Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з 21 листопада 1987 року перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, в якому було придбано наступне рухоме майно: 20 серпня 1997 року транспортний засіб марки «Honda Motor» (Civic), 1986р.в., д/н 33634МО, орієнтованою вартістю 5 000 грн.; 0З липня 1996 року транспортний засіб марки «Mitsubishi Lancer», 1986р.в., д/н 14269 MO, орієнтованою вартістю 5\~000 грн.4 а також нерухоме майно: земельна ділянка, загальною площею 0, 0832 га, розташована в с.Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області, орієнтованою вартістю 10 000 грн.; житловий будинок, що розташований в с.Суховерхів, 8 (вул.Діброва, 8) Кіцманського району Чернівецької області, орієнтованою вартістю 18 691 грн., а всього спільно придбано майна на суму 38 691 грн., що є орієнтованою дійсною вартістю майна на час розгляду справи. На даний час між ними немає згоди та домовленості про вартість майна та порядок його поділу. З підстав, передбачених ст. ст. 368, 372 ЦК України, ст.ст. 60, 71 СК України просила відповідачу виділити в натурі транспортний засіб автомобіль марки «Honda Motor» (Civic), 1986р.в., д/н 33634МО, орієнтованою вартістю 5 000 грн., їй - виділити в натурі транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi Lancer», 1986р.в., д/н 14269 MO, орієнтованою вартістю 5 000 грн., визнати за нею право власності на вказаний автомобіль та надати змогу зареєструвати право власності на підставі рішення суду; припинити право спільної сумісної власності на дане майно; визначити частину у спільному майні подружжя та визнати за нею право власності на 1/2 частину житлового будинку, розташованого в с. Суховерхів, вул. Діброва, 8, Кіцманського району Чернівецької області, та на 1/2 частину земельної ділянки загальною площею 0,0832 га, розташованої в с. Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області, припинивши право спільної сумісної власності на вказане нерухоме майно. В судовому засіданні представник позивача частково підтримав заявлені вимоги, просив поділити лише нерухоме майно і не підтримав заявлених вимог стосовно поділу транспортних засобів. Представник відповідача подав письмове заперечення проти позову зазначав, що сторони за час шлюбу за спільні кошти дійсно придбали два автомобілі, але через тривалий час та умови експлуатації (близько 20 років) вказаних автомобілів їх технічний стан значно погіршився, в звязку із чим використання вказаних автомобілв за призначенням було неможливе, а проведення ремонтно- відновлюваних робіт був економічно недоцільним, тому ними спільно було прийнято рішення про продаж вказаних автомобілів на запасні частини по ціні металобрухту, що і було зроблено у 2006-2008 роках, а виручені кошти використали в інтересах сімї. Отже, на даний час фактично в наявності спірних автомобілів немає. Крім того, відповідач не згідний із вартістю вказаних автомобілів, які були продані за ціною металобрухту. По 1800 грн. за 1кг. На даний час спірні автомобілі фактично перестали фізично існувати, тому встановити їх дійсну вартість на час розгляду справи є неможливим. Позовні вимоги про визнання за позивачем права власності на 1/2 частини нерухомого майна визнає та просить задовольнити позов, визнавши за нею право власності на 1 / 2 частини земельної ділянки та житлового будинку. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст.61 Сімейного кодексу України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 63 Сімейного кодексу України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як передбачено частиною першою статтею 68 Сімейного кодексу України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно ч.1 ст. 69 Сімейного кодексу України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено частиною першою статті 71 Сімейного кодексу України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Згідно ч.4 ст.71 Сімейного кодексу України присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у справі спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Згідно ч.1, 3 ст.368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Як визначено статтею 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому\~ статтею 364 цього Кодексу. Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. У разі виділу співвласником у натурі частки із спільного майна для співвласника, який здійснив такий виділ, право спільної часткової власності на це майно припиняється. Така особа набуває право власності на виділене майно, і у випадку, встановленому законом, таке право підлягає державній реєстрації. Як встановлено судом, сторони з 21.11.1987 року перебувають у зареєстрованому шлюбі. 19.03.2008 року на імя відповідача укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими спорудами, розташованими в с. Суховерхів (був. м. Кіцмань), 8, Кіцманського району Чернівецької області, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON] Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за відповідачем в Кіцманському РБТІ 20.03.2008 року. 19.03.2008 року на ім.`я відповідача укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,08 га, що розташована в с. Суховерхів Кіцманського району Чернівецької області, посвідчений приватним нотаріусом Кіцманського районного нотаріального округу [PERSON] На дану земельну ділянку площею 0,0832 га на ім`я відповідача видано Державний акт серії ЯЕ № 367048 та зареєстрований за № 010981500006 від 09.02.2009 року. Позивач, згідно поданої приватному нотаріусу заяви від 19.03.2008 року, надала згоду на придбання відповідачем житлового будинку та земельної ділянки. Відповідач визнав заявлені вимоги стосовно поділу нерухомого майна. Відповідно до ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини визнані сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню у звзку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. Ухвалою суду від 16.07.2015 року забезпечено даний позов шляхом накладення заборони на відчуження земельної ділянки та житлового будинку. Вказаний захід забезпечення позову підлягає скасуванню відповідно до ст.154 ЦПК України.

Outcome: approved