Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 17 серпня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська за актовим записом № 615 був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, внаслідо чого її прізвище [PERSON] було змінено на [PERSON]. Від цього шлюбу подружжя має повнолітнього сина. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо з 25 березня 2017 року, спору про поділ спільного майна немає. Розірвати шлюб через органи ВАЦС відповідач відмовляється. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, прізвище залишити без змін, судові витрати покласти на відповідача (а.с. 3-4). У наданій суду заяві від 7 лютого 2018 року позивач позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, шлюб укладений нею та відповідачем розірвати, винести рішення в судовому засіданні за її відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягала. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання був повідомлений належним чином у встановленому законом порядку, докази чого наявні в матеріалах справи, тому суд, враховуючи вказані обставини, вважає недоцільним подальше відкладання справи та на підставі ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України вважає за можливе провести розгляд справи в заочному порядку. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 17 серпня 1996 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Жовтневої районної Ради народних депутатів міста Дніпропетровська за актовим записом № 615 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], прізвище якої було змінено на прізвище чоловіка «[PERSON]» (а.с. 8). Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина. Судом також встановлено, що спільне життя сторін не склалося через різні погляди на життя, відсутність в родині взаєморозуміння з питань ведення господарства, втрату почуття любові та поваги. Сторони проживають окремо з 25 березня 2017 року, мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин. З огляду на вищевикладене та приймаючи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами у даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилась, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Крім того, враховуючи бажання позивача залишити прізвище, яке було змінено після реєстрації шлюбу, а також беручи до уваги положення ч. 1 ст. 113 СК України, відповідно до якої особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище «[PERSON]». Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку із задоволенням позову, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 640 грн. (а.с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved