Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що їй згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №114776938 від 21.02.2018 року, належить житловий будинок з господарськими спорудами розташований за адресою: [ADDRESS] . Крім неї в будинку зареєстрований її син [PERSON] , [INFO] , однак він там не проживає, особистих речей не має. Відповідач не є співвласником майна за вказаною адресою. Реєстрація [PERSON] у даному господарстві перешкоджає їй користуватись та розпоряджатись належною їй власністю на свій розсуд. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не прибула, однак через канцелярію суду подала письму заяву в якій позов підтримала та просила справу розглянути без її участі. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, однак через канцелярію суду подав письмову заяву в якій позовні вимоги визнав та просив справу розглянути без його участі. Відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо, відповідно до положень Кодексу, розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Дослідивши матеріали справи, зясувавши дійсні обставини справи, права та обовязки сторін та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.02.2018 року житловий будинок, з відповідною частиною господарських та побутових будівель і споруд розташований в [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а. с.5). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області від 11.07.2019 року №1990, про те що [PERSON] зареєстрована та проживає у будинку по [ADDRESS] та в даному будинку зареєстрований її син [PERSON] , який до реєстрації та з дати реєстрації 18.12.2018 року і по даний час не проживав та не проживає. (а.с.6) Згідно акту обстеження матеріально-побутових умов № 116 від 11.07.2019 року, виданого Мамаївською сільською радою, Кіцманського району, Чернівецької області, відповідач [PERSON] по [ADDRESS] , до реєстрації 18.12.2018 та з моменту реєстрації в даному господарстві не проживає. (а.с.7) Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. При цьому, відповідно до ч.1ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ч.1ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно дост.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено в судовому засіданні, такої домовленості між позивачем та відповідачем не існувало. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в пункті 39 постанови від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» роз`яснив, що відсутність члена сім`ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім`ї права користування житлом. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Виходячи звикладеного тазважаючи на те, що [PERSON] вибув з житлового будинку [PERSON] і вже на протязі 2-х років в цьому житлі не проживає, однак зареєстрований, а позивач згідно ст.391ЦК України має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, суд знаходить, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Таким чином, позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням слід задоволити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме житловим будинком та господарськими будівлями, що розташований по [ADDRESS] . На підставі викладеного,

Outcome: approved