Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В своєму позові позивач зазначила, що 24 грудня 2008 року між нею та відповідачем укладено угоду про купівлю-продаж житлового будинку із господарськими будівлями, спорудами та огорожами біля нього, який розташований по вул. Лісовій, 5 в с. Висока Гора Братського району Миколаївської області Миколаївської області. Зобов`язання по даній угоді позивачкою було виконано в повному обсязі: вона сплатила відповідачу обумовлену суму, а остання віддала ключі від будинку, де на сьогоднішній день [PERSON] проживає. При зверненні в реєстраційні органи щодо реєстрації права власності на будинок позивачка дізналася, що вказана угода купівлі-продажу, не оформлена нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В зв'язку з цим [PERSON] звернулася до відповідачки з проханням нотаріально посвідчити даний договір в Братській державній нотаріальній конторі, однак вона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, посилаючись на похилий вік, неспроможність пересування та втрати оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідачка надала копію свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок , заяву з якою вона зверталася до Братської селищної ради 06.03.2008 року про видачу дублікату свідоцтва про право власності в звязку із його втратою, та оголошення в газеті «Перемога» про втрату свідоцтва. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріально, однак останній було відмовлено, оскільки втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане на імя [PERSON]. До початку судового засідання позивачка звернулася із заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному об'ємі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій визнала позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. 24 грудня 2008 року між [PERSON] та [PERSON] укладено угоду про купівлю-продаж житлового будинку із господарськими будівлями, спорудами та огорожами біля нього, який розташований по вул. Лісовій, 5 в с. Висока Гора Братського району Миколаївської області Миколаївської області. Зобов`язання по даній угоді позивачкою було виконано в повному обсязі: вона сплатила відповідачу обумовлену суму, а остання віддала ключі від будинку, де на сьогоднішній день [PERSON] проживає. При зверненні в реєстраційні органи щодо реєстрації права власності на будинок позивачка дізналася, що вказана угода купівлі-продажу, не оформлена нотаріально, не являється документом, який засвідчує право власності на нерухомість, оскільки відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і житлового будинку, квартири укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. В зв'язку з цим [PERSON] звернулася до відповідачки з проханням нотаріально посвідчити даний договір в Братській державній нотаріальній конторі, однак вона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, посилаючись на похилий вік, неспроможність пересування та втрати оригіналу свідоцтва про право власності на нерухоме майно. Відповідачка надала копію свідоцтва про право приватної власності на житловий будинок , заяву з якою вона зверталася до Братської селищної ради 06.03.2008 року про видачу дублікату свідоцтва про право власності в звязку із його втратою, та оголошення в газеті «Перемога» про втрату свідоцтва. Позивачка звернулася до нотаріальної контори із заявою про оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку нотаріально, однак останній було відмовлено, оскільки втрачено оригінал свідоцтва про право власності на житловий будинок, видане на імя [PERSON]. Ч. 1 ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Проте на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від нотаріального посвідчення, що має місце в даній справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved