Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів. Позов мотивований тим, що 28.08.2015 року до позивача за адресою : [ADDRESS] прийшли особи, які представилися представниками фірми Комфорт-Плюс і ФОП [PERSON] які займаються заміною пластикових вікон. Вони запевнили позивача, що за державною програмою вона має право на 30% знижку. В подальшому [PERSON] запросила вказаних осіб до помешкання та поцікавилась скільки буде коштувати балкон. Зробивши відповідні заміри позивачу було повідомлено про вартість балкона. Позивач пояснила, що їй потрібно порадитися, оскільки таких рішень вона не приймає, бо не є господинею квартири, і на даний час має тимчасові фінансові труднощі.Вони запропонували якщо позивач згодна на оплату частинами, дати їм будь-яку картку банку. В них з собою був термінал ПриватБанку, щоб подивитися чи можна оформити товар у кредит, тим самим загнали картку в борг на 3500 грн., не захотівши потім зробити повернення, коли про це їх попросила позивач, тим самим змусивши її підписати з ними договір №710. Позивач вважає дії такими, які порушили її права по захисту прав споживачів п. 6 (не було надано документ, що засвідчує факт угоди поза торговельними або офісними приміщень) і Пункт 8 Підпункт 4 (Агресивна підприємницька діяльність, яка містить елемент примусу). Далі представники фірми заспокоїли позивача, запевнивши, що у неї є 4 робочих дні для прийняття рішення, якщо вона не напише заяву про розірвання договору, після закінчення цього терміну, тільки тоді вони почнуть виготовляти товар. Так як договір був підписаний в пятницю 28.08.2015 року позивач 01.09.2015 року в офісі фірми за адресою : м. Вінниця вул. Соборна 99 А, написала заяву про розірвання договору, вказані особи запевнили її, що протягом доби вона отримає відповідь. Позивач не одноразово телефонувала до вказаних осіб в наступні 3 дні, і її постійно відповідали про те, що передзвоніть завтра. Тільки 04.09.2015 року в телефонному режимі їй було відмовлено, мотивуючи це тим, що конструкція за добу вже була виготовлена (письмову відмову позивач отримала тільки 8.09.2015 року у відділенні пошти). Чим знову на переконання позивача порушено її права по захисту прав споживачів п. 3 (споживач має право розірвати договір, протягом 14 днів повідомивши про це продавця (виконавця)). Позивач написала заяву в поліцію 04.09.2015 року, на що отримала відповідь від 02.10.2015 року, з якої вбачається, що цього офісу немає, і телефони фірми та представників вимкнені. Тільки після закінчення півтора місяця ФОП [PERSON] дав про себе знати, почавши надсилати [PERSON] листи, що останній будуть нараховуватися штрафні санкції, якщо вона не сплатить до 09.10.2015 року решту суми. В позовній заяві позивач вказує, що відповідач дзвонив її не одноразово по телефону, приїжджав за місцем її проживання з метою змусити підписати відмову від конструкції, тим самим намагаючись всю вину перекласти на неї. Чим, на переконання позивача, порушив її права по захисту прав споживачів п. 5 підпункти 3, 2 (Здійснення постійних телефонних дзвінків, електронних або інших повідомлень, візитів в житло, не дивлячись на вимогу про припинення). Крім того позивач вважає, що ФОП [PERSON] веде не чесну підприємницьку діяльність. Ці обставини і стали підставою звернення до суду з відповідною позовною заявою, в якій позивач просить розірвати договір №710 від 28.08.2015 року, укладений між [PERSON] та ФОП [PERSON]В, а також стягнути з відповідача ФОП [PERSON] на її користь кошти в розмірі 6000 грн. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав. Надав до суду письмові заперечення. В задоволенні позову просив відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали цивільної справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку про залишення позову без задоволення з таких підстав. 28 серпня 2015 року між [PERSON]О.(далі замовник) та ФОП [PERSON] (далі виконавець) був укладений договір №DY-710, за умовами якого виконавець зобовязувався організувати роботи з виготовлення та передачі у власність замовника ПВХ конструкцій, а замовник зобовязується оплатити та прийняти готові вироби. Відповідно до п. 2.1. договору загальна вартість виробів складає 7725 грн. Відповідно до п. 2.2 договору замовником було сплачено завдаток у розмірі 3500 грн., борг до передачі у власність становив 4225 грн. Згідно з п. 3.1.1. договору борг до передачі у власність повинен бути сплачений замовником не пізніше 20 (двадцяти) днів з дня внесення завдатку. Згідноз п. 3.2. договору, після виконання п. 3.1 договору, виконавець зобовязується передати у власність замовника виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з моменту укладення договору. Позивача влаштовували всі умови договору, вона вважала такі умови доцільними, розумними та справедливими, що доведено її підписом у договорі № DY-710 від 28.08.2015 року. У позовній заяві позивач наголошує, що її змусили підписати договір від 28.08.2015 року під впливом обману та психологічним тиском. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦК України особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд. Згідно зі ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів. [PERSON] була вільною у своєму виборі і мала право укладати або не укладати такий договір. Позивачем не надано жодних доказів на підтвердження наявності перешкод для ретельного ознайомлення із умовами договору. А тому, позивач добровільно і без примусу зі сторони ФОП [PERSON] уклала договір від 28.08.2015 року. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Норми статті 230 ЦК України не застосовуються щодо односторонніх правочинів. З позовної заяви та пояснень позивача при розгляді справи судом встановлено, що [PERSON] добровільно надала платіжну картку «Приватбанку» для оплати завдатку. Відтак, посилання позивача про укладення договору DY від 28.08.2015 року під примусом не відповідає дійсності. 01.09.2015 року позивач надала до офісу ФОП [PERSON] листа, в якому відмовилася від замовлених нею виробів. 02.09.2015 року ФОП [PERSON] відправив [PERSON] листа, в якому пояснив, що згідно з п. 7.6. договору замовник була належним чином повідомлена про Постанову Кабінету Міністрів України від 19.03.1994 року № 172, яка затверджує перелік товарів належної якості, що не підлягають обміну та поверненню. Згідно з цим переліком погонажні матеріали, скло, нарізане чи розкроєне під розмір, визначений замовником, поверненню не підлягають. Згідно з Додатком А «Терміни та визначення» ДСТУ Б.В.2.6 -15- 99 профіль з жорсткого полівінілхлориду погонажний профільний виріб різноманітного поперечного перерізу, виготовлений методом екструзії, сировинна маса якого вміщує менше 15% пластифікатора, який застосовується для виготовлення вікон, балконних дверей та дверей. Замовлені [PERSON] ПВХ конструкції складаються з погонажних матеріалів і скла, нарізаних під розмір. Розміри погоджені з замовником, про що свідчить її підпис під відповідною схемою, яка знаходиться в матеріалах цивільної справи. З наданих відповідачем при розгляді справи пояснень судом установлено, що ФОП [PERSON] у телефонному режимі повідомив замовника, що договір неможливо розірвати, оскільки на момент отримання заяви, виконавець вже частково виконав свої зобовязання за договором, а саме, організував роботи з виготовлення ПВХ конструкцій. Відповідач не мав можливості зупинити виробничий процес виготовлення ПВХ конструкцій після їх надходження в обробку. Виконавець неодноразово у телефонному режимі повідомляв [PERSON] про готовність ПВХ конструкцій та про її зобовязання за договором оплатити борг до передачі у власність у розмірі 4225 грн. та прийняти замовлені нею ПВХ конструкції. 30.09.2015 року ФОП [PERSON] відправив замовнику листа, в якому повідомив про необхідність сплатити борг до передачі у власність ПВХ конструкцій у розмірі 4225 грн., оскільки у разі невиконання цього зобовязання збільшиться вартість виробів відповідно до п. 4.1. договору. При розгляді справи позивачем вказані факти не були спростовані. Відповідно до положень статті 526 ЦК України зобовязання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк, згідно зі ст. 525 цього Кодексу одностороння відмова від зобовязання не допускається. Згідно зі ст. 530 ЦК України, якщо у зобовязанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобовязанні свого обовязку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконує свого обовязку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обовязку, відмовлятися від його виконання частково або в повному обсязі. Однією із загальних засад цивільного законодавства, зокрема, є свобода договору, що стверджується п.3 ч.1 ст.3 ЦК України. В ч.1 ст.626 ЦК України законодавець зазначає, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно ч.1 ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 3.1.1. договору строк оплати боргу становив 20 днів з дня внесення завдатку. 25.10.2015 року ФОП [PERSON] здійснив доставку виробів за адресою вказаною замовником у договорі, проте [PERSON] відмовилася прийняти замовлені нею вироби та сплатити борг. Факт доставки виробів на адресу позивача підтверджується доповідною запискою. 26.10.2015 року ФОП [PERSON] повторно відправив замовнику листа, в якому повідомив про готовність замовлених нею виробів, а також, просив повідомити нову дату та час для здійснення доставки. Відповіді на зазначений лист ФОП [PERSON] не отримав. В позовній заяві позивач стверджує, що відносно неї було застосовано нечесну та агресивну підприємницьку практику. В той же час, при розгляді справи такі факти не знайшли своє підтвердження. Позивачем також не надано до суду розрахунок заявленої суми до стягнення в розмірі 6\~000,00 грн., адже завдаток вона внесла 3500 грн. На переконання суду ця сума є не обґрунтованою. За наведеного суд дійшов висновку про відсутність підстав вважати, що відповідач істотно порушив умови договору № DY-710 від 28.08.2015 року, а тому у задоволенні позовних вимог слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed