Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Крім неї в квартирі зареєстрований її колишній чоловік -[PERSON]. Більше року тому, відповідач виїхав з квартири та більше в ній не зявлявся, а його перебування на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі про час та місце розгляду справи належним чином повідомлений. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів. Зясувавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (договір дарування від 16.09.2013 року, витяг з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності). Крім позивача в даній квартирі зареєстрований її колишній чоловік (довідка ГУДМС УДМС України у Херсонській області від 06.10.2015 року). Після припинення сімейних відносин відповідач виїхав з квартири позивача та більше в ній не зявлявся, в утриманні квартири та оплаті послуг участі не приймає. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] підтвердила той факт, що відповідач більше року у вказаній квартирі не проживає, в її утриманні участі не приймає. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не проживає у квартирі позивача більше року, сторони з того часу не спілкуються, а відтак [PERSON] втратив право користування зазначеною квартирою. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved