Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на майно та договорів дарування. За даною адресою крім неї є зареєстрований її син - [PERSON]. Відповідач з 2006 року перебуває в розшуку за вчинення злочину, не проживає за адресою, де зареєстрований. Позивач стверджує, що реєстрація відповідача у її будинку є перешкодою для повного розпорядження і користування належною її власністю - домоволодінням, тобто його реєстрація порушує її право власності. Відповідач добровільно виселився і вивіз усе належне йому майно з квартири, тобто добровільно змінив своє місце проживання. Позивач просить визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідачу судове засідання не зявився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином, але про причини своєї неявки не повідомив. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення представника позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.ст. 317, 321 Цивільного кодексу України власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири № 20 за адресою: м.\~Хмельницький, вул. Гарнізонна 2 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.07.1996 р., виданого Хмельницьким БТІ. За даною адресою зареєстрований її син - [PERSON]. Відповідач з 2006 року перебуває в розшуку за вчинення злочин, не проживає за адресою, де зареєстрований. Рішенням Хмельницького міськрайонного суду від 28.10.2015 р. [PERSON] визнано безвісно відсутнім з 1.07.2007 р. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Факт непроживання відповідача у [ADDRESS] з 1.07.2007 р. як свідки підтвердили [PERSON] та [PERSON] Суд приходить до висновку, що слід визнати [PERSON] такою особою, що втратила право користування житловим приміщенням - [ADDRESS].

Outcome: approved