Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» страхової виплати за договором страхування у розмірі 8 720 грн., пені у розмірі 422,24 грн. та моральної шкоди у розмірі 5 000,00 грн. Позовні вимоги мотивовані тим, що 31.03.2008 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Планета Страхування» було укладено договір добровільного страхування життя № 001795/0308-3 відповідно до умов якого застрахованою особою та вигодо набувачем є [PERSON] . У зв`язку із закінченням терміну дії страхового захисту 14.04.2018 року між сторонами було підписано страховий акт, відповідно до якого ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» зобов`язалося протягом дев`яти місяців сплатити страхову суму за договором у розмірі 7 905,00 грн. та додаткову страхову суму у розмірі 815,00 грн., а всього 8 720,00 грн. Позивач вказує, що відповідачем не було здійснено жодного платежу. Зазначає, що відповідно до страхового акту відповідач у разі затримання сплати страхової суми зобов`язався сплатити пеню у розмірі 0,02 % за кожен день прострочення сплати. Строк сплати заборгованості сплив 17.01.2019 року, тому сума пені за договором складає 422,24 грн. Ухвалою Краматорського міського суду Донецької області цивільну справу передано на розгляд за підсудністю до Дніпровського районного суду м. Києва (а.с. 15). 09 липня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу про відкриття провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання. Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Ухвала суду з процесуальними документами була направлена ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» за адресою місцезнаходження, відзив на позов відповідачем не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. З матеріалів справи вбачається, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) (ст. 4 Закону України «Про страхування», ст. 980 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 23 березня 2008 року між [PERSON] та ПрАТ «СК «Планета страхування» було підписано заяву на укладення договору добровільного страхування життя з участю у прибутку зі строком дії на 10 років до договору № 001795/0308-3 від 31.03.2008 (а.с. 11-11 зв.). Відповідно до умов заяви вигодонабувачем у разі дожиття є застрахована особа [PERSON] , а в разі смерті - [PERSON] та [PERSON] . Після повідомлення позивачем відповідача про настання страхового випадку та надання відповідних документів, ПрАТ «СК «Планета Страхування» був складений страховий акт від 18.04.2018 року до договору добровільного страхування життя № 001795/0308-3 від 31.03.2008 року у зв`язку із дожиттям застрахованої особи до закінчення терміну дії договору страхування, в якому визначено, що страхова сума вигодонабувачу/застрахованій особі [PERSON] за договором становить у розмірі 7 905,00 грн., додаткова страхова сума у розмірі 815,00 грн., всього до виплати - 8 720,00 грн. (а.с. 8-8 зв.). Також умовами вказаного страхового акту, який підписаний позивачем та відповідачем, передбачено, що страхова виплата буде поділена рівними частинами на 9 місяців, виходячи із страхового акту; виплата здійснюється не пізніше останнього дня місяця, у якому має бути здійснено виплату. Зобов`язання страховика можуть виконуватися іншими частинами, виходячи із платоспроможності Товариства. Строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (ч. 1 ст. 251; ч. 1 ст. 252 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ч. 3 ст. 254 ЦК України). Отже, враховуючи дату складання страхового акту 18 квітня 2018 року та визначені страховим актом строки виплати страхової суми протягом дев`яти місяців, тобто до 18.01.2019 року, при цьому також обумовлено строк виплати не пізніше останнього дня місяця, у якому має бути здійснено виплату, у зв`язку з чим таким останнім днем строку страхової виплати є 31.01.2019 року, відповідно положень ч. 3 ст. 254 ЦК України. За повідомленням позивача кошти відповідачем по даний час не виплачені. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути страхову суму за договором добровільного страхування життя № 001795/0308-3 від 31.03.2008 року визначену страховим актом від 18.04.2018 року у розмірі 8 720 грн. Відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Ще позивачем заявлена до стягнення пеня за прострочення виконання зобов`язання у розмірі 422,24 грн. з розрахунку 0,02 % за кожен день прострочення відповідної сплати. Як убачається з умов вищевказаного страхового акту від 18.04.2018 року, сторонами погоджено, що у випадку прострочення виконання зобов`язань по здійсненню страхової виплати, страховик сплачує вигодонабувачу пеню у розмірі 0,02 відсотки за кожен день затримки виплати від несплаченої своєчасно суми, що сталася з вини страховика. Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Позивачем сума пені розрахована за період з 31.05.2018 року по 30.04.2019 року у розмірі 442,24 грн. Натомість, суд не приймає до уваги наданий позивачем розрахунок пені, оскільки він не грунтується на положеннях страхового акту до Договору добровільного страхування життя № 001795/0308-3 від 31.03.2008 року. Так, умовами вищевказаного страхового акту визначено, що страховик сплачує вигодонабувачу пеню у розмірі 0,02 % за кожен день затримки виплати від несплаченої суми, що сталася з вини страховика. Також вказано, що зобов`язання по здійсненню повної страхової виплати повинні бути виконані не пізніше дев`ятого місяця з дня початку виникнення зобов`язань по здійсненню страхової виплати за Договором добровільного страхування життя. Таким чином, початком перебігу строку з якого зобов`язання зі сплати страхового відшкодування вважається простроченим є 01.02.2019 року. У зв`язку із цим нарахування пені за заявленими позивачем вимогами слід розраховувати за період з 01.02.2019 року по 30.04.2019 року (89 днів), а тому розмір пені становить 155,22 грн. (8 720,00 грн. х 0,02 % / 100 х 89 днів). Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. В частині вимог про стягнення моральної шкоди слід зазначити наступне. Згідно частини 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. За нормою ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями заподіювача та вини останнього в її заподіянні. З огляду на зазначене та обгрунтування вимог, суд не вбачає підстав для задоволення позову в частині стягнення моральної шкоди, оскільки правовідносини, що виникли між сторонами носять договірний характер і відшкодування моральної шкоди в такому випадку сторонами має визначатися умовами правочину. Судом не встановлено зобов`язань відповідача за укладеним договором відшкодування позивачу моральної шкоди. Крім того, позивач не надала суду будь яких доказів, які підтверджують факт заподіяння їй моральних страждань діями відповідача. Доказуванню підлягають обставини щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі і доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційної гарантією (ст. 129 Конституції України) та передбачено положеннями процесуального закону. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково. У спростування викладеного будь яких доказів відповідачем не надано. Відповідно ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі звільняються від сплати судового збору за позовами, що пов`язані з порушенням їх прав. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Матеріали справи не містять доказів понесення сторонами у справі судових витрат, у зв`язку з чим розподіл судових витрат судом не здійснюється.

Outcome: partial