Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Третя особа: орган опіки та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. В обґрунтування позову вказує, що відповідно до свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів від 09 вересня 2013 року, виданого приватним нотаріусом [PERSON] Черкаського міського нотаріального округу на підставі акту державного виконавця про проведення прилюдних торгів, [PERSON] належить на праві власності майно, що складається із трикімнатної квартири номер 116, що знаходиться по бульвару Шевченка, буд. 325 в місті Черкаси, загальною площею 70,3 кв.м., житловою площею - 41,9 кв.м., яка придбана [PERSON] за 307450,00 гривень, що раніше належала [PERSON]. Відповідно до довідки, виданої Комунальним підприємством «Придніпровська служба утримання будинків» від 10.09.2013 року, у квартирі номер 116, що знаходиться по бульвару Шевченка, буд. 325 в місті Черкаси, зареєстровані та проживають: [PERSON] - [INFO] - колишній власник; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]; [PERSON] - [INFO]. Як вбачається із витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 09.09.2013 року, [PERSON] належить на підставі свідоцтва про право власності на житло квартира номер 116, що знаходиться по бульвару Шевченка, буд. 325 в місті Черкаси, про що в Реєстрі міститься відповідний запис № 2420834. Відповідачами по справі позивачу, яка є власником спірної квартири, чиняться перешкоди у користуванні зазначеною квартирою, відтак [PERSON] позбавлена можливості користуватися своїм житлом, оскільки у ній залишаються проживати колишня власниця [PERSON] та члени її родини, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, [PERSON]А, вважає, що право членів сім'ї колишнього власника квартири на користування житлом є похідним від права власника на квартиру, а тому після реалізації спірної квартири на прилюдних торгах та придбання її Позивачкою, яка у встановленому законом порядку зареєструвала своє право власності на неї, колишній власник [PERSON] та члени її родини набули статусу тимчасових жильців. Позивач неодноразово зверталась до Відповідачів по справі з проханням звільнити її житло, проте вони в свою чергу відмовились виконати законні вимоги власника та на день подання даного позову продовжують проживати у квартирі чим чинять перешкоди в користуванні житлом [PERSON] В зв'язку з цим [PERSON] звернулась із заявою до Придніпровського РВ в м. Черкаси УМВС України в Черкаській області, з приводу неправомірних дій Відповідачів. 23.09.2013 року [PERSON] отримала Висновок Придніпровського РВ, відповідно до якого «в даній події вбачаються цивільно-правові відносини» та рекомендовано з даного питанням звертатись до суду. В звязку з цим вона змушена була звернутись до суду з вищезазначеними позовами. Представник позивача по довіреності [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідачі в судове засідання не зявилася, про причину неявки суду не повідомили, неодноразово належним чином повідомлені про день та час розгляду справи рекомендованими листами. Прокурор Плакас Д.В. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Представник третьої особи в судовому засіданні [PERSON] просила відмовити в задоволені позову. Заслухавши пояснення представника позивача, доводи прокурора та представника органу опіки та піклування та дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи із наступного. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Ч.1 ст.15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні. У відповідності до\~ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.\~Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності.\~Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Крім того, ст. 213 ЦПК України передбачено, що рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 01.10.2013 року [PERSON] звернулась до Придніпровського районного суду м.Черкаси з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], Третя особа: орган опіка та піклування Черкаської міської ради про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом виселення та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом вселення. Відповідно до ухвали Придніпровського районного суду м.Черкаси від 21.10.2014 року дані справи були обєднані в одне провадження. Відповідно до ч.1 ст.317 та ч.1 ст.319 ЦК України власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном і він реалізує їх на власний розсуд. Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своє волею, незалежно від волі інших осіб ч. 1 ст. 316 ЦК України. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як зазначено у статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України власник квартири має право користуватися помешканням для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Так, відповідно до положень ст. 391 ЦК України, - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них (ст. 379 ЦК). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 389 ЦК та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Частиною 1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В судовому засіданні встановлено, що власником квартири 116 по бул.Шевченка, 325 м.Черкаси являється [PERSON], що стверджується свідоцтвом від 09.06.2013 року. Право власності [PERSON] на вказану квартиру 09.09.2013 року зареєстроване в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно. В судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості користуватися та розпоряджатися своєю власністю, оскільки відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] чинять їй в цьому перешкоди, не надають доступу до квартири та продовжують там проживати. Спосіб захисту обраний позивачем виселення відповідачів до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] з квартири 116 по бул.Шевченка, 325 в м.Черкаси не суперечить чинному законодавству України, оскільки ст. 391 ЦК України передбачає право власника вимагати усунення будь-яких перешкод у здійсненні права користування чи розпорядження своїм майном. Оскільки проживання відповідачів в вищезазначеній квартирі створює перешкоди у здійсненні позивачем права користування власністю, виселення відповідача відновить права власника. З урахуванням викладеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача [PERSON] в частині усунення перешкод в користуванні квартирою № 116 по бульвару Шевченка, 325 в м. Черкаси, які створюються відповідачами, шляхом виселення їх з даної квартири підлягають до задоволення. На думку суду, також є обґрунтованими вимоги позивача, щодо вселення її в дану квартиру. У відповідності до ст.88 ЦПК України підлягає до стягнення з відповідачів на користь позивача сплачений нею судовий збір в сумі 458,82 грн. в рівних частках з кожного. На підставі викладеного та

Outcome: approved