Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчатися. Як доказ заявлених вимог вказує, що відповідач [PERSON] є її батьком. На даний час вона є повнолітньою, однак продовжує навчатися у Сумському державному університеті на заочній формі навчання. Строк закінчення навчання - 01.01.2016 року. Посилаючись на те, що відповідач є працездатною особою, неофіційно працює і може надавати матеріальну допомогу, просить стягнути з відповідача аліменти на себе, як повнолітню дитину, що продовжує навчатись в розмірі 30 % усіх видів його доходів, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до закінчення навчання - 01.06.2016 року.. Позивач [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала частково, уточнивши їх в частині стягнення аліментів та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь в розмірі 300 грн. щомісячно. Відповідач по справі [PERSON] уточнені позовні вимоги визнав, погодився на сплату аліментів на утримання повнолітньої дочки в розмірі 300 грн. щомісячно. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Правовідносини, що існують між сторонами у справі, регулюються нормами глави 16 Сімейного кодексу України. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні діти продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Відповідно до абз. 1 п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року, обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23-х років; 2) продовження ними навчання; 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком позивача [PERSON], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 20.10.1995 року (а.с.5) [PERSON] є повнолітньою та навчається на третьому курсі дистанційної форми навчання Сумського державного університету за напрямком підготовки - економіка підприємства. Строк навчання закінчується 01.01.2016 року (а.с. 6-7). Право на утримання припиняється у випадку припинення навчання. Згідно ст. 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку платника аліментів, з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України щодо стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоров'я та матеріального становища платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. Беручи до уваги викладене та те, що будь-яких доказів щодо обставин, які можуть вплинути на розмір стягуваних аліментів сторонами не надано, враховуючи матеріальний стан сторін, потреби дитини, а також визнання позову відповідачем, суд дійшов висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. На підставі ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved