Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] треті особи: [PERSON], [PERSON], державний нотаріус Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] про визнання договору дарування частки квартири недійсним та скасування державної реєстрації права власності на частку квартири. В позовній заяві посилається на те, що 14 грудня 1997 року приватизаційною комісією житлового фонду Фрунзівської селищної ради на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожному по ? частці була передана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (Фрунзівка) Захарівський (Фрунзівський) район Одеська область. 06 серпня 2014 року між відповідачами був укладений договір дарування частки квартири, відповідно до якого [PERSON] передав, а [PERSON] безоплатно прийняв у власність ? частку квартири, розташованої за вище вказаною адресою. Зазначений договір дарування був посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], реєстровий номер 1-1352. Позивач вважає, що укладений між відповідачами договір дарування суперечить вимогам законодавства з наступних підстав. Так, нотаріус Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області не вправі був посвідчувати договір дарування за межами свого нотаріального округу, оскільки нотаріус Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області не знаходилась у відпустці або на лікарняному, а відтак підстав для її заміщення не було. Крім цього, вказує, що до посвідчення договору дарування частки квартири нотаріусом, не перевірені відомості про відсутність заборони відчуження майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, оскільки та на той час за її заявою нотаріусом Фрунзівської районної державної нотаріальної контори було зупинено вчинення будь-яких дій щодо частки квартири, що належить [PERSON] Також, [PERSON] зазначає, що договір дарування частки квартири слід визнати недійсним, оскільки на час укладення спірного правочину та по теперішній час у спірній квартирі, крім інших осіб, також зареєстрована неповнолітня дитина, а саме онук позивача та не зважаючи на це нотаріус не витребувала у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. В свою чергу, відповідач [PERSON] до відповідного органу із заявою про надання дозволу на вчинення правочину щодо відчуження ? частки квартири, право користування якою має його неповнолітній онук [PERSON], не звертався, а тому при укладенні договору дарування [PERSON] не врахував інтереси свого онука [PERSON], який зареєстрований за адресою місцезнаходження квартири та має право користування нею. Враховуючи викладене, позивач вважає, що договір дарування укладений з порушенням вимог чинного законодавства, а тому просить суд визнати його недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на ? частку квартири. Позивач [PERSON]у судовому засіданні підтримала заявлений позов та просила його задовольнити з наведених у ньому підстав. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що відповідно до вимог чинного законодавства він мав право розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав та надав суду пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Крім цього надав через канцелярію суду письмові заперечення проти позову (а.с. 68-70). Третя особа [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона являється дочкою позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] та їй на праві спільної (часткової) власності належить ? частка квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] (колишня назва - Фрунзівка) Одеської області, однак з 2010 року вона там з дитиною не проживає, оскільки живе та працює у м. Одеса. Також вважає, що договір посвідчений з порушеннями, а відтак підлягає скасуванню. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився. До канцелярії суду надав заяву, в якій просить справу розглядати без його участі (а.с. 233). Відповідно до положень ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Третя особа державний нотаріус Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON] у судове засідання не зявилась, попередньо через канцелярію суду надала письмові пояснення, в яких вказала, що спірний правочин посвідчено за межами Фрунзівського району так як у період з 31 липня 2014 року по 11 серпня 2014 року обовязки по обслуговуванню населення Фрунзівського району було покладено на Великомихайлівську районну державну нотаріальну контору у звязку з перебуванням нотаріуса Фрунзівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] у тимчасовій відпустці у звязку з хворобою. Відсутність заборон, арештів, будь-яких інших обтяжень чи обмежень на обєкт нерухомого майна нею було перевірено та не виявлено як на момент вчинення нотаріальної дії так і на теперішній час. Жодних прав малолітніх чи неповнолітніх дітей щодо частки квартири, яка відчужувалася зареєстровано не було. Право користування квартирою малолітнього [PERSON], онука дарувальника [PERSON] не було порушено (а.с. 57). Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що відповідно до копії дублікату свідоцтва про право власності на житло № 314 від 16 вересня 2010 року, 14 грудня 1997 року приватизаційною комісією житлового фонду Фрунзівської селищної ради на праві спільної (часткової) власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] кожному в рівних частках була передана квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (тепер - Захарівка) Фрунзівський (тепер - Захарівський) район Одеська область, про що було зроблено запис у реєстрову книгу за № 10 реєстр. № 1274 (а.с. 37-38). 20 вересня 2010 року Державним комунальним підприємством «Фрунзівське БТІ» на підставі вище вказаного свідоцтва за [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] було зареєстровано право спільної часткової власності, а саме за кожним по ? частці на квартиру розташовану за адресою: [ADDRESS]. Вказане підтверджується копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 27371103 від 20 вересня 2010 року (а.с. 17-18). 06 серпня 2014 року у смт. Велика Михайлівка Одеської області між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування частки квартири, посвідчений державним нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], реєстровий номер 1-1352. Відповідно до умов вказаного договору [PERSON] (дарувальник) передав, а [PERSON] (обдарований) безоплатно прийняв у власність ? частку квартири за № 1, яка знаходиться в будинку № 12 по вулиці Гагаріна в смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 110-111). Разом з тим, позивач з зазначеним договором дарування не погоджується та вважає його таким, який укладений між відповідачами з порушеннями норм чинного законодавства. У своїй заяві, як одну з підстав для визнання вище вказаного договору дарування недійсним [PERSON] посилається на те, що згідно Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках передбачених законодавством. На час нотаріального посвідчення, а саме 06 серпня 2014 року нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори Одеської області спірного договору дарування, нотаріус Фрунзівської районної державної нотаріальної контори Одеської області не знаходилась у відпустці або на лікарняному, а тому права вчиняти будь які нотаріальні дії у нотаріуса з іншого нотаріального округу щодо майна, яке знаходиться на території Фрунзівського нотаріального округу у відповідачів не було. Однак, з такими твердженнями позивача суд погодитись не може з наступних міркувань. Так, відповідно до ч. 3 ст. 13-1 ЗУ «Про нотаріат» та п. 4 глави 1 розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 нотаріус не вправі здійснювати нотаріальну діяльність за межами свого нотаріального округу, за винятком заміщення інших нотаріусів у випадках, передбачених законодавством. Наказом від 07 липня 2014 року № 1066/5 «Про забезпечення організації доступності населення до нотаріальних послуг та поліпшення роботи з надання таких послуг», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 липня 2014 року за № 734/25511, начальникам Головного управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, головних управлінь юстиції в областях, містах Києві та Севастополі було встановлено, що у разі відсутності всіх державних нотаріусів у державній нотаріальній конторі терміново покладати обовязки щодо нотаріального обслуговування населення наказом начальника відповідного головного управління юстиції на іншу державну нотаріальну контору, місце розташування якої найбільш наближено до державної нотаріальної контори, яка тимчасово не працює у звязку з відсутністю державних нотаріусів, чи на державну нотаріальну контору, у якій існує оптимальна можливість для належного надання нотаріальних послуг. На час посвідчення спірного правочину, а саме 06 серпня 2014 року та по теперішній час у Фрунзівській (тепер Захарівській) районній державній нотаріальній конторі Одеської області працювала (працює) один нотаріус [PERSON] У період з 04 серпня 2014 року по 08 серпня 2014 року нотаріальні дії Фрунзівською районною державною нотаріальною конторою не вчинялися у звязку з тимчасовою непрацездатністю нотаріуса [PERSON] в звязку з перебуванням її на лікарняному, що підтверджується відповідним листком непрацездатності серії АГЕ № 584610, який був виданий КУ «Фрунзівська ЦРЛ» (а.с. 176). Згідно інформації Захарівської районної нотаріальної контори Одеської області № 266/01-16 від 07 квітня 2017 року, в період перебування нотаріуса Фрунзівської районної нотаріальної контори Одеської області на лікарняному, а саме з 04 серпня 2014 року по 08 серпня 2014 року, нотаріальне обслуговування громадян Фрунзівського району Одеської області здійснювалось Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області (а.с. 175). Таким чином, з огляду на вище викладене, суд приходить до висновку, що доводи позивача відносно того, що на час посвідчення 06 серпня 2014 року договору дарування частки квартири, нотаріус Фрунзівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] не знаходилась на лікарняному або у відпустці, в звязку з чим нотаріус [PERSON] не мала права вчиняти будь-які нотаріальні дії щодо спірного правочину не знайшли свого підтвердження жодними із наданих доказів та спростовуються відповідним листком непрацездатності серії АГЕ № 584610, який був виданий КУ «Фрунзівська ЦРЛ», з якого видно, що в період посвідчення спірного правочину нотаріус [PERSON] дійсно знаходилася на лікарняному та не могла здійснювати дії повязані з нотаріальним обслуговуванням населення. Крім цього, на думку позивача, ще однією підставою для визнання договору дарування частки квартири від 06 серпня 2014 року недійсним є те, що при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження майна нотаріусом обовязково перевіряється відсутність заборони відчуження майна шляхом доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За заявою позивача та третіх осіб [PERSON] і [PERSON] від 03 липня 2014 року нотаріусом Фрунзівської районної державної нотаріальної контори було зупинено вчинення будь-яких дій щодо частки квартири, що належить [PERSON], до вирішення судового спору. Під час посвідчення державним нотаріусом спірного договору дарування від 06 серпня 2014 року справа знаходилась на розгляді у Ширяївському районному суді Одеської області, а отже посвідчення будь яких нотаріальних дій відносно частки квартири до набрання законної сили судовим рішенням було заборонено. Відповідно до ч. 2 ст. 55 ЗУ «Про нотаріат» при посвідченні угод про відчуження або заставу жилого будинку, квартири, дачі, садового будинку, гаража, земельної ділянки, іншого нерухомого майна перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна. Пунктом 2.1. глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 передбачено, що при підготовці до посвідчення правочинів про відчуження або заставу нерухомого майна нотаріусом перевіряється відсутність заборони відчуження або арешту майна шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Так, як вбачається з витягів за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 серпня 2014 року, виконаних нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за параметрами запиту: [ADDRESS], та параметрами запиту: за реєстраційним номером обєкта нерухомості - 377614651252 вбачається, що 04 серпня 2014 року державним реєстратором на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 13565639 від 04 серпня 2014 року за [PERSON] було зареєстровано право приватної, спільної часткової власності на ? частку квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 58, 59). З витягу із Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави № 44868954 від 06 серпня 2014 року, наданого Великомихайлівською районною державною нотаріальною конторою за параметрами запиту види обтяження усі типи, боржник тип особи: фізична, [NUMBER] вбачається, що за вказаними параметрами запиту у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна про податкові застави інформація відсутня (а.с. 60). Відповідно до витягів за результатом пошуку інформації про зареєстровані речові права, їх обтяження на обєкт нерухомого майна у порядку доступу нотаріусів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 06 серпня 2014 року, виконаних нотаріусом Великомихайлівської районної державної нотаріальної контори [PERSON] за параметрами запиту тип особи: фізична особа, ПІБ: [PERSON], та параметрами запиту тип особи: фізична особа, РНОКПП: [NUMBER] вбачається, що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомості відсутні (а.с 61, 62). З інформації наданої Захарівською районною державною нотаріальною конторою Одеської області вбачається, що 03 липня 2014 року громадяни [PERSON], [PERSON], [PERSON] до Фрунзівської (тепер Захарівської) районної державної нотаріальної контори Одеської області із заявою про накладення обтяжень (заборон) на відчуження будь-якого майна не зверталися (а.с. 231). Крім цього, в судовому засіданні позивач [PERSON] повідомила, що із заявами про заборону відчуження або арешту квартири або її частки вона не зверталась та судові рішення з даного приводу судами не ухвалювалися. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що належна [PERSON] спірна частка квартири на час посвідчення договору дарування під арештом або іншими заборонами відчуження не перебувала, що підтверджено поясненнями позивача та витягами з відповідних Державних реєстрів, сформованих державним нотаріусом [PERSON] на виконання вимог ЗУ «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Також, [PERSON] зазначає, що договір дарування частки квартири слід визнати недійсним, оскільки на час укладення спірного правочину та по теперішній час у спірній квартирі, крім інших осіб, також зареєстрована неповнолітня дитина, а саме онук позивача та відповідача [PERSON] [PERSON], [INFO]. Відповідно до Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сімї уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною малолітні або неповнолітні діти, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину. В свою чергу, відповідач [PERSON] до відповідного органу із заявою про надання дозволу на вчинення правочину щодо відчуження ? частки квартири, право користування якою має його неповнолітній онук [PERSON], не звертався, а тому при укладенні договору дарування [PERSON] не врахував інтереси свого онука [PERSON], який зареєстрований за адресою місцезнаходження квартири та має право користування нею. Так, як встановлено раніше, до укладення оспорюваного договору дарування квартира за адресою: [ADDRESS], належала на праві спільної часткової власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]Ю (кожному по ? частці). З довідки Фрунзівської селищної ради Одеської області від 05 серпня 2014 року № 3605 вбачається, що у квартирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані і проживають [PERSON] та [PERSON] (а.с. 194). Постановою Верховної Ради України від 19 травня 2016 року № 1377-VIII офіційно перейменовано Фрунзівський район на Захарівський район, а селище міського типу Фрунзівка на селище міського типу Захарівка. Згідно довідки Захарівської селищної ради Одеської області від 25 листопада 2016 року № 584 у квартирі за адресою: [ADDRESS], договір дарування частки якої оспорюється, зареєстровані: [PERSON]А, [PERSON] з 26 травня 1998 року по теперішній час, [PERSON], [PERSON], [INFO] з 29 жовтня 2010 року по теперішній час, [PERSON] з 05 вересня 2016 року по теперішній час, [PERSON] з 02 серпня 2014 року по теперішній час (а.с. 33). Таким чином, на момент посвідчення договору дарування від 06.08.2014 року у квартирі за адресою: [ADDRESS] (Фрунзівка) Одеська область проживали лише [PERSON] та [PERSON], які зареєстровані там ще з 1998 року, що визнано сторонами та третіми особами. Згідно ч.1 ст.61 ЦПК України обставини, визнанні сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до копії свідоцтва про народження № 462973 від 11 липня 1989 року [PERSON] народилася 25 вересня 1983 року, а відповідач [PERSON] є її батьком (а.с. 16). Згідно із копією свідоцтва про народження серії І-ЖД № 051852 від 19 червня 2006 року [PERSON] народився 09 червня 2006 року, а третя особа Мах (дошлюбне прізвище [PERSON]) І.Ю. є його матірю (а.с. 34). Отже, малолітній [PERSON], [INFO], права якого, на думку позивача, були порушені при посвідченні спірного правочину, являється відповідачу [PERSON] рідним онуком. 06 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено нотаріально посвідчений договір дарування, за яким [PERSON] передав, а [PERSON] безоплатно прийняв у власність ? частку квартири за № 1, яка знаходиться в будинку № 12 по вулиці Гагаріна смт. Фрунзівка Фрунзівського району Одеської області (а.с. 110-111). Таким чином, на даний час [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS] (Фрунзівка) Одеська область на праві спільної часткової власності в ідеальних частках без поділу квартири між співвласниками в натурі та без визначення порядку володіння та користування вказаною квартирою. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч.ч. 1, 2, 3, ст. 319 ЦК України). За змістом статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним з передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів осіб. Загальні вимоги щодо недійсності правочину, передбачені статтею 215 ЦК України. Відповідно до частин 1-3 статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Позивач [PERSON] звертаючись до суду з позовом про скасування договору дарування від 06 серпня 2014 року посилалася на те, що зміст укладеного між [PERSON] та [PERSON] правочину суперечить вимогам ч. 2 ст. 59 СК України та пунктам 1.8., 1.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Так, у вище вказаних пунктах глави 2 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року за № 296/5 зазначено, що з метою перевірки відсутності прав малолітніх та неповнолітніх дітей, недієздатних чи обмежено дієздатних осіб на користування відчужуваними житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною нотаріус вимагає подачі йому довідки про склад сімї житлово-експлуатаційної організації, квартального комітету або іншого уповноваженого органу з питань реєстрації місця проживання. У разі виявлення з поданих відчужувачем документів, що право власності або право користування відчужуваним житловим будинком, квартирою, кімнатою або їх частиною мають малолітні або неповнолітні діти або недієздатні чи обмежено дієздатні особи, нотаріус повинен витребувати у відчужувача дозвіл органу опіки та піклування на вчинення такого правочину у формі витягу з рішення відповідної районної, районної у містах Києві та Севастополі державної адміністрації, відповідного виконавчого органу міських, районних у містах, сільських, селищних рад. Частиною 2 ст. 59 СК України встановлено, що при розпорядженні своїм майном дружина, чоловік зобовязані враховувати інтереси дитини, інших членів сімї, які відповідно до закону мають право користування ним. Статтею 12 ЗУ «Про основи соціального захисту бездомних громадян та безпритульних дітей» передбачено, що держава охороняє і захищає права та інтереси дітей під час вчинення правочинів щодо нерухомого майна. Неприпустиме зменшення або обмеження прав та інтересів дітей під час вчинення будь-яких правочинів щодо жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Відповідно до ч. 3 ст. 17 ЗУ «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування, наданого відповідно до закону, укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню та/або державній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати поділ, обмін, відчуження житла, зобовязуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобовязання. Статтею 18 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сімї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобовязані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Таким чином, системний аналіз положень Закону дає підстави для висновку про те, що попередній дозвіл органу опіки та піклування при відчуженні нерухомого майна, право власності або право користування, яким має дитина, надається лише в разі, коли власниками відчужуваного майна є батьки або особи, які їх замінюють, а також коли останні укладають угоди від імені неповнолітніх. [PERSON] не є батьком малолітнього [PERSON] або особою, яка його замінює. За таких обставин, чинним законодавством не передбачено обмежень при реалізації права власника на розпорядження своєю часткою майна в залежності від того чи мають право на користування іншою часткою цього майна інші особи, зокрема малолітні, якщо власник частини майна є їх дідом. Таким чином, з огляду на наведене, суд вважає, що права малолітнього [PERSON] на користування та проживання в спірній квартирі при посвідченні спірного правочину ніяким чином не порушились, адже право малолітнього [PERSON] на проживання та користування квартирою є похідним від права користування вказаною квартирою його матері [PERSON], яка також є власником ? частки. Заміна власника ідеальної частки в спірній квартирі, який відносно малолітнього не є батьком, особою, що його замінює чи родичем, ніяким чином не впливає на права малолітнього, а тому право на проживання та користування квартирою у [PERSON] залишилось незмінним. Тобто, оспорюваний правочин не суперечить правам та інтересам дитини, не зменшує права та інтереси дитини щодо жилого приміщення, не порушує гарантії збереження права дитини на житло. Згідно ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. При цьому суд відповідно до ч.4 ст.10 ЦПК України сприяв всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснював позивачу, її права та обовязки та сприяв здійсненню її прав, в тому числі і щодо збирання доказів. Разом з тим, [PERSON], яка звернулась до суду з позовною вимогою про визнання правочину недійсним, не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних доводів. Натомість, матеріали справи містять докази щодо посвідчення спірного договору дарування частки квартири у відповідності до вимог Закону. За таких обставин, суд не вбачає правових підстав для визнання договору дарування частки квартири від 06.08.2014 року недійсним, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. У звязку з цим, не підлягає задоволенню і вимога [PERSON] про скасування державної реєстрації права власності [PERSON] на частку квартири, яка є похідною від первинної вимоги про визнання недійсним договору дарування частки квартири. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити. В звязку з відмовою в задоволенні позову понесені витрати по сплаті судового збору слід залишити за позивачем.

Outcome: dismissed