Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що 13.06.2008 року між нею та відповідачем був укладений договір про іпотечний кредит №20080098, за умовами якого вона отримала кредит у сумі 1270000,00 грн. В забезпечення зобов'язання по вказаному кредиту між позивачкою та відповідачем укладений іпотечний договір до кредитного договору №20080098. За умовами іпотечного договору позивачка передала, а позивач прийняв в іпотеку нерухоме майно - приміщення №1,131 по [ADDRESS]. Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 19.10.2009 року стягнуто з позивачки на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по договору про іпотечний кредит у сумі 1356910,96 грн. 27.01.2010 року в порядку виконання вказаного рішення суду відкрито виконавче провадження. 05.02.2010р. державним виконавцем описано та заарештовано належне позивачці майно, що є предметом іпотеки - нежитлова будівля за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131, про що складений акт опису і арешту майна від 05.02.2014р.Листом від 16.07.2010 року №В-2/1001 Жовтневий відділ Державної виконавчої служби повідомив позивачку, що прилюдні торги нежитлового приміщення №1,131 за адресою [ADDRESS] загальною площею 478,9 кв.м не відбулися двічі у зв'язку з відсутністю купівельного попиту та вищевказане майно знято з продажу.Така ж сама інформація міститься у листі Донецької філії ПП «Спеціалізоване підприємство Юстиція» на ім'я начальника Жовтневого ВДВС від 30.06.2010р. №17-06/465.Відповідно до листа ВАТ «Ощадбанк» в особі керуючого філії - Володарського відділення, яке поступило до Жовтневого ВДВС за вх. №3514 від 10.08.2010р., на лист Державної виконавчої служби з приводу вирішення питання щодо бажання залишити за собою майно (нежитлове приміщення №1,131 в будинку [ADDRESS]) по виконавчому листу №2-3614 від 19.10.2009р. щодо[PERSON], залишити за собою непродане майно банк відмовляється, та просить звернути стягнення на інше майно боржника.В теперішній час виконавче провадження триває. Позивачка наголошує увагу суду на тому, що умовами іпотечного договору передбачено, що : в разі не реалізації предмета іпотеки або визнання публічних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержатель має право залишити предмет іпотеки за собою, на що іпотекодавець надає свою згоду і надання додаткової згоди не потрібно (п.6.5 Договору), право іпотеки припиняється у випадках, передбачених чинним законодавством України (п.п.4.4 б) Договору.Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема, припинення правовідношення. Позивачка просила суд припинити іпотеку нерухомого майна - нежитлової будівлі літ. А1-1 та належних до неї відповідних будівель - підвалу літ. А1/п загальною площею 478,9 кв.м за адресою : [ADDRESS] приміщення №1,131, що виникла на підставі іпотечного договору від 13 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий №1489. Одночасно просила вилучити з Державного реєстру іпотек та Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна запис про нерухоме майно - нежитлову будівлю літ. А1-1 та належні до неї відповідні будівлі - підвал літ. АІ/п загальною площею 478,9 кв.м за адресою : [ADDRESS] приміщення №1,131, що зроблені на підставі іпотечного договору від 13 червня 2008 року, укладеного між [PERSON] та відкритим акціонерним товариством «Державний ощадний банк України», посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу [PERSON], за реєстровим №1489. Представники позивачки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні наполягали на задоволенні позову. Від позивачки надійшло клопотання про поновлення строку позовної давності. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, зазначив, що відповідно до ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Виконавче провадження №16893397, в межах якого проводились прилюдні торги майна, було відкрито на підставі рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя Донецької області від 19.10.2009 року про стягнення заборгованості з позивача в розмірі 1356910,96 грн., а не рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки. З огляду на наведене стягнення на предмет іпотеки не проводилось. Майно реалізовувалось на прилюдних торгах, як таке, що належить боржнику і було виявлено в межах виконавчого провадження. З огляду на наведене, застосування ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» стосовно реалізації майна в межах виконавчого провадження №16893397 не можливе, оскільки відбувалась реалізація не іпотечного майна, а майна, яке належить боржнику на праві власності. Відповідно до ст.256 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом своїх прав протягом строку позовної давності. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Як вбачається з матеріалів цивільної справи заява банку про відмову від взяття майна на баланс була надана до органу виконавчої служби 6 липня 2010 року, отже строк позовної давності про припинення іпотеки, відповідно до ч.1 ст.261 ЦК України почав свій перебіг 7 липня 2010 року та сплив 7 липня 2013 року. Позивач звернувся з позовом 9 липня 2014 року, тобто через рік після спливу строку позовної давності. Просив суд відмовити позивачці в задоволенні позову. Прокурор Жовтневого району м.Маріуполя, представляючи інтереси держави в особі ПАТ «Державний ощадний банк України», наполягала на відмові у задоволенні позовних вимог. Суд, допитавши сторони, дослідивши подані документи, повно і всебічно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається з матеріалів справи, 13.06.2008 року між ВАТ «Державний ощадний банк України» та [PERSON] укладено договір про іпотечний кредит №20080098, відповідно до умов якого [PERSON] отримала грошові кошти в сумі 1270000,00 гривень строком повернення до 12.06.2018 року (а.с.20). Відповідно до договору іпотеки від 13.06.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Маріупольського нотаріального округу Донецької області [PERSON], в забезпечення виконання зобов'язань за основним договором [PERSON] передалаВАТ «Державний ощадний банк України» в іпотеку нежитлову будівлю за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131 (а.с.13). Рішенням Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-3614/2009 від 19.10.2009 року позовні вимоги Прокурора Володарського району Донецької області інтересах держави в особі ВАТ «Державний ощадний банк України» до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором про іпотечний кредит - задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованість по договору про іпотечний кредит у сумі 1356910,96 грн. (а.с.10). Постановою про відкриття виконавчого провадження від 27.01.2010 року відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа №2-3614 від19.10.2009 року, виданого 19.01.2010 року Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь ВАТ «Державний ощадний банк України» заборгованості по договору про іпотечний кредит у сумі 1356910,96 грн. (а.с.9). З акту опису й арешту майна від 05.02.2010 року вбачається, що накладено арешт на нежитлову будівлю за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131 (а.с.8). З листа приватного підприємства «Спеціалізоване підприємство Юстиція» №17-06/465 від 30.06.2010 року вбачається, що прилюдні торги з реалізації нерухомого майна, що є предметом іпотеки та належить [PERSON], а саме - нежила будівля за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131, не відбулися двічіу зв'язку відсутністю купівельного попиту (а.с.6). З листа Володарського відділення №3133 ВАТ «Ощадбанк» від 10.08.2010 року вбачається, що банк відмовляється залишити за собою нежитлову будівлю за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131 (а.с.5). Відповідно до Закону України «Про іпотеку» іпотекою визначається вид забезпечення виконання зобов'язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов'язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Іпотека виникає на підставі договору, закону або рішення суду. До іпотеки, яка виникає на підставі закону або рішення суду, застосовуються правила щодо іпотеки, яка виникає на підставі договору, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 49 Закону України «Про іпотеку»(в редакції, що діяла на час проведення торгівта відмовистягувача від отримання іпотечного майна, станом до внесення змін ЗУ №3795-VІ від 22.09.2011 р. ) протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду. Вищезазначена норма Закону України «Про іпотеку» розміщена у Розділі V «Задоволення вимог іпотекодержателя за рахунок предмета іпотеки» і розповсюджується на правовідносини, пов'язані зі зверненням стягнення на предмет іпотеки у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання. Отже, ст.49 Закону України «Про іпотеку» (у попередній редакції) не розповсюджується на обставини, що виникли внаслідок проведення виконавчих дій з реалізації майна боржника у виконавчому провадженні під час примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості за кредитом. Згідно з ч.3 ст.33 ЗУ «Про іпотеку» звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. На час розгляду справи ані рішення суду саме про звернення стягнення на предмет іпотеки чи ані виконавчого напису нотаріуса про звернення стягнення на предмет іпотеки (нежитлову будівлю за адресою - [ADDRESS], прим. №1,131) не існує. Таким чином, у даному випадку відбувалась реалізація майна в межах виконавчого провадження як майна, що належить боржнику, а не іпотечного майна. Відповідно до п.5 ч.3 ст.11 ЗУ «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право: накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку. Згідно з ч.1 ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» арешт і вилучення майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. З огляду на наведене, звернення стягнення на предмет іпотеки не проводилось. Майно позивачки реалізовувалось на прилюдних торгах для забезпечення реального виконання рішення Жовтневого районного суду м.Маріуполя №2-3614-2009 р. від 19.10.2009 року про стягнення суми. Згідно зі ст.267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважним причини пропуску позовної давності, порушене право підлягає захисту. Представник відповідача наполягав на застосуванні строку позовної давності, який слід відраховувати з 07.07.2010 р. Поважність пропуску строку позовної давності не доведена. Оскільки доводи позивачки, наведені в позовній заяві, суд вважає необґрунтованими, позов задоволенню не підлягає саме за цих обставин, а не через сплив позовної давності.

Outcome: dismissed