Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою №10 будинку №69 по вул.Ак.Королева у м.Одесі, виселити [PERSON], [PERSON] з квартири [ADDRESS], вселити позивачку у спірну квартиру, а також зобовязати відповідачів не чинити [PERSON] перешкод у користуванні квартирою №10 будинку №69 по вул.Ак.Королева у м.Одесі. При цьому позивачка посилається на те, що рішенням Київського райсуду м.Одеси від 19 серпня 2014 року за нею визнано право власності на вищезазначену квартиру, однак відповідачі чинять їй перешкоди у користуванні та розпорядженні своїм майном, а тому вона вимушена звернутись до суду з даним позовом. [PERSON] до судового засідання 03 грудня 2015 року не зявилась, надала заяву у якій зазначила, що просить розглядати справу у її відсутність. Відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні, яке відбулося 08 вересня 2015 року, позовні вимоги не визнав, у подальшому до судового засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не сповістив. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено в судовому засіданні, рішенням Київського райсуду м.Одеси від 19 серпня 2014 року, яке зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень 18 серпня 2015 року, визнано за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлої 26 січня 2009 року. Відповідач [PERSON]Б по справі до моменту визнання за позивачкою права власності був зареєстрований в спірній квартирі на підставі договору піднайму з колишньою власницею квартири - [PERSON], яка померла 26 січня 2009 року. Відповідачка [PERSON] була зареєстрована у квартирі з 18 липня 2008 року на підставі договору довічного утримання від 14 липня 2000 року, укладеного з [PERSON] В 2008 році колишня власниця квартири [PERSON], звернулась до Київського районного суду (справа № 1512/2-979/11) з позовом, про розірвання договору довічного утримання від 14 липня 2000 року, у зв'язку з невиконанням умов договору довічного утримання відповідачкою [PERSON] В свою чергу відповідачка [PERSON], звернулась із зустрічним позовом про визнання заповіту недійсним, за яким в 2008 році [PERSON], заповідала - [PERSON] все своє майно, яке їй належить. Під час розгляду справи про розірвання договору довічного утримання 26 січня 2009 року померла [PERSON], і позивачка як спадкоємець прав і обов'язків виступила позивачем у справі як правонаступниця за заповітом. 06 квітня 2012 року (справа № 1512/2-979/11) Київським районним судом міста Одеси ухвалено рішення, яким позовні вимоги позивачки були задоволені, договір довічного утримання від 14 липня 2000 року розірвано, право власності визнано за [PERSON], а в зустрічному позові про визнання заповіту недійсним відмовлено повністю. Ухвалою Одеського апеляційного суду від 12 жовтня 2012 року та Ухвалою ВССУ з розгляду цивільних та кримінальних справах від 22 травня 2013 року, рішення суду залишено без змін. [PERSON] та [PERSON] не є членами сім'ї чи родичами позивачки, будь-яких доказів стосовно правомірного проживання в квартирі [PERSON], відповідачами не надано. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Також ч.1,2 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Наявність у реєстрації [PERSON], [PERSON] в квартирі, яка належить позивачці призводить до порушення її права власності, яке підлягає судовому захисту. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11.12.2003 року №1382-ІУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним права користування та розпорядження своїм майном. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Право власності є непорушним. При таких обставинах, суд вважає вимоги [PERSON] доведеними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню.

Outcome: approved