Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, шляхом виселення, вселення, посилаючись на те, що вона є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року. При вселенні у вказану квартиру позивачці стало відомо, що в ній проживають сторонні люди, які не надають їй доступу до квартири, а саме її сусідка [PERSON], яка проживає в квартирі [ADDRESS]. Оскільки позивач вважає, що відповідач не має підстав для проживання у належній їй квартирі, добровільно залишити спірну квартиру відмовляється, вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просить суд усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] та вселити [PERSON] до квартири [ADDRESS]. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала, заперечувала проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в особі Органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду спарви повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу, укладено 23 серпня 2012 року між [PERSON] та [PERSON], позивач є власницею квартири [ADDRESS]. Право власності [PERSON] на квартири [ADDRESS] підтверджується витягом про державну реєстрацію прав від 30.08.2012 року № 35335394, виданим КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». На даний час позивач позбавлена можливості вселитись у приміщення квартири [ADDRESS], оскільки в ній проживає [PERSON]. В судовому засіданні також встановлено, що па підставі заочного рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 січня 2011 року [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру квартири [ADDRESS] та згідно з договором купівлі-продажу від 22 травня 2011 року відчужили її [PERSON], який в подальшому, за договором купівлі-продажу від 23 серпня 2012 року продав вказану квартиру [PERSON]. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22 травня 2012 року скасовано заочне рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 31 січня 2011 року, та відмовлено у задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] про визнання права власності на квартиру квартири [ADDRESS], з підстав фактичної відсутності об'єкта нерухомого майна у вигляді квартири № 2/1, оскільки об'єкт будівництва не введено до експлуатації. В провадженні Малиновського районного суду міста Одеси знаходилась цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації. Рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 01.04.2014 року задоволено позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], КП «Бюро технічної інвентаризації Одеської міської ради», Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції про визнання договору купівлі-продажу квартири недійсними і скасування державної реєстрації. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 27.05.2014 року рішення суду першої інстанції від 01.04.2014 року скасовано та ухвалено нове рішення про відмову в задоволенні позову [PERSON]. Ухвалою Вищий спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.09.2014 року, рішення апеляційного суду Одеської області від 27.05.2014 року залишено без змін, на підставі того, що права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захисту шляхом задоволення позову до добросовісного набувача з використанням механізму, передбаченого ч. 2 ст. 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 388 ЦК України. Відповідно до ч. 5 ст. 12 ЦК України добросовісність набувачам презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування в нього майна. Отже, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо є підстави, передбачені ст. 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача. Відповідно до ст. ст. 317, 319 ЦК України саме власнику належить право розпоряджатися своїм майном за власною волею. Згідно зі ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це право, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до ст. 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Квартира [ADDRESS] була предметом судового розгляду у справі про визнання договору купівлі-продажу спірної квартири від 23.08.2012 року недійсним. В межах вказаного судового процесу у визнанні договору купівлі-продажу спірної квартири від 23.08.2012 року недійсним відмовлено, примусове вилучення майна у позивача не відбулося, а також не ухвалювалися рішення щодо припинення права власності позивача на підставі ст. 346 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно п. 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року, застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов'язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об'єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача. На підставі викладеного,

Outcome: approved