Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом про визнання права власності на спадкове майно після смерті [INFO] її матері - [PERSON] . В обгрунтування позову вказує на те, що вона є спадкоємицею до майна померлої за законом та успадкувала частину належного [PERSON] спадкового майна, про що нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину. Однак у видачі такого свідоцтва на належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на таке майно. Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю, позивач, просила задоволити її позов. Згідно з ухвалою суду від 18 січня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове засідання позивач та її представник - адвокат Алексєєва М.А. не з`явилися. Разом ізцим, від представника позивача надійшла заява про розглядсправи за їївідсутності та за відсутності позивача, в якій вона вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задоволити. Представник відповідача Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з`явився, подав відзив, відповідно до якого визна впозовні вимоги, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в їхсукупності, суд встановив наступне. [INFO] померла мати позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є її донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно. Позивач [PERSON] як спадкоємиця за законом до майна померлої матері успадкувала належне їй спадкове майно, яким є право на сертифікат на земельну частку (пай), посвідчене сертифікатом серії ХМ №0303306, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим державним нотаріусом Дунаєвецької державної нотаріальної контори Люзняком О.М. від 06.05.2008 року. Крім того, як встановлено судом із копій матеріалів спадкової справи №450/2008, заведеної Дунаєвецькою державної нотаріальною конторою 06.05.2008 року до майна померлої [PERSON] , будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №220/02-31 від 16.12.2020 року позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, розташованийза адресою: [ADDRESS] , через відсутність документів, які посвідчують право власності [PERSON] на нього. Наведена обставина стала підставою для зверненняпозивачадо суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивача, наведених нею в обґрунтування позовни хвимог, судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництвом житлового будинку в [ADDRESS] , не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою міською радою не видавались на прізвище [PERSON] . Згідно виписок з погосподарської книги №445, №446 від 22.12.2020 року, виданих Дунаєвецькою міською радою за 1980-1982, 1986-1990, 1991-1995, 1996-2000, 2015-2020 роки, [PERSON] значиться головою двору за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,57 га. Дата побудови 1965 рік. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , був побудований у 1965 році. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачем обставини щодо належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта від 17.11.2020 року на території господарства за адресою [ADDRESS] розташовані: житловийбудинок (літ. «А-1»), загальною площею 65,5кв.м., житловою площею 59,2 кв.м., та належні до нього надвірні будівлі - сарай (літ. «Б»), літня кухня (літ. «В»), погріб кам склеп (літ. «Г»), сарай (літ. «Д»), сарай (літ. «Е»), літня кухня (літ. «Ж»), сарай (літ. «З»). Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерт [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] ,в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , права власності на спадкове майно останньої, яким є житловий будинок (літ. «А-1»), загальною площею 65,5 кв.м., житловою площею 59,2 кв.м., та належні до нього надвірні будівлі - сарай (літ. «Б»), літня кухня (літ. «В»), погріб кам склеп (літ. «Г»), сарай (літ. «Д»), сарай (літ. «Е»), літня кухня (літ. «Ж»), сарай (літ. «З»)., що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved