Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Словянського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, обґрунтувавши свої вимоги тим, що рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2012 року з відповідача [PERSON] на її користь було присуджено до стягнення аліменти на утримання їх спільної дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 03 квітня 2012 року. Станом на 01 серпня 2017 року заборгованість по сплаті аліментів становить 51 042 грн. 10 коп. У зв'язку із наведеним, позивачка вважає за необхідне стягнути з відповідача заборгованості по сплаті аліментів в розмірі 51\~042 грн. 00 коп. та неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 03 квітня 2012 року по 31 липня 2017 року в розмірі 51\~042 грн. 00 коп. Позивачка [PERSON], та її представник [PERSON], у судове засідання не зявились, подали до суду заяву з проханням розгляд справи проводити у їх відсутності, позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечували. Відповідач [PERSON] будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце судового засідання шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, в судове засідання не зявився без повідомлення причин, заяв про відкладення судового засідання чи розгляд справи у\~ його відсутності від нього до суду не надходило. З огляду на викладене, оскільки відповідачі будучи повідомленими належним чином про дату, час і місце судового засідання, повторно не зявилися у судове засідання, суд приходить до переконання, що у суду відсутні підстави для відкладення розгляду справи, а тому, зі згоди позивача, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів відповідно до ч. 4 ст. 223, ст. 280, 281 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи і дослідивши надані докази, суд, в межах заявлених позовних вимог (ст. 13 ЦПК України) встановив наступне. Згідно із свідоцтвом про народження серія: 1-НО № 270784, [PERSON] народилась 30 червня 2009 року. Її батьками записані: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 5). Рішенням Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2012 року з відповідача [PERSON] на користь позивачки [PERSON] було присуджено до стягнення аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх його доходів, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття дитини, починаючи з 03 квітня 2012 року (а.с. 6,6 з.б.). Згідно із довідкою Словянського міськрайонного відділу державної виконавчої служби від № 5-263/28501 від 31 липня 2017 року, розмір заборгованості по аліментам за виконавчим листом № 2/0544/1150 виданим на підставі рішення Словянського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2012 року про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], станом на 01 серпня 2017 року становить 51042,10 грн. Вказана заборгованість утворилась за період з 03 квітня 2012 року по 01 серпня 2017 року (а.с. 7, 7 з.б.). Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із статтею 196 цього Кодексу, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Згідно із розясненнями викладеними у пункті 22\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена\~ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. За правовою природою аліментні зобов'язання - це періодичні платежі, які боржник зобов'язаний сплачувати щомісяця і несвоєчасна сплата яких передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). \~За змістом\~статті 549 ЦК України\~неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов'язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм\~глави 49 ЦК України\~неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов'язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов'язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Оскільки неустойка у виді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобов'язань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобов'язання окремо. \~\~\~\~Отже, з урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов'язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом\~статті 196 СК України\~пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. \~\~\~\~При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. \~\~\~\~Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. \~\~\~Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов'язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. \~\~\~\~Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). \~\~\~\~Саме такою правовою позицією керувався Верховний Суд України у своїй постанові від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16. В даному випадку судом з достовірністю встановлено, що відповідач [PERSON] є рідним батьком [PERSON], [INFO], та на підставі рішення Слов'янського міськрайонного суду Донецької області від 19 квітня 2012 року він повинен був сплачувати щомісячно на користь позивачки [PERSON] аліменти на утримання їх спільної дитини. Відповідно до вимог\~ст. 18 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обовязковість яких надана Верховною [PERSON] України, - і за її межами. Втім, у відповідача перед позивачкою утворилась заборгованість по сплаті аліментів загальна суму якої станом на 01 серпня 2017 року становить 51042,10 грн. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачі у судове засідання не зявилась, не скористалась своїми процесуальними правами сторони в процесі і не надали\~належних доказів, які спростовують доводи позивача. Законодавець не ставить право на стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів в залежність від відкриття виконавчого провадження у справі, виклику боржника до виконавчої служби і попередження його про наявність заборгованості. Згідно із висновками, викладеними в Ухвалі Верховного Суду України від 8 лютого 2012 року про перегляд рішення суду за винятковими обставинами у справі № 6-4969вов10, не направлення державним виконавцем повідомлення боржнику про виникнення заборгованості та не попередження його про відповідальність не свідчить про відсутність вини відповідача в несплаті аліментів. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що суду не представлено доказів того, що наведена заборгованість по аліментах утворилась не з вини відповідача, відповідач є працездатним, інвалідом не є, що свідчить про можливість відповідача в достатній мірі надавати допомогу своїй доньці. Отже, з урахуванням встановлених судом обставин,\~суд приходить до висновку, що позивачка має право на стягнення з відповідача неустойки (пені) за прострочення сплати останнім аліментів на утримання дитини, та з відповідача на її користь слід стягнути неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів, передбачену\~ст. 196 СК України. Перевіряючи розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів, наданий позивачкою, судом встановлено, що він здійснений з дотриманням правил, встановлених п. 22\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року, постановою Верховного Суду України від 16 березня 2016 року по справі № 6-300цс16, та суд погоджується із ним у повній мірі. Таким чином, у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] в частині стягнення на її користь з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення виплати аліментів за період часу з 03 квітня 2012 року по 01 серпня 2017 року в сумі 51042 грн. 00 коп. Зазначений розмір стягнення також не підлягає зменшенню відповідно до ч. 2\~ст. 196 СК України, оскільки відповідачем не представлено суду доказів матеріального та сімейного стану який би свідчив про наявність інших утриманців, скрутного матеріального становища, тощо. Суд зазначає, що розмір пені не перевищує загальний розмір заборгованості по аліментам. Крім того, стягнення пені за несплату аліментів, є заходом відповідальності спрямованим насамперед на забезпечення належного виконання аліментного зобовязання платником аліментів. Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної [PERSON] України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження. Отже, стягуючи саме такий розмір неустойки, суд виходить в першу чергу з інтересів дитини, оскільки батько виконує свій обовязок по утриманню дитини неналежним чином, аліменти сплачує не в повному обсязі, внаслідок чого, дитина не отримує встановленого матеріального забезпечення з боку відповідача, а, враховуючи інфляційні процеси за вказаний період часу, сума заборгованості по аліментам фактично була знецінена. Відмовляючи в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача заборгованості по сплаті аліментів, суд виходив з того, що статтею 194 СК України, визначено порядок стягнення аліментів за виконавчим листом за минулий час та заборгованість за аліментами, що утворилась після постановлення судом рішення про стягнення аліментів. За правилами даної статті, якщо суд постановив рішення про стягнення аліментів, вони можуть бути стягнути за виконавчим листом за минулий час, але не більше як за три роки, що передували предявленню виконавчого листа до виконання. Наведені положення ст. 194 Сімейного Кодексу України, за умови наявності на виконані у ДВС виконавчого листа, передбачають стягнення заборгованості по аліментам в порядку виконання рішення суду. Стягнення заборгованості по аліментах за рішенням суду за умови наявності на виконанні у ВДВС виконавчого листа чинним СК України не передбачено, при цьому на думку суду задоволення вимог позивачки про стягнення заборгованості по аліментах за умови наявності виконавчого листа призвело б до подвійного стягнення вказаної суми по аліментах. З огляду на викладене, враховуючи той факт, що є в наявності рішення суду про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, яке знаходиться на виконанні у державній виконавчій службі, аліменти по рішенню суду стягуються по даний час, в задоволенні позову в частині стягнення заборгованості по сплаті аліментів слід відмовити за безпідставністю. Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», яка передбачає\~пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються: позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз наведених норм законодавства дозволяє дійти до висновку, що в разі якщо позивачка звільнено від сплати судових витрат, а інших осіб які б їх понесли судом не встановлено, стягнення з відповідача судових витрат чинним процесуальним законодавством не передбачено.

Outcome: approved