Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом про визнання права власності на житлове приміщення покликаючись на те, що проживає [ADDRESS], де жив її сусід [PERSON] З 1993 року вони стали проживати однією сім'єю, вести спільне господарство, спільно оплачувати комунальні послуги. На його прохання був вибитий прохід з його квартири до квартири № 4 де вона проживала разом із своєю мамою та сином. [PERSON] не приватизував свою квартиру, оскільки, будинок був визнаний таким, що не відповідає санітарним та технічним вимогам та непридатний для проживання. На протязі декількох років вона проживала у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON], однак, не встигла зареєструвати шлюб так як [INFO] року, він помер. Після його смерті вона залишилась проживати у [ADDRESS] в м .Червонограді та вважає себе фактичним володільцем вказаного житла. З огляду на наведені обставини, просить позов задовольнити та визнати за нею право власності на вказане житлове приміщення за набувальною давністю. Позивачка у судовому засіданні, позовні вимоги підтримала, зіслалась на обставини викладені в позові. Додала, що на протязі декількох років доглядає за квартирою [ADDRESS] проживає в ній, сплачує комунальні послуги. Вважає позов підставним та просить такий задовольнити. Пояснення позивачки підтримала і її представник [PERSON] Представники відповідача, виконавчого комітету Червоноградської міської ради в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Пояснили, що Червоноградська міська рада не давала дозволу на приватизацію спірної квартири, відтак, позивачка самовільно, без будь яких дозвільних документів вселилась у квартиру та недобросовісно заволоділа чужим майном. Вважають, позов необґрунтованим та просить відмовити в його задоволенні. Представники відповідача, КП «Червонограджитлокомунсервіс» в судовому засіданні заперечили щодо задоволення позову. Вказали, що позивачка з порушенням права виконавчого комітету Червоноградської міської ради, як власника квартири, вселилась у квартиру [ADDRESS] в м. Червонограді. Крім того, зазначені в позові доводи [PERSON] спростовуються висновками Апеляційного суду Львівської області, які викладені в рішенні від 18.12.2013 р. Відтак, позивачкою не доведено факт проживання однією сім'єю із [PERSON], а також, що це приміщення було постійним місцем їх проживання. А тому, [PERSON] не могла добросовісно заволодіти майном виконавчого комітету Червоноградської міської ради, оскільки, не мала права на користування спірною квартирою. З огляду на наведені обставини, просять відмовити у задоволенні позову. Вислухавши пояснення, дослідивши наявні у справі письмові документи, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити з огляду на наступне. За правилами статей 10 і 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів (ст. 57 ЦПК України). Як вбачається з рішення виконавчого комітету Червоноградської міської ради від 16.01.1992 р. № 6 «Про визнання житлового будинку, що належить будинкоуправлінню № 1 при міському виробничому управлінню комунального господарства, непридатним для проживання», затверджено акт обстеження житлового будинку [ADDRESS], який не відповідає санітарним і технічним вимогам та визнано будинок непридатним для проживання. Відповідно до ч. 2 ст. 65 ЖК України особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користуванні житловим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. На підставі п. 9 Постанови Пленуму Верхового Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» від 12.04.1985 року, вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак, відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. Згідно рішення Червоноградського міського суду Львівської області від 13.11.2012 р., задоволено позов КП «Червонограджитлокомунсервіс» до [PERSON], [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення та відмовлено в зустрічному позові [PERSON] до виконавчого комітету Червоноградської міської ради, з участю третьої особи КП «Червонограджитлокомунсервіс» про визнання права користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS] На підставі рішення Апеляційного суду Львівської області від 18.12.2013 р. вищевказане рішення скасоване в частині виселення [PERSON], [PERSON] з усіма проживаючими членами сім'ї з квартири [ADDRESS] в м. Червонограді без надання іншого житлового приміщення, в решті рішення суду залишено без змін. Як вбачається з тексту рішення Апеляційного суду Львівської області від 18.12.2013 р., [PERSON] не було доведено факту проживання із [PERSON] у шлюбі і що вона стала членом його сім'ї, що спірне приміщення було постійним місцем їх проживання, ведення ними спільного домашнього господарства, тривалість їх проживання як сім'ї. Наведені обставини підтверджуються письмовими доказами, зокрема письмовими заявами жителів села Арчепитівка Любашівського району Одеської області, згідно яких ніхто [PERSON] не знав та разом з [PERSON] не бачив, останній проживав в с. Арчепитівка та крім сусідів та родичів за ним ніхто не доглядав. Згідно положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. При вирішенні спорів про набувальну давність суд враховує добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. З урахуванням викладеного суд приходить до висновку, що за позивачкою не може бути визнано право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] в м. Червонограді, оскільки вона не мала права на користування вказаною спірною квартирою, в задоволенні її вимог про визнання такого права судом було відмовлено, позивачка має право на проживання і проживає в сусідній квартирі, а тому, в задоволенні позову необхідно відмовити за його безпідставністю.

Outcome: dismissed