Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житлового будинку, що знаходиться по [ADDRESS] шляхом вселення; зобов'язати [PERSON] надати дублікати ключів від вхідних дверей, воріт та інших приміщень. Крім того, просить стягнути з [PERSON] витрати на правову допомогу в розмірі 4 500 грн. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що на підставі рішення Новозаводського районного суду м.Чернігова від 21.01.2016 року їй належить 1/4 частина житлового будинку [ADDRESS]. Співвласниками іншої частини будинку є відповідачі, які прийняли спадщину, але не отримали свідоцтво про право на спадщину. Зазначає, що відповідачі тривалий час чинять їй перешкоди у розпорядженні власністю. Згідно довіреності від 11.05.2016 року та від 05.11.2015 року [PERSON] здійснює представництво її інтересів в усіх державних органах з приводу спадкування та продажу за ціною та на умовах за його власним розсудом 1/4 частини будинку. Вказує, що її представники неодноразово звертались до відповідачки з проханням усунути перешкоди у розпорядженні майном та надати дублікати ключів або при неможливості чи небажанні зустрічатися відправити поштою. Однак, [PERSON] відмовляється надати дублікати ключів представникам позивача. У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити, при цьому посилались на обставини, викладені у позові та у письмових поясненнях, які долучено до матеріалів справи (а.с.108). Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні відповідно до письмових заперечень, які долучено до матеріалів справи (а.с.68-69). Відповідач [PERSON] доповнила, що особисто позивач не зверталася до неї з приводу користування чи розпорядження належної їй частки майна. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Допитана, як свідок відповідач по справі [PERSON], в судовому засіданні пояснила, що з [PERSON] зустрічалася один раз у 2007 році, після поховання чоловіка. Перешкоди вона ніякі не чинить, оскільки позивач проживає в Російській Федерації. Позивача вона не бачила, тому ключі від будинку їй і не передавала. Крім того, представник позивача [PERSON] два рази приходив до спірного будинку, навіть здійснював його фотографування. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають з наступних підстав. Відповідно ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 21.01.2016 року (а.с.23-24) за [PERSON] визнано право власності на 1/4 частину спадкового майна, а саме: будинку з відповідними частинами господарських будівель і споруд, що знаходиться: [ADDRESS]. Право власності на 1/4 частину спірного будинку зареєстровано за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру прав на нерухоме майно (а.с.25). Належна [PERSON] частка у встановленому законом порядку в натурі не виділялась. Вищевказаним рішенням суду було встановлено, що померлому 21.10.2007 року [PERSON] на праві власності належав будинок [ADDRESS] Оскільки заповіту щодо розпорядження майном на випадок своєї смерті [PERSON] не залишив, право на спадкування в рівних частках одержали спадкоємці за законом першої черги: батько померлого - [PERSON], донька - [PERSON], та відповідачі: дружина - [PERSON], малолітній син - [PERSON] При цьому [PERSON] відмовився від спадщини на користь [PERSON] Відтак, відповідачі на даний час не отримали свідоцтв про право на спадщину за законом на 3/4 частин вказаного будинку. Водночас, вони у встановленому законом порядку прийняли спадщину, тому відповідно до ч. 3 ст. 1296 ЦК України відповідачі мають право на вказану частину спадкового майна. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до частин 1,2 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їх спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у спільній частковій власності. За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, у тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Правовий режим спільної часткової власності визначається гл.26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування і розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року, відповідно до Закону від 17.07.1997 року № 475/97 ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріпляє право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Як вбачається із матеріалів справи, представники позивача звертались до відповідача від імені [PERSON] з вимогою про надання ключів від вхідних дверей будинку та допоміжних приміщень, а також щодо встановлення порядку користування приміщенням (а.с.13, 14-17). Крім того, за зверненням представника позивача до правоохоронних органів проводилась перевірка щодо вчинення перешкод у користуванні власністю (а.с.12). Відповідно висновку ЧВП ГУ НП в Чернігівській області від 06.08.2016 року, в ході перевірки було встановлено, що [PERSON] не хоче та не буде впускати до себе в будинок представника позивача, тому що між сторонами не виділена частка будинку в натурі, тобто фактично не розподілено яка саме частина будинку належить [PERSON] (а.с.67). Однак, під час розгляду справи було встановлено, що позивач проживає в Російській Федерації. Згідно відомостей Державної прикордонної служби України від 21.10.2016 року, відсутні будь - які дані щодо перетинання [PERSON] державного кордону України (а.с.87). Судом не можуть прийняті до уваги твердження представників позивача про те, що позивач особисто зверталась із пропозиціями від 21.10.2016 року та від 23.10.2016 року про добровільне надання їй дублікатів ключів (а.с.89-107), однак відповідач продовжує чинити їй перешкоди, з наступних підстав. Так, вказані пропозиції направлені на ім'я відповідачки 10.11.2016 року та 22.11.2016 року з міста Чернігова, однак свою адресу позивач у пропозиції вказує м.Краснодар. Також, дублікати ключів позивач у своїх пропозиціях просила направити за адресою [ADDRESS], тобто за адресою місця перебування представника позивача [PERSON], про що останній повідомив у судовому засіданні. Також відповідач у судовому засіданні наголошувала на тому, що безпосередньо позивач [PERSON] не зверталась до неї з приводу вселення та надання дублікату ключів, а надавати ключі від будинку стороннім особам - представникам позивача вона відмовляється. Не містять матеріали справи і відомостей про отримання відповідачем вищевказаних пропозицій від позивача. Отже, матеріали справи не містять доказів, що відповідачі перешкоджають позивачу реалізувати своє право на користування вказаним житловим приміщенням, шляхом не допуску її до будинку. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін. Як зазначено в ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.ст. 1, 3 ЦПК України в судовому порядку підлягають захисту саме порушені, невизнані або оспорювані права особи. Таким чином, в судовому засіданні представниками позивача не доведено, що відповідачі створюють позивачу перешкоди у користуванні належною їй частиною житлового будинку №36-а по вул. Михайла Могилянського в м. Чернігові, крім того, відповідач відмовляється надати дублікат ключів саме представникам позивача, а тому суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог. У відповідності до ст..88 ЦПК України, у зв'язку з відмовою у задоволенні позову не підлягають стягненню понесені позивачем судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed