Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], зазначивши в якості третьої особи орган опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO], та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що є опікуном малолітнього [PERSON], [INFO], а його батьком є відповідач [PERSON], який в свою чергу не виявляє до сина батьківського піклування та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню дитини, у зв'язку з чим, на думку позивача, має бути позбавлений батьківських прав відносно сина. Крім цього, у зв'язку із зростанням витрат на утримання дитини, позивач зазначає про необхідність стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання малолітнього [PERSON] Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та просила здійснювати розгляд справи без її участі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату судового засідання повідомлявся своєчасно та належним чином. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Чугуївської міської ради Харківської області за довіреністю Алексюк Н.В. в судове засідання не з'явилася, надала заяву про підтримання позовних вимог та просила розглядати справу без її участі. Вивчивши матеріали справи у межах наданих доказів, суд приходить до висновку, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. З наданої копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], малолітнього [PERSON], [INFO], вбачається, що батьком дитини є відповідач - [PERSON] (а.с. 9). Мати малолітнього [PERSON], [INFO], [PERSON] позбавлена батьківських прав стосовно сина рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 23.12.2013 року. Відповідно до довідки про ступінь участі батьків у вихованні дітей від 10.04.2017р. мати малолітнього [PERSON] участі у вихованні дитини не приймає, позбавлена батьківських прав. Місце проживання батька дитини не відоме, вихованням сина він не займається. Дитина проживає з опікуном [PERSON] у приватному будинку, має всі необхідні умови для проживання (а.с.11). Рішенням виконавчого комітету Чугуївської міської ради від 08.05.2014 року № 162 позивача [PERSON] призначено опікуном малолітнього [PERSON] та його майном. Крім цього, вказаний факт підтверджується довідкою виданою КЗОЗ «Чугуївський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Чугуївської районної ради Харківської області від 12.04.2017р. (а.с. 10). Як вбачається з характеристики на вихованця групи № 8 дошкільного закладу № 8 м. Чугуєва [PERSON] від 19.04.2017 року, вихованням дитини займається опікун [PERSON], за час перебування дитини в дитячому садочку батько [PERSON] жодного разу у виховному закладі не з'явився (а.с. 12). Відповідно до Акта обстеження умов проживання, складеного комісією у складі начальника служби у справах дітей Кукси О.Ю., головного спеціаліста ССД Алексюк Н.В. від 21.04.2017 року, умови проживання для малолітнього [PERSON] добрі, хлопець забезпечений всіма необхідними речами, одягом та іграшками, при розмові з дитиною останній повідомив, що батька не пам'ятає, опікуна називає мамою (а.с. 13). Таким чином відповідач з моменту народження сина не виявляє до нього батьківського піклування та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та матеріальному утриманню. Згідно заяви, посвідченої 06.04.2017 року приватним нотаріусом Гусейновою Е.Г., відповідач [PERSON] відмовився від свого малолітнього сина [PERSON] та своїх батьківських прав на нього, не заперечує проти усиновлення дитини та переміни прізвища та по-батькові, і просить розглядати справу про позбавлення його батьківських прав та стягнення аліментів на утримання [PERSON] без його участі (а.с. 14). Як вбачається з рішення комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті Чугуївської міської ради Харківської області №4/1 від 25.04.2017р. про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], після вивчення фактів, що свідчили про не виконання [PERSON] своїх батьківських обов'язків, комісією було визнано за доцільне позбавити його батьківських прав стосовно його малолітнього сина [PERSON] (а.с. 16). Конвенція про права дитини, що ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, визнаючи, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння, забезпечує те, щоб дитина не розлучалася з батьками в супереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною, однак не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до вимог ст.ст.: 180 СК України - батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття; 181 ч. 3 СК України - кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі; 191 СК України - аліменти на дитину за рішенням суду присуджуються з дня пред'явлення позову. Відповідно до п.п. 2-5 ч. 1 ст. 164 СК України, підставою для позбавлення батьківських прав можуть бути: ухилення від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоке поводження з дитиною; якщо батьки є хронічними алкоголіками або наркоманами; якщо батьки вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. За таких обставин, перевіривши матеріали цивільної справи та надані суду докази, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини», в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 27 цієї ж Конвенції, батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Враховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. При винесенні рішення суд враховує наступні обставини: дитина знаходиться у Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації дітей і в подальшому буде влаштована до дитячого закладу відповідно до віку та стану здоров'я, відповідач не є пенсіонером чи інвалідом, і відсутність відомостей про наявність осіб, на яких би сплачувалися аліменти. Отже, виходячи з встановлених дійсних обставин справи та враховуючи матеріальне становище платника аліментів, відсутність інформації про наявність інших осіб, на яких він сплачує аліменти, матеріальне становище дитини, та з урахуванням ч. 2 ст. 182 СК України, згідно якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2017 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 травня - 1426 грн., з 1 грудня - 1492 грн., однак прожитковий мінімум, згідно з визначенням, наведеним в ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум», це вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості, тому обмежувати розмір аліментів лише розміром прожиткового мінімуму доходів суд вважає не прийнятним, суд вважає можливим стягнути з відповідачів аліменти на утримання дитини у розмірі 800 грн. щомісяця до досягнення дитиною повноліття, з подальшою індексацією грошової суми. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених у судовому засіданні доказів, вбачається, що відповідач безвідповідально ставиться до виховання своєї дитини, взагалі не турбується про його фізичний та духовний стан, ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню, тому доцільно позбавити відповідач батьківських прав та стягнути при цьому аліменти на утримання дитини, оскільки особа, яка позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», у разі коли в позовній заяві об'єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. В порядку ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави. Таким чином, оскільки позивачем при пред'явлені позову сплачений судовий збір за позовну вимогу про позбавлення батьківських , а за позовну вимогу про стягнення аліментів позивач звільняється від сплату судового збору, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача сплачений судовий збір на користь позивача, а за вимоги про стягнення аліментів - на користь держави.

Outcome: approved