32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Відповідач вселився у спірну квартиру в якості члена сім`ї позивача - власника житлового будинку і набув право користуванням чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Відповідно до частини другої статті 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Після розірвання шлюбу, відповідач спільним побутом із позивачем не пов`язаний, тому його право на користування чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника цього майна на підставі частини другої статті 406 ЦК України. Згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Аналогічний висновок зроблений Верховним Судом у складі колегії суддів Другої цивільної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 16 січня 2019 року в справі\~№ 243/7004/17-ц\~(провадження № 61-25371св18). Відповідно до п.4 ч.1 ст.406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача [PERSON] підлягають задоволенню.

Outcome: approved