Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS]. У квартирі разом з нею зареєстрований її чоловік, [PERSON], який з квітня 2016 року не проживає за вказаною адресою. Реєстрація відповідача створює їй перешкоди у користуванні та розпорядженні належним їй нерухомим майном. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS].. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Від її представника, [PERSON] надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач, [PERSON] повторно не з'явився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Третя особа- Автозаводська районна адміністрація виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України визначає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника квартири (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого квартири (квартири), які проживають разом з ним у квартири (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника квартири (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Якщо особи, перестали бути членами сім'ї власника, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як власник та члени його сім'ї. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що [PERSON]. на праві власності належить квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 30.03.1999 р., серії ААР № 333194, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу В.М.Михно, зареєстрованого в реєстрі за № 1151 та копією договору дарування з розподілом часток від 04.12.2015 , посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу І.Б. Ліньковою, зареєстрованого в реєстрі за № 1940. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON] що підтверджується довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується довідкою з місця проживаня за № 102 від 04.05.2017 виданою [PERSON] ОСББ №74 , а також актом про непроживання ОСББ №74 від 03. 05.2017 року, згідно з яким свідки [PERSON], [PERSON]. та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] з квітня 2016 року а також відсутність його речей у вказаній квартирі. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житлі більше року, а його реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для власника квартири, пов'язані з оплатою комунальних послуг, які обраховуються з урахуванням його реєстрації, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS]. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, пов'язані зі сплатою судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved