Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою з вимогою до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивує тим, що за час спільного проживання з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16 лютого 1992 року по 24 листопада 2004 року, коли шлюб було розірвано сторони побудували житловий будинок, що за адресою вул. Зелена, 4 с. Новорічиця, Зарічненського району Рівненської області (далі - будинок) та 05.08.2004 року було виготовлено технічний паспорт на нього. Будинок є приватною спільною частковою власністю сторін, що підтверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно серії ЯЯЯ № 030969, зареєстрованим в електронному реєстрі речових прав власності на нерухоме майно від 31.05.2005 року та витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2018 року серії СВР №324802. Згідно довідки, виданої 08 листопада 2018 року Новорічицькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області за № 2226 відповідач зареєстрований [INFO], що по вул. Зеленій у с. Новорічиця Зарічненського району Рівненської області, однак по місцю реєстрації не проживає з 2008 року. Відповідач фактично не проживає у вказаному будинку та не оплачує житлово-комунальних послуг, не бере участі в його утриманні, що перешкоджає позивачці повноцінно користуватись будинком. Тому позивачка змушена звернутись до суду з відповідним позовом. Шлюб між сторонами розірвано 24.11.2004 року Зарічненським відділом РАЦС про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу зроблено запис за № 39. [PERSON] у судове засідання не зявилась, подала суду заяву про підтримку позовних вимог та відсутність заперечення щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач [PERSON] 10 січня 2019 року у судове засідання не зявився, а також не зявився у судове засідання 05 лютого 2019 року та 26 лютого 2019 року повторно. За інформацією Новорічицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 377 від 08 листопада 2018 року № 2226 відповідач зареєстрований [INFO], по вул. Зелена, що в с. Новорічиця Зарічненського району Рівненської області. За цією адресою відповідачу надсиласись повістки про виклик до суду, проте не були отримані ним із зазначенням причини повернення (за зазначеною адресою не проживає). Після чого відповідач був повідомлений шляхом публікації оголошення на сайті Судова влада України поважних причин неявки у судове засідання суд не повідомив, відзиву та/або заперечення на позовну заяву не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті за змістом ст. 223 ЦПК України і є умовою для ухвалення заочного рішення у справі згідно ст. 280 ЦПК України. Суд за результатом повного, всебічного, обєктивного судового розгляду у результаті дослідження письмових доказів, дійшов наступного висновку. Згідно Свідоцтва про право власності на нерухоме майно, серії ЯЯЯ № 030969 від 20 квітня 2005 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 31.05.2018 року серії СВР №324802, виданого на підставі свідоцтва про право власності від 20.04.2005 року Виконавчого комітету Новорічицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області, пятьма співвласниками будинку № 4 по вул. Зелена, що в с. Новорічиця Зарічненського району Рівненської області є [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (позивачка по справі). У будинку згідно будинкової книги та довідки Новорічицької сільської ради Зарічненського району Рівненської області № 2227 від 08 листопада 2018 року зареєстровані [PERSON] (позивачка) та її сини [PERSON], [PERSON] Крім того цим же органом видано довідку № 2226 від 08 листопада 2018 року про те, що [PERSON] зареєстрований за цією ж адресою, але по місцю реєстрації не проживає з 2008 року. Свідки [PERSON] та [PERSON] які є сусідами позивачки в судове засідання не зявились, однак подали на адресу суду заяви в яких підтвердили, що відповідач не проживає в житловому будинку по вул. Зелена, 4, с. Новорічиця Зарічненського району Рівненської області, близько 10 років. Вирішуючи спір суд виходить з того, що [PERSON] як і [PERSON] є співвласниками будинку, який було побудовано за час спільного проживання, та в якому вони обоє зареєстровані. Пункт 1 статті 8 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює і право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Відповідно до статті 47 Конституції України і частини третьої статті 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як зазначено в ст. 13 ч. 3 Конституції України, власність зобовязує, вона не повинна використовуватись на шкоду людині, суспільству. Тому право власності на житло охороняється правом лише настільки, наскільки його реалізація відповідає імперативним нормам закону. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника. Відповідно до ст. 319 ч. 1 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Разом з тим, чинним законодавством України не передбачено можливості позбавлення права користування житловим приміщення співвласника такого приміщення, навіть за умови якщо він тривалий час не проживає в ньому та не несе витрат по його утриманні. Судом також не встановлено підстав, визначених у ст. 346 ЦК України згідно яких припиняється право власності відповідача на житловий будинок, а саме: відчуження власником свого майна; відмови власника від права власності; припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; знищення майна; викуп пам'яток культурної спадщини; примусове відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; реквізиція; конфіскація; припинення юридичної особи чи смерті власника. На підставі вищевикладеного, встановлено, що будинок № 4, по вул. Зеленій, що в с. Новорічиця Зарічненського району Рівненської області перебуває у спільній сумісній власності сторін і, відповідач за законом не може бути позбавлений права користування належним йому житлом, та не втратив право\~власності на\~вказаний будинок,\~в силу\~вимог статей\~319,\~321\~ЦК України то позовні вимоги є безпідставними та не підлягаючими задоволенню. З огляду на викладене на підставі ст. 47 Конституції України, ст. ст. 317, 319, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed