Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності. Позовні вимоги мотивовані тим, що між [PERSON] та ПАТ «Мар'їнський Райагрохім» був підписаний договір купівлі-продажу № 2 від 29.10.2014 року. Сторони досягли згоди про купівлю-продаж комплексу будівель та споруд за адресою [ADDRESS] за вартістю 325 550,00 грн. Після передачі грошових коштів був підписаний акт прийому-передачі вищезазначеного комплексу. Відповідач зобов'язався протягом місяця підготувати відповідні документи які є необхідними для подальшого нотаріального посвідчення даного договору. В лютому 2017 року позивач звернувся до відповідача з питанням щодо звернення до нотаріальної контори для посвідчення угоди договору купівлі-продажу комплексу будівель та споруд, однак відповідач відмовився у зв'язку з відсутністю повного комплекту документів для оформлення угоди. У зв'язку з цим виникла необхідність звернення до суду. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Згідно договору купівлі-продажу № 2 від 29 жовтня 2014 року ПАТ «Мар'їнський Райагрохім» продав [PERSON] комплекс будівель та споруд. Договірна ціна комплексу будівель та споруд становить 325 550,00 гривень. Згідно квитанції до прибуткового касового ордера № 1 від 23.01.2017 року ПАТ «Мар'їнський Райагрохім» прийняв від [PERSON] за комплекс будівель та споруд за адресою [ADDRESS], грошові кошти у розмірі 325 550,00 гривень. Згідно акту прийому-передачі майна від 24.01.2017 року ПАТ «Мар'їнський Райагрохім» передав [PERSON] комплекс будівель та споруд, який розташований за адресою: [ADDRESS] а саме: будівля складу для збереження запчастин літ. «А-1», в т.ч. прибудова до складу для збереження запчастин літ. «а-1», прибудова до складу для збереження запчастин літ. «А1-1», прибудова до складу для збереження запчастин літ. «а1-1»; будівля автомобільного гаражу літ. «Б-1», в т.ч. підвал літ. «Бп», будівля контрольно-пропускного пункту літ. «В-2», сходи літ. «Вл», будівля насосної літ. «Г-1», будівля контори літ. «Д-1», ганок літ. «Дг», виробнича будівля літ. «Ж-1», виробнича будівля літ. «3-1»; будівля складу мінеральних добрив літ. «Е-1», в т.ч. вбиральні літ. «К-1», вбиральні літ. «Л-1», відстійник «П»; 1/2 частина будівлі-профілакторію літ. «1/2 Н-2», в т.ч. прибудова до будівлі літ. «Н1-2», навіс літ. «Н»; ТП літ. «ТП»; майданчик механізованого загону літ. «І»; майданчик для стоянки автомобілів, сільськогосподарських машин літ. «II»; майданчик для стоянки автомобілів літ. «III»; вимощення літ. «ІY»; вимощення літ. «Y»; вимощення літ. «YІ»; паркан літ. «№1»; ворота літ. «№2»; паркан літ. «№3». У відповідності зі ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. У відповідності зі ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Частиною 1 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 1 липня 2004р. N952-IV встановлено, що речові права на нерухоме майно, їх обмеження та правочини щодо нерухомого майна підлягають обовязковій державній реєстрації в порядку, встановленому цим Законом. Частною 1. ст. 4 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» встановлено, що обовязковій державній реєстрації підлягають речові права на нерухоме майно, що знаходиться на території України, фізичних та юридичних осіб, держави, територіальних громад, іноземців та осіб без громадянства, іноземних юридичних осіб, міжнародних організацій, іноземних держав, в тому числі і право власності на нерухоме майно. Згідно з ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. У відповідності зі ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Оскільки сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору купівлі-продажу, позивач зі свого боку виконав взяті на себе зобов'язання, сплативши вартість придбаного майна та прийняв його у своє володіння і обидві сторони вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків, що підтверджується зібраними доказами, суд приходить до висновку, що наявні всі передумови для застосування ч. 2 ст. 220 ЦК України та визнання за [PERSON] права власності на спірне майно.

Outcome: approved