Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини та виготовлення проїзного документу на неї без згоди батька. В позовній заяві посилається на ту обставину, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який на підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 12.12.2013 року було розірвано. Від цього шлюбу, у них [INFO] народився син [PERSON], який проживає з нею і знаходиться на її утриманні. ЇЇ родина, зокрема баба [PERSON] являється громадянкою Республіки Литва де постійно проживає. Мати також проживає в Литві, де доглядає за бабою. В даний час вона має намір здійснити поїздку в республіку Литва до своєї родини, однак відповідач безпідставно відмовляє їй в наданні згоди на тимчасовий виїзд сина разом з нею за кордон. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала, просить його задовольнити, в своїх поясненнях посилались на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, пояснив, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували необхідність виїзду дитини за кордон, не вказано мети такого виїзду та на який конкретно час, а також у неї відсутнє запрошення родини на її відвідування. Крім цього пояснив, що позивачка не дає можливості батькові бачитися з дитиною, у них постійно виникають сварки з приводу його виховання, просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд приходить до висновку, що позов слід задовільнити частково з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 03.06.2011 року. На підставі рішення Володимир-Волинського міського суду від 12.12.2013 року, шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу, у них народилась дитина, син - [PERSON], [INFO]. Як пояснила позивачка, що відповідач відмовився від нотаріального посвідчення заяви про дачу згоди на тимчасові поїздки дитини за кордон, хоча вони спрямовані на задоволення інтересів дитини та розширення її кругозору, вона бажає щоб дитина познайомилась з її родиною, яка проживає в Литві. Згідно ч. 2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про стан здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ч. ч. 2-3 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і в нормах міжнародного права. Конвенцією про права дитини (ст. 18) проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Одним із питань, яке має вирішуватися за взаємною згодою батьків дитини, є реалізація права дитини на свободу пересування. В частині 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства» закріплено, що батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно до ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч.2 cт.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Пунктами 3-4 постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 pоку №57 з наступними змінами та доповненнями встановлено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Як встановлено судом, відповідач не надав позивачу своєї згоди на право виїзду за межі України неповнолітнього сина у супроводі матері та виготовити проїздний документ на нього. Оцінюючи зібрані докази, суд пересвідчився, що виїзд за кордон неповнолітньої дитини відповідає її інтересам. Так, встановлено, що позивачка має близьких родичів в Литві, на даний час там знаходиться її мати. А тому, зустріч дитини з ними сприятиме повноцінному, всесторонньому розвитку дитини та забезпечення її інтересів. Представник виконавчого комітету Володимир-Волинської міської ради Сидорук Л.М. вважає доцільним виїзд дитини за кордон з метою зустрічей та спілкування з родиною. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, а обмеження у тимчасовому виїзді за кордон та вільному пересуванні суд вважає порушенням законних прав та інтересів неповнолітніх дітей, передбачених законом. Суд не приймає до уваги посилання відповідача на те, що позивач чинить перешкоди у побаченнях з дітьми, оскільки цей спір не є предметом розгляду даної справи і не є підставою для відмови у наданні дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон. В даному випадку виїзд дитини за кордон не пов'язаний із виїздом на постійне місце проживання разом із матір'ю або довгострокове перебування за межами України з інших причин, і тому внаслідок ухвалення такого рішення право батька на піклування, спілкування чи виховання дітей ніяким чином не порушується і не обмежується. Разом з тим, суд враховує, що відповідач тривалий час контактів з дитиною не підтримує, аліменти сплачує не регулярно і не в повній сумі. Враховуючи вищенаведені обставини, приймаючи до уваги, що відповідно до ст. 7, 155 Сімейного кодексу України дитині має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, суд вважає позовні вимоги підставними і такими, що підлягають до задоволення. Враховуючи зазначене,

Outcome: partial