Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-03 00:00:00

[PERSON]\~звернулась до\~суду з\~позовом до\~[PERSON],\~зазначивши,\~що вони\~до 03.07.2018\~року перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі,\~від якого\~мають малолітню\~дитину -\~[PERSON],\~[INFO]. Після розірвання\~шлюбу сторони\~продовжують спільне\~проживання [INFO],\~за місцем\~реєстрації колишнього\~чоловіка,\~якийнегативно впливає на сина, прихиляючи його на свою сторону та перешкоджаючи повноцінному виконанню матірю своїх обовязків по відношенню до дитини. Оскільки позивач має намір переїхати на проживання до місця своєї реєстрації по вул.Подільській, 29 в смт.Любеч Ріпкинського району, де створено належні умови для утримання, розвитку, навчання і виховання дитини, а відповідач заперечує проти цього, [PERSON] посилаючись на ч.ч.4, 5 ст.19, ст.ст.141, 160 СК України, ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», просить визначити місце проживання дитини разом із нею, за вказаною вище адресою, а також стягнути з відповідача понесені по справі судові витрати. До початку підготовчого засідання, [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив визначити місце проживання дитини разом із ним, за попередньою адресою по вул.Гусинській, 57 в с.Голубичі Ріпкинського району та стягнути з первісного позивача понесені по справі судові витрати. \~ \~ \~ \~В обґрунтування своїх вимог [PERSON] зазначив, що малолітня дитина взагалі не має зареєстрованого місця проживання, однак за фактичним місцем проживання їй створено належні умови для повноцінного розвитку, виховання, навчання і отримання медичної допомоги. Крім того, позивач за зустрічним позовом вказував, що він не чинить перешкод колишній дружині у спілкуванні з дитиною, однак син більше прихильний до нього. Визначення іншого місця проживання дитини призведе до розірвання сталих соціальних звязків сина, негативно позначиться на його навчальному процесі і потребуватиме додаткових значних зусиль малолітнього для адаптації в новому середовищі так як син залишиться без фактичного нагляду матері, оскільки вона повний робочий день працює в смт.Ріпки, тобто на відстані близько 40 км. від смт.Любеч. Ухвалою суду від 01.11.2018 року, зустрічну позовну заяву обєднано в одне провадження з первісним позовом. З ініціативи суду, до участі у справі в якості третьої особи, котра не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, було залучено орган опіки та піклування - Любецьку селищну раду Ріпкинського району. В судовому засіданні позивач за первісним позовом та її представник підтримали вимоги [PERSON], пояснивши, що відповідач виконує свої обовязки по утриманню та вихованню сина, однак при цьому він, не порушуючи закону, зловживає цими обовязками, приділяючи забагато уваги дитині та виконуючи всі її забаганки, тим самим прихиляючи дитину до себе та обмежуючи участь матері у вихованні. Крім того, за місцем реєстрації матері по вул.Подільській, 29 в смт.Любеч створено більш комфортні житлово-побутові умови, а також маються рівноцінні умови для навчання і дозвілля дитини. У випадку необхідності дитина зможе отримати належну медичну допомогу за місцем проживання в смт.Любеч, а додаткову участь в її утриманні та вихованні прийматиме матір позивача - [PERSON] \~ \~ \~ \~З аналогічних підстав [PERSON] та її представник просили відмовити в задоволенні зустрічного позову, оскільки приписом 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року передбачено, що малолітня дитина не повинна, крім випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. В судовому засіданні відповідач за первісним позовом та його представник заперечували щодо задоволення вимог [PERSON] та підтримали зустрічні вимоги, пояснивши, що кожен з батьків, в міру своїх можливостей, належним чином виконує обовязки по утриманню та вихованню дитини, організації її дозвілля, а твердження матері про штучне створення батьком умов для більшої прихильності дитини до себе, є субєктивним та оціночним поняттям і не підтверджуються належними та допустимими доказами. \~ \~ \~ \~При цьому батько дитини зазначив, що його колишня дружина, з дня розірвання шлюбу і на час розгляду справи, продовжує проживати разом з ним та дитиною в с.Голубичі і жодним чином не обмежена у спілкуванні з сином, його вихованні, утриманні та проведенні дозвілля. [PERSON] не погоджується на альтернативний варіант врегулювання спору, а саме пропозицію [PERSON] про оренду для колишньої дружини та сина житла в смт.Ріпки, за місцем роботи обох батьків і місцем навчання дитини, незважаючи на бажання і можливість батька нести відповідні витрати. В той же час, на момент вирішення спору дитина проживає у будинку, право власності на який належним чином зареєстровано, а статус приміщення, в якому зареєстровано місце проживання позивача за первісним позовом, взагалі не визначено. Представники органів опіки та піклування в особі Любецької селищної ради і Голубицької сільської ради в судовому засіданні вказали на обґрунтованість зустрічного позову [PERSON], додатково пояснивши, що спірне питання ґрунтовно, з участю обох батьків, розглядалося на засіданнях органів опіки, з виїздом як до фактичного, так і до потенційного місця проживання дитини. При цьому органами опіки враховувалися психолого-педагогічна характеристика дитини, позитивні характеристики батьків, розмір їх доходу, працевлаштованість обох батьків в смт.Ріпки та перекладення значної частини обовязків по догляду за дитиною на її бабусю - [PERSON], у випадку задоволення первісного позову. Представник Служби у справах дітей в судовому засіданні вказала на обгрунтованість зустрічного позов [PERSON], зауваживши, що матір дитини, виявляючи бажання проживати разом із сином в смт.Любеч, упродовж близько двох років, незважаючи на наявність вакансій та можливості працевлаштування за фахом у новоствореній обєднаній територіальній громаді, не скористалась можливістю працевлаштування за місцем своєї реєстрації, що в свою чергу передбачає фактичну передачу дитини під нагляд бабусі. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову необхідно відмовити, а зустрічний позов підлягає частковому задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК випадках. Частиною 1 ст.81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом ч.ч.4-6 ст.19 СК України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, участь органу опіки та піклування є обов'язковою. В судовому засіданні встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 03.07.2018 року, шлюб між сторонами розірвано. Як слідує з пояснень сторін, письмових доказів та показань свідків допитаних в судовому засіданні, після розірвання шлюбу сторони спільно проживають [INFO], за місцем реєстрації батька дитини, в будинку який належить на праві приватної власності [PERSON], котра доводиться матірю відповідачу за первісним позовом. Зареєстрованим місцем проживання позивача за первісним позовом, є будинок № 29 по вул.Подільській в смт.Любеч Ріпкинського району. Показами свідка [PERSON], яка доводиться матірю позивачеві за первісним позовом, а також письмовими матеріалами справи підтверджено, що фактичним одноособовим володільцем вказаного житлового приміщення є [PERSON], однак право власності на нерухоме майно за будь-ким не зареєстровано. З матеріалів справи вбачається, що матір малолітнього [PERSON] займає посаду провідного фахівця в Ріпкинському районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді, за місцем роботи та реєстрації в смт.Любеч характеризується позитивно, розмір її доходу за період з 01.05.2018 року по 01.10.2018 року, становив 30732 грн. 54 коп. Батько малолітнього [PERSON] займає посаду начальника сектору превенції Ріпкинського ВП ЧВП ГУНП в Чернігівській області, за місцем служби характеризується позитивно, розмір його доходу за період з 01.02.2018 року по 01.07.2018 року, становив 64252 грн. 48 коп. Малолітній [PERSON] навчається в Ріпкинській ЗОШ № 2. З психолого-педагогічної характеристики учня [INFO], що дитина від дня народження проживає в [INFO], в навчальному закладі почувається добре. Батьківські збори та свята матір і батько дитини відвідують регулярно. Разом з цим, найбільш значимим та емоційно ближчим для дитини є батько, з яким вона ототожнює себе більше. Батько є прикладом для наслідування, натомість від матері дитина очікує більшої любові та підтримки. Референтним колом спілкування (значущими людьми) [PERSON] є тато, матір, бабуся [PERSON]. Дитина ідентифікує (ототожнює) себе з цими людьми. Ступінь ідентифікації дитини з матірю дещо слабший ніж з іншими членами сімї. Батьки цікавляться навчанням та вихованням сина у школі, спілкуються з учителями, прислухаються до порад. Проте найбільше зв'язок з учителями підтримує батько [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] показали, що батьки малолітнього [PERSON] належним чином відносяться до виконання своїх обовязків по вихованню сина, який від дня народження проживає в с.Голубичі, навчається в смт.Ріпки і повністю адаптований до соціального середовища, в якому перебуває. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона доводиться бабусею малолітньому [PERSON] по лінії матері, володіє відокремленим газифікованим будинком в смт.Любеч, де проживає одна і вказане житлове приміщення більш придатне для проживання дитини. [PERSON] має намір та можливості виховувати онука та доглядати за ним у той час, коли її донька буде знаходитись на роботі в смт.Ріпки. Крім того, свідок вказала, що батько дитини, формально не обмежуючи сина у спілкуванні з нею, створює передумови для того, щоб малолітній [PERSON] якомога менше часу гостював в смт.Любеч. З наданих суду висновків органів опіки та піклування Любецької селищної та Голубицької сільської рад вбачається, що місце проживання малолітнього [PERSON], з урахуванням інтересів дитини, доцільно визначити разом з батьком. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. \~ \~ \~ \~За змістом ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. \~ \~ \~ \~Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~ \~ \~ \~Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. У випадку, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. У відповідності до принципів 2 та 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, дитина для повного і гармонійного розвитку її особисті потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові й моральної та матеріальної забезпеченості. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Вирішуючи справу, суд враховує припис п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Крім того, суд враховує правову позицію, викладену в п.100 рішення ЄСПЛ від 16.07.2015 року «Мамчур проти України», згідно якої у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. [PERSON] надано суду належні та допустимі докази про його сімейний, матеріальний стан, а також стан його здоров'я. На підставі цих доказів суд приходить до висновку, що сім'я батька дитини являє собою безпечне, спокійне та стійке середовище, що не є неблагополучним. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 161 СК України, п. 72 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов'язаної із захистом прав дитини, затвердженого Постановою КМУ № 866 від 24.09.2008 року, під час вирішення питання щодо визначення місця проживання дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням наведених вище норм, при вирішенні спору, суд приймає до уваги достовірно встановлені по справі обставини, зокрема те, що: -з моменту розірвання шлюбу між сторонами і по даний час малолітній [PERSON] проживає разом з обома батьками в с.Голубичі Ріпкинського району Чернігівської області по вул.Гусинській, 57, де йому забезпечено належні умови для проживання і навчання; -школа в якій навчається дитина знаходиться в смт.Ріпки, тобто за місцем розташування роботи обох батьків; -у малолітнього [PERSON] вже сформувалися соціальні звязки як за місцем навчання, так і за місцем фактичного проживання в с.Голубичі; -матір дитини відмовилася від пропозиції батька винайняти для неї та дитини окреме житло в смт.Ріпки; -з моменту розірвання шлюбу між сторонами, матір продовжує проживати спільно з дитиною, і не виявила бажання працевлаштуватися в смт.Любеч за обраним нею для себе та дитини місцем проживання; -зайнятість матері повний робочий день в смт.Ріпки, а також час необхідний для прибуття на роботу і в зворотньому напрямку, дають підстави вважати, що дитина фактично буде перебувати під наглядом бабусі [PERSON]; -в судовому засіданні [PERSON] висловила твердження, що проживання дитини з батьком призвело до того, що дитина стала інвалідом та психічно неврівноваженою, тобто у бабусі сформовано критичне ставлення до онука; -батько дитини та його близькі родичі не обмежують і не перешкоджають у спілкуванні матері і сина, участі матері в процесі виховання та навчання дитини, не висувають їй вимог про виселення із житлового приміщення по вул.Гусинській, 57 в с.Голубичі. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачає, що малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір'ю. В той же час, предметом спору не являється позбавлення будь-кого із сторін батьківських прав, відібрання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, або інша форма розлучення дитини з матірю. Визначення місця проживання дитини разом з батьком не матиме правових наслідків у виді розлучення дитини з матір'ю, так як остання в жодній мірі не буде позбавлена права у спілкування з дитиною, обов'язку турбуватися про неї і забезпечувати її права та інтереси. Суд приймає до уваги, що під час розгляду справи не було встановлено і підтверджено фактів, які б вказували на те, що батько або матір дитини прямо чи опосередковано чинять вплив на сина з метою формування у нього негативного чи упередженого ставлення до іншої сторони спору. При цьому [PERSON] вказує, що він не чинитиме жодних перешкод у спілкуванні колишньої дружини з дитиною, і зі своєї сторони готовий сприяти тому, щоб дитина не була позбавлена материнського піклування. В судовому засіданні матір дитини підтвердила свою відмову від варіанту визначення місця проживання дитини, котрий на думку суду був би найбільш прийнятним для сторін, відповідав би інтересам дитини та не був повязаний з руйнацією соціальних звязків, які сформувалися у малолітнього [PERSON], а саме з наймом для матері та дитини окремого житла в смт.Ріпки, тобто за місцем роботи батьків і місцем навчання дитини. Оцінюючи досліджені у справі докази в їх сукупності та взаємозвязку, з точки зору повноти, належності, допустимості та достовірності, суд приходить до висновку, що між сторонами виникли непорозуміння, які носять особистий характер, що призвело до загострення взаємовідносин між ними, і така ситуація позбавляє сторони можливості визначити місце проживання дитини за спільною домовленістю. \~ \~ \~ \~З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову та визначення місця проживання дитини разом із батьком. \~ \~ \~ \~В той\~же час,\~зустрічний позов\~підлягає частковому\~задоволенню,\~оскільки згідно\~ч.1\~ст.161\~СК України,\~суд наділений\~лише правом\~вирішення питання\~про те, з ким із батьків буде проживати дитина, а не визначення точного місця її проживання. Таким чином, підстави для визначення місця проживання дитини за певною адресою, відсутні. У відповідності до ст.ст.133, 137, 141 ЦПК України, судові витрати понесені позивачем за зустрічним позовом необхідно покласти на позивача за первісним позовом, в тому числі витрати понесені на оплату судового збору та витрат на професійну правничу допомогу. Розмір понесених [PERSON] витрат за надання правничої допомоги підтверджується договором № 62 від 28.08.2018 року; актом виконаних робіт за договором; квитанцією № 62 від 29.08.2018 року про сплату 6000 грн. витрат на правову допомогу. Судові витрати понесені позивачем за первісним позовом необхідно віднести на рахунок [PERSON]

Outcome: partial