Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання угод відчуження автотранспортних засобів недійсними, пославшись на те, що транспортні засобі, придбані під час шлюбу, але які потім відчужені відповідачем без її згоди, а саме легковий автомобіль Chevrolet Aveo SF48Y, 2006 року випуску, красного кольору, держномер АР0555АІ, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], що належить гр..[PERSON]; - вантажний автомобіль [NUMBER], 1987 року випуску, оранжевого кольору, держномер АР6572СН, двигун № [NUMBER], шасі № 53213001415687, що належить [PERSON]; - вантажний автомобіль КАМАЗ 53213, КС 3575А 1988 року випуску, оранжевого кольору, держномер АР1603ВР, двигун № [NUMBER], шасі № 53213001630388, що належить [PERSON]; - вантажний малотоннажний автомобіль PEUGEOT BOXER, 1998 року випуску, синього кольору, держномер АР5550АМ, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER]; що належить [PERSON]; - вантажний автомобіль DAF CF85.430, 2003 року випуску, зеленого кольору, держномер АР6112СА, двигун № [NUMBER], шасі № XLRTE85XCOE567337;що належить [PERSON]; - напівпричіп самоскид COACHWORKS, 1998 року випуску, красного кольору, держномер AЕ4664ХО, шасі № SDCTP34R3ACB25224, що належить [PERSON]; - легковий автомобіль MERCEDES-BENZ S350L, 2008 року випуску, чорного кольору, держномер AP0555СР, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], що належить [PERSON]; Під час слухання справи позивачка неодноразово уточнювала позовні вимоги як в частині визначення відповідачів у справі так і збільшення позовних вимог та остаточно просила суд задовольнити позовні вимоги, викладені 15.12.2015 року, а саме визнати недійсним угоди відлучення транспортних засобів: Довідку-рахунок № КІМ726892 від 18.05.2011 року, виданої Філія 1 ТОВ «АВТО ТРЕЙД», на підставі якої було зареєстровано право власності на вантажний автомобіль DAF CF85.430, 2003 року випуску, зеленого кольору, двигун № [NUMBER]. шасі № XLRTE85XCOE567337 за [PERSON]; Довідку-рахунок № ДПІ221725 від 23.03.2012 року, виданої ТОВ «АВТО- СТАТУС», на підставі якої було зареєстровано право власності на вантажний автомобіль (автокран) КАМАЗ53213, 1987 року випуску, оранжевого кольору, двигун № [NUMBER], шасі № 53213001415687 за [PERSON]; Довідку-рахунок №. ДПІ221784 від 10.04.20І2 року, виданої ТОВ «АВТО- СТАТУС», на підставі якої було зареєстровано право власності на вантажний автомобіль (автокран) КАМАЗ 53213. 1988 року випуску, оранжевого кольору, двигун № [NUMBER], шасі № 53213001630388 за [PERSON]; Угоду відчуження від 17.02.2012 року на підставі якої було зареєстровано право власності на легковий автомобіль Chevrolet Aveo SF48Y, 2006 року випуску, красного кольору, держномер АР0555АІ, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER] за [PERSON]; Угоду відчуження від 19.02.2015 року вантажного малотоннажного автомобіля PEUGEOT BOXER, 1998 року випуску, синього кольору, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], на підставі якої право власності було зареєстровано за [PERSON]. Угоду відчуження від 04 серпня 2011 року, напівпричіпу самоскид COACHWORKS, 1998 року випуску красного кольору, шасі № SDCTP34R3ACB25224 , на підставі якою право власності було зареєстровано за [PERSON]; Угоду відчуження від 26.04.2011 року легкового автомобіля MERCEDES-BENZ S350L, 2008 року випуску, чорного кольору, держномер AP0555СР, двигун № [NUMBER], кузов № [NUMBER], на підставі якої право власності було зареєстровано за [PERSON]. Також просить відновити реєстрацію автотранспортних засобів на ім'я [PERSON], скасувавши діючу реєстрацію, а саме: Вантажного автомобілю DAF CF85.430, 2003 року випуску, зеленого кольору, д/н [NUMBER], двигун № [NUMBER], шасі № XLRTE85XCOE567337 за [PERSON]; Вантажного автомобілю (автокран) КАМАЗ 53213. 1987 року випуску, д/н [NUMBER], оранжевого кольору, двигун № [NUMBER], шасі № 53213001415687 за [PERSON]; Вантажного автомобілю (автокран) КАМАЗ 53213, 1988 року випуску, д/н [NUMBER], оранжевого кольору, двигун № [NUMBER], шасі №. 53213001630388 від [PERSON]: Вантажного малотоннажного автомобілю PEUGEOT BOXER, 1998 року випуску, д/н [NUMBER], синього кольору, двигун № [NUMBER], кузов № УР3231А6215554489 за [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Пояснила, що під час слухання справи за її позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності № 0814/2115/2011 (провадження № 2/0814/184/2012) в 2012 році, було зясовано, що вказані автотранспортні засоби, які придбані під час шлюбу з відповідачем і які були зареєстровані за [PERSON], 19.03.2011 року зняті останнім з реєстрації для реалізації за його заявою. При цьому додала, що новими власниками автомобілів є знайомі колишнього чоловіка, а тому на її думку, договори укладені з метою уникнути розподілу майна подружжя, яке не розділено. Представник позивачки в обґрунтування позовних вимог додав, що спірні автомобілі придбані сторонами під час шлюбу, а тому є сумісною власністю подружжя і на теперішній час не розділено між подружжям. А тому реалізація цих автомобілів без письмової згоди його довірительки позивача у справі, як того вимагає ст..65 СК України, є підставою для визнання договорів відчуження автомобілів недійсними. Також додав, що їм не вдалось зясувати на підставі яких угод були переоформлені транспортні засоби на [PERSON] та [PERSON] Вважають, що ними не пропущений строк позовної давності, бо його довірительки стало відомо про порушення її права в травні 2012 року, коли вона отримала відмову виконавчої служби у накладенні арешту на спірні автомобілі, під час розгляду цивільної справи № 0814/2115/2011 (провадження № 2/0814/184/2012) за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом спільної сумісної власності. Відповідач в судовому засіданні заперечуючи проти позову, суду пояснив, що дійсно під час перебування в шлюбі з позивачем [PERSON], на його імя та на імя дружини було придбано, а потім реалізовано 92 автомобілів, і це був основний дохід їх сімї. Кожен з них був освідомлений про продаж кожного з автомобілів, всі угоди щодо відчуження автомобілів проводились за їх спільної згодою, без оформлення письмової згоди, на підставі особистої заяви власника, як вимагають працівники ДАЇ при знятті та постановці автомобіля на облік. Обидва вони діяли в інтересах родини. Додав, що позивач знала про його намір реалізувати спірні автомобілі. Окрім того, отримавши кошти з продажу автомобілів він надавав матеріальну допомогу позивачці та дітям, також додав кошти [PERSON] на придбання нею автомобілю «Ниссан-Кошкай» в 2014 році, яких їй не доставало. Крім того, їх загальний знайомий [PERSON], який придбав спірний автомобіль PEUGEOT BOXER в 2015 році протягом року виконував на автомобілі її прохання побутового характеру, як то перевезення речей. Вважає предявлення [PERSON] позову є одним з засобів тиску на нього, з метою отримання додаткових коштів. Представник відповідача просив застосувати до правовідносин позовну давність та відмовити позивачці у задоволенні позову через пропуск строку давності. Додав, що ще на квітень 2011 року їй було відомо про порушення її права, а саме про намір чоловіка відповідача у справі, розпорядитися спірними автомобілями, про що свідчить її заява про накладення арешту на автомобілі, подана під час слухання справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про розділ майна подружжя. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову, при цьому пояснив, що на підставі довідки-рахунку № ДПІ221725 від 23.03.2012 року, виданої ТОВ «АВТО- СТАТУС», він придбав право власності на вантажний автомобіль (автокран) КАМАЗ53213, 1987 року випуску, оранжевого кольору. Оформленням документів щодо продажу автомобілю займався [PERSON], при цьому гроші за автомобіль він передав у його автомобілі йому ж, але при цьому була присутня його дружина на імя [PERSON], яка приймала жваву участь у підрахуванні коштів за автомобіль. В судовому засіданні відповідач [PERSON] на питання представника відповідача [PERSON], підтвердив, що присутня в залі суду позивачка [PERSON] і є тією жінкою. Додав, що з березня 2012 року він користується вказаним автомобілем, придбав його у належний спосіб, поставив на облік в органах ДАІ, в звязку з чим просив у задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON], замінений ухвалою суду на належного відповідача [PERSON], заперечуючи проти позову додав, що він рідним братом відповідача [PERSON] Автомобіль Chevrolet Aveo SF48Y, 2006 року випуску, красного кольору він придбав не у брата, а у [PERSON] навесні 2014 року. З обліку автомобіль був знятий нею і гроші за авто він також віддав їй. Окрім того, додав, що про всі дії з автомобілями, які ввозились з-за кордону його братом або куплялися в країни, позивачка була освідомлена. Вважає, що підстави позову є надуманими, з метою отримання додаткових коштів за поділене майно. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив в його задоволенні відмовити. Пояснив, що придбав спірний автомобіль PEUGEOT BOXER в 2015 році у [PERSON], у якого тривалий час працював водієм. Протягом всього часу він на прохання [PERSON] виконував на автомобілі різні доручення, вивозив сміття, возив килими до пральні і таке інше. [PERSON] жодного разу не цікавилася, на яких підставах він володіє автомобілем. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились. Їх письмові пояснення до суду передані в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] Їх безпосередні пояснення в судовому засіданні дослідити не вдалося за можливе, а тому суд їх не приймає в якості належних доказів. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, про день та час слухання справи повідомлені завчасно. Заперечень на позов суду не надали. Вислухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 23 листопада 1991 року, який рішенням Ленінського районного суду м.Запоріжжя від 06.02.2002р. розірвано. Після чого сторони продовжили мешкати разом та остаточно оформили розірвання шлюбу в органах РАГС 22 вересня 2011 року. Під час шлюбу, сторонами було придбана значна кількість автомобілів, серед яких спірні автомобілі: Chevrolet Aveo SF48Y, 2006 року випуску, красного кольору; вантажний автомобіль [NUMBER], 1987 року випуску, оранжевого кольору; вантажний автомобіль КАМАЗ 53213, КС 3575А 1988 року випуску, оранжевого кольору; вантажний малотоннажний автомобіль PEUGEOT BOXER, 1998 року випуску, синього кольору; вантажний автомобіль DAF CF85.430, 2003 року випуску, зеленого кольору; напівпричіп самоскид COACHWORKS, 1998 року випуску, красного кольору; - легковий автомобіль MERCEDES-BENZ S350L, 2008 року випуску, чорного кольору, які у відповідності до вимог законодавства, яке регулює шлюбні правовідносини, є їх спільною сумісною власністю. У відповідності зі ст. 60 СК України майно, придбане подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Ч.2 ст.65 СК України передбачає, що дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Відповідно до ст..215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною(сторонами) вимог, які встановлені ч.ч.1-3,5,6 ст.203 ЦК України, крім випадків щодо форми правочину. Тобто дефект форми правочину може мати місце в двох випадках:1( недотримання простої письмової форми, що вимагається законом; 2) недотримання вимоги закону про нотаріальне посвідчення правочину. ЦК, СК України, інші законодавчі акти, не відносять договір купівлі-продажу ( в даній справі довідка-рахунок) транспортного засобу до таких правочинів, які підлягають нотаріальному посвідченню. Ч.1п.1 ст.31 ЦК України передбачає, що правочин вважається дрібним побутовим, якщо він задовольняє побутові потреби особи, відповідає її фізичному, духовному чи соціальному розвитку та стосується предмета, який має невисоку вартість. Предметом розгляду справи в даному випадку є транспортні засоби, які мають високу вартість, а тому є цінним майном, отже згода одного з подружжя на його відчуження має бути надана у письмовій формі. Однак, відповідно до положень частин першої та другої ст..218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією стороною зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Постановою у справі №6-7цс15 від 08.04.2015р. правовим висновком є :Законодавством не встановлено недійсність правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного майна та визнання недійсним правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сімї майна. У випадку порушення письмової форми надання згоди на вчинення відчуження цінного спільного майна подружжя (правочину), якщо один з подружжя надав таку згоду усно, а другий з подружжя погодився з такою згодою, то такий правочин може бути визнаний дійсним. Під час судового засідання позивачкою не надано жодного належного доказу, який би свідчив, що вона не давала згоди на продаж автомобілів і вона не була обізнана щодо намірів свого чоловіка розпорядитися їх сумісним майном. Надані письмові докази , як то довідки-рахунки, не містять в собі даних про відсутність її письмової згоди на реалізацію майна. В судовому засіданні позивачкою не спростовані факти того, що протягом тривалого часу вона була обізнана про те, що автомобілі Chevrolet Aveo SF48Y та PEUGEOT BOXER перебуваються у власності брата відповідача [PERSON] та їх колишнього водія [PERSON] і жодних заперечень з цього приводу вона не висказувала. Також нею не заперечувались посилання відповідача [PERSON] на те, що після продажу одного із КАМАЗів вона отримала кошти від колишнього чоловіка для придбання в 2014 році в особисту власність автомобілю «Ниссан-Кашкай». Твердження позивачки про те, що вона не давала згоду на укладення угоди відчуження напівпричіпу самоскид COACHWORKS, 1998 року випуску між відповідачами [PERSON] та [PERSON], суд не сприймає, бо [PERSON] є її матірю, і в судовому засіданні вона не заперечувала, що їй відомо про оформлення вказаної угоди. Вимоги позову про визнання недійсними угод відчуження транспортних засобів між [PERSON] та [PERSON], між [PERSON] та [PERSON] взагалі є неконкретизованими, бо не містять в собі відомостей на підставі яких документів відбулась реалізація автомобіля Chevrolet Aveo SF48Y та MERCEDES-BENZ S350L, а тому суд позбавлений можливості визначити що це за договори, яким чином вони були укладені і чи є підстави для визнання їх недійсними. Згідно ст. 59 ч.2 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст.ст. 60, 61 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Таким чином, проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку про наявність згоди [PERSON] на укладання угод, що вона не заперечувала про їх укладання, оскільки законодавчо її згода на укладання договору презюмується, про відсутність підстав для визнання договорів недійсними, а також про наявність у позивачки права на відповідну компенсацію її частки у відчуженому чоловіком спільному майні. Позивачкою не надано доказів, які б спростували ці висновки, позовні вимоги є недоведеними, а тому в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Підстав для відмови у позові через пропуск строку позовної давності, за заявою відповідача та його представника, немає.

Outcome: dismissed