Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування приватним будинком розташованим за адресою: вул. Героїв (Чапаєва),16, смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області у звязку зі зміною власника та зняття з реєстраційного обліку. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з 03 серпня 2016 року на підставі договорів купівлі-продажу є власником житлового будинку та земельної ділянки за адресою: вул. Героїв (Чапаєва),16, смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області. Раніше вказаний житловий будинок та земельна ділянка належали відповідачу (колишньому чоловіку позивача) [PERSON] на підставі договору дарування від 20 вересня 2010 року. 16 липня 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. У зазначеному житловому будинку продовжує бути зареєстрованим [PERSON], який з серпня 2015 року в ньому не проживає. Фактично останній мешкає за іншою адресою. Відповідач жодних дій по утриманню будинку не здійснює. У той же час його реєстрація у будинку, призводить до того, що позивач змушена більше сплачувати за житлово-комунальні послуги, та не в змозі вільно розпоряджатись своїм майном, у звязку з чим змушена звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] підтримали свої позовні вимоги з підстав викладених у позові, просили їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав. Суду пояснив, що з 11 червня 1994 року по 16 липня 2015 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від даного шлюбу мають двох дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON] [INFO] У серпні 2016 року між ним та позивачем були укладені договори купівлі-продажу, житлового будинку та земельної ділянки, за адресою: вул. Героїв (Чапаєва),16 в смт. Партизани, Генічеського району. На даний час у суді перебуває цивільна справа, щодо визнання цих договорів недійсними, оскільки грошей за вказане майно позивач йому не сплатила. Вважає, що позивач своїми діями хоче усунути його від спілкування з дітьми та їх виховання шляхом заборони доступу до помешкання де вони проживають. Тому просив суд у задоволенні позову відмовити. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи і оцінивши надані докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 червня 1994 року по липень 2015р. 20 вересня 2010 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого відповідач отримав від свого батька у власність житловий будинок, розташований в смт. Партизани, Генічеського району Херсонської області по вул. Чапаєва,16. Даний договір було зареєстровано в реєстрі за №999 та посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON] Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 48931936 від 02 грудня 2015 року, [PERSON] належала земельна ділянка, яка розташована за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Партизани, вул. Чапаєва,16. 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, розташованого в смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області по вул. Героїв (Чапаєва), 16, який було зареєстровано в реєстрі за № 1374 та посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], відповідно до якого власником вищевказаного житлового будинку є [PERSON] Також, 03 серпня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої в смт. Партизани, Генічеського району, Херсонської області по вул. Героїв (Чапаєва), 16, який було зареєстровано в реєстрі за № 1375 та посвідчено приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], відповідно до якого власником вищевказаної земельної ділянки є [PERSON] З 12 вересня 1997р. у вказаному будинку зареєстрований [PERSON]. Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сімї, складеного головою Партизанської селищної ради Генічеського району Херсонської області, в складі комісії та сусідів за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Партизани, вул. Героїв,16 проживає [PERSON] разом із дітьми. Колишній чоловік [PERSON] за вказаною адресою не мешкає. Таким чином [PERSON], є колишнім членом сімї та колишнім власником житлового будинку та земельної ділянки, який в добровільному порядку, знятися з реєстрації відмовляється. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. У відповідності до ст. 10 Цивільного кодексу цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст. 391 Цивільного кодексу України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 9 Житлового кодексу України, ніхто не може бути виселений із займаного житлового приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як за підстав і в порядку, передбаченому законом. Статтею 182 ЦК України ч. 1 встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Порядок проведення державної реєстрації прав на нерухомість та підстави відмови в ній встановлюються законом. Стаття 319 Цивільного кодексу України передбачає, що власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У пункті 33 Постанови № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Відповідно до роз'яснень, викладених у п.п.34,39 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Пунктом 1 ч.1 ст.346 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Тому з припиненням права власності внаслідок відчуження майна, у колишнього власника припиняються і інші правомочності, зокрема, право користування цим майном. Тобто, у відповідача, як колишнього власника житла, після відчуження житлового будинку припинилось право власності на нього, а відтак, і припинилось право користування цим житловим приміщенням. Таким чином, втрата права користування житловим приміщенням є наслідком припинення права власності. Аналізуючи докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що оскільки у відповідача припинилось право власності та у добровільному порядку з місця реєстрації він не знявся, його необхідно визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням будинком №16, що розташований за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Партизани, вул. Героїв (Чапаєва). Щодо заявлених позовних вимог про зняття відповідача з реєстраційного обліку у житловому будинку, то вказані вимоги задоволенню не підлягають, з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.1 ст. 14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Таким чином, враховуючи викладене вбачається, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.

Outcome: partial