Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог, посилалась на те, вона є власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Окрім позивача, за зазначеною адресою зареєстрований [PERSON]. В будинку позивач мешкає одна, відповідач з 2000 року не проживає за зазначеною адресою. Позивач є пенсіонером та має скрутне матеріальне становище, та наявність реєстрації відповідача в будинку змушує її сплачувати комунальні платежі за відповідача. Тому просила суд визнати [PERSON],таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, та просила суд визнати [PERSON],таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що є сусідкою [PERSON]. Відповідача знає, оскільки він навчався разом з її донькою в школі. Останній раз бачила відповідача більш ніж три - чотири роки назад. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що знає відповідача з дитинства, за зазначеною адресою він не мешкає понад десять років. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 316 ЦК Україниправом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 УК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою; свідоцтва про смерть; паспорта або паспортного документа, що надійшов з органу державної реєстрації актів цивільного стану, або документа про смерть, виданого компетентним органом іноземної держави, легалізованого в установленому порядку; інших документів, які свідчать про припинення: підстав для перебування на території України іноземців та осіб без громадянства; підстав для проживання або перебування особи у спеціалізованій соціальній установі, закладі соціального обслуговування та соціального захисту; підстав на право користування житловим приміщенням. З матеріалів справи вбачається, що згідно з відповіддю на запит № 137 від 22.04.22015 року, станом на 01.01.2013 року право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 08.04.1992 року, посвідченого Лисичанською ДНК, реєстр № 2-2806. Згідно з інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно. Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна, право власності на будинок [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON]. Згідно з довідкою № 797 від 12.03.2015 року, виданої Лисичанським комунальним підприємством «Паспортна служба» про те, що за адресою: [ADDRESS], зареєстровані та мешкають: [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою голови вуличного комітету, [PERSON] зареєстрований за адресою:[ADDRESS], з 2000 року по теперішній час не проживає. Як встановлено з пояснень позивача та позовної заяви, існування реєстрації відповідача у будинкупозивача обмежує її права, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, який у комунальних витратах участі не приймає. Судом також встановлено, що відповідач не проживає у вказаному будику з 2000 року. При таких обставинах суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги позивачапро визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved