Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до товариства з обмеженою відповідальністю торгово виробнича фірма «Рось-К» про визнання протиправним та скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. Позов мотивовано тим, що наказом ТОВ ВФ «Рось-К» від 10.04.2013року №26 [PERSON] була прийнята на посаду касира ТОВ ТВФ «Рось К» з 10.04.2013року на строк до 31.12.2013року. 31.12.2013 року позивач не була звільнена з роботи і продовжувала працювати касиром до 31.12.2014року і була звільнена в звязку із закінченням строку трудового договору. 12.12.2014 року позивач була позбавлена керівництвом товариства функцій касира для покладення в подальшому на позивача інших функцій. 18.03.2016 року позивачу стало відомо від працівника товариства що вона звільнена з роботи в звязку із закінченням строку трудового договору з 31.12.2014 року про що є відповідний наказ від 31.12.2014 року. Вважає таке звільнення незаконним, оскільки воно проведене з порушенням діючого трудового законодавства, тому 04.04.2016 року звернулась в суд з позовною заявою про поновлення на посаді касира та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. 12.05.2016 року ухвалою суду матеріали позовної заяви були повернуті. Вказану ухвалу позивач не отримувала, а взнала про неї лише 29.06.2016 року. Просить поновити строк для звернення до суду, визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ ТВФ «Рось-К» від 31.12.2014 року про звільнення позивача з роботи в звязку із закінченням строку трудового договору з 31.12.2014року. Поновити на посаду касира ТОВ ТВФ «Рось-К», м. Вінниця, вул. Київська, 45 з 01.01.2015 року. Стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 23\~524грн. 06.10.2016 року представник позивача надав суду заяву про зміну підстав позову, згідно якої просив поновити строк для звернення до суду, визнати протиправним та скасувати наказ ТОВ ТВФ «Рось-К» від 31.12.2014 року про звільнення позивача з роботи в звязку із закінченням строку трудового договору з 31.12.2014року. Поновити на посаду касира ТОВ ТВФ «Рось-К», м. Вінниця, вул. Київська, 45 з 01.01.2015 року. Стягнути з відповідача на користь позивача заробітну плату за час вимушеного прогулу в сумі 23668,00грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала щодо його задоволення. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що підставі заяви [PERSON] від 09.04.2013року, останню наказом №26 від 10.04.2013року прийнято на посаду касира ТОВ ТВФ «Рось К» з 10.04.2013року по трудовому договору (контракту) з оплатою праці згідно штатного розкладу. Строк трудового договору (контракту) з 10.04.2013року по 31.12.2013року (а.с.5). Згідно трудового договору від 02.01.2014року укладеного між ТОВ ТВФ «Рось-К» та [PERSON], остання виконує роботу відповідно функціональним обовязкам на посаді касира в магазині «Українські товари». Строк дії трудового договору з 02.01.2014 року по 31.12.2014 року(а.с.35-36). При закінченні строку дії трудового договору, якщо сторони не домовились про його продовження і роботодавець вважає працівника звільненим, то він повинен провести повний розрахунок із працівником у відповідності з чинним законодавством (п. 2.2 трудового договору). Згідно наказу №62 від 31.12.2014 року [PERSON], касира ТОВ ТВФ «Рось К» звільнено 31.12.2014ркоу у звязку із закінченням строку трудового договору (контракту) п. 2 ст. 36 КЗпП України. Виплатити компенсацію за 17 днів невикористаної відпустки за відпрацьований період з 10.04.2014 року по 31.12.2014року (а.с.40). Згідно витягу з кримінального провадження №12014020010008900 від 13.12.2014 року проводиться досудове розслідування порушеного за ознаками складу кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 185 КК України (а.с.79). Представник позивача зазначив, що слідчим Вінницького МВ УМВС України 12.12.2014 року було заявлено [PERSON], що вона відсторонена від виконання обовязків касира на період проведення слідства. Згідно відповіді слідчого Вінницького ВП ГУНП у Вінницькій області [PERSON] під час проведення досудового розслідування касир підприємства ТОВ ТВФ «Рось-К» [PERSON] не була відсторонена від виконання обовязків касира на період проведення слідства. Крім того, згідно пояснень представника відповідача наказу про відсторонення [PERSON] не існує в наявності. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2016 року стягнуто з [PERSON]І, на користь ТОВ ТВФ «Рось-К» матеріальну шкоду в розмірі 85333,74грн., завдану під час виконання трудових обовязків, а також 854грн. понесених витрат на оплату судового збору (а.с.82-86). Рішенням апеляційного суду Вінницької області від 25.04.2016 року рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.03.2016 року скасовано та постановлено нове, яким в задоволенні позову відмовлено (а.с.87-90). В абзацах 1-2 пункту 7 Постанови Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992року «Про практику розгляду судами трудових спорів»\~зазначено, що згідно зі\~ст. 24 КЗпП України\~укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядженням власника підприємства, установи, організації чи уповноваженого ним органу. Фактичний допуск до роботи вважається укладенням трудового договору незалежно від того, чи було прийняття на роботу належним чином оформлене, якщо робота провадилась за розпорядженням чи відома власника або уповноваженого ним органу. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв'язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Згідно зі\~статтею 234 КЗпП України\~у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки. Відповідно до п. 4постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду трудових спорів» від 06.11.1992року №9\~встановлені статями 228, 223 КЗпП\~строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов'язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк. Передбачений\~ст. 233 КЗпП\~місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору. Якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Оскільки при пропуску місячного і тримісячного строку у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з'ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи права і обов'язки сторін. Згідно ст. 260 ЦК України позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановленими статтями 253 -255 цього Кодексу. Порядок обчислення позовної давності не може бути змінений за домовленістю сторін. Відповідно до ч.1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки (ч.1 ст. 233 КЗпП України). Суд критично оцінює покази представника позивачки про те, що позивачка дізналася про її звільнення з роботи, лише 18.03.2016року, під час розгляду цивільної справи за позовом ТОВ ТВФ «Рось-К» про відшкодування матеріальної шкоди, завданої працівником під час виконання трудових обовязків, оскільки з часу самовільного залишення нею місця роботи минув один рік і три місяці, тому протягом такого тривалого часу, могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила, тому відсутні підстави для поновлення строку для звернення до суду з даним позовом. Згідно ст. 88 ЦПК України суд вважає за необхідне судові витрати компенсувати за рахунок держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 228, 233, 234 КЗпП, ст. ст. 253-255, 260, 261 ЦК України,

Outcome: dismissed