overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права на спадкове майно, яке залишилось після смерті [PERSON], померлої 26 жовтня 2017 року. В обґрунтування позову зазначається, що 26 жовтня 2017 року померла [PERSON] онука позивача та сестра відповідача, з якою позивач постійно проживав за адресою: с. коробки, вул. 40 років перемоги, /19. Позивач звернулась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, проте постановою від 01 серпня 2018 року державним нотаріусом відмовлено у видачі такого свідоцтва, у звязку з ненаданням позивачем документів, які свідчать про наявність права власності у спадкодавця на земельну ділянку на момент смерті. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав та просив його задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Відповідач в підготовчому судовому засіданні не заперечував проти задоволення позову та просив судовий розгляд проводити за його відсутності. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] є онукою позивача [PERSON]І… 26 жовтня 2017 року померла [PERSON]. Після смерті [PERSON] спадок прийняла в тому числі позивач, шляхом сумісного проживання із спадкодавцем. Однак, нотаріусом відмовлено у видачі свідоцтва на земельну ділянку, що розташована на території Зеленопідської сільської ради, загальною площею 4,62 га, оскільки спадкоємцем не надано документ, який підтверджує саме право власності на землю спадкодавця, і ні документи на пай. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. ст. 1218 та 1268 Кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Як встановлено матеріалами справи та визнається сторонами, [PERSON] на момент смерті була власником земельної ділянки, розташованої на території Зеленопідської сільської ради, загальною площею 4,62 га, що підтверджується відповідним Витягом з реєстру та довідкою Державного земельного кадастру. Проте, під час оформлення нею спадку після смерті бабусі, вона отримала у спадок частку на пай в землях ВАТ «Червоний Перекоп», проте за життя оформила шляхом виділення в натурі право власності на земельну ділянку. Крім того, судом враховано, що позивачем інше майно, яке залишилось після смерті онуки було оформлено та отримано свідоцтво про право на спадщину. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на земельну ділянку є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільним сумісним майном подружжя, визнання права власності на ? частину будинку. Враховуючи на складність у викладенні повного тексту рішення суду, повязаного з потребою у обґрунтуванні доводів сторін, та оцінки доказів, на що може бути витрачений значний час, суд згідно з вимогами ч. 3 ст. 209 ЦПК України вважає за необхідне проголосити його вступну та резолютивну частини. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю подружжя транспортний засіб марки DAEWOO Lanos TF696, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та визнання за нею права власності на Ѕ його частки, посилаючись на те, що він був придбаний ними за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Однак, в добровільному порядку провести поділ вказаного майна останній відмовляється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 7 травня 2003 року по 18 квітня 2016 року. 20 серпня 2008 року між АТ «Індекс-банк» та [PERSON] укладено кредитний договір, згідно якого останньому надано кредит в сумі 65600 грн. на придбання транспортного засобу марки DAEWOO Lanos TF696, номер кузова [NUMBER] , 2008 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . А тому вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю та підлягає поділу в рівних частках. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку [ADDRESS] В судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила , що вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідач безпідставно не проживає в даному будинку на протязі більше двох років. Відповідач є сином позивачки від першого шлюбу і весь час проживав в матері позивачки. Відповідач взяв кредити в банку і всі повідомлення про необхідність погашення кредитів присилають позивачці. Позивачка не створювала відповідачу перешкод в проживанні в будинку. Між позивачем та відповідачем не було домовленості про те, що відповідач залишиться бути зареєстрованим по постійному місцю проживання в квартирі позивачки. Відповідач після отримання позовної заяви висловлював позивачці незадоволення подачею нею позову до суду. Відповідач в судове засіданняя не з'явився. Про день слухавння справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником будинку [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 05 липня 2000 року . посвідченого приватним нотаріусом Кам'янець - Подільського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 2032. Відповідно до ст.. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні позивачка пояснила, що між нею та відповідачем не було домовленості, що відповідач буде зареєстрованим в будинку позивачки по постійному місцю проживання, однак проживати в будинку не буде. Відповідач з 2013 року в будинку по [ADDRESS] не проживає. Враховуючи. що відповідач без поважних причин більше одного року не проживає в будинку позивача, між ними не було домовленості про те, що відповідач не буде проживати в будинку по [ADDRESS], однак залишиться зареєстрованим в даному будинку по постійному місцю проживання, відповідача слід визнати таким , що втратив право на проживання в даному житловому приміщенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і пояснила , що позивачка є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач безпідставно не проживає в спірній квартирі з 2006 року . В 2010 році після звільнення з місць позбавлення волі в 2010 році переїхав проживати в місто Хмельницький, там створив нову сім'ю. Позивачка не створювала відповідачу перешкод в проживанні в квартирі . Між позивачем та відповідачем не було домовленості про те, що відповідач залишиться бути зареєстрованим по постійному місцю проживання в квартирі позивачки. Позивака повідомляла відповідача про дні судового розгляду , однак на її телефонні дзвінки він відповідав їй погрозами. Відповідач в судове засіданняя не з'явився. Про день слухавння справи повідомлений своєчасно, причини неявки суду не повідомив. Заслухавши позивача , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування від 06 березня 2004 року . посвідченого нотаріусом другої Кам'янець - Подільської державної контори . зареєстровано в реєстрі за № 890. Відповідно до ст.. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні позивачка пояснила, що між нею та відповідачем не було домовленості, що відповідач буде зареєстрованим в квартирі позивачки по постійному місцю проживання, однак проживати в квартирі не буде. Відповідач з 2006 року в квартирі [ADDRESS] не проживає. Враховуючи. що відповідач без поважних причин більше одного року не проживає в будинку позивача, між ними не було домовленості про те, що відповідач не буде проживати в квартирі [ADDRESS] , однак залишиться зареєстрованим в даній квартирі по постійному місцю проживання, відповідача слід визнати таким , що втратив право на проживання в даному житловому приміщенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування жилим приміщенням в квартирі [ADDRESS] . В судовому засіданні позивачка та її представники [PERSON] , [PERSON] позов підтримали і пояснили , що позивач є власником квартири [ADDRESS] . Відповідач в квартирі позивачки не проживав взагалі і його речей в квартирі немає. Позивачка зареєструвала його в своїй квартирі по постійному місцю проживання на прохання відповідача бо йому потрібна була реєстрація для отримання допомоги в зв'язку з народженням його доньки. Позивачка не створювала відповідачу перешкод в проживанні в житловому будинку. Між позивачем та відповідачем не було домовленості про те, що відповідач залишиться бути зареєстрованим по постійному місцю проживання в квартирі позивачки. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Заслухавши учасників судового розгляду , вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], згідно договору довічного утримання від 17 червня 1997 року, посвідченого нотаріусом Першої Кам'янець - Подільської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 1 - 2474 . Відповідно до ст.. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування житловим приміщенням у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні позивачка пояснила, що між нею та відповідачем не було домовленості, що відповідач буде зареєстрованим в житловому будинку по постійному місцю проживання, однак проживати в квартирі [ADDRESS] не буде. Відповідач більше восьми років в спірній квартирі не проживає. Враховуючи. що відповідач без поважних причин більше одного року не проживає в квартирі позивача, між ними не було домовленості про те, що відповідач не буде проживати в квартирі [ADDRESS], однак залишиться зареєстрованим в даній квартирі по постійному місцю проживання, відповідача слід визнати таким , що втратив право на проживання в даному житловому приміщенні. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: м. Каховка, вул. Б. Кенджієва, 24. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м. Каховка, вул. Б.Кенджієва, 24. У зазначеному будинку з 2016 року зареєстрований [PERSON], який не є родичем позивача. Проте, відповідач за місцем реєстрації не проживає, самостійно реєстрацію місця проживання не змінює. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] є єдиним власником будинку № 24 по вулиці Б.Кенджієва в м. Каховка, що підтверджується відповідним договором купівлі-продажу будинку та витягом з реєстру (а.с. 7-8). У 2016 році [PERSON] зареєструвала [PERSON], за його проханням. Останні два роки відповідач не проживає за місцем реєстрації. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.. Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є власником будинку, в якому з 2016 року зареєстрований [PERSON]. З 2016 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується відповідною довідкою від 17 січня 2018 року та показами свідків. Свідок [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача підтвердили, що відповідач був зареєстрований [PERSON], однак останні два роки не проживає за місцем реєстрації. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання [PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: м. Каховка, вул. Б.Кенджієва, 24, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловою площею, у якій зазначає, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] яка належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.1996 року. В зазначеній квартирі, крім позивачки, зареєстрований відповідач. Позивачка та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, проте 21.05.2008 року шлюб між ними розірвано. Після припинення шлюбних відносин відповідач у спірній квартирі не мешкає з 2008 року по теперішній час, участі в утриманні спірного житла не приймає. У зв'язку з наведеним, позивачка просить позов задовольнити. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, надали заяву про слухання справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, та просили суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, причин неявки суду не сповістив. За згодою позивача суд виносить рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224-226 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та представлені докази приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивачка є власником квартири [ADDRESS] яка належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 30.10.1996 року. В зазначеній квартирі, крім позивачки, зареєстрований відповідач. Після припинення шлюбних відносин відповідач у спірній квартирі не мешкає з 2008 року по теперішній час, участі в утриманні спірного житла не приймає. На теперішній час відповідачі самостійно знятись з реєстрації бажання не виявили. У відповідність до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що відповідач не проживає у квартирі з 2008 року, яких-небудь дій з боку відповідача, що підтверджують факт збереження за собою житлової площі, судом не встановлено. При таких обставинах суд приходить до висновку, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] (а.с.2-3). Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником квартири [ADDRESS]. Разом з нею в даній квартирі зареєстровані донька з зятем [PERSON] (відповідачем по справі), їх діти та онук. Зазначає, що з 2010 року відповідач припинив шлюбні відносини з її донькою, зібрав свої речі і покинув місце проживання. Тому, посилаючись на ст. 405 ЦК України, вважає, що він втратив право користування даним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з'явилася, про день та час розгляду справи повідомлена, надала заяву про розгляд справи без її участі, зазначивши, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день та час слухання справи повідомлявся у встановленому порядку, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Суд, у відповідності до ст. 169 ЦПК України визнав можливим розглянути справу у відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказах. З письмової згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенню ст.224 ЦПК України. У відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи, допитавши свідків, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі виходячи з наступного: Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (а.с.9). Право власності зареєстровано в КП «Чернігівське МБТІ» Чернігівської обласної ради, реєстраційний номер 21880721 (а.с.10). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с.4) з 19.02.2008 року, однак у вказаній квартирі останній не проживає більше року, що підтверджується актом КП «Новозаводське» Чернігівської міської ради від 14.01.2015 року (а.с.5). Крім того, допитані в судовому засіданні 04.02.2015 року свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - сусіди позивача, підтвердили факт не проживання більше року відповідача у квартирі [ADDRESS]. Відповідно ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи, що відповідач за вказаною адресою відсутній більше року, поважність причин відсутності відповідача у вказаному житлі в судовому засіданні встановлено не було, а отже відповідно до ст.405 ч.2 ЦК України він втратив право на користування цим будинком. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування квартирою № 39 будинку № 7-а по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON] являється її сином, зареєстрований у вказаному житлі та постійно там проживав до травня 2013 року, коли виїхав на сезонні роботи до Російської Федерації, проте більше до житла за місцем своєї реєстрації не повернувся. [PERSON] у квартирі № 39 будинку № 7-а по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області більше ніж півроку не проживає, його речі там відсутні, не бере участі у витратах на управління, утримання та збереження квартири, весь тягар витрат ліг на позивача. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та пояснила, що її син [PERSON] у травні 2013 року виїхав на заробітки до Російської Федерації, додому більше не повертався, майже не телефонує, будь-яких перешкод у користуванні квартирою йому не чиниться. Враховуючи, що відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, заперечень проти позову не подав, з урахуванням думки позивача, судом ухвалено провести заочний розгляд справи та винести заочне рішення на підставі доказів, наявних у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши подані докази, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності члена сімї наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. З пояснень позивача, а також договору найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду № 4725 від 01.08.90 р. судом встановлено, що квартира № 39 будинку № 7-а по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області належить територіальній громаді міста Кузнецовська. З договору найму, копії ордеру та пояснень позивача судом встановлено, що у вказаній квартирі зареєстроване місце проживання позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дочки позивача [PERSON] та двох її неповнолітніх дітей. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні показали, що син позивача [PERSON] більше двох років у квартирі № 39 будинку № 7-а по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області не проживає. Таким чином, на підставі досліджених судом доказів встановлено, що [PERSON] понад шість місяців не проживає у квартирі № 39 будинку № 7-а по м-ну Будівельників в м.Кузнецовську Рівненської області. Доказів, що свідчили би про поважність причин відсутності відповідача за місцем реєстрації проживання, судом не добуто. Крім того, зясовано, що відповідач не належить до категорії тимчасово відсутніх членів сімї наймача, за якими відповідно до ч.3 ст.71 ЖК України жиле приміщення зберігається понад шість місяців. Враховуючи викладене,

Outcome: approved