Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати, що батьком дитини [PERSON] , який народився [INFO] у м. Києві, є громадянин [PERSON] [PERSON] ; внести зміни в актовий запис №1930 від 20.04.2017р. в Печерському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві про реєстрацію народження [PERSON] і в графі «батько» замість запису [PERSON] записати [PERSON] ; стягнути з [PERSON] на її користь на утримання їх сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі 3000 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що з весни 2016 року вона почала зустрічатися з [PERSON] , разом проводили час, обоє були не одружені, намірювалися створити сім`ю й у серпні 2016 року вона завагітніла від відповідача, з чим той погодився, у вересні 2016 року переїхав до неї в м. Київ і вони стали жити однією сім`єю. Однак, в грудні 2016 року їх відносини припинилися, [PERSON] залишив її, а вона у квітні 2017 року народила сина [PERSON] . Після цього, вона підтримувала добрі стосунки з матір`ю відповідача і той після виповнення сину 4,5 місяці почав відвідувати їх, надавати матеріальну допомогу, їх стосунки поновилися, разом відпочивали, проводили дозвілля. Однак, [PERSON] відмовився зареєструвати на себе сина, вважаючи при цьому себе його батьком, й майже припинив надавати матеріальну допомогу, хоча має гарний стан здоров`я, працездатний, приховує свої доходи. Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Зазначила, що отримує щомісячний доход у вигляді державної соціальної допомоги в розмірі 1500 грн та від надання косметологічних послуг в сумі близько 1500 грн, а також їй надають певну матеріальну допомогу батьки; щомісяця на утримання сина вона витрачає близько 3500 грн (придбання їжі, одягу, взуття, ліків, оплату дитсадка та ін.). Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково і пояснив, що визнає себе батьком дитини позивачки - сина [PERSON] , [INFO] , який був народжений у них від незареєстрованого шлюбу. Також не заперечує проти стягнення з нього на утримання сина аліментів, але запропонований позивачкою їх розмір є для нього завеликим, оскільки він отримує нерегулярний доход від періодичних заробітків за кордоном, середньомісячний розмір якого становить близько 10000 грн; інших джерел доходів та утриманців не має. Стверджує, що вспромозі сплачувати аліменти в сумі до 2000 грн на місяць. Третя особа Печерський районний у місті Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) була належним чином і своєчасно повідомлена про дату, час і місце проведення судового засідання засобами електронного поштового зв`язку, що підтверджується довідкою про доставку електронного листа на офіційну адресу електронної пошти, але своїм правом на участь не скористалась, про причини неявки не повідомила, пояснень щодо позову не подала. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю дитини і приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Як вбачається з матеріалів справи, 20 квітня 2017 року Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві було складено актовий запис №1930 про народження [PERSON] , [INFO] , місце народження - держава Україна, м. Київ, матір`ю дитини є [PERSON] (позивачка по справі), а відомості про батька дитини занесені на підставі заяви матері від 20.04.2017р. відповідно до ч.1 ст.135 СК України, батьком дитини значиться [PERSON] , громадянин України. Наведене свідчить про дотримання позивачкою приписів ст.128, 135 СК України та можливість прийняття судом її позовних вимог про визнання батьківства. За висновками судово-медичної (генетичної) експертизи №103-274-2020 від 15.12.2020р. біологічне батьківство [PERSON] стосовно дитини [PERSON] практично доведено - вірогідність складає величину не менш ніж 99,99%. Дослідивши вищезазначену експертизу, суд приходить до висновку, що вона відповідає вимогам цивільного процесуального законодавства, яке регламентує проведення таких експертиз, є належно вмотивованою, даною на підставі повного вивчення відібраних зразків крові дитини, її матері та особи, батьківство якої належить встановити, і суд не вбачає підстав сумніватися в її достовірності. Крім того, висновки зазначеної експертизи узгоджуються з поясненнями позивачки та підтверджуються її перепискою з відповідачем в соціальній мережі «Facebook», де на фотознімках відповідач не заперечує свого зображення разом з сином позивачки. Водночас відповідач в судовому засіданні визнав себе батьком дитини позивачки - сина [PERSON] й таке визнання [PERSON] позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки доводи позивачки та визнання позову відповідачем узгоджуються з іншими письмовими матеріалами справи, то суд вважає за можливе визнати батьківство [PERSON] щодо народженої [INFO] дитини [PERSON] - сина [PERSON] , з внесенням відповідних змін до актового запису про народження дитини, в зв`язку з чим вимоги позивачки в цій частині є обгрунтованими й підлягають задоволенню. Оскільки в судовому засіданні встановлено батьківство [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який згідно довідки Борзнянської міської ради №2027 від 04.09.2020р. проживає з матір`ю дитини та перебуває на її утриманні, то відповідач, який проживає окремо, повинен сплачувати аліменти на дитину. За змістом положень ст.141, 180 СК України обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття, належний рівень матеріального забезпечення дитини покладається на обох батьків. В ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» гарантовано, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку; батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з «Конвенцією про права дитини», «Декларацією прав дитини» батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини, інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Приписами ч.1 ст.184 СК України встановлено, що за заявою одержувача суд визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд врахову є обставини, передбачені ч.1 ст.182 СК України. Крім того, згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку ; мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Позивачка є особою працездатного віку, але офіційно не працює, визнала, що отримує щомісячний доход у вигляді державної соціальної допомоги в розмірі 1500 грн та від надання косметологічних послуг в сумі близько 1500 грн. Відповідач також є особою працездатного віку, має задовільний стан здоров`я, визнав, що отримує доход від періодичних заробітків за кордоном в розмірі близько 10000 грн на місяць та спроможність сплачувати аліменти на утримання сина в сумі 2000 грн, інших утриманців не має. Водночас всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України позивачка не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними доказами, на підставу своїх вимог про стягнення з відповідача аліментів в сумі 3000 грн на дитину, а не в більшому чи меншому розмірах. Тому, з огляду на вищевказані вимоги законодавства, виходячи з положень ст.181-184 СК України, розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (з 01 січня 2021 року становить 1921 грн), який державою постійно збільшується, наполяганні позивачки на стягненні аліментів у твердій грошовій сумі, часткового визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання їх сина [PERSON] в розмірі 2500 грн на місяць, що буде відповідати якнайкращим інтересам дитини та не покладе надмірний фінансовий тягар на відповідача (складатиме 1/4 частини його доходу). Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно зі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягають стягненню судові витрати: 840,80 грн - по сплаті судового збору, 6620,70 грн - за експертизу (оскільки відповідач спочатку заперечував своє батьківство), а також 840,80 грн - судового збору на користь держави (за аліментну вимогу, по якій позивачка мала пільгу при зверненні до суду). На підставі викладеного,

Outcome: partial