Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до свідоцтва про право власності на майно квартира [ADDRESS] належить [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі права спільної сумісної власності і частки власників є рівними. 21.10.2006 р. помер онук позивачки - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Син позивачки - [PERSON] та колишня невістка [PERSON] на момент відкриття спадщини були спадкоємцями на майно [PERSON] у вигляді 1/3 частки (по 1/6 частки кожному). 22.01.2007 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя. 28.05.2015 р. помер син позивачки - [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. У звязку з тим, що син позивачки - [PERSON] помер, у шлюбі з [PERSON] він не перебував, позивачка є єдиним спадкоємцем за законом. У звязку з тим, що позивачка не змогла надати для оформлення спадщини правовстановлюючі документи на спірну квартиру, оскільки вони знаходяться у відповідачки, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності. Крім того, [PERSON] та [PERSON] не оформили свої спадкові права на частку квартири після смерті їх сина, що також перешкоджає у видачі свідоцтва про право на спадщину. У звязку з вищенаведеним, позивачка просить суд визначити, що [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належало по 1/3 частки кожному, визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на ? частину квартири [ADDRESS] після смерті сина [PERSON] 22.02.2016 р. відповідачка [PERSON] звернулась до Жовтневого районного суд м.Маріуполя з зустрічною позовною заявою до [PERSON] про збільшення долі у сумісній власності, визнання права власності на частину квартири в порядку спадкування за законом. Свої вимоги мотивує тим, що вона була у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 18.06.1983 р. по 22.01.2007 р. Від шлюбу у них був син [PERSON], який помер 21.10.2006 р. Відповідно до свідоцтва на право власності квартира [ADDRESS] зареєстрована на праві спільної сумісної власності за нею, [PERSON], [PERSON] Квартира [ADDRESS] була отримана нею як членом споживчого кооперативу «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник», відповідно до Договору - зобовязання №67 про трудову участь члена в будівництві комплексу, згідно з яким вона відпрацювала 3300 годин, виконуючи будівельні роботи згідно з нарядами. [PERSON] участі у відпрацюванні програми трудового колективу не приймав, через що вони отримали лише двокімнатну квартиру. Квартира [ADDRESS] була передана у спільну сумісну власність їй, чоловіку [PERSON], сину [PERSON] У звязку з чим вважає, що її померлому чоловіку [PERSON] та померлому сину [PERSON] належить 1/3 частка квартири, а їй 2/3 частки квартири [ADDRESS]. Просить суд збільшити частку спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] з урахуванням трудового вкладу та визначити її в розмірі 2/3; визначити, що частка померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/6 частину; визначити, що доля померлого [PERSON] у праві спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] складає 1/6 частину; визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування за законом на 1/12 частину квартири [ADDRESS]. У судовому засіданні представник позивачки наполягав на задоволенні позовної заяви, у задоволені зустрічного позову просив відмовити через його необґрунтованість. Відповідачка [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] визнала частково, пояснивши, що вважає можливим виділити позивачці значно меншу долю для спадкування, оскільки за життя чоловіка між ними була усна домовленість про те, що спірна квартира належить тільки їй. Зустрічний позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні просила задовольнити зустрічний позов. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи в їхній сукупності, повно і всебічно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню, а зустрічний позов [PERSON] не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 17.04.1998 р., виданого споживчим кооперативом «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник», квартира [ADDRESS] була приватизована [PERSON], [PERSON], [PERSON], отже, належить останнім на праві спільної сумісної власності (а.с.8). Згідно з особовим рахунком №00962 від 03.04.1991 р. квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є [PERSON], також в квартирі були зареєстровані до дня смерті [PERSON] і [PERSON] (а.с.9). З технічного паспорту на квартиру, яка розташована за адресою: м. Маріуполь, вул. Громової, 62-9, вбачається, що квартира складається: з двох кімнат, загальна площа квартири складає 50,1 кв.м, житлова площа 28,5 кв.м. (а.с.15-16). Згідно з рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 17.03.2009 р. позов [PERSON] до [PERSON] про вселення у спірну квартиру задоволено у повному обсязі (а.с.14). Згідно зі свідоцтвом про смерть серії І-НО №914918 від 30 травня 2015р. [PERSON] помер 28 травня 2015 р. (а.с.10). Згідно зі свідоцтвом про народження серії І-НО №687130 від 16 липня 2015 р. [PERSON] є матірю [PERSON] (а.с.12). Згідно із ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно з актовим записом від 29.12.1983р. №2321 [PERSON] народився 10.12.1983р., батьками зазначені: батько [PERSON], мати [PERSON] (а.с.47). Згідно з витягом з Державного реєстру цивільного стану громадян про смерть, [PERSON] помер 21 жовтня 2006 р., актовий запис №2344 (а.с.19). Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з вимогами ч. 1\~ст. 357 ЦК України\~частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Відповідно до ч.1\~ст.1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Статтею 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Стаття 369 ЦК України закріплює, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З розяснень п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 р. «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» вбачається, що розглядаючи позови, повязані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що відповідно до статті 368 ЦК спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Так, спільною сумісною власністю, зокрема, є: майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом (статті 6074 Сімейного кодексу України (далі СК)); майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Для визначення члена сімї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у статті 3 СК, статті 1 Закону України від 07 квітня 2011 року № 3206-VI «Про засади запобігання і протидії корупції»; квартира (будинок), житлові приміщення у гуртожитках, передані при приватизації з державного житлового фонду за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сімї, які постійно в них мешкають, у їх спільну сумісну власність (стаття 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»); майно, яке використовується для ведення особистого селянського господарства, відповідно до закону (стаття 6 Закону України від 15 травня 2003 року № 742-IV «Про особисте селянське господарство»). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно (частина четверта статті 355 ЦК), тобто діє презумпція спільної часткової власності. Частки у праві спільної часткової власності вважаються рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю співвласників або законом. Отже, якщо розмір часток у такій власності не було визначено і учасники спільної власності при придбанні майна не виходили з рівності їх часток, розмір частки кожного з них визначається з урахуванням вкладу кожного із співвласників у придбання (виготовлення, спорудження) майна. Частка субєкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ч. 2 та ч. 3 статті 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до вимог ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до спадкової справи №21686/2006 до майна померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса звертався тільки його батько - [PERSON], проте свідоцтво про право на спадщину за законом не отримав (а.с.41-45). Згідно з рішенням Приморського районного суду м.Маріуполя від 15.01.2008 р. у позові [PERSON] до [PERSON] про усунення від права на спадкування після померлого [PERSON] було відмовлено (а.с.44). Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини, проте згідно з вимогами ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» право власності на нерухоме майно у разі прийняття спадщини виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації речового права на нерухоме майно. Відповідно до спадкової справи №27-2015 до майна померлого [PERSON] з заявою про прийняття спадщини за законом до нотаріуса зверталась тільки [PERSON] (а.с.31-40). Згідно з постановою приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON] [PERSON] було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через відсутність правовстановлюючих документів на майно (а.с.13). Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 р. №7 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до витягу з Державного реєстру цивільного стану громадян про розірвання шлюбу, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 22.01.2007 року, актовий запис №33 (а.с.18). З договору - зобовязання №67 про трудову участь члена в будівництві комплексу, укладеного з [PERSON], вбачається, що останній потрібно було відпрацювати 3300 годин, виконуючи будівельні роботи згідно з нарядами, що давало можливість по закінченню відпрацювання надання житлової площі, а саме двокімнатної квартири. У договорі зазначено також членів родини, які підлягають вселенню у двокімнатну квартиру [ADDRESS] : чоловік [PERSON]А, син [PERSON] (а.с.77). Згідно з відповіддю СП «Молодіжний житловий комплекс «Машинобудівник» [PERSON] відпрацювала особисто згідно з договором програму трудової участі для отримання квартири у комплексі СП «МЖК «Машинобудівник». [PERSON] участі у відпрацюванні програми не приймав (а.с.80). Отже, зазначене свідчить, що трудова участь [PERSON] була спрямована на те, щоб отримати можливість вселитися разом із членами родини на певну житлову площу, що жодним чином не впливає на отримання права власності на спірну квартиру. Відповідно до розпорядження органу приватизації №114 від 17.04.1998 р. на підставі заяви [PERSON] про приватизацію було прийнято рішення про безоплатну передачу квартири [ADDRESS] у спільну сумісну власність (а.с.78). Рішення органу приватизації від 17.04.1998 р. відповідачка у встановлені законом спосіб і строки не оскаржувала. Твердження відповідачки про незгоду з тим, що органом приватизації визначено передати квартиру у спільну сумісну власність, а не часткову, належно не обґрунтовані, а тому не можуть бути взяті до уваги судом. Згідно\~зі ст. 1226 ЦК України\~частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб'єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної\~\~сумісної власності до її визначення в натурі. В роз'ясненнях, що містяться в п.12\~\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» №7 від 30 травня 2008 року\~, зазначено, що у разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними (частина друга статті\~370, частина друга статті\~372 ЦК). Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду. Для оформлення права на спадщину закон не вимагає рішення суду про визначення частки спадкодавця. Враховуючи викладене, суд вважає, що підстав для зміни часток співвласників спірної квартири немає, а тому перешкод для [PERSON] в оформленні спадщини у нотаріуса за наявності у неї оригіналу правовстановлюючого документу на квартиру. Оскільки [PERSON] не зверталася до нотаріуса, їй не було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, отже вона не позбавлена можливості вирішити питання про оформлення спадщини в позасудовому порядку, внаслідок чого суд не вбачає підстав для задоволення її зустрічного позову в частині вимог визнання права власності в порядку спадкування. У той же час, враховуючи, що [PERSON] у звязку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на частку у спадковому майні в позасудовому порядку позбавлена можливості оформити свої спадкові права, а також враховуючи законність і обґрунтованість її вимог, суд вважає за можливе задовольнити її позовні вимоги у повному обсязі.

Outcome: approved