Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах недієздатного [PERSON], просила визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON]Д, 13.12.2011 року та посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального кругу [PERSON] не дійсним, зобов»язати [PERSON] повернути [PERSON]В нерухоме майно, отримане за договором купівлі-продажу, скасувати державну реєстрацію права власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] , відшкодувати моральну шкоду, стягнувши [PERSON] на користь [PERSON] 1000000 гр-н. В підтвердження позовних вимог [PERSON] вказала, що рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2013 року [PERSON] визнаний не дієздатним. Згідно рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 21.11.2013 року [PERSON] опікуном недієздатного [PERSON] В кінці квітня 2015 року в речах [PERSON] вона виявила договір купівлі-продажу квартири 25 буди нку 18 по вул.. Зодчих в м. Вінниці, при цьому [PERSON] пояснив їй , що гроші за договором купівлі-продажу він не отримував. Позивач вважає, що в силу душевного захворювання [PERSON] не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Згідно довідки КП КОПНЛ ім.. Акад. О.І, [PERSON] № 20-2215 від 13.05.2015 року [PERSON] знаходився на стаціонарному лікуванні в відділенні № 21 з 14.09.2011 року по 14.12.2011 року з діагнозом: шизофренія, параноїдальна форма, безперервний тим перебігу.. Тому позивач вважає, що [PERSON] не міг укладати договір купівлі-продажу. Враховуючи обставини укладення оспорюванного правочину, його негативні наслідки, порушення норм матеріального права, порушення прав недієздатної особи, дії відповідача спрямовані на настання негативних наслідків, що виразились у не переданні [PERSON] коштів передбачених договором купівлі-продажу, а також надання примірника договору купівлі-продажу [PERSON] для підписання, позивач вважає , що відповідач був обізнаний про стан [PERSON] , а тому моральну шкоду оцінив в суму 1000000 гр-н В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги, підтвердив обставини, зазначені в позові, посилався на висновки судово-психіатричної експертизи, ухвалу Вищого спеціалізованого суду від 10.02.2016 року. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] заперечували проти задоволення позовних вимог. [PERSON] пояснила, що [PERSON] позичив гроші у її зятя [PERSON] і спірну квартиру передав як забезпечення виконання своїх зобов»язань. В зв»язку з тим, що борг не був повернутий квартира була єдиною можливістю отримати назад гроші, але уже перебувала у іпотеці. За для можливості оформлення договору купівлі-продажу її зять сплатив банку 50000 доларів США боргу за [PERSON]. Після цього з квартири була знята заборона нотаріусом Цеделіною і у приватного нотаріуса [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу. [PERSON] був присутнім у банку, в нотаріуса [PERSON], у приватного нотаріуса [PERSON], вів себе адекватно, керував автомобілем, сам підписав договір. Перед укладенням договору нотаріус упевнилась в його дієздатності. 25.06.2015 року вона продала спірну квартиру [PERSON]. Вважала визнання [PERSON] не дієздатним аферою, за для уникнення відповідальності та повернення боргів, оскільки до теперішнього часу вона бачить [PERSON] за кермом автомобіля. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову, вказав, що передбачених законом підстав визнання договору купівлі-продажу не дійсним представник позивача та позивач не зазначили, доказів не надали 3-я особа нас стороні відповідача приватний нотаріус [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, вказала, що нею приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу була посвідчена угода купівлі-продажу квартири [ADDRESS] 13.12.2011 року між [PERSON] та [PERSON] . Даний договір був підписаний сторонами і в її присутності. Вона впевнилась в дієздатності [PERSON], який на момент вчинення правочин був нормально одягнений , доброзичливий, без відхилень в поведінці. Їй був наданий витяг з єдиного реєстру прав власності на нерухоме майно, згідно якого вказана квартира не перебувала в іпотеці чи під забороною ( в цей же день було укладено договір між [PERSON] і банком про припинення іпотечного договору). Дружина [PERSON]АВ., яка була присутня при укладенні угоди надала дозвіл на продаж квартири. Нотаріус попереджала сторони про наслідки вчиненого правочину. 3 -я особа на стороні відповідача [PERSON] та її представник [PERSON] заперечили проти задоволення позову. [PERSON]М вказала, що 25.06.2015 року вона купила квартиру у [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що [PERSON] особисто він не знає, бачив 2-чі в «Кредибпромбанку», де він працював начальником відділу. . Коли почались проблеми з поверненням кредитів ні [PERSON] ні [PERSON], поручителем якого був [PERSON] до банку на виклики не з»являлись. Виникло питання про добровільну реалізацію заставного майна квартири [ADDRESS] майнового поручителя [PERSON] - [PERSON] , на яку Київ дав згоду. В касу банку було внесено покупцем квартири 50000 доларів США. За дорученням керівника він здійснював супровід з каси філії банку оригіналів документів на квартиру до нотаріуса на 50- річчя Перемоги для засвідчення договору про припинення іпотеки разом з покупцем [PERSON]. Дочка [PERSON] внесла 50 000 доларів США в касу банку. [PERSON] залишався у нотаріуса. Був виданий приходний касовий ордер. Касир повідомила, що все нормально. Він повідомив, що гроші внесені. Таким чином відбулась добровільна реалізація заставного майна. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] ї тітка, дочка [PERSON] [PERSON] Оксана- її сестра, яка з чоловіком проживає в Ізраєлі. Дочка [PERSON] з чоловіком хотіли переїхати на Україну. Зять [PERSON] позичив [PERSON] гроші і були проблеми з поверненням. Вирішили купити квартиру [PERSON] ( це була єдина можливість забрати у нього гроші, надані в борг). Квартира, виявилось на той момент, була заставлена в банку. Дочка [PERSON] - [PERSON] сплатила у банку заборгованість 50000 доларів США, з квартири зняли арешт і вони оформили на [PERSON] договір-купівлі продажу. При цьому вона бачила [PERSON], який був нормальний, адекватний, добре вдягнений, керував належним йому автомобілем. Вони їздили в банк на Фрунзе, де [PERSON] внесла гроші в банк, потім їздили до нотаріуса для зняття арешту, а потів вже до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу. Разом з [PERSON] була його жінка. Суд дослідив матеріали справи: -договір купівлі-продажу ( на а.с. 8- 9), згідно якого 13.12.2011 року [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] за 399 495 гр-н, що еквівалентно 50 000 доларів США ; -рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2013 року( н аа.с. 10 ), згідно якого [PERSON] визнаний не дієздатним; -рішення Вінницького міського суду Вінницької обл. від 21.11.2013 року ( н аа.с. 11) , згідно якого опікуном недієздатного [PERSON] призначена [PERSON]; -Довідку КЗ « ВОПНЛ ім.. акад.. [PERSON]» ( на а.с. 12, 57), згідно якої [PERSON] перебував на стаціонарному лікування з 14.09.2011 року по 14.12.2011 року в відділенні № 21 з діагнозом: шизофренія параноїдальна форма ,Ю, безперервний тип перебігу; -Акт стаціонарної судово - психітричної експертизи № 62 від 5.08.2013 року( на а.с. 50- 52) , згідно якого [PERSON] страждає на психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдальної форми, безперервного типу перебігу. В наслідок свого захворювання [PERSON] не може усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. Дати відповідь на питання не є можливим, оскільки здатність пацієнта усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними визначається момент обстеження або на конкретну дату, яка цікавить суд. Тому в зв»язку з вище вказаним, експертна комісія для відповіді на запитання № 3 повинна володіти інформацією що д конкретної дати та причини для проведення експертизи саме на цей момент, а також матеріали цивільної справи, якщо в цей час було здійснено якийсь правочин; - Акт амбулаторної судово-психіатричної експертизи від 07.08.2014 року ( на а.с. 55-56), згідно якого [PERSON] станом на 09.02.2007 року, 20.03.2007 року, 19.04.2007 року страждав на психічне захворювання у вигляді шизофренії параноїдальної форми, безперервного типу перебігу. [PERSON] станом на 09.02.2007 року, 20.03.2007 року , 19.04.2007 року не міг усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними; -договір позики грошових коштів (на а.с. 58 - ), згідно якого [PERSON] як позикодавець передав [PERSON] ( позичальнику) 939\~000 гривен, еквівалентних 50000 доларів США , які [PERSON] повинен був повернути частинами до 01.09.2009 року; -- розписку [PERSON] від 24.02.2009 року про передачу своєї квартири за адресою буд 18 кв. 25 по вул.. Зодчих в м. Вінниці [PERSON] та зобов»язується погасити борг перед « Кредитпромбанком» - Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 19.07.2012 року ( н аа.с. 60 62) ,згідно якого з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто борг за договором позики 585200 гр-н ; - витяг з кримінального провадження № 120\~150 20010003771 ( на ас. 63) , згідно якого невідома особа, видаючи себе за [PERSON] незаконно продала її [PERSON]; - Квитанція про сплату 50000 доларів США еквівалентних 399495 гр-н « Кредитпромбанку» ( на. а.с.64) від 13.12.2011 року; - свідоцтво про право власності ( на а.с. 73, витяг з реєстру про державну реєстрацію прав на а.с. 74, витяг з реєстру право власності на нерхо ме майно на а.с. 75) , згідно яких на момент вчинення угоди купівлі-продажу квартира [ADDRESS] належала [PERSON]; - довідку з місця проживання про склад сім»ї ( н аа.. 76), згідно якої в квартирі [ADDRESS] ніхто не зареєстрований; - заяву [PERSON] ( н а.с. 77) про надання згоди її чоловікові [PERSON] на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. - відомості з державного реєстру іпотек ( на а.с. 78-) про обтяження щодо майна [PERSON] ; - витяг з реєстру заборон відчуження об»єктів нерухомого майна ( на а.с. 79), згідно якого за пошуком арешт об»єкта за адресою м. Вінниця вул. Зодчих будинок 18 кв . 25 відсутні записи; - відомості з реєстру заборон ( на а.с. 81) , згідно якого 13.12.2011 року реєстратором приватним нотаріусом [PERSON] вилучено обтяження відносно квартири [ADDRESS]; - договір купівлі-продажу ( на а.с. 82- 83) , згідно якого 25.06.2015 року [PERSON] продала , а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]; - договір від 13.12.2011 року ( на а.с. 90-91) про розірвання іпотечного договору № 31.3ВН\\61\\10\\07-к укладеного 19 04.2007 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] ; - ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про надання доступу до документів ( на а.с. 98 ) , згідно якого за кримінальним провадженням № 120 15020010003771 встановлено, що [PERSON] передував на стаціонарному лікуванні в відділенні № 21 КЗ « ВОПНЛ ім.. акад.. [PERSON]» та 13.12.2011 року був відпущений в супроводі матері на прогулянку; - ухвалу слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області про надання дозволу на проведення обшуку в приміщенні (на а.с. 99), - копію висновку експертів за результатами проведення судово-технічної та почеркознавчої експертизи у матеріалах кримінального провадження № 12015020010003771( на а.с. 122- 140) згідно якого підпис від імені [PERSON] на третій сторінці договору купівлі- продажу квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] від 13.12.2011 року за друкованим написом « продавець» та над рукописним написом « Мазуренко Руслан Володимирович» виконаний самим [PERSON]; - ухвалу [PERSON] Спеціалізованого суду України від 10.02.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON], ПВАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельтабанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів недійсними ( на а.с. 145-147 згідно якого касаційне провадження закрите. Оцінивши докази, суд критично відноситься до ухвали [PERSON] Спеціалізованого суду України від 10.02.2016 року по цивільній справі за позовом [PERSON] в інтересах недієздатного [PERSON] до [PERSON], ПАТ «Кредитпромбанк», ПАТ «Дельтабанк», приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договорів недійсними як до неналежного доказу, оскільки у вказаній увалі не зазначено докази на підставі яких суд прийняв рішення по справі, на яке подаеноа касаційну скаргу, та які б суттєво впливали на вирішення спору по справі, яка наразі розглядається. Суд критично відноситься до висновку амбулаторної судово-психіатричної експертизи ( на а.с. 55-56) оскільки об»єктом дослідження експертів були події з датами 09.02.2007 року, 20.03.2007 року, 19.04.2007 року, а стан здоров»я [PERSON], можливість ним розуміти значенн своїх дій і керувати ними 13.12.2011 року не досліджувався. Суд критично відноситься до протоколу допиту свідка [PERSON] на а.с. 131, протоколу допиту свідка [PERSON] на а.с. 132 оскільки такі документи суд не витребовував та природа їх надходження до суду неналежна. Решту доказів суд вважає належними, допустимими та приймає. Дослідивши докази суд встановив факт укладення [PERSON] та [PERSON] 13.12.2011 року договору купівлі- продажу квартири [ADDRESS] (договір купівлі- продажу на а.с. 8- 9) ; факт підпису [PERSON] вказаного договору ( висновок експертів ( на а.с. 122- 140); факт внесення грошових коштів в рахунок оплати договору купівлі- продажу ( пояснення свідків [PERSON], [PERSON], квитанція на а.с. 64), факт визнання [PERSON] не дієздатним 02.09.2013 року ( рішення Вінницького міського суду Вінницької області на а.с. 10), факт призначення [PERSON] опікуном [PERSON] 21.11.2013 року ( рішення Вінницького міського суду Вінницької області на а.с. 11). Суд приймає до уваги, що [PERSON] 13.12.2011 року перебував на стаціонарному лікуванні в КЗ ВОПНЛ ім.. акад.. [PERSON] ( довідка на а.а. 12, 57) . проте 13.12.2011 року [PERSON] був відпущений з відділення на прогулянку в супроводі матері ( ухвали слідчого судді Вінницького міського суду Вінницької області на а.с. 98, 99). Отже на момент вчинення правочину купівлі-продажу квартири [ADDRESS], [PERSON] недієздатним визнаний не був. Кошти відповідно вартості майна були внесені в касу банку, як добровільна реалізація заставленого майна ( витяги з реєстрів на а.с. на а.с. 78 81). Відповідно до ст.. 204 ЦК України, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Загальні умови дійсності, додержання яких є необхідним для чинності правочину передбачені ст.. 203 ЦК України, та такими: зміст правочину не може суперечити ЦК , іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; воле виявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин маж бути спрямованим на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; правочин, що вчиняється батьками( усиновлювачами) не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. В супереч вимог ст.. 60 ЦПК України позивач та її представник не надали суду доказів не відповідності оспорюваного правочину вимогам ст.. 203 ЦК України. Так, згідно ч. 1 ст. 39 ЦК України фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати своїх дій та (або) керувати ними. Відповідно до ст. 40 ЦК України фізична особа визнається недієздатною з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Якщо від часу виникнення недієздатності визнання недійсним шлюбу, договору або іншого правочину, суд з урахуванням судово-психіатричної експертизи та інших доказів щодо психічного стану особи може визначити у своєму рішенні день, з якого вона визнається недієздатною. [PERSON] визнано недієздатним з моменту набрання сили рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 02.09.2013 праві № 127/13609/13-ц. При цьому оскаржуваний договір було укладено 13.12.20111 року, а отже на момент вчинення вказаного правочину [PERSON] був дієздатним. З урахуванням викладеного, факт визнання [PERSON] недієздатним через два роки після укладення оскаржуваного правочину не являється належним доказом того, що в момент його укладення останній не був усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними. Пунктом 1 [PERSON] спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ № 10-1390/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів із зобов'язань, що виникають із договорів та інших правочинів» встановлено, що «відповідно до частили першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли ворона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших цивільні права або інтереси порушені.Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами (стаття 212 ЦПК України ), будь-які зовнішні обставини (показання свідки про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, ч и була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Також вказується, що у випадку ,якщо судово-психіатричною експертизою не зроблено висновку про абсолютну неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання вчиненого в такому стані правочину недійсним з підстав, передбачених частиною першою статті 225 ЦК України. Отже, підставою для визнання правочину недійсним за вказаної підстави може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними в основу рішення суду про недійсність правочину не може покладатися висновок експертизи, який грунтується на припущеннях (частина четверта статті 60 ЦПК України) (постанова від 29 лютого 2012 р. № 6-9цс12)». При цьому суд роз»ясняв представнику позивача необхідність проведення судово-психіатричної експертизи по справі та наслідки не викання вказаної дії. Отже, сам лише факт, що станом на дату вчинення оскаржуваного правочину [PERSON] хворів на певне психічне захворювання, не являється належним доказом, що в момент вчинення правочину він був абсолютно неспроможним розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними, доводи позивача грунтуються виключно на припущеннях, що є неприпустимим згідно вимог ч. 4 ст. 60 ЦПК України, та не можуть бути підставою для задоволення позовних вимог про визнання правочину недійсним. Відповідно до ст.. 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона ( продавець) передає або зобов»язується передати майно ( товар) у власність другій стороні ( покупцеві), а покупець приймає або зобов»язується прийняти майно ( товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Дослідженими судом доказами суд встановив відповідність вчиненого правочину нормам права, факт сплати 50000 доларів США, що відповідає вартості квартири [ADDRESS] в касу « Кредитпромбанку» в виконання зобов»язань [PERSON] про що свідчить укладення « Кредтпромбанком» та [PERSON] договору про розірвання іпотечного договору ( відомості з єдиного реєстру заборон на а.с. 81, договір про розірвання іпотечного договору на а.с. 90-91). Отже в супереч вимог ст.. 60 ЦПК України , позивач та її представник не надали суду доказів не виконання вимог договору відповідачем. 25.06.2015 року [PERSON] продала квартиру [ADDRESS] [PERSON] Суд пропонував представнику позивача уточнити коло відповідачів по справі, про те ні позивач, ні її представник рекомендацій суду не виконали, суд за своєю ініціативою залучи [PERSON] 3-ю особою на стороні відповідача ( ухвала на а.с. 86) . Отже на разі квартира перебуває у власності [PERSON] і витребувати ї у [PERSON] неможливо. [PERSON] не є реєстратором єдиного державного реєстру прав власності на нерухоме майно, тому вимога позивача про скасування реєстрації висунута до неналежного відповідача . Суд роз»ясняв представнику позивача необхідність уточнення вимог та кола відповідачів. Суд не встановив протиправних дій відносно [PERSON] при вчиненні правочину, доказів причинення йому моральної шкоди, причинно-наслідкового зв»язку між ними та вважає, що в задоволенні вимог позивача про відшкодування моральної шкоди належить відмовити Тому в задоволенні всіх позовних вимог [PERSON], яка діє в інтересах недієздатного з 02.09.2013 року [PERSON] належить відмовити. Відповідно до ст.. 88 ЦПК України судові витрати залишаються за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed