Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даними позовом, в якому просить: 1/стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , щомісячно аліменти в твердій грошовій сумі по 2000 грн на кожну дитину до досягнення ними повноліття; 2/стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на сина-інваліда [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі 1500 грн щомісячно до виповнення сину 22 років. Свої вимоги обгрунтовує тим, що від укладеного 17.02.2001р. шлюбу в неї з відповідачем мається двоє спільних неповнолітніх синів: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , який є інвалідом з дитинства, потребує постійного догляду, регулярного обстеження в медичних закладах, тоді як відповідач не хоче утримувати дітей, не працює, зловживає спиртними напоями й не надає ніякої матеріальної допомоги, хоча є працездатним, має хороший стан здоров`я і спроможний надавати бажане нею забезпечення. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що розміри аліментів у позовній заяві були визначені за порадою адвоката, конкретних розрахунків на обгрунтування цих сум вона не має. Джерелами її доходу є допомога батьків, підсобне господарство, щомісячна соціальна допомога на дитину-інваліда в сумі близько 3300 грн, орендна плата за два земельні паї в розмірі 15600 грн на рік. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оскільки не має фінансової можливості сплачувати аліменти на утримання дітей та додаткові витрати на сина-інваліда в запропонованому дружиною розмірі. Пояснив, що не працює за відсутності в селі підходящої роботи, отримує періодичний доход від ведення підсобного господарства, випадкових заробітків по найму, щорічний доход від здачі в оренду двох земельних паїв в розмірі 15600 грн. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. 1.Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Приписами ч.2 ст.182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини ; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач від укладеного 17 лютого 2001 року шлюбу, який не розірвано, являються батьками двох неповнолітніх синів [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які зареєстровані та проживають з батьками в [ADDRESS] , їх вихованням та утриманням опікується мати. Позивачка не працює, займається веденням домашнього підсобного господарства та доглядом за сином-інвалідом [PERSON] , на якого отримує щомісячну державну соціальна допомогу в розмірі близько 3300 грн, а також орендну плату за два земельні паї в сумі 15600 грн на рік. Відповідач є працездатною особою, але офіційно ніде не працює, отримує періодичний доход від випадкових заробітків по найму, щорічний доход від здачі в оренду двох земельних паїв в розмірі 15600 грн, проте матеріальну допомогу на утримання синів не надає. Водночас позивачка всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів в сумі по 2000 грн на кожну дитину, а не в більшому чи меншому розмірах. Натомість, суд враховує, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (на даний час для дітей віком від 6 до 18 років - 1109,00 грн), який держава постійно підвищує насамперед з метою найкращого та гармонійного забезпечення інтересів дитини. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.181-184 СК України, з огляду на часткове визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягувати з відповідача на її користь на утримання неповнолітніх синів [PERSON] та [PERSON] аліменти в розмірі по 1500 грн на кожну дитину. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. 2.Щодо вимог позивача про стягнення додаткових витрат на дитину-інваліда. Відповідно до ст.185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу положень статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат в силу вимог ст.12, 81 ЦПК України має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно медичного висновку на дитину-інваліда віком до 16 років №4 від 02.03.2016р., витягу з протоколу засідання психолого-медико-педагогічної консультації від 12.05.2014р. №67/567 син сторін у справі [PERSON] , [INFO] , страждає на розумову відсталість важкого ступеня, має статус дитини-інваліда й за станом здоров`я потребує постійного стороннього догляду, побутового і медичного обслуговування. Всіма цими питаннями та матеріальними витратами опікується мати дитини (позивачка), що не оспорюється сторонами. Відтак, суд погоджується з доводами [PERSON] про необхідність понесення нею додаткових витрат на неповнолітнього сина [PERSON] , пов`язаних з особливими обставинами (станом здоров`я дитини), в зв`язку з чим [PERSON] , як батько дитини, також повинен нести обов`язок по участі в цих витратах. Разом з тим, суд вважає, що позивачкою всупереч приписам ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду належних, достатніх, допустимих доказів на підтвердження необхідності стягнення з відповідача додаткових витрат на сина-інваліда в бажаному розмірі 1500 грн на місяць та ще й до виповнення ним 22 років. Натомість, [PERSON] досягає повноліття й медичний висновок щодо стану його здоров`я дійсний до [INFO] (дата переогляду). Тому, участь в додаткових витратах на сина-інваліда [PERSON] , [INFO] , суд вважає за необхідне визначити відповідачу в розмірі 500 грн щомісячно, починаючи з дати подачі позову до суду і до [INFO]. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Зважаючи на звільнення позивачки від сплати судового збору при подачі позовної заяви в даній категорії справ (п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір»), у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840,00 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial