Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Мотивуючи свої вимоги позивач вказує на те, що їй на підставі договору купівлі продажу від 02.02.1973 року на праві приватної власності належить домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , [INFO] є донькою позивача, а [PERSON] , [INFO] онуком. Однак за зазначеною адресою вони не проживають з моменту своєї реєстрації, особистих речей в домі не мають та не здійснюють дій, що вказували про намір користування домоволодінням, добровільно з реєстрації не знімаються. Оскільки факт реєстрації відповідачів за вказаною вищезазначеної адресою порушує права позивача щодо користування та розпорядження майном, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу, просить суд задовольнити позовні вимоги, та ухвалити рішення, яким визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме домоволодінням за адресою: [ADDRESS] . Згідно правил ч. 6\~ст. 19 ЦПК України\~зазначений спір є малозначним, а тому відповідно до вимог\~ст. 274 ЦПК України\~справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд прийшов до висновку про проведення розгляду даної справи за участю сторін. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явилась. Однак, надала суду заяву, в якій просить суд задовольнити даний позов, провести розгляд справи за її відсутності та відсутності позивача, проти проведення заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились без поважних причин. Про час та місце розгляду справи належним чином направлялись повідомлення за місцем реєстрації відповідачів, однак, згідно поштового повідомлення, адресат за місцем своєї реєстрації відсутній, що вказує на вручення судової повістки належним чином (п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК). Відзив у визначений судом строк відповідачі не подали. А тому суд приходить до переконання про можливість розглянути справи у відсутності відповідачів згідно вимог ч. 3 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК та ухвалює заочне рішення. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку наявним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу окремо шляхом їх всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, суд приходить до наступного висновку. По справі встановлено, що згідно копії Договору купівлі продажу від 02.02.1973 року, зареєстрованого нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори Дородною Я.Л., [PERSON] належить на праві приватної власності домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Із наявної в матеріалах справи довідки Комунального підприємства «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 05.04.2021 року вбачається, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок з надвірними господарчими спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , зареєстроване за [PERSON] на підставі Договору купівлі продажу, посвідченого 4-ю Одеською державною нотаріальною конторою від 02.02.1973 року за №1955. Дата реєстрації 07.02.1973р. (запис в реєстровій книзі 126-стор. 1-р. №13411(280). Згідно Технічного паспорту, на житловий будинок індивідуального житлового фонду за адресою [ADDRESS] від 15.04.2008 року, позивачці належить на праві приватної власності вказане домоволодіння із часткою у власності 1/1. Судом встановлено, що за адресою: [ADDRESS] є зареєсрованими [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що підтверджується наявною в матеріалах справи копією Домової Книжки №2 від 06.07.2011 року для приписки громадян. Також з відповіді на судовий запит за відомостями відділу обліку та моніторингу інформації місця проживання ГУДМС України в Одеській області № ЕП-3723/21 від 11.05.2021 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS] , а саме [PERSON] зареєстрована у вказаному домоволодінні із 20.07.1988 року, а [PERSON] із 08.12.1992 року. Однак, судом встановлено, що відповідачі не проживають за адресою: [ADDRESS] , з моменту їх реєстрації. Даний факт підтверджується наявною в матеріалах справи копією та оригіналом Акту про не проживання від 13.04.2021 року, складеного органом самоорганізації населення комітету мікрорайону «Жеваховський», з якого вбачається, що громадянка [PERSON] , [INFO] , не проживає за вищезазначеною адресою з моменту реєстрації, а саме з 20.07.1988 року, а громадянин [PERSON] , [INFO] , не проживає за вищезазначеною адресою з моменту реєстрації, з 08.12.1992 і по теперішній час, а також особистих речей у будинку немає. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ст.150 Житлового кодексу Української РСР громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, здавати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. У відповідності до ч.ч.1, 2 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Однак, судом встановлено, що факт реєстрації відповідачів [PERSON] , [PERSON] за вказаною вище адресою порушує права [PERSON] , як законного власника свого майна, щодо користування та розпорядження вказаним домоволодінням, зобов`язує сплачувати додаткові комунальні послуги за сторонню особу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до переконання, що надані позивачем докази в підтвердження викладених обставин є належними, допустимими, а в своєї сукупності достатніми для задоволення даного позову, а тому слід визнати відповідачів такими, що втратили право на користування вказаним вище домоволодінням. На підставі наведеного,

Outcome: approved