Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із наведеним позовом до товариства з обмеженою відповідальністю «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» (надалі - ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко»), відповідно до якого просила суд стягнути з відповідача 31 342 грн. 81 коп. неустойки та 150 000 грн. моральної шкоди. За підставу позову зазначила, що 19 квітня 2019 року між нею та ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» укладено попередній договір купівлі-продажу майнових прав № 19042019/152, предметом якого є майнові права на об`єкт нерухомості, розташований в об`єкті капітального будівництва за будівельною адресою: [ADDRESS] , з метою отримання у власність однокімнатної квартири в новозбудованому будинку шляхом внесення грошових коштів на розрахунковий рахунок відповідача. Згідно п. 2.2 цього договору позивач сплатила вартість квартири у розмірі 548 610 грн. 40 коп. Відповідач зобов`язався ввести будинок в експлуатацію в третьому кварталі 2019 року, однак порушив умови договору в цій частині. Пунктом 5.2 договору передбачено, що у випадку порушення строку здачі будинку в експлуатацію понад 90 календарних днів, продавець сплачує на вимогу покупця неустойку у розмірі 0,01% за кожен день прострочення, але не більше 5% від загальної суми договору. На письмову заяву від 04 листопада 2020 року зарахувати неустойку, як черговий транш оплати вартості квартири, товариство не реагує, що є підставою для стягнення неустойки у судовому порядку. Розмір неустойки становить 31 342, 81 гри., тобто 5% від повної вартості квартири. Через недобудову в обумовлений термін будинку, вона зазнала і продовжує зазнавати значних моральних страждань. Даною протиправною бездіяльністю відповідач заподіяв їй моральну шкоду, яка полягає у тому, що майже півтора року вона постійно завдає позивачу душевних страждань, які виникли з його ж вини, оскільки ним без будь-яких на те поважних причин не виконано умови договору та не тільки не здано в експлуатацію житловий будинок, де вона мала б проживати, а й не облаштовано ліфт, не підключено газопостачання в квартирі, внаслідок чого вона змушена була придбати засоби підігріву води, приготування їжі та обігріву квартири. Не впорядковано належним чином прибудинкову територію, крім того у неї відсутнє місце реєстрації проживання. Причинний зв`язок між завданою моральною шкодою та протиправною поведінкою відповідача полягає також у втраті життєвих зв`язків насамперед з рідними людьми, яким важко піднятись до квартири на дев`ятому поверсі без ліфта, та знайомими, яких неможливо запросити до себе у квартиру. Ця обставина призвела до зменшення суспільної активності позивача, що потребує додаткових зусиль для організації звичного життя, яке вона мала до укладення договору. Вона постійно спілкується з молоддю свого віку і у неї є багато друзів, дружбу з якими не має можливості підтримувати належним чином через відсутність житла. Таку можливість вона мала до укладення договору купівлі-продажу майнових прав, так як проживала у квартирі, яку була змушена продати та вкласти кошти у даний договір. Крім того, позивач не може на даний час належно розпорядитись своїм майном, так як куплена квартира не набула статусу житла. За підставу заперечень проти позову представник відповідача у відзиві на позовну заяву зазначив, що в пункті 2.2 договору сторони погодили, що загальна сума договору, на момент його укладання, становить 626 856 грн. 10 коп., що еквівалентно 23 364 доларам США, яку позивач мав сплатити не пізніше 30 червня 2019 року. Однак, не маючи права власності на об`єкт нерухомого майна та не виконавши всі умови договору, позивач проживає у вказаному об`єкті нерухомого майна та користується усіма комунікаціями. Окрім основної заборгованості за договором в розмірі 2 500 доларів США, що еквівалентно 78 245 грн., у [PERSON] наявна заборгованість за збільшення площі в розмірі 1 001 доларів США. Про наявність заборгованості позивача повідомлено. Після даного повідомлення в позивача виникнуло бажання уникнути грошового зобов`язання перед відповідачем, що, в свою чергу, призвело до даного судового спору із відповідними заявленими вимогами. Будівельною компанією, в умовах укладеного договору, штрафних санкцій щодо прострочення здійснення повного платежу до позивача не застосовувалось. З урахуванням дати звернення із позовом до суду позивачем пропущено річний строк позовної давності щодо вимоги про стягнення неустойки. Перебування позивача у постійному стресовому стані з невідомих причин не може бути підставою для відшкодування моральної шкоди. У відповіді на відзив позивач вказала, що відповідальність будівельної компанії настає в силу умов договору, який є чинним. Вважає, що строк позовної давності нею не пропущено, так як підлягає обчисленню з моменту закінчення місячного строку її звернення із заявою від 04 листопада 2020 року до керівника ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» про добровільну сплату неустойки. У запереченнях на відповідь на відзив представник відповідача вказав, що будинок в експлуатацію не був зданий в обумовлений у договорі термін через запровадження на території України карантинних заходів, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу COVID-19». Працівники генпідрядної організації перебували у відпустці, що відобразилось на роботі будівельної компанії. Будівельна компанія також зазнала грошових втрат у зв`язку із несплатою всіх грошових внесків за об`єкти нерухомого майна. Сторони не досягли домовленості відносно істотних умов договору, а саме щодо підписання акту прийому-передачі нерухомого майна, тому неустойка не підлягає відшкодуванню. Позивач у судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених у ньому. Зазначила що відповідач порушив умови договору в частині термінів здачі будинку в експлуатацію, внаслідок чого вона набула права на стягнення обумовленої договором неустойки, а також на відшкодування моральної шкоди. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечила з підстав зазанчених у поданих представником ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» заяв по суті справи. Заявлене у відзиві на позовну заяву клопотання про закриття провадження у справі, а також зазначене у заяві про застосування строків позовної давності клопотання про залишення позову без розгляду не підтримала. Заслухавши пояснення позивача та думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права позивача на належне виконання умов договору купівлі-продажу нерухомого майна, яке буде створено в майбутньому, внаслідок чого нею подано позов предметом якого є стягнення неустойки за несвоєчасне завершення будівництва нерухомого майна, яке є предметом договору, а також відшкодування моральної шкоди. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ч.1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. 19 квітня 2019 року між [PERSON] та ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» укладено попередній договір № 19042019/152, за яким продавець ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» зобов`язався продати, а покупець [PERSON] купити майнові права на об`єкт нерухомого майна у порядку та на умовах, передбачених даним договором. Згідно п. 1.2 договору об`єкт нерухомого майна, майнові права на який передаються має наступні характеристики: проектна адреса - [ADDRESS] ; тип приміщення - однокімнатна квартира, проектний номер 44; розміщення в об`єкті будівництва - дев`ятий поверх, перший під`їзд; загальна проектна площа квартири - 42,48 кв.м. Пунктом 1.3 договору сторони погодили, що планове завершення будівництва є третій квартал 2019 року. За змістом п. 2.1 договору вартість 1 кв.м. об`єкту нерухомого майна становить 14 765 грн. 50 коп., що еквівалентно 550 доларів США, на день підписання даного договору. Загальна сума договору на момент його укладення становить 626 856 грн. 10 коп., що еквівалентно 23 364 доларів США (п. 2.2 договору). Порядок проведення розрахунків за договором, сторонами визначено у п. 2.3 договору. Даним пунктом договору передбачено, що внесок в національній валюті, що еквівалентно 7 000 доларів США сплачується покупцем в день підписання договору. Внесок в національній валюті, що еквівалентно 16 364 доларів США підлягає сплаті до 30 червня 2019 року. Кожен черговий внесок сплачується з врахуванням вартості 1 кв.м. в доларах США, згідно п. 2.1 за курсом НБУ на день здійснення платежу. У разі дострокової оплати внесків, подальші зміни курсу долара не впливатимуть на проведені платежі (п.2.4 договору). Зазначена у п. 2.2 загальна сума договору не є остаточною і підлягатиме корегуванню після завершення будівництва за даними кінцевої технічної документації. З урахуванням даних кінцевої технічної документації покупець проводить додаткову оплату збільшеної площі, або отримує від продавця компенсацію зменшення площі, виходячи з вартості 1 кв.м. згідно п. 2.1 даного договору. На виконання умов попереднього договору № 19042019/152 від 19 квітня 2019 року [PERSON] сплачено 548 610 грн. 40 коп., що підтверджується копією квитанції до прибуткового касового ордера № 67 від 19 квітня 2019 року на суму 186 760 грн., та квитанції до прибуткового касового ордера № 82 від 21 травня 2019 року на суму 361 850 грн. 40 коп. Заявою від 04 листопада 2020 року адресованою на ім`я директора ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко», [PERSON] та [PERSON] , серед іншого просили не доплачені за договором кошти в розмірі 78 296 грн. 10 коп. списати як компенсацію за невиконання умов договорів та порушення будівельних норм. Із пояснень представника відповідача встановлено, що на вказану заяву ТзОВ «Будівельна компанія Альянс ІФ і Ко» не відредаговано. Відповідно до абзацу 2 пункту 3 Порядку прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 461 (далі - Порядок), визначено, що прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що за класом наслідків (відповідальності) належать до об`єктів із середніми (СС2) та значними (СС3) наслідками, а також комплексів (будов), до складу яких входять об`єкти з різними класами наслідків (відповідальності), здійснюється на підставі акта готовності об`єкта до експлуатації шляхом видачі відповідними органами державного архітектурно-будівельного контролю сертифіката. Пунктами 11-13 Порядку визначено, що датою прийняття в експлуатацію об`єкта є дата реєстрації декларації або видачі сертифіката. Експлуатація об`єктів, не прийнятих (якщо таке прийняття передбачене законодавством) в експлуатацію, забороняється. Зареєстрована декларація або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього. Сертифікатом № ІФ122210429964 від 29 квітня 2021 року Управління з питань державного архітектурно-будівельного контролю Виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради засвідчило відповідність закінченого будівництвом об`єкта проектній документації та підтвердило його готовність до експлуатації, а саме багатоквартирного житлового будинку на [ADDRESS] , 115,2, 115/3, 115,3, 115/4 в м. Івано-Франківську. За змістом ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 Цивільного кодексу України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 Цивільного кодексу України якщо у зобов`язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. В процесі розгляду справи доведено порушення відповідачем п. 1.3 попереднього договору № 19042019/152 від 19 квітня 2019 року, щодо терміну планового завершення будівництва до третього кварталу 2019 року, оскільки будинок прийнятий в експлуатацію 29 квітня 2021 року, після спливу обумовленого в договорі строку. Статтею 611 Цивільного кодексу України встановлено правові наслідки порушення зобов`язання, за змістом якої у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. У статті 549 ЦК України визначено поняття неустойки та її видів. Згідно даної статті неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Пунктом 5.1 договору визначено правові наслідки, які наступають в разі невиконання чи неналежного виконання умов договору, де вказано, що у випадках невиконання або неналежного виконання своїх зобов`язань за даним договором, винна сторона відшкодовує потерпілій стороні всі збитки, спричинені такими її діями або бездіяльністю. За змістом п. 5.2 договору у випадку порушення встановленого в пункті 1.3 даного договору строку понад 90 календарних днів, по вині продавця, останній виплачує на вимогу покупця неустойку в розмірі 0,01 % за кожен день прострочення, але не більше ніж 5 % від загальної суми договору. Виходячи що неустойка згідно п. 5.2 договору підлягає обчисленню за кожен день прострочення, за своєю правовою природою вона відносяться до пені. Кінець третього кварталу 2019 року - 30 вересня 2019 року. Таким чином початок перебігу строку відповідальності у вигляді неустойки є 30 грудня 2019 року, тобто наступний день після 29 грудня 2019 року (30 вересня 2019 року + 90 днів). Із пункту п. 5.2 попереднього договору № 19042019/152 від 19 квітня 2019 року вбачається що відповідальність продавця настає незалежно від ступеня виконання зобов`язань за договором покупцем. А тому суд знаходить підставними доводи позивача про наявність у неї права вимоги до відповідача сплатити неустойку за невчасне завершення будівництва. Позивач звернулась із позовом до суду 22 березня 2021 року, коли здала позовну заяву на відділення поштового зв`язку. Період за який підлягає обрахунку позивач у позові не визначила, тому розрахунок пені підлягає обчисленню станом на вказану дату. Зважаючи на викладене період прострочення вказаного зобов`язання становить з 30 грудня 2019 року до 22 березня 2021 року та складає 448 календарних дня. Представником відповідача у відзиві на позовну, та шляхом подання окремої заяви (клопотання) заявлено про застосування до вимог позивача про стягнення неустойки строків позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України). Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 258 ЦК України спеціальна позовна давність в один рік застосовується, зокрема, до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені). Згідно ч. 4 ст. 267 ЦК України, сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Позивач вказує що позовну давність нею не пропущено, так як на її думку підлягає обчисленню після спливу тридцяти днів з дати її звернення до відповідача. Суд вважає такі твердження позивача хибними, так як ч. 5 ст. 261 ЦК України визначено, що за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. У [PERSON] виникло право вимагати сплату неустойки 30 грудня 2019 року, тобто після спливу 90 календарних днів з дня обумовленого в договорі планового завершення будівництва. Таким чином неустойка підлягає стягненню в межах річного строку позовної давності, а саме в сумі 22 878 грн. 20 коп. Позивачем заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди. Право на відшкодування моральної шкоди є важливою гарантією захисту прав і свобод громадян та законних інтересів юридичних осіб, встановлене Конституцією та законами України. Відповідно до статті 611 ЦК України моральна шкода підлягає відшкодуванню у разі порушення зобов`язання, якщо таке відшкодування встановлено договором або законом. Тобто законодавець указує на два випадки компенсації моральної шкоди - вони визначені умовами договору або випливають із положень законодавства (зокрема статті 4, 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Згідно з преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. За пунктами 18, 22 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець - суб`єкт господарювання, який згідно з договором реалізує споживачеві товари або пропонує їх до реалізації; споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Статтею 1-1 Закон України «Про захист прав споживачів» передбачено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів (крім харчових продуктів, якщо інше прямо не встановлено цим Законом), робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. Як вбачається з положень п. 1.1 договору, продавець продає, а покупець купує майнові права на об`єкт нерухомості. Пункт 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачає, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону України «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні - будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб. За змістом частини другої статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг. З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено. Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 01 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц (провадження № 14-714цс19). З урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди не звільняє її від обов`язку доведення факту заподіяння шкоди саме відповідачем, зокрема наявності причинного зв`язку між шкодою (втратами немайнового характеру) та протиправними діями останнього. За підставу відшкодування моральної шкоди позивач вказала що через недобудову в обумовлений термін будинку, вона зазнала і продовжує зазнавати значних моральних страждань. За змістом п. 4.3 попереднього договору № 19042019/152 від 19 квітня 2019 року у випадку часткової оплати, покупець не набуває права власності на частину майнових прав. Позивач не оплатила повну вартість договору, навіть після здачі будинку в експлуатацію, внаслідок чого акт прийому-передачі майнових прав на квартиру між сторонами не підписано. Правовстановлюючі документи на житло позивач не оформила по даний час не з підстав невчасного завершення будівництва продавцем, а з причин несплати вартості договору. Наведене свідчить про відсутність підстав вважати що позивач зазнала втрат немайнового характеру з вини відповідача, а тому у задоволенні вимоги про відшкодування моральної шкоди слід відмовити. Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що позивачем частково доведено належними і допустимими доказами тих обставин, на які вона посилався як на підставу своїх вимог до відповідача, відтак суд вважає, що позовні вимоги є частково обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню. Згідно із ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Позивача звільнено від сплати судового збору, тому збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 526, 527, 549, 550, 611 ЦК України,

Outcome: partial