Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд за межі України неповнолітній дитині [PERSON] та на оформлення проїзного документа дитини для виїзду за кордон без згоди батька, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 18.10.1992 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012 року. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу донька залишилася проживати з позивачкою і знаходиться на її утриманні, позивачка займається її вихованням самостійно. Неповнолітня [PERSON] закінчує навчання у 8 класі ЗОШ №3 м. Вінниці та має бажання продовжити навчання та отримати середню освіту в Польщі. В липні 2012 року [PERSON] отримала проїзний документ дитини для виїзду за кордон. На той час відповідач перебував в Україні та дав свою згоду на виїзд дитини за кордон та оформлення проїзного документу, термін дії якого закінчується в липні 2015 року. В даний час фактичне місце проживання відповідача невідоме, жодних контактів з ним позивачка не підтримує. Для видачі нового документу необхідна згода батька дитини. Оскільки за адресою реєстрації відповідач не проживає, контактні телефони змінив - вийти з ним на зв'язок позивачка не має можливості, а тому змушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] вимоги позову уточнила та просила надати дозвіл на тимчасові неодноразові виїзди за межі України її дочки [PERSON] в такі країни як: Польща, Німеччина, Італія та надати дозвіл на виготовлення проїзних документів без дозволу батька [PERSON] на строк до 06.01.2017 року. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце судового розгляду, в звязку з чим суд провів заочний розгляд справи Представник третьої особи Управління Державної міграційної служби України у Вінницькій області особи - Скляр О.В. в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову. Представник третьої особи Служби у справах дітей Вінницької міської ради в судовому засіданні не заперечував щодо задоволення позову, просив врахувати інтереси дитини. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [INFO] року у сторін народилась дочка [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно виданим відділом ДРАЦС Вінницького МУЮ Вінницької області 13.05.2014 року (а.с. 6). Заочним рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 18.07.2012 року шлюб між сторонами розірвано (а.с. 8). Згідно з ч. 1 ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно п. 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Відповідно до ч. 1 ст. 313 ЦК України фізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, має право на вільне самостійне пересування по території України і на вибір місця перебування. Згідно ч. 3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. З урахуванням вищезазначених обставин, суд зважує на те, що позбавлення можливості неповнолітньої [PERSON] виїхати за кордон порушує її законні права та інтереси, зокрема ст. 33 Конституції України, яка визначає для громадян України вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України та ст.1 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», згідно якої громадянин України має право виїхати з України і не може бути обмежений у праві на в'їзд в Україну. Окрім того, суд вважає, що виїзд дитини за кордон сприятиме розширенню світогляду дитини та добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку як особистості. З огляду на вищенаведене, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, так як позивач підтримує позовні вимоги, а відповідач не заперечує проти задоволення останніх. А тому суд вважає, що є всі підстави для ухвалення рішення про задоволення позову, оскільки вимоги позивача є законними, достатньо вмотивованими і ґрунтуються на наявних у справах доказах та є такими, що не суперечать інтересам неповнолітньої дитини. На підставі викладеного,

Outcome: approved