Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття його з реєстрації, мотивуючи з тим, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2021 р. та договору купівлі-продажу частки квартири від 27.08.2021 р., в якій, у тому числі зареєстрований [PERSON] , який у вищевказаній квартирі не проживає тривалий час у зв`язку з виїздом до Російської Федерації, що порушує права позивача, як власника та змушує нести додаткові витрати на житлово-комунальні послуги. Судові витрати просить покласти на позивача. В судове засідання позивач не з`явилась, була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з`явився, був належним чином повідомлений про час розгляду справи, відповідно до ст. ст. 128,129 ЦПК України. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 19.08.2021 р. та договору купівлі-продажу частки квартири від 27.08.2021 р., [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.4-8), в якій зареєстрований, у тому числі [PERSON] , [INFO] (а.с.21), який за вказаною адресою не проживає, що підтверджується актом виконкому Світлодарської міської ради від 14.09.2021 р. (а.с.14). [PERSON] має паспорт громадянина Російської Федерації, де має адресу реєстрації (а.с.9-12). Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод,закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статі 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. За змістом зазначених норм, право користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим згідно з положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятим. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Отже, матеріалами справи встановлено, що [PERSON] не є членом сім`ї позивача, а його реєстрація в квартирі за адресою: [ADDRESS] , створює перешкоди позивачу у користуванні житлом, тому, він втратив право на користування вказаним житлом. За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Стосовно позовних вимог щодо зняття відповідача з реєстраційного обліку, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Отже, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають, оскільки зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. Судові витарти покласти на позивача за її заявою.

Outcome: partial