Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України неповнолітньої дитини без дозволу батька до повноліття дитини. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 12 липня 2008 року по 13 березня 2013 року. Шлюб між сторонами було розірвано на підставі рішення Пролетарського районного суду м.Донецька від 11.02.2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідач проживає в м.Донецьк, відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Батько дитини з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. На даний час виникла необхідність тимчасово виїжджати за кордон з метою відпочинку, що добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини, як особистості. Позивач не може отримати від відповідача згоду на виїзд дитини за кордон, просить суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди її доньки у її супроводі або уповноваженої нею особи за кордон (до країн ближнього та дальнього зарубіжжя) з метою відпочинку, без дозволу (згоди) батька до повноліття дитини. У судове засідання позивач не з'явився, надала суду письмову заяву про підтримання свого позову та розгляду справи у її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Представник Служби у справах дітей Торецької міської ради не з'явився, надав суду письмову заяву про розгляду справи у його відсутності, проти позову не заперечував. У звязку з цим, судом прийнято рішення про заочний розгляд справи відповідно до вимог\~ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, з'ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, встановивши фактичні дані та відповідні їм правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] народилась 26 вересня 2006 року в м. Донецьк Донецької області, Україна, у свідоцтві про народження батьками зазначені: батько - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO] (а.с.12). Рішенням Пролетарського районного суду м.Донецька від 11.02.2013 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.11). Відповідач відмовляється надавати дозвіл на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини. Відповідно до\~ст. 51 Конституції України\~турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2\~ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене\~статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57\~із змінами і доповненнями, та передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими\~постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до ч.2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 ч.2\~ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України»\~проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Аналізуючи наведені норми, суд дійшов висновку, що діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньоїї дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. При цьому суд вважає можливим виїзд дитини за межі України без згоди та супроводу батька, не позбавленого батьківських прав, якщо такі виїзди будуть мати короткочасний характер без дозволу (згоди) батька дитини строком на два роки з дня набрання рішенням суду законної сили. Надання дозволу на більш тривалий період та без визначення країни на підставі одного рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Суд приймає до уваги, що виїзд позивачки з дитиною за кордон пов'язаний насамперед з інтересами дитини, з бажанням забезпечити доньці належний рівень утримання,\~\~але позивачка позбавлена можливості отримати таку згоду від відповідача, та вважає, що такий тимчасовий виїзд дитини на відпочинок не порушить прав відповідача на спілкування з дитиною та на участь\~\~його у вихованні дитини, та приходить до висновку про часткове задоволення позову. На підставі викладеного, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених\~Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57,\~Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України»,Закону України «Про охорону дитинства»,\~Конституції України,\~ст. 155 СК України,

Outcome: partial