Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] повинен сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. В 2008 році я подала заяву до суду про стягнення аліментів з відповідача на утримання доньки, бо добровільно він відмовлявся матеріально допомагати, ухилявся від сплати аліментів. Після рішення суду і отримання виконавчого листа відповідач майже не сплачував аліменти. В зв»язку з неналежним виконанням своїх обов»язків у відповідача виникла заборгованість, яка згідно з розрахунку відділу державної виконавчої служби № 18914-17/1161 від 27 червня 2013 р., станом на 31.2.2012 р., становить 17052,72 грн. В теперішній час донька досягла повноліття, тому сплату аліментів припинено, але заборгованість по сплаті аліментів залишилося. Позивач просить стягнути (неустойку) пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 199 360, 08 грн. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав. Відповідач про розгляд справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судової повістки за місцем його реєстрації рекомендованими поштовими повідомленнями викликався у судові засідання. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Приймаючи до уваги, що представник позивача надав суду письмову заяву про те, що він не заперечує проти заочного розгляду справи, суд згідно зі ст. 224 ЦПК України ухвалив заочний розгляд справи. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, судом встановлено, що згідно виконавчого листа № 2-6906-2008 р. (6-406-2012) виданого Артемівським міськрайоним судом Донецької області від 22.10.2012 року з [PERSON] з 18.08.2008 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] народилася [INFO] (арк. с.14). Між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 2005 року серпня місяця 26 числа зроблено запис за № 329 та Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Артемівську Артемівського міськрайонного управління юстиції в Донецькій області видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (арк.с.13). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам відділу ДВС Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецької області від 27.06.2013 року заборгованість [PERSON] по аліментам перед [PERSON] на утримання доньки [PERSON], станом на 31.12.2012 року становить 17 052,72 грн., з вказівкою помісячного нарахування та щомісячної часткової сплати. (арк. с. 10-11). Заборгованість по аліментам на час розгляду спору відповідачем оскаржена не була. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу) який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середнього заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору-судом. Згідно із частиною 1 статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів - порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи с середньої заробітної плати для даної місцевості. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 22 вказаної вище постанови роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд виходить з того, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому сума пені обчислюється, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з серпня 2008 року по червень 2009 року не сплачував аліменти, погасивши заборгованість тільки в липні та серпні 2009 року в сумі 828,00 грн.; в липні та листопаді 2010 року в сумі 890 грн.; в травні та серпні 2011 року в сумі 700 грн.; в грудні 2012 року 400 грн. Доказів тяжкого матеріального стану або стану здоров'я відповідача, наявності утриманців, які унеможливлюють сплату аліментів та дають підстави для зменшення розміру неустойки відповідач не надав. Суд дійшов висновку, що відповідач не спростував позовні вимоги в частині виникнення заборгованості по аліментам не з його вини. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, пеня нараховується обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Судом перевірений розрахунок суми пені, він є правильним. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено законні підстави, з яких позивач вимагає стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення уплати аліментів за період з серпня 2008 року по листопад 2013 року, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в межах заявлених позовних вимог в сумі 216412,80 грн., у тому числі заборгованість з аліментів в сумі 17052,072 грн. та пеня в сумі 199 360,08 грн. З відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 липня 2011 року. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 229,40 грн. та подано заяву про звільнення від доплати судового збору. При ціні позову у 216412,80 грн. позивачу належало сплати судовий збір в сумі 2164,13 грн. Судом враховано заяву про відстрочку від доплати судового збору в сумі 1934,73грн. На підставі ст.88 ЦПК України відповідач повинен сплатити судовий збір у розмірі 1934,73 грн. на користь держави Україна, на користь позивача з відповідача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 229,40 грн.

Outcome: approved