Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Згароцької сільської ради Деражнянського району про стягнення заробітної плати, вихідної допомоги та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування позовних вимог позивачка посилається на те, що з 2000 року вона працювала на посаді вихователя Згароцького ДНЗ (ясла-садок) «Дюймовочка». Розпорядженням в.о. Згароцького сільського голови №11 від 31 серпня 2015 року її було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією закладу. Проте при звільненні відповідачем їй не було виплачено всіх належних їй сум. Так, не в повному обсязі виплачено заробітну плату за період з березня по серпень 2015 року, в розмірі 1797 грн. і, зокрема, частину додаткової відпустки у звязку з навчанням, відповідно до довідки-виклику Глухівського національного педагогічного університету №486/15 від 10 квітня 2015 року, у якій позивачка перебувала з 11 травня по 9 червня 2015 року. Крім того, при звільненні позивачці не була виплачена вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку, що складає 1100 грн. Наведені суми, а також середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні позивачка просить стягнути на її користь з відповідача. В судовому засіданні позивачка підтримала позов. Представник відповідача позову не визнала і пояснила, що при звільненні позивачки було проведено виплату всіх належних їй сум, крім вихідної допомоги за відсутності коштів, проте вихідна допомога їй була виплачена після звільнення, а саме 30 грудня 2015 року. Посилання ж позивачки на те, що їй не оплачена частина додаткової відпустки у звязку з навчанням, на думку представника відповідача, є необґрунтованим. Так, відповідну заяву та довідку-виклик позивачка надала 29 травня 2015 року, тому розпорядженням в.о. сільського голови №19, виданим у цей же день, їй була надана відпустка з 29 травня по 9 червня 2015 року, а не з 11 травня 2015 року, як це вимагалось у довідці-виклику. Представник просить прийняти до уваги його доводи та відмовити в задоволенні позову. Вислухавши доводи сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, із наступних підстав. Згідно з розпорядженням в.о. Згароцького сільського голови №11 від 31 серпня 2015 року позивачку, котра працювала на посаді вихователя Згароцького ДНЗ (ясла-садок) «Дюймовочка», було звільнено на підставі п.1 ст. 40 КЗпП України у звязку з ліквідацією цього закладу. Судом встановлено, що перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, позивачка навчалась на заочній формі навчання у Глухівському національному педагогічному університеті. Як вбачається з довідки-виклику цього навчального закладу №486/15 від 10 квітня 2015 року, керівнику Згароцької сільської ради пропонувалось надати позивачці додаткову оплачувану відпустку для складання нею державних екзаменів на 30 днів, з 11 травня по 9 червня 2015 року, однак згідно з розпорядженням в.о. сільського голови №19 від 29 травня 2015 року їй було надано таку відпустку не з 11 травня, а з 29 травня по 9 червня 2015 року, чим порушено її право, передбачене ст. 15 Закону України «Про відпустки». Так, відповідно до вимог вказаної статті Закону, працівникам, які успішно навчаються без відриву від виробництва у вищих навчальних закладах з вечірньою та заочною формами навчання, надаються додаткові оплачувані відпустки на період складання державних іспитів у вищих навчальних закладах незалежно від рівня акредитації - 30 календарних днів. Позивачка стверджує, що заяву про надання відпустки вона подала 11 травня 2015 року і тоді ж вибула на навчання. Оглядом письмової заяви встановлено, що датою складання її позивачкою значиться 11 травня 2015 року. Будь-яких належних та допустимих доказів на спростування цієї обставини відповідачем не подано, а тому посилання представника відповідача на правомірність надання позивачці відпустки з 29 травня 2015 року не заслуговує на увагу суду. Отже, суд вважає, що наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки невиплачених їй коштів по оплаті додаткової відпустки у звязку з навчанням за період з 11 по 28 травня 2015 року, що становить 738 грн. 54 коп., із врахуванням середньоденного заробітку позивачки, який складав 41 грн. 03 коп. Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 статті 40 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Однак, як зясовано судом, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, при звільненні позивачки таку допомогу вона не отримала і виплачена вона їй була лише 30 грудня 2015 року. Цю обставину визнали обидві сторони, тому доказуванню вона не підлягає. Відповідно до ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно із ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Тому, оскільки вихідна допомога позивачці не була виплачена у строки, зазначені у ст. 116 КЗпП України, суд доходить висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на її користь середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку, тобто з 1 вересня по 30 грудня 2015 року, що становить 3588 грн. 17 коп., беручи до уваги середньоденний заробіток позивачки, який складав 41 грн. 03 коп. Що стосується доводів позивачки щодо невиплати їй у повному обсязі заробітної плати з березня по серпень 2015 року, то такі її доводи є необґрунтованими і спростовуються оглянутими в судовому засіданні відомостями по заробітній платі, котрі були надані Згароцькою сільською радою. Відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: partial