Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про встановлення факту родинних відносин, а саме те, що вона є рідною донькою [PERSON], яка померла 29 січня 2017 року та онукою [PERSON], яка померла 11 листопада 2007 року. У судове засідання, особи які беруть участь у справі не зявились. Заінтересована особа подала заяву, якою просила справу розглянути без участі представника. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція заявниці полягала у тому, що 11 листопада 2007 року померла її бабуся [PERSON]. Після смерті бабусі, матір заявниці - [PERSON], яка постійно проживала з бабусею за однією адресою, фактично прийняла спадщину, але 29 січня 2017 року померла і матір. І, коли 25 травня 2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округу із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, вона отримала відмову у звязку з тим, що надані нею документи на підтвердження родинного звязку із матірю та бабусею, не підтверджують що вона їх рідна донька та онука, відповідно. Представник заінтересованої особи проти задоволення заяви не запекречував. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Двадцять другого листопада 1935 року був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що видано свідоцтво про одруження серії ЯТ №371008. Після реєстрації шлюбу прізвище [PERSON] стало «Носаль» (а.с. 15). Як вбачається зі свідоцтва про смерть, 11 листопада 2007 року в місті Рубіжне Луганської області померла [PERSON] (а.с. 16). Однак судом встановлено, що у звязку з обміном паспорта, 20 квітня 1977 року до Рубіжанського МВ УМВС в Луганській області із заявою звернулась [PERSON], де в першому пункті вказала своє прізвище російською «Носалева», тому на підставі поданої нею заяви, 04 травня 1977 року їй і було видано паспорт серії ІІІ-ЕД №328466 на імя саме [PERSON] (а не [PERSON]) [PERSON] (а.с.72). Також у звязку з обміном паспорту [PERSON] із заявою зверталась і 16 листопада 2000 року, де в першому пункті заяви її прізвище українською зазначила як «Носалєва», 04 грудня їй було видано паспорт серії ЕМ №798675 на імя [PERSON] (а.с.71). А отже, у звязку з цим, на момент своєї смерті [PERSON], бабуся заявниці, дійсно вже мала прізвище «Носалєва», а не «Носаль». Як вбачається зі свідоцтва про народження, [PERSON], тобто матір заявниці, народилась 25 лютого 1936 року, ї її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 19). Згідно довідки виданої відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, 02 лютого 1958 року зареєстровано шлюб [PERSON] та [PERSON], актовий запис №63, але 29 жовтня 1985 року шлюб розірвано, запис акта №277. Після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] стало «Толокольникова» (а.с. 20,53,54-55,56,57-58). У травні 1977 року, [PERSON] у звязку із зміною паспорту отримала новий паспорт серії ІІІ-ЕД №531012 на імя саме [PERSON] (а не [PERSON]) [PERSON]. При цьому саме [PERSON] в своїй заяві на видачу паспорту вказала своє імя російською як «Лилия» (а.с.70). Двадцять третього листопада 1985 року, у звязку з укладенням шлюбу з [PERSON], [PERSON] змінила своє прізвище на «Радченко» (а.с.21). [PERSON] народилась 10 травня 1960 року, про що свідчить надана заявницею копія її свідоцтва про народження серії ІІІ-УР №349719 (а.с.11). При цьому батьками значаться [PERSON] та [PERSON], тобто імя матері заявниці вказано саме як «Лілія» (а.с.11). Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, 13 квітня 1979 року, [PERSON], уклала шлюб з [PERSON], та змінила своє прізвище на «Солод» (а.с.12). З свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що 08 червня 1982 року шлюб розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишила прізвище «Солод» (а.с.13). Десятого вересня 1982 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів укладення шлюбу зроблено запис №491 та видано свідоцтво про укладення шлюбу серії ІІ-ЕД №294115. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини стало «Краснорожкіна» (а.с.14). Двадцять девятого січня 2017 року померла матір заявниці [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на квартиру № 2 у будинку №5 у містечку ІТР в місті Рубіжне Луганської області (а.с.23,24), про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області видано свідоцтво про смерть (а.с.22,59,60-61). Тобто, на момент своєї смерті [PERSON], матір заявниці, дійсно вже мала імя «Лілія», а не «Ліля», як зазначено в її свідоцтві про народження. А 25 травня 2017 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Рубіжанського міського нотаріального округа [PERSON], із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті матері. Але отримала відмову, оскільки не було можливості визначити родинні відносини між спадкодавцем та спадкоємцем, через те, що документи містять неоднакове значення імені матері та прізвища бабусі (а.с.25). З огляду на встановлені судом обставини у їх сукупності, суд не має жодних сумнівів у тому, що [PERSON], яка померла 11 листопада 2007 року була рідною бабусею заявниці [PERSON], незважаючи на те, що відомості про її прізвище у свідоцтві про шлюб та свідоцтві про народження матері заявниці відрізняються від відомостей про прізвище в її паспорті громадянина України та свідоцтві про смерть, яке видається на його основі. Також суд не має жодних сумнівів у тому, що [PERSON], яка померла 29 січня 2017 рокубула рідною матірю заявниці [PERSON], незважаючи на те, що відомості про її імя в свідоцтві про народження відрізняється від відомостей про імя в її паспорті громадянина України, свідоцтві про укладення шлюбу, свідоцтві про смерть. Положеннями частини другої статті 55 Конституції України кожному гарантовано право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Проте, даючи офіційне тлумачення наведеної норми, Конституційний Суд України, у своєму рішенні від 25 листопада 1997 року у справі №18/1148-97 (громадянки [PERSON] щодо права на оскарження в суді неправомірних дій посадової особи), а також в рішенні від 07 травня 2002 року у справі №8-рп/2002 (справа щодо підвідомчості актів про призначення або звільнення посадових осіб) констатував, що Конституцією України гарантовано і забезпечено кожній людині і громадянину право на звернення до суду за захистом саме своїх прав чи свобод (абзац девятий пункту 2 рішення від 25 листопада 1997 року). При цьому, такий судовий захист гарантується у межах конституційного, цивільного, господарського, адміністративного і кримінального судочинства України (абзац третій пункту 4 рішення від 07 травня 2002 року). А за цивільним судочинством України, в силу положень статті 1, частини 1 статті 3 і 4 та частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, захист цивільного права будь-якої людини можливий у тому числі і способом встановлення факту родинних відносин рішенням суду. І оскільки від встановлення факту того, що [PERSON]була рідною донькою [PERSON] та рідною онукою [PERSON]залежить виникнення у неї права на спадщину (а.с.25), яке не визнається нотаріусом, в силу положень частини 2 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України, таке право підлягає захисту шляхом задоволення її заяви про встановлення факту. Отже

Outcome: approved