Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Ковельської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності. Свою вимогу обґрунтовує тим, що вона та її чоловік [PERSON], являлись співвласниками трьохкімнатної квартири [ADDRESS], що підтверджується реєстраційним посві дченням від 30.05.1995 р. № 532. [INFO]. її чоловік помер, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про смерть. Оскільки заповіт спадкодавцем не складався, вона являється спадкоємцем першої черги за законом. Другим спадкоємцем може являтися третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON], яка є матір'ю спадкодавця. 07.08.2013 р. державним нотаріусом Ковельської державної нотаріальної контори Голомис С.В. заведено спадкову справу і зареєстровано її за № 54852637 у Спадковому реєстрі, що підтверджується витягом від 07.08.2013 р. № 34780530. До складу спадщини входить частка спадкодавця у спільній сумісній власності зі мною на квартиру №? 76 по вул. Володимирській, 93 в м. Ковелі. Згідно ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною влас ністю. Згідно до ст. 370 цього Кодексу, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників управі спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за до мовленістю між ними, законом або рішенням суду. У свідоцтві про право власності на квартиру немає чітко визначених час ток у кожного із співвласників. Підставою для набуття права власності на квартиру є договір від 20.01.1995 р. обміну квартир, за яким вона та спадкодавець обміняли свої однокімнатні квартири на вищезгадану трьохкімнатну і в результаті цього стали її співвласниками. Згідно ст. 241 ЦК УРСР, який був чинним на час обміну квартир, за до говором міни між сторонами провадиться обмін одного майна на інше. Кож ний з тих, хто бере участь у міні, вважається продавцем того майна, яке він дає в обмін, і покупцем майна, яке він одержує. Згідно ст. 242 цього Кодексу, до договору міни застосовуються відповід но правила про договір купівлі-продажу, якщо інше не випливає з змісту від носин. Як вбачається із договору обміну, однокімнатні квартири, які обмінюва лися на трьохкімнатну, були нерівноцінними. Вартість однокімнатної квартири позивача становила на момент обміну 626500 карбованців, вартість квартири спадкодавця - 568750 карбованців. Отже, позивач зазначає, що вона вклала в дану трикімнатну квартиру при її придбанні 626500 ка рбованців у грошовому еквіваленті, а спадкодавець - 568750 карбованців у грошовому еквіваленті. Таким чином, частки у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру у неї із спадкодавцем є різними , а саме : її частка становить: 626500 : (626500 + 568750) = 626500 : 1195250 = 0,524, або 524/1000. Частка спадкодавця становить: 568750 : (626500 + 568750) = 568750 : 1195250 = 0,476, або 476/1000. Чинне законодавство не надає нотаріусу права здійснювати виділ частки, а тому, у разі смерті одного з учасників права спільної сумісної власності пе редусім необхідно визначити частку померлого у спільному майні, яка і буде об'єктом спадкування. Позивачка просить визначити за нею частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], до відкриття спадщини, в розмірі 524/1000 (п'ятсот двадцять чотири тисячних) та за [PERSON], який помер [INFO]., визначити частку у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS], в розмірі 476/1000 (чотириста сімдесят шість тисячних). В судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги викладені у позові підтримали повністю, просять позов задовольнити з підстав викладених в позовній заяві. Представник відповідача та третя особа, яка не заявляє самостійних вимог подали заяви про розгляд позовної заяви [PERSON] до Ковельської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності без їхньої участі. Суд заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши письмові докази прийшов до висновку, що позов [PERSON] до Ковельської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності слід задовольнити частково. Як встановлено в судовому засіданні, згідно свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER] від 25.09.1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який зареєстрований відділом актів громадського стану м. Ковель, про що в книзі реєстрації актів громадського стану 25.09.1994 року зроблено актовий запис за № 390. Після реєстрації шлюбу присвоєні прізвища чоловікові «[PERSON]», дружині «[PERSON]». Згідно договору обміну квартири від 20.01.1995 року [PERSON], якій належала квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Фондом комунального майна Ковельської міської Ради від 02.12.1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9190 та [PERSON], якому належала квартира по вул. Вінниченка, 1 в м. Ковелі на підставі свідоцтва про право власності на житло виданого Ковельською пересувною механізованою колоною № 62 від 02.12.1994 року і зареєстрованого у Волинському БТІ № 9161 провели обмін своїх квартир на квартиру № 76, яка складається з трьох кімнат загальною площею 63,6 кв.м., що знаходиться в [ADDRESS]. Згідно реєстраційного посвідчення Волинського БТІ від 30.01.1995 року квартира [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] та [PERSON] на праві особистої власності на підставі договору обміну квартир, посвідченого Ковельською держнотконторою 30.01.1995 року № 3 - 102 та записано у реєстрову книгу за реєстром № 532. За загальним правилом дії законів та інших нормативно - правових актів у часі ( ч.1 ст.58 Конституції), норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 1 січня 2004 року. Таким чином, до правовідносин, які виникли на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] слід застосовувати норми Кодексу про шлюб та сім'ю України. Відповідно до ст. 22 К п ШС України майно нажите подружжям за час шлюбу, є спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження майном. Згідно ст. 28 К п ШС України в разі поділу майна яка є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Отже, на момент набуття [PERSON] та [PERSON] права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] їхні частки відповідно до ст. 28 К п ШС України були рівними. Після смерті [INFO] [PERSON], його дружина звернулась в суд з позовом про визначення часток у спільній сумісній власності. На даний час діють норми Сімейного Кодексу України, який містить з приводу часток подружжя у спільній сумісній власності аналогічні норми, що і К п ШС України. Згідно ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини ( навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку(доходу). Згідно ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, суд вважає, що доводи позивачки про те, що оскільки на час укладення договору обміну квартир інвентаризаційна вартість її квартири була більшою ніж інвентаризаційна вартість квартири чоловіка, то частки у праві спільної сумісної власності на трикімнатну квартиру у неї із спадкодавцем є різними, судом відхиляється, оскільки дані доводи не ґрунтуються на вимогах норм законодавства, які зазначені вище.. Суд вважає, що частки спільного майна подружжя відповідно до ст. ст. 28 К п ШС України в момент набуття права, так і частки спільного майна подружжя на час визначення розміру часток, відповідно до вимог ст.70 СК України є рівними. За таких обставин, суд вважає, що позов [PERSON] до Ковельської міської Ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON] про визначення розміру часток у спільній сумісній власності слід задовольнити частково та визнати за [PERSON] та [PERSON] частки у спільній сумісній власності на квартиру [ADDRESS] в розмірі 1/2 частини квартири кожному.

Outcome: partial