Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області із позовом, в якому просить розірвати договір з індивідуальним номером заказу SV/O-0031 укладений 21 січня 2019 року нею та Фізичною особою підприємцем [PERSON] ; стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на її користь кошти за договорм в розмірі 17 380\~ грн. 00 коп.; стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] , на її користь неустойку за кожен робочий день прострочення виконання зобов`язання за період з 02 серпня 2019 по 01 вересня 2019 року в розмірі 347 грн. 60 коп.;\~ стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 1500\~ грн.; стягнути з Фізичної особи підприємця [PERSON] на її користь пеню за кожний день прострочення виконання зобов`язань починаючи з 02 серпня 2019 по 01 вересня 2019 року в розмірі 16163 грн. 00 коп. В позові посилався на те, що 21 січня 2019 року вона та відповідач уклали договір зі індивідуальним номером заказу SV/O-0031 на організацію послуг з доставки та передачі у власність керамічних панелій. Ціна послуг, яку їй запропонував відповідач становила 17 380 грн. При підписанні договору вона спалтила відповідачу 3 476 грн., залишок сплати до моменту передачі товару складає 13 904 грн.\~ В лютому 2019 р. було нею здійсне повну оплату по договору на картковий рахунок відповідача. Разом сума її платежів станом на 18.06.2019 р. без урахування завдатку становить 13 904 грн. Проте відповідачем порушено п. 3.3 Договору в частині обов`язку поставити та передати в її власність товар протягом 31 робочих днів з моменту повної оплати. Станом на дату подання позовної заяви відповідачем так і не було поставлено товар. Також їй була заподіяна моральна шкода.\~ У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилалась на обставини зазначені в позові. В судове засідання відповідач [PERSON] не з`явився, причини не явки до суду не повідомив. Ухвалою суду від 12 вересня 2019 року відкрито провадження по справі. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Вислухавши позивача, вивчивши матеріали цивільної справи, дослідивши надані суду докази, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21 січня 2019 року між позивачем [PERSON] та відповідачем Фізичною особою підприємцем [PERSON] укладений договір з індивідуальним номером заказу SV/O-0031на організацію послуг з доставки та передачі у власність керамічних панелій, вартість замовлення складає 17380 грн., задаток в розмірі - 3476 грн., борг до передачі у власність 13904 грн. (а.с.6). Відповідно до п. 3.1 договору виконавець зобов`язаний передати в власність Замовника\~ замовлення в продовж 31 робочих днів з моменту повної оплати (а.с. 6). Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] на 18.06.2019 року повністю сплатила за замовлення, а саме за керамічні панелі в розмірі - 17 380 грн, але відповідачем порушено п. 3.3 Договору в частині обов`язку поставити та передати в власність позивачу товар протягом 31 робочих днів з моменту повної оплати, тобто товар відповідачем позивачу не доставлений (а.с.5, 6). Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України). Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України). Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ч.1 ст.81 ЦПК України). Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч.5, 6 ст.81 ЦПК України). Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України). Таким чином, під час судового розгляду предметом доказування є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення. Об`єктом оцінки судом при ухваленні рішення є як докази (фактичні дані, відомості), так і процесуальні джерела, що їх містять (показання свідків, висновки експертів, тощо). Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, судом досліджено кожний доказ, наявний у матеріалах цивільної справи. Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року і, відповідно до ст.9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом. Згідно положень ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ст. 627 ЦК України). Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч. ч 1,2,3 ст. 698 ЦК України, за договором роздрібної купівлі-продажу продавець, який здійснює підприємницьку діяльність з продажу товару, зобов`язується передати покупцеві товар, що звичайно призначається для особистого, домашнього або іншого використання, не пов`язаного з підприємницькою діяльністю, а покупець зобов`язується прийняти товар і оплатити його. Договір роздрібної купівлі-продажу є публічним. До відносин за договором роздрібної купівлі-продажу з участю покупця-фізичної особи, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Відповідно до ч.2 ст. 849 ЦК України, якщо підрядник своєчасно не розпочав роботу або виконує її настільки повільно, що закінчення її у строк стає явно неможливим, замовник має право відмовитися від договору підряду та вимагати відшкодування збитків. Закон України «Про захист прав споживачів» регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Враховуючи викладене, оскільки відповідач умови вказаного договору в обумовлені строки не виконав, чим відповідно порушив взяті на себе за цим договором зобов`язання, сплачені позивачем кошти в сумі 17380 грн., то суд вважає за необхідне, задовольняючи в цій частині позовні вимоги, стягнути з нього на користь позивача [PERSON] сплачені за договором від 21 січня 2019 року грошові кошти в сумі 17380 грн. Згідно ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», виконавець - суб`єкт господарювання, який виконує роботи або надає послуги, а споживач - фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника. Відповідно до ст. 10 цього Закону споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. У разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. З огляду на зазначене, оскільки відповідач, як виконавець, мав виконати обумовлені договором роботи у строк до 02 серпня 2020 року, але, всупереч умовам договору, не зробив цього, позивачем сплачено на користь відповідача повна сума по договору 17380 грн., то суд вважає за необхідне, стягнути з відповідача на користь позивача неустойку за кожен робочий день прострочення виконання починаючи з 02 серпня 2019 року по 01 вересня 2019 року\~ у розмірі 347, 60 грн. Вимоги позивача щодо відшкодування пені за кожен день прострочення виконання зобов`язання не підлягають задвлоленню, оскільки відповідно до умов договору визначено п.4.3 у разі невиконання п.3.3. виконавець зобов`язаний виплатити неустойку в розмірі 0,1% від вартості договору за кожен робочий день прострочки, що відповідно до вимог ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», а також з урахуванням положень статті 61 Конституції України, згідно якої ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення. Щодо вимог моральної шкоди суд зазначає наступне. Відповідно до частин першої-третьої статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 4 Закону України «Про захист прав споживачів» відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Спори про відшкодування фізичній особі моральної шкоди розглядаються, зокрема: коли право на її відшкодування безпосередньо передбачено нормами Конституції України або випливає з її положень; у випадках, передбачених законодавством, яке встановлює відповідальність за заподіяння моральної шкоди; при порушенні зобов`язань, які підпадають під дію Закону України «Про захист прав споживачів» чи інших законів, що регулюють такі зобов`язання і передбачають відшкодування моральної шкоди. Відносини щодо відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), регулюються Законом України «Про захист прав споживачів». Захист прав споживачів, передбачених законодавством, здійснюється судом. При задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди (частини перша, друга статті 22 Закону України «Про захист прав споживачів»). Таким чином, споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Аналогічний висновок виклав у своїй постанові від 10 квітня 2019 року Верховний Суд у складі колегії Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 360/723/16-ц ( провадження № 61-22702сво18). Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так як позивачем суду не надано належних та допустимих доказів понесення нею моральної шкоди, тому в цій частині в позові суд вважає необхідним відмовити. Згідно з вимогами ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. При зверненні до суду з зазначеним позовом позивач [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Так, відповідно до ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Таким чином, підлягає стягненню з відповідача судовий збір в сумі 1681, 60 грн. відповідно до вимог ст.141 ЦПК України на користь держави.

Outcome: partial