Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини. Свій позов обґрунтовує тим, що вони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1883. Вказує, що березні 2015 року її чоловік підписав контракт зі Збройними Силами України і відбув в зону Антитерористичної операції, після чого їхні відносини з ним погіршились. З квітня 2015 року разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини припинені. Шлюб існує формально. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини добровільно не надає. Покликаючись на викладені обставини, шлюб, укладений з відповідачем, просила розірвати та стягнути з відповідача в її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 33% з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач заявлені вимог підтримала з підстав, викладених у позовній заяві. Просила позов задовольнити. Відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив. Заперечив проти стягнення аліментів в розмірі 33% з усіх видів його заробітку (доходу), оскільки сплачує також аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття. Заслухавши пояснення сторін, з'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. З матеріалів справи судом встановлено, що шлюб між сторонами укладений 26.12.2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, про що було зроблено відповідний актовий запис № 1883, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданим 21.11.2008 року (а.с.5). Відповідно до ч.1 ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ст.55 СК України дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов'язаний утверджувати в сім'ї повагу до матері. Дружина зобов'язана утверджувати в сім'ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім'ї за свою поведінку в ній. Як вбачається зі змісту ч.3 та ч.4 ст.56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. В судовому засіданні встановлено, що сімейне життя між сторонами не склалося, позивач та відповідач подружніх стосунків не підтримують, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб існує формально. На основі наведеного та виходячи із вимог ст.112 СК України, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що мають істотне значення, тому шлюб між ними слід розірвати. В шлюбі народилася дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії[NUMBER]. Сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем по справі. З довідки Департаменту соціальної політики Луцької міської ради від 01.12.2005 року вбачається, що [PERSON] працює головним спеціалістом у вказаному департаменті і загальна сума її доходу(нарахована заробітна плата) за період з січня по листопад 2015 року становить 36789,62 грн.(а.с.12). Постановою Луцького міського місцевого суду від 20.06.2003 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] в розмірі ? частини усіх видів заробітку відповідача до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 28.05.2003 року . Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про стягнення з відповідача в користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 1/6 частини від його доходу щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову 01.12.2015 року і до досягнення дитиною повноліття. При стягненні з відповідача в користь позивача аліментів на утримання дітей саме в такому розмірі, суд враховує враховує матеріальне становище сторін, а також те, що відповідач є працездатним, разом з тим, має на утриманні ще одного неповнолітнього сина, тому спроможний сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини саме в такому розмірі. В решті позовних вимог слід відмовити. Суд приходить до висновку також, що згідно ст.88 ЦПК України, з відповідача в дохід держави слід стягнути 487,20 грн. судового збору. Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial