Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якому зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS]. З вересня 2005 року у будинку зареєстрований її зять [PERSON], який з грудня 2005 року в квартирі не проживає, виїхав на інше постійне місце проживання, але з реєстраційного обліку в квартирі не знявся, місце його знаходження позивачу не відоме. У звязку з реєстрацією відповідача в значеному будинку він не може розпорядитися своїм майном на власний розсуд, несе додаткові витрати, повязані зі сплатою комунальних послуг. Враховуючи викладене, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач, повідомлена судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявилась, надіслала на адресу суду клопотання, в якому просить розглядати справу без її участі, зазначила, що позовну заяву підтримує у повному обсязі. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявився. Надіслав на адресу суду клопотання, в якому не заперечує проти розгляду провадження без його участі, позов визнає в повному обсязі. Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, приходить до наступних висновків. За вимогами ч.3 ст.10 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно з ч.1 ст.11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.60 Цивільного процесуального кодексу України докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. На підставі ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Право власності на квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS], належить позивачу [PERSON], на підставі договору дарування від 04 липня 1998 року, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим номером 1273, зареєстрованого 03.08.1998 року в ОП ЗМБТІ в реєстрові книзі №288, реєстровий №39702 (а.с.4). Відповідно до даних технічного паспорту на квартиру [ADDRESS], власником даної квартири є [PERSON] на підставі вищезазначеного договору (а.с.5). Згідно з довідкою вих.№738 від 24.02.2016 року, виданої начальником центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє» у Заводському районі [PERSON], [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.10). Відповідно до акту №96 від 04.03.2016 року, складеного начальником центру обслуговування абонентів МКП «Основаніє» у Заводському районі [PERSON] та підписаного свідками [PERSON] та [PERSON], [PERSON] за адресою: [ADDRESS], фактично не проживає з 2008 року по теперішній час (а.с.7). Конституцією України (ст. 41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст.ст.16, 386, 391 ЦК України. Обєктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст.379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. \~ Згідно зі статтею 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» поняття реєстрації визначено як внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру та до паспортного документа про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси житла. На підставі ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, оскільки відповідач не є власникомквартири [ADDRESS], не проживає там з грудня 2005 року, витрати на його утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що, зокрема, розмір комунальних платежів залежить від кількості зареєстрованих у квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача перешкоджає власнику квартири у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. При вищевикладених обставинах, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, підтверджуються зібраними у справі доказами та не порушують прав та інтересів третіх осіб, тому позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Так як позивач не просив стягувати з відповідача сплачений ним при подачі позовної заяви до суду судовий збір, тому суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved