Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON] та просить визнати незаконним звільнення її з посади продавця магазину «[INFO]», відновити її на вищевказаній посаді, стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі за період з червня місяця 2007 року по 01 жовтня 2009 рік в загальній сумі 15 799, 56 грн., стягнути заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня 2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн., стягнути моральну шкоду в розмірі 50 000, 00 грн., а також суму судових витрат у розмірі 11 600, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог позивачка вказує, що з червня місяця 2004 року була прийнята на роботу продавцем в магазин «[INFO]», власником якого є [PERSON] В червні місяці 2007 року між нею та відповідачкою був укладений трудовий договір. Однак, з моменту підписання такого договору, відповідачка перестала виплачувати їй заробітну плату, а 01 жовтня 2009 року позивачка дізналась, що її звільнено з посади продавця магазину за неякісну роботу, яка спричинила значну нестачу товарно-матеріальних цінностей. Після звільнення [PERSON] не оплатила позивачці заборгованість по заробітній платі, не повернула їй трудову книжку, а також не допустила в подальшому її до роботи. Вищевказане звільнення з роботи [PERSON] вважає незаконним, просить відновити її на посаді продавця магазину, а також просить стягнути з [PERSON] заборгованість по заробітній платі у розмірі 15 799, 56 грн. Також вважає, що у зв'язку незаконним звільненням, відповідачка повинна відшкодувати заробітну плату за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня 2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн. Також [PERSON] вказує, що незаконним звільненням з роботи їй заподіяна моральна шкода, яка проявляється у душевних стражданнях та хвилюваннях, порушенні звичного образу життя через відсутність грошових коштів, погіршенні особистих та ділових стосунків, тощо. Таку моральну шкоду позивачка оцінює в 50 000, 00 грн., яку просить стягнути з [PERSON] Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі та просила їх задовольнити. Представник відповідачки [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] та вказав, що [PERSON] виплатила позивачці компенсацію за невикористану відпустку та повернула трудову книжку після проведення перевірки Прокуратурою м. Одеси за зверненням [PERSON] від 13 листопада 2009 року. Іншої заборгованості по заробітній платі перед [PERSON] у відповідачки немає, за період з жовтня місяця 2007 року по жовтень місяць 2009 року заробітна плата їй виплачувалась у повному обсязі. В трудовій книжці немає запису про звільнення позивачки з роботи, оскільки [PERSON] в жовтні місяці 2009 року перестала з'являтись на роботу без поважних причин, про що були складені відповідні акти. Причини неявки на роботу відповідачці невідомі, тому до цього часу позивачка не звільнена з посади. Також представник зазначив, що відповідачка жодним чином не перешкоджала [PERSON] здійснювати її трудові обов'язки на посаді продавця магазину «[INFO]». Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представників сторін, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 01 жовтня 2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений трудовий договір №55/49, згідно з яким позивачка була прийнята на посаду продавця в магазин «[INFO]», розташованого за адресою: [ADDRESS] (Т. 1, а. с. 259). Даний факт підтверджується також відповідною відміткою у трудовій книжці позивачки серії [NUMBER] (Т. 1, а. с. 7). Згідно п. п. 4, 5 [PERSON] зобов'язалась виконувати обов'язки продавця у вищевказаному магазині щодня з 08.00 год. до 17.00 год., вихідні дні - субота та неділя. Однак, в період з 01 по 15 жовтня 2009 року позивачка на роботі не з'явилась, про що були складені відповідні акти, підписані СПД [PERSON], бухгалтером [PERSON] та продавцем [PERSON], наявними в матеріалах справи. Згідно п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.1992 р. №9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» при розгляді справ про поновлення на роботі судам необхідно з'ясувати, з яких підстав проведено звільнення працівника згідно з наказом (розпорядженням) і перевіряти їх відповідність законові. Припинення трудового договору оформлюється виданням наказу (розпорядження) роботодавця, в якому вказується підстава припинення трудового договору в точній відповідності з формулюванням законодавства про працю і робиться посилання на певну статтю закону. Однак позивачкою до суду не надано доказів про наявність відповідного наказу чи розпорядження. Судом такі докази також не встановлені, а тому немає підтавав вважати, що трудовий договір між нею та [PERSON] був розірваний. Позивачкою у судовому засіданні не доведений факт незаконного звільнення її з посади 01 жовтня 2009 року, а також те, що її необхідно поновити на роботі, оскільки наказ про її звільнення не виносився, відповідної відмітки про звільнення в трудовій книжці також немає. Крім того, за твердженнями представника відповідача, наказ про звільнення [PERSON] не видавався, а в жовтні місяці 2009 року позивачка перестала з'являтись на роботу без поважних причин, про що були складені відповідні акти. Причини неявки на роботу відповідачці були невідомі, тому до цього часу позивачка не звільнена з посади. Судом також не встановлено, а позивачкою не надані до суду будь-які докази того, що [PERSON] перешкоджала їй у виконанні обов'язків як продавця магазину «[INFO]». Щодо вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з червня місяця 2007 року по 01 жовтня 2009 рік в загальній сумі 15 799, 56 грн., а також заробітної плати за час вимушеного прогулу з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня 2010 рік у розмірі 11 875, 00 грн., то судом встановлено наступне. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до ст. 14 Закону України «Про оплату праці» договірне регулювання оплати праці працівників підприємств здійснюється на основі системи угод, що укладаються на національному (генеральна угода), галузевому (галузева (міжгалузева) угода), територіальному (територіальна угода) та локальному (колективний договір) рівнів відповідно до законів. Норми колективного договору, що допускають оплату праці нижче від норм, визначених генеральною, галузевою (міжгалузевою) або територіальною угодами, але не нижче від державних норм і гарантій в оплаті праці, можуть застосовуватися лише тимчасово на період подолання фінансових труднощів підприємства терміном не більш як шість місяців. Як вбачається з матеріалів справи, за період з жовтня місяця 2007 року по листопад місяць 2009 року [PERSON] виплачувалась заробітна плата, що підтверджується відповідними відомостями виплати заробітної плати СПД [PERSON] працівникам магазину «[INFO]» (Т. 1, а. с. 80-108), а також копіями відомостей на виплату грошей, підписаних, в тому числі, [PERSON] (Т. 1, а. с. 273-297), що спростовує доводи позивачки про невиплату їй заробітної плати за період з жовтня місяця 2007 року по жовтень місяць 2009 року. Для підтвердження своїх доводів про недійсність підписів [PERSON] у вищевказаних відомостях про виплату коштів, ухвалою суду від 22 серпня 2012 року за клопотанням представника позивачки була призначена судово-почеркознавча експертиза, котра не була проведена у зв'язку з несплатою [PERSON] відповідного рахунку для проведення такої експертизи. Ухвалою суду від 10 червня 2014 року по вищевказаній цивільній справі було відновлено провадження. З вищевикладеного вбачається, що позивачка жодним чином не сприяла суду у зібранні доказів по даній справі, та не надала інших доказів в підтвердження того, що їй не виплачувалась заробітна плата за період з жовтня місяця 2007 року по жовтень місяць 2009 року. В судовому засіданні також досліджувалась справа наглядового провадження №07-431-09 Прокуратури м. Одеси за зверненням [PERSON] від 13 листопада 2009 року про порушення [PERSON] норм трудового законодавства України по факту невиплати заробітної плати, а також незаконного звільнення з роботи та невидачі трудової книжки після такого звільнення. В рамках вищевказаного наглядового провадження Територіальною державною інспекцією праці у Одеській області була проведена перевірка ФОП [PERSON] з приводу дотримання нею законодавства про працю та оплату праці. В результаті даної перевірки працівниками інспекції був складений акт перевірки №15-01-076/0520 від 01 грудня 2009 року, у якому були виявлені наступні порушення [PERSON] трудового законодавства: заробітна плата працівникам магазину «[INFO]» виплачується один раз на місяць; не виконаний розрахунок індексації працівникам, працівнику [PERSON] не надавалась відпустка протягом двох років підряд, а також не виплачена заробітна плата за вересень та жовтень місяць 2009 року (Т. 1, а. с. 135). Судом встановлено, що вищевказані порушення [PERSON] були усунуті, [PERSON] була виплачена заборгованість по заробітній платі, а також компенсація за невикористану відпустку, що підтверджується відповідною розпискою позивачки від 04 грудня 2009 року (Т. 1, а. с. 30). Крім того, позивачці була видана трудова книжка. Крім того, з постанови про відмову в порушенні карної справи Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 05 лютого 2010 року вбачається, що в ході проведення перевірки заяви [PERSON] по факту порушення [PERSON] трудового законодавства встановлено, що [PERSON] не була звільнена з роботи, заробітна плата за вересень місяць 2009 року була нарахована, але вона її не отримувала у зв'язку з тим, що не з'являлась в магазині «[INFO]» з жовтня місяця 2009 року (Т. 1, а. с. 329). Тому, у судовому засіданні позивачкою не доведений факт наявності заборгованості по заробітній платі, а відповідно і не доведено, що вона має право на відшкодування заробітної плати за час вимушеного прогулу за період з 01 жовтня 2009 року по 01 грудня 2010 рік. Згідно ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення. Таким чином, у судовому засіданні не доведено, що відповідачкою були порушені трудові права [PERSON] Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її права. Відповідно до ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як зазначено в п. 9 Постанови від 31.02.1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. Всупереч вищевказаним нормам, у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди позивачка не зазначила, з яких міркувань вона виходила, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Так як в судовому засіданні не доведений факт незаконного звільнення [PERSON] з посади, суд вважає необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню також вимогу позивачки щодо стягнення на її користь моральної шкоди. Крім того, оскільки в задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено, суд вважає недоцільним також стягнення з [PERSON] на користь позивачки суми судових витрат. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно із ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та такими, що не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: dismissed