Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником вказаного будинку. [PERSON], як її син, зареєстрований в даному будинку, проте більше одного року за зазначеною адресою не проживає. Реєстрація відповідача у зазначеному житловому приміщенні порушує права позивачки, як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, а тому вона звернулася з позовом до суду. Позивач в поданій до суду письмові заяві, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила провести розгляд справи без її участі. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України». На пропозицію суду, відзив на позов від відповідача не надійшов, тому, з урахуванням відкритості та загальнодоступності інформації щодо справи її розгляд проведено без участі відповідача. Зі згоди позивача, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 16.09.2003 року № [NUMBER], виданого на підставі рішення Соколівської сільської ради № 80 від 31.07.2003 року, [PERSON] належить 13/25 часток житлового будинку з надвірними будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.22). Згідно договору купівлі-продажу 12/25 часток житлового будинку, укладеного 27.10.2006 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського районного нотаріального округу [PERSON], та зареєстрованого в реєстрі за № 3349, [PERSON] придбала у власність 12/25 часток житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 23). Згідно рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень № 40470807 від 04.04.2018 року проведено державну реєстрацію права власності [PERSON] на житловий будинок за вищевказаною адресою (а.с. 8). З довідок Соколівської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 20368 від 09.11.2018 року, № 2395 від 19.12.2018 року, вбачається, що [PERSON], дійсно зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але з 2005 року фактично за вказаною адресою не проживає (а.с. 6, 24). Реєстрація [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується відповідями, наданими на запити суду, органами реєстрації місця проживання особи (а.с.15, 17). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов проживання у домогосподарстві [PERSON], за адресою [ADDRESS], комісією, в складі працівників Соколівської сільської ради: керуючої справами виконавчого комітету - [PERSON], інспектора з ВО мобілізації та цивільного захисту населення - [PERSON], діловода - [PERSON], встановлено, що [PERSON], [INFO], у будинку № [ADDRESS] та області, що належить [PERSON], не проживає з 2005 року і по теперішній час. Речей (постільна білизна, засоби гігієни, одяг, взуття), які можуть вказувати на постійне проживання [PERSON] у даному будинку, при обстеженні не виявлено. В письмових поясненнях сусідів [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], посвідчених 09.11.2018 року секретарем Соколівської сільської ради Кіровоградського району та області, вказані особи підтвердили, що [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] з 2005 року (а.с. 6). Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.47 Конституції України, якою гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка належить позивачу, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved