overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований, але не проживає з листопада 2012 року відповідач [PERSON], через що вона не може на власний розсуд розпоряджатися належним їй будинком. Місце знаходження відповідача їй не відоме. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] повністю підтримали позов, просили його задовольнити та визнати [PERSON] втратившим право користування жилим будинком [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином через оголошення в пресі. Заперечень проти позову не надав. Оскільки від відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, від нього не має відомостей про причину неявки, суд на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Із наданої суду копії договору дарування від 02.11.2001 року, реєстр. № 1587, вбачається, що позивачці на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Із Домової книги на зазначений житловий будинок, а також інформації відділу СГІРФО Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що відповідач [PERSON] станом на день розгляду справи значиться зареєстрованим за вказаною адресою з 14.09.2012 року. Однак відповідно до довідки Лисогірської сільської ради Первомайського району від 07.08.2013 року відповідач за вказаним місцем реєстрації не проживає. Свідки [PERSON] та [PERSON], сусіда позивачки та її сестра відповідно пояснили суду, що у будинку позивачки відповідач [PERSON] більше не живе з вересня 2012 року, вивіз свої речі та виїхав у невідомому напрямку. Таким чином, судом встановлено, що відповідач відсутній у житловому будинку [ADDRESS] понад строки, встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України. Поважні причини, передбачені ст.ст 71, 163 ЖК України, як підстави для продовження цього строку або зберігання за відповідачем житлового приміщення - відсутні. Відповідач добровільно залишив житло і добровільно ним не користується з вересня 2012 року, тобто більше одного року. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст. 163, 167 ЖК України, ст. ст. 319, 325, 405 ЦК України. Відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS]. У вказаному будинку зареєстрований, але не проживає і ніколи не проживав відповідач [PERSON], через що вона не може на власний розсуд розпоряджатися належним їй будинком. Місце знаходження відповідача їй не відоме. В судовому засіданні позивачка [PERSON] повністю підтримала позов, просила його задовольнити та визнати [PERSON] втратившим право користування жилим будинком [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно і належним чином за зареєстрованим у встановленому порядку місцем реєстрації. Заперечень проти позову не надав. Оскільки від відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, від нього не має відомостей про причину неявки, суд на підставі ч.4 ст. 169 та ст. 224 ЦПК України вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач проти такого вирішення справи не заперечує. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Із наданих суду копії свідоцтва про право власності на майно від 31.10.2003 року, реєстр. № 280; витягу з реєстру права власності на нерухоме майно вбачається, що позивачці на праві власності належить будинок [ADDRESS]. Із Домової книги на зазначений житловий будинок, а також інформації відділу СГІРФО Первомайського МВ УМВС України в Миколаївській області вбачається, що відповідач [PERSON] станом на день розгляду справи значиться зареєстрованим за вказаною адресою 3 31.03.2005 року. Однак відповідно до довідки Квартального комітету №63 м. Первомайська від 26.02.2014 року відповідач за вказаним місцем реєстрації не проживає. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], сосіди позивачки та голова квартального комітету пояснили суду, що у будинку позивачки, крім неї, ніхто більше не живе. [PERSON] не проживає у будинку по [ADDRESS] зараз та не проживав раніше. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що відповідач відсутній у житловому будинку [ADDRESS] понад строки, встановлені ч. 2 ст. 405 ЦК України. Поважні причини, передбачені ст.ст 71, 163 ЖК України, як підстави для продовження цього строку або зберігання за відповідачем житлового приміщення -відсутні. Відповідач добровільно залишив житло і добровільно ним не користується з 2005 року, тобто більше одного року. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] законними, обґрунтованими та підлягаючими задоволенню в повному обсязі в силу ст. 163, 167 ЖК України, ст. ст. 319, 325, 405 ЦК України. Відповідача слід визнати таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS].

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-19 00:00:00

[PERSON]звернулась до суду з наданим позовом, мотивуючи тим, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 27.01.2002 року, який було розірвано рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області від 23.04.2014 року. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбано житловий будинок по [ADDRESS], який був оформлений на ім'я відповідача. Вважає, що вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя і кожному з них належить по 1/2 частині цього майна. Мирно розділити майно вони не можуть, а тому просить суд визнати за кожною із сторін право власності на 1/2 частину спірного будинку. В судовому засіданні представник позивача повністю підтримали позов, просили його задовольнити, поділити спільне майно подружжя, визнавши за кожною із сторін право власності на 1/2 частину будинку. Відповідач та його представник в судовому засідані позов визнали повністю. Заслухавши пояснення осіб, що приймали участь у справі, дослідивши надані суду письмові докази, суд прийшов до висновку про те, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі за наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.01.2002 року відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER], який було розірвано 23.04.2014р. рішенням Доманівського районного суду Миколаївської області. З Договору купівлі-продажу будинку від 27.03.2006 року, реєстровий №386, посвідченого приватним нотаріусом Доманівського нотаріального округу [PERSON] вбачається, що житловий будинок з господарськими та побутовими будівлями і спорудами та за адресою [ADDRESS] придбаний [PERSON] . Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Крім того, в п. 23 Постанови № 11 від 21.12.2007 року Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі і садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, спірний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] і частки кожного з подружжя в цьому майні є рівними. Тому суд визнає, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані, підтверджені доказами і підлягають задоволенню у повному обсязі на підставі ст. ст. 60, 70 СК України. Будинок, набутий подружжям [PERSON] слід розділити порівну між ними, за кожним з них слід визнати право спільної часткової власності, по 1/2 частки будинку за кожним.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названим позовом в обґрунтування якого зазначає, що вона з відповідачем знаходиться в зареєстрованому шлюбі з 03 грудня 2012 року. Від даного шлюбу мають неповнолітню дитину : [PERSON], [INFO]. Вона знаходиться в тяжкому матеріальному становищі, перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею 3-х річного віку, сама займається вихованням дитини та утримає її за свої кошти. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Позивачка просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини та на своє утримання аліменти в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, до досягнення дитиною 3-х річного віку. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і дала пояснення по суті заявленого позову, наголосивши, що 27 березня 2014 року шлюб між ними розірваний, позивач взяв для своїх потреб кредити, а допомоги на утримання дитини та на її утримання не надає. Відповідач позов не визнав пояснивши, що він платить за квартиру, що він та його батьки надають позивачці продукти харчування для дитини. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а при ухиленні від своїх обов'язків кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 84 ч.2 СК України дружина , з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3-х років. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали шлюб 03 грудня 2012 року. Під час спільного проживання у них народився син, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та матері дитини, яка перебуває в декретній відпустці. Відповідач не надав суду доказів того, що він надає достатню матеріальну допомогу га утримання дитини та матері. - 2 -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названим позовом в обґрунтування якого здійснює в позовній заяві та просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем, який зареєстровано 30.07.2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Володарсько-Волинського районного управління юстиції Житомирської області, актовий запис № 25; стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] в розмірі 2/3 частини з усіх видів доходу відповідача, щомісячно, починаючи від дня предявлення позову до суду до повноліття [PERSON], а далі у розмірі 1/3 частини з усіх видів доходу відповідача до повноліття [PERSON]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і дала пояснення по суті заявленого позову. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Заслухавши сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а при ухиленні від своїх обовязків кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що сторони уклали між собою шлюб 30 липня 2005 року. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Спільне життя у сторін не склалося, вони мають різні характери та різні погляди на сімейне життя. На даний час позивачка з дітьми проживає окремо від відповідача. Згоди на утримання дітей сторонами не досягнуто. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. В судовому засіданні позивачка не ставила питання зміни прізвища після реєстрації розірвання шлюбу, а тому суд вважає , що прізвище позивачці належить залишити «Юрина».

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названим позовом в обґрунтування якого здійснює в позовній заяві та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], у розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала і дала пояснення по суті заявленого позову. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав пояснивши, що він на даний час не працює, перебуває на обліку у центрі зайнятості Заслухавши позивачку, відповідача, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а при ухиленні від своїх обовязків кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 20.10.2001 року. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що стверджується поясненнями позивачки та матеріалами цивільної справи дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названим позовом в обґрунтування якого здійснює в позовній заяві та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно на кожну дитину, до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подання заяви до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась надіславши до суду заяву в якій просить справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи, про що свідчить поштове повідомлення про вручення поштового відправлення, в судове засідання не прибув, про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення , на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а при ухиленні від своїх обов'язків кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Отримавши позовну заяву, ознайомившись із її змістом відповідач не надав суду будь-яких доказів на спростування позовних вимог, а тому суд при прийняття рішення враховує обставини та докази, які надала позивачка. При прийнятті рішення суд враховує вік дітей, тобто що одній дитині 5 років, а другій 1 рік, що потребує на їх утримання значних коштів. - 2 - В судовому засіданні, відповідно до змісту позовних вимог встановлено, що сторони розірвали шлюб 21 липня 2010 року. Під час спільного проживання у них народилося двоє дітей. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, що стверджується матеріалами цивільної справи дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названим позовом обґрунтування якого здійснює змістом позовної заяви та просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини . Позивачка в судове засідання не прибула, а надіслала до суду листа, в якому просить розглянути справу без її участі, що заявлені позовні вимоги вона підтримує, що вона не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач будучи належним чином повідомленим про місце і час розгляду даної справи в судове засідання не прибув, про причину неявки суд не повідомив, а тому відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення , на підставі наявних у справі доказів, про що позивачка не заперечує проти такого порядку розгляду справи. Заслухавши позивачку, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із наступних підстав. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття, а при ухиленні від своїх обов'язків кошти на утримання дітей стягуються в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 31.10.1992 року. Під час спільного проживання у них народилася дочка. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини та на її утримання , що стверджується матеріалами цивільної справи дослідженими в судовому засіданні.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з названою заявою, в якій вказала, що з червня місяця 2013 року вона зустрічається з [PERSON], від нього завагітніла, має намір народити дитину та з яким бажає зареєструвати шлюб. Оскільки їй не виповнилося вісімнадцять років, просить суд надати їй право на шлюб. У судовому засіданні заявник підтримала заяву, заінтересовані особи просили задоволити заяву. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованих осіб, дослідивши письмові докази, суд вважає, що заява підлягає до задоволення. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] не досягла шлюбного віку, оскільки народилася [INFO], на час розгляду справи має повних сімнадцять років, надання права на шлюб відповідає інтересам заявника. Відповідно до ст. 22 СК України шлюбний вік для чоловіків та жінок встановлюється у вісімнадцять років. Особи, які бажають зареєструвати шлюб, мають досягти шлюбного віку на день реєстрації шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 23 СК України за заявою особи, яка досягла шістнадцяти років, за рішенням суду їй може бути надано право на шлюб, якщо буде встановлено, що це відповідає її інтересам. Згідно довідки №407, виданої 09 жовтня 2014 року лікарською кваліфікаційною комісією, [PERSON] є вагітною. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що надання заявнику права на шлюб відповідає її інтересам, тому заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з означеним позовом в якоиму просить розірвати шлюб між нею та відповідачем посилаючись на те, що 14.07.2001 року вони уклали шлюб, який зареєстрували у Борисівській сільській раді Ізяславського району Хмельницької області, актовий запис № 4. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Через різне ставлення до вирішення сімейних проблем в сім'ї часто виникали суперечки, через подружню зраду відповідача з серпня 2012 року сторони проживають окремо. На даний час відповідач проживає з іншою жінкою, яка в вересні 2013 року народила йому сина. Позивачка в судове засідання не з'явилась, згідно заяви просить розглд справи проводити у її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ч.3, 4 ст. 56 СК України). Згідно з вимогами ч. 2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. 14.07.2001 року сторони уклали шлюб, який зареєстрували у сільській раді Ізяславського району Хмельницької області, актовий запис № 4. Від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO]. Судом встановлено, що позивачка не бажає продовжувати подружні відносини з відповідачем, сім'я фактично розпалась, відсутність взаєморозуміння між подружжям. Суд приймає до уваги і ту обставину, що за строк який надавався сторонам для примирення таке не відбулось, що свідчить про відсутність у них бажання на збереження сім'ї. За таких обставин справи, встановлених судом взаємовідносин сторін, з урахуванням вищеназваних норм Сімейного кодексу і з огляду на те, відповідач не заперечує щодо розірвання шлюбу, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме як інтересам позивачки так і відповідача, вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст.113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Таким чином, позивачка при реєстрації шлюбу змінила прізвище з [PERSON] на [PERSON], а тому вона має право надалі іменуватися цим прізвищем і після розірвання шлюбу, враховуючи те, що на це є її воля. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивачки підлягають 229,40 грн. витрат понесених на оплату судового збору.

Outcome: approved