Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, уточнивши її в наступному, в обґрунтування якої зазначила, що під час шлюбу з [PERSON] народила сина [PERSON], [INFO], який після розірвання шлюбу з відповідачем залишився проживати разом з нею, знаходиться на її утриманні та вихованні. В літку 2016 році позивачка разом з сином планує виїхати на відпочинок до родичів, а саме до тітки [PERSON], яка мешкає в Росії, [ADDRESS] та до племінника [PERSON], який проживає у Канаді: [ADDRESS]), проте відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за кордон. Позивачка просить суд задовольнити позов та надати дозвіл на виїзд за межі України свого сина без згоди та супроводу батька. До суду позивач подала заяву про слухання справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягла та просила ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача. Відповідач до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, про дату й час слухання справи сповіщався належним чином, в тому числі шляхом поміщення оголошення у пресі, що дає змогу розглянути справу за його відсутності та ухвалити заочне рішення. Суд, розглянувши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: сторони є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 10). 01.07.2015 шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з матір'ю, навчається у 4-Б класі Харківської загальноосвітньої школи I-III ступенів № 5, що підтверджується відповідним судовим рішенням, довідками з місця реєстрації позивача та навчання дитини, даними паспорта [PERSON] (а.с. 6-9, 11). Відповідно до ч. 2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Стаття 155 СК України передбачає, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності та не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. В ст. 3 Конвенції ООН «Про права дитини» визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отже, сімейне законодавство виходить із принципу повної рівноправності обох батьків у всіх правах і обов'язках відносно своїх дітей. Законодавством визначені права та обов'язки батьків щодо виховання дитини, при цьому пріоритетне та принципове значення мають інтереси дитини, які є непорушними незалежно від стосунків батьків між собою, що закріплено і в міжнародних нормах. Дослідивши матеріали справи, суд вважає що бажання позивачки виїхати з дитиною за кордон на відпочинок та з метою відвідування родичів не суперечить інтересам дитини, відповідає засадам сімейних відносин та сприяє здійсненню гарантованих дитині прав на належний розвиток та виховання. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21.01.1994 за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З погляду на вищевикладене суд сприймає мету виїзду дитини за кордон, зазначену позивачем, правдивою, підстави стверджувати, що остання бажає вивезти дитину за межі України на постійне проживання відсутні, отже позов може бути задоволений. На підставі викладеного,

Outcome: approved