Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами, які збільшила 20.05.2019 року та просить визнати недійсним, таким що є удаваним договір дарування 7/50 частин житлового будинку [ADDRESS] , укладеного 05.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] , посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андронакі Н.Г.; застосувати до правовідносин, що виникли, правила по договору довічного утримання; визнати договір довічного утримання, укладеним між [PERSON] та [PERSON] , розірваним; стягнути з відповідачки моральну шкоду у розмірі 65000 гривень. При цьому позивачка посилається на те, що вона мала намір укласти з відповідачкою договір довічного утримання, а не договір дарування, який фактично було оформлено у нотаріуса. [PERSON] зазначає, що [PERSON] обіцяла надавати їй необхідну матеріальну допомогу, однак своєї обіцянки не дотрималась та взагалі про неї не піклувалась. В наслідок даного удаваного договору та невиконання умов довічного догляду за позивачкою-відповідачкою, [PERSON] переносить значні моральні і фізичні страждання, внаслідок чого стан здоров`я погіршується з кожним днем, що спричиняє позивачці моральну шкоду, а тому з посиланням на ст.ст.16,235,717,755,756 ЦПК України [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Представник позивачки адвокат Ролінський В.В. у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача Мацієвський О.М. надав до суду заяву про застосування строків позовної давності, зазначив, що [PERSON] пропустила процесуальний строк оскарження договору дарування та просив застосувати позовну давність до всіх позовних вимог заявлених [PERSON] 3-тя особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Андронакі Н.Г. до судового засідання не з`явилась, повідомлялась, надала до суду заяву в якій просила розглядати справу у її відсутність. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] , вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, 05 грудня 2014 року між [PERSON] (дарувальниця) та [PERSON] (обдаровувана) укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Андронакі Н.Г. Відповідно до пункту 1 Договору дарування [PERSON] безоплатно передає у власність [PERSON] , а вона приймає належну дарувальниці на праві власності 7/50 часток житлового будинку [ADDRESS] . Пунктом 12 договору дарування зазначено, що сторони підтверджують: «що цей договір відповідає нашим дійсним намірам і не носить характер фіктивного та удаваного правочину, укладається відповідно до справжньої нашої волі, без застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для нас умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір нами укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, ми однаково розуміємо значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажаємо настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором, а також свідчим, що договором визначено всі істотні умови, про що свідчать наші особисті підписи». Крім того, як вбачається з п.10 нотаріусом роз`яснено Сторонам та ним зрозуміло положення чинного законодавства щодо порядку укладання договорів дарування, підстав та наслідків визнання їх недійсними. Отже, волевиявлення сторін договору чітко зафіксовано в його тексті, підтверджується особистими підписами сторін та не може піддаватись сумніву за відсутності відповідних на те доказів. Частиною 1\~ст. 235 ЦК України\~передбачено, що удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Тобто, за удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Таким чином, відповідно до вимог\~ст. 80 ЦПК України, позивач має довести спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин та виникнення між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином. Пояснення свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , допитаних у судовому засіданні про те, що [PERSON] не надавала позивачці обіцяної матеріальної допомоги не являються\~\~належними доказами для задоволення позову, оскільки відповідно\~ст. 218 ЦК України\~заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Позивач не довів, що укладаючи договір дарування, насправді мала намір вчинити договір довічного утримання (догляду), а також, що у неї було відсутнє волевиявлення на безоплатне відчуження 7/50 часток житлового будинку [ADDRESS] , а також не доведено наявності будь-яких умисних дій з боку відповідача, спрямованих на укладення договору дарування з метою приховати інший правочин. Окрім того, [PERSON] звернулась до суду з даним позовом 13.08.2018 року, отже на час звернення строк позовної давності сплив. Обставин, які б свідчили про зупинення чи переривання перебігу строку позовної давності судом не встановлено. Згідно ч.4 ст.267\~ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Представники відповідачів подали заяву про застосування строку позовної давності. Доводи представника позивача про те, що [PERSON] строки позовної давності не пропущені, оскільки [PERSON] перестала навідуватись до позиваки з 2016 року, отже строк відраховується саме з 2016 року, судом не приймаються до уваги, оскільки зазначені обставини суперечать матеріалам справи, а саме: скаргою Вєтрової [PERSON] в прокуратуру Київського району м.Одеси від 17.12.2014 року в якій позивачка зазначала, що 05.12.2014 року була проведена угода дарування з [PERSON] , після чого [PERSON] просила відповідачку привезти продукти та сплатити комунальні послуги, однак [PERSON] зазначила , що нічого не винна. Також, 01.10.2015 року [PERSON] зверталась до Київського райсуду м.Одеси з позовом про визнання спірного договору дарування недійсним та ухвалою від 15.10 2015 року судді Київського райсуду м.Одеси Чаплицького В.В. заява була повернута в зв`язку з несплатою судового збору. 26.10.2015 року [PERSON] знов зверталась до Київського райсуду м.Одеси з позовом про визнання спірного договору дарування та ухвалою Київського райсуду м.Одеси від 28.09.2016 року провадження по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним закрито, в зв`язку з відмовою [PERSON] від позову. Отже, про порушення свого права [PERSON] знала в грудні 2014 року, до суду звернулась 13.08.2018 року, з заявою про поновлення пропущеного строку позовної давності до суду не зверталась та на поважні причини пропуску строку не посилалась. При таких обставинах суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог про визнання договору дарування недійсним, таким що є удаваним слід відмовити, у зв`язку із пропуском строку позовної давності. Щодо заявлених вимог про встановлення укладеним між сторонами договору довічного утримання, розірвання договору та стягнення моральної шкоди, то вони є похідними від вимоги про визнання договору дарування удаваним, а тому суд також приходить до висновку про безпідставність наведених вимог та в задоволенні яких слід відмовити.

Outcome: dismissed