Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути аліменти з [PERSON] на утримання дітей. Позов мотивовано тим, що від шлюбу з відповідачем вони мають неповнолітніх дітей: доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO]. Відповідач добровільно матеріальної допомоги не надає. У зв'язку з тим, що домовленості щодо утримання дітей між ними не досягнуто, позивачка вимушена звернутися до суду з даною позовною заявою. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити з підстав, викладених у позові. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та пояснив, що він згоден платити аліменти на сина [PERSON], а на доньку [PERSON] не згоден, оскільки не вважає себе її батьком. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивачки та відповідача, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітніх дітей: доньки [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких відповідач вказаний батьком (а.с. 5,5 а). Діти проживають разом з позивачкою (а.с. 6). Відповідач ухиляється від утримання дітей, матеріальної допомоги не надає. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цьогоКодексу. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови «Про застосування окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен урахувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Чинним цивільно-процесуальним законодавством України (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України) на сторони покладається обов'язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доводи відповідача про те, що він не є батьком [PERSON], суд до уваги не приймає, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження таких доводів відповідачем не надано. За вказаних обставин порушене право позивачки на отримання від відповідача достатніх коштів на утримання дітей підлягає захисту шляхом стягнення з відповідача аліментів, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дітей підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved