Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], третя особа - Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Відповідач встановлював батьківство за спільною заявою, але участі у житті та вихованні сина майже не приймав. Їхній син [PERSON] проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS], де створено необхідні умови для повноцінного розвитку, виховання та навчання дитини. Відповідач самоухилився від виконання батьківських обов'язків, вихованням та утриманням сина не займається. Дитина навіть не пам'ятає свого батька. Тому позивач була змушена звернутися з даним позовом до суду та просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. У судове засідання позивач, повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилася, надіслала на адресу суду клопотання про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Прокурор в судовому засіданні підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позові, просив позов задовольнити. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримав позов, вважав його обґрунтованим та просив його задовольнити. Відповідач, повідомлений належним чином про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача, у зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши думку прокурора та представника третьої особи, дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що згідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області 26.11.2007 року, [PERSON] народився [INFO]. Батьком записаний [PERSON], матір'ю - [PERSON]. Відповідно до копії довідки, виданої 26.11.2007 року за підписом начальника відділу реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції Луганської області Проневич І.Є., на підставі спільної заяви батьків [PERSON] та [PERSON] «Про визнання батьківства» від 26.11.2007 року унесені зміни в гр.1 прізвище дитини з «[PERSON]» на «[PERSON]». [PERSON], [INFO], проживає і зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та має склад сім'ї: син - [PERSON], [INFO], мати - [PERSON], [INFO], батько - [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою №78 від 16.01.2017 року, виданої виконавчим комітетом Борівської селищної ради, наявною в матеріалах справи. Згідно до довідки №148 від 24.01.2017 року, виданої Сєвєродонецьким міським відділом державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області, за [PERSON] станом на 01.01.2017 року існує заборгованість по сплаті аліментів у сумі 65509,10 грн., які стягнені з нього на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку. [PERSON] підтримує позбавлення батьківських прав свого батька [PERSON], оскільки останній з ним не спілкується, не приходить, не дзвонить, не цікавиться взагалі його успіхами. Він батька зовсім не пам'ятає. Вказане підтверджується копією власноручно написаної заяви [PERSON] від 27.09.2016 року адресованої Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради. З висновку Сєвєродонецької міської ради від 29.11.2016 року №94 вбачається, що на думку Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради [PERSON], [INFO], слід позбавити батьківських прав стосовно його малолітнього сина, [PERSON], [INFO]. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки і піклування, прокурор, а також сама дитина, що досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до Постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Таким чином, судом встановлено, що [PERSON] не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, матеріальним забезпеченням дитини не займається, не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для його нормального самоусвідомлення, не надає дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, а також не бажає вчиняти вищевказані дії, що негативно впливає на фізичний та духовний розвиток дитини як складову її виховання. З огляду на викладене, суд доходить висновку, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved