Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позові зазначила, що з 03.10.2008 року вони з відповідачем перебували у шлюбі, зареєстрованому в Ленінському відділі РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 706. Під час перебування у шлюбі у них народилась дитина, син [PERSON], [INFO]. На теперішній час сторони разом не проживають, дитина проживає з позивачкою, та знаходиться на її утриманні. Відповідач офіційно працює, має регулярний заробіток, однак не приймає участі в утриманні сина, в добровільному порядку регулярно матеріальну допомогу на утримання дитини не надає. Позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду та до повноліття дитини. Справа розглядається в порядку спрощеного провадження з викликом сторін. Сторони повідомлені про дату розгляду справи та наданий час для подання відзиву та заперечень. Позивачка в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала у повному обсязі, надала пояснення по суті позову та просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав у повному обсязі, хоча спочатку надав суду відзив на позов, в якому зазначив, що позивачкою не надано доказів постійного місця проживання дитини з позивачкою, оскільки питання про розірвання шлюбу та про місце проживання дитини не вирішене. Тому, дитина періодично проживає як з матірю так і з батьком, який не ухиляється від виконання своїх обовязків, регулярно дає кошти на утримання сина, купує все необхідне з моменту погіршення стосунків з позивачкою та окремого проживання. Також, відповідач зазначив, що позивачка не підтвердила свої доходи та вважає що тільки батько дитини має утримувати їх сумісну дитину. Позивачка надала суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що з моменту коли вони не проживають з відповідачем однією сімєю, він жодного разу не надавав матеріальної допомоги на утримання дитини та ніколи не мав наміру забрати дитину на постійне проживання,оскільки навіть відмовився його зареєструвати за своєю адресою. Позивачка також зазначила, що працює у ФОП, отримує невеликий але офіційний дохід та сама у повному обсязі утримує дитину. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому в Ленінському відділі РАЦС Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 706 /а.с.2/. Від шлюбу мають неповнолітнього сина: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження 1-ЖС №137672 від 24.12.2009р. (а.с.3). Дитина проживає разом з матірю та знаходяться на її повному утриманні. Відповідач [PERSON] належну матеріальну допомогу на утримання сина в добровільному порядку не надає, хоча працює та має регулярний заробіток. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідност.182 СК України при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини,\~що мають\~істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Згідно ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 років до 18 років з 01.12.2018 складає 2027\~гривень. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Враховуючи інтереси дитини та матеріальний стан сторін, забезпечуючи надійний захист інтересів дитини та отримання нею надійного стабільного матеріального утримання, суд приходить до висновку що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 12 жовтня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір», позивачка звільнена від сплати судового збору при подачі позову про стягнення аліментів. Оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду з позовом про стягнення аліментів, тому, відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved