Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області в якому просить: - визнати постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, якою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом , винесену державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] від 23 березня 2015 року незаконною та скасувати її; - зобов?язати державного нотаріуса Малинської державної нотаріальної контори Житомирської області [PERSON] видати позивачу свідоцтво про право на спадщину за законом на спадкове майно після смерті чоловіка [PERSON] на житловий будинок в селі Крушники по вул. Центральній № 51 та на державні акти на право власності на земельні ділянки площею 0,2500 га та 0,3700 га. В судовому засідання позивач позов підтримала. Представник позивача пояснила, що 08 вересня 2014 року помер чоловік позивача. Він був недієздатним, а тому позивач була призначена його опікуном. Останній день строку прийняття спадщини припадав на 08 березня 2015 року, який є святковим днем і припадав на вихідний день. У зв?язку з цим останній день для прийняття спадщини переносився на наступний робочий день, яким було 10 березня 2015 року. Цього ж дня позивач поштою направила заяву про прийняття спадщини, однак нотаріус відмовила їй у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв?язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вважає, що строк для прийняття спадщини вона не пропустила, а тому просить позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнала та пояснила, що останнім днем строку для прийняття спадщини після смерті чоловіка позивача було 08 березня 2015 року, а позивач подала заяву про прийняття спадщини на пошти лише 10 березня 2015 року. Таким чином вона пропустила строк для прийняття спадщини. Крім того спадкодавець проживав та був зареєстрований в Новоборівському психоневрологічному інтернаті, а тому позивач, відповідно до ч. 5 ст. 29 ЦК України, повинна була звернутись з заявою про прийняття спадщини за місцем знаходження цього інтернату. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу та дослідивши надані докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON], яка мала дошлюбне прізвище Мирутенко, та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 06 травня 1969 року (а.с. 8-9). 07 липня 2014 року [PERSON] був влаштований до Новоборівського психоневрологічного інтернату, який знаходиться по вул. Лісній 2а в смт. Нова Борова Володарськ-Волинського району Житомирської області. В цьому інтернаті [PERSON] проживав та був зареєстрований (а.с. 37). Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 02 липня 2014 року, яке набрало законної сили 15 липня 2014 року, [PERSON] був визнаний недієздатним і його опікуном призначена позивач [PERSON] (а.с. 10). 08 вересня 2014 року [PERSON] помер (а.с. 7). Місцем його смерті є смт. Прилуки Овруцького району Житомирської області. Статтею 1270 ЦК України встановлений шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини [PERSON], який починається з часу відкриття спадщини. Часом відкриття спадщини, відповідно до статті 1220 ЦК України, є день смерті особи. Таким чином останній день для подання заяви про прийняття спадщини припав на 08 березня 2015 року. Згідно статті 73 КЗпП України 08 березня є святковим днем. У 2015 році 08 березня припало на вихідний день неділю. Відповідно до частини 3 статті 67 КЗпП України, вихідний день був перенесений на наступний після святкового. Отже вихідним днем було і 9 березня 2015 року. Відповідно до ч. 5 ст. 254 ЦК України якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день. Враховуючи вищевказані норми, останнім днем строку для подання заяви про прийняття спадщини після смерті [PERSON] було 10 березня 2015 року. У вказаний день позивач направила заяву про прийняття спадщини через відділення зв?язку (а.с. 30, 34), а тому вона, відповідно до ст. 255 ЦК України та підпункту 3.23 пункту 3 глави 10 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22.02.2012 року, вважається такою, що не пропустила строк для подання заяви про прийняття спадщини. Заяву про прийняття спадщини позивач правомірно подала до Малинської державної нотаріальної контори, оскільки вона проживає в [INFO], а згідно частини 5 статті 29 ЦК України місцем проживання недієздатної особи є місце проживання її опікуна або місцезнаходження відповідної організації, яка виконує щодо неї функції опікуна. Таким чином винесена державним нотаріусом Малинської державної нотаріальної контори [PERSON] постанова про відмову позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв?язку з пропуском строку для прийняття спадщини є незаконною (а.с. 17) Також, враховуючи той факт, що позивач є дружиною померлого [PERSON], а відповідно до статті 1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги, то суд позов задовольняє в повному обсязі. Однак суд вважає за недоцільне зобовязувати нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину на конкретне майно, оскільки визначення обсягу спадкового майна не відноситься до компетенції суду. Вирішуючи питання про стягнення судових витрат, суд керується статтею 88 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved