Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просить визнати за нею право власності на нерухоме майно - житловий будинок з надвірними будівлями № [ADDRESS]. 05.10.2017 року позивач подала уточнену позовну заяву згідно якої просить визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями № [ADDRESS] за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що з відповідачем вона була одружена з 28.08.1979 року. 14.10.1992 року шлюб було розірвано. У липні 1988 року відповідачем на його особисті кошти, подаровані йому батьками, був придбаний житловий будинок, розташований по [ADDRESS] за договором купівлі-продажу від 30.07.1988 року. При розірвані шлюбу вона на розподіл майна не претендувала, між сторонами була укладена та затверджена мирова угода. Після розірвання шлюбу відповідач 20.09.1994 року знявся з реєстрації з спірного домоволодіння та виїхав на постійне місце проживання до своєї нової дружини. Перед від»їздом відповідач заявив позивачці, що вона може розпоряджатися будинком за своїм розсудом, йому він не потрібний і в Кіровоград він більше не повернеться. Від дня купівлі відповідачем домоволодіння з 1988 року і по теперішній час позивачка зареєстрована й проживає в ньому, проводить поточний і капітальний ремонт, оплачує всі комунальні послуги й податки, тому що власник ніяких витрат щодо утримання, ремонту будинку не здійснював і місце його проживання невідомо. З 01.01.2001 року вона за згодою власника домоволодіння відкрито, безперервно володіла та користувалася спірним домоволодіння, підтримуючи й зберігаючи будинок у належному стані. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився. Про час та місце слухання справи був повідомлений в установленому законом порядку. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши пояснення позивача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 цього кодексу. Судом встановлено, що згідно договору купівлі-продажу від 30.07.1988 року, посвідченого державним нотаріусом Третьої кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 2-1913, [PERSON] купив будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS](а.с.8). Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серія [NUMBER] від 21.04.1993 року виданого Кіровським рай РАЦС, 14.10.1992 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, запис за № 841 (а.с.9). Згідно архівної довідки № 30348 від 18.11.2016 року виданої ОКП «Кіровоградське обласне об»єднанє бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно архівних даних реєстрових книг ОКП «Кіровоградське ООБТІ» станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок за адресою [ADDRESS] зареєстровано за: [PERSON] - ціле (приватна), договір купівлі-продажу від 30.07.1998 № 2-1918/третя кіровоградська державна нотаріальна контора (а.с.18). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставі, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Окрім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. З матеріалів справи, письмових доказів, пояснення свідків при розгляді справи в суді вбачається, що позивач добросовісно володіє будинком № [ADDRESS], продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном (понад 10 років), а тому набула право власності на це майно (набувальна давність). Вищевикладене узгоджується з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], які вказали, що відповідач, після розлучення з позивачем у 1992 році, в будинку не мешкав. [PERSON] здійснювала капітальний та поточний ремонти будинку, провела газ, побудувала сарай. Таким чином судом встановлено, що позивач має законні підстави на визнання за нею право власності за набувальною давністю на домоволодіння № 218 по вул. Богдана Хмельницького у м. Кіровограді, оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном на протязі більше 10 років, зробила ремонт будинку та постійно підтримує його в належному стані, крім того, ніхто ніяких претензій щодо будинку не заявляв та на будинок не претендував. На підставі викладеного та

Outcome: approved