Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій ставить питання про встановлення факту смерті [PERSON], [INFO], уродженки с. Матусове Шполянського району Черкаської області, громадянки України, зареєстрованої у [ADDRESS], яка настала [INFO] в Петровському районі м. Донецька від дифузного атеросклеротичного кардіосклерозу при гіпертонічній хворобі. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, вона зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS]. Разом із нею за даною адресою була зареєстрована та фактично проживала її бабка [PERSON], [INFO]. У зв'язку з поганим станом здоров'я бабки та її похилим віком, вона здійснювала за нею постійний догляд та допомагала по господарству. [INFO] у віці 87 років [PERSON] померла у центральній міській клінічній лікарні Петровського району м. Донецька. Причиною смерті став дифузний атеросклеротичний кардіосклероз при гіпертонічній хворобі. Після смерті бабки нею було отримано лікарське свідоцтво про смерть № 116 від 05.01.2016 року та довідку про причину смерті. Після цього за допомогою комунального підприємства з надання ритуальних послуг «Благоустрій» вона поховала [PERSON] на цвинтарі м. Донецька. 05.01.2016 року нею було отримано свідоцтво про смерть [PERSON] зразку «ДНР». На теперішній час їй відомо, що таке свідоцтво про смерть є незаконним та не створює правових наслідків на території України, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту смерті [PERSON] Представник заявника до судового засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, наполягав на задоволенні вимог. Представник заінтересованої особи - відділ державної реєстрації актів цивільного стану Дзержинського управління юстиції у Донецької області, проти заявлених вимог не заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Представник заінтересованої особи - УПФУ в м. Дзержинську проти заявлених вимог не заперечував, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Дослідивши матеріали по справі, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. За положеннями ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України, яка розглядається невідкладно з моменту надходження відповідної заяви до суду. Як встановлено судом [PERSON] є бабою заявника. Відповідно до наданої копії паспорту громадянина України [PERSON] народилась [INFO], є уродженкою Шполянського району Черкаської області та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. (а.с.14) Судом встановлено, що [PERSON] померла [INFO] в м. Донецьку, причиною смерті став дифузний атеросклеротичний кардіосклероз при гіпертонічній хворобі. Факт смерті [PERSON] також підтверджується наданими заявником суду фотографіями з місця захоронення [PERSON] (а.с. 18). Враховуючи, що згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для справи, суд приходить до висновку про доведеність заявником факту смерті [PERSON], [INFO]. Відповідно до Постанови Верховної Ради України від 17 березня 2015 року № 254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», територія м. Донецька Донецької області, де померла [PERSON] на даний час є тимчасово окупованою територією. Згідно розпорядження Кабінету Міністрів від 7 листопада 2014 р. № 1085 із змінами та доповненнями м. Донецьк віднесено до населеного пункту, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження через окупацію території незаконними збройними формуваннями, тому всі документи, видані органами так званої «Донецької народної республіки» є недійсними та не створюють юридичних наслідків. Таким чином отримання у цих органів документів про смерть [PERSON] не створює для заявника юридичних наслідків, а саме вона не зможе здійснити державну реєстрацію смерті її баби та отримати свідоцтво про смерть встановленого зразка. У зв'язку із неможливістю виконання повноважень відділами державної реєстрації актів цивільного стану Донецької та Луганської областей в районі проведення антитерористичної операції, їх повноваження здійснюють відділи державної реєстрації актів цивільного стану за межами цих територій. Кожен громадянин України, який переселився з району проведення антитерористичної операції, має право звернутися до будь-якого відділу державної реєстрації актів цивільного стану на його вибір для вирішення питань, що входять до їх компетенції. При цьому, бланки суворої звітності, в тому числі документи про державну реєстрацію актів цивільного стану, які були видані на цих територіях після 01.12.2014 року не є документами територіальних органів Міністерства юстиції України. Тому отримане в м. Донецьку лікарське свідоцтво про смерть [PERSON] не створює для заявника юридичних наслідків. В той же час, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосована до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини у справі «Лоізіду проти Туреччини» (Loizidou v.Turkey, 18.12.1996 §45) обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, але у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. The Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому, ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов'язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих de facto органів та інститутів (окупаційної влади) далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває. І це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди; і виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим (ЄСПЛ). Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). Закон України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», встановлює обов'язковість прецедентів Європейського суду для національних судів України та впроваджує в українське судочинство практику європейських стандартів прав людини. Згідно ст. 17 цього Закону суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З огляду на це, суд зазначає. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» від 01 липня 2010 року № 2398-VІ державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою, 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Статтею 18 зазначеного Закону встановлено, що про факт державної реєстрації акта цивільного стану органами державної реєстрації актів цивільного стану видається відповідне свідоцтво. Забезпечення органів державної реєстрації актів цивільного стану бланками свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану здійснюється центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державної реєстрації актів цивільного стану. Порядок ведення обліку і зберігання бланків свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та звітності про їх використання встановлюється Міністерством юстиції України. Оскільки отримане заявником лікарське свідоцтво про смерть № 116 від 05.01.2016 року та свідоцтво про смерть серії ДНР № 015878 є недійсними, то підставою для державної реєстрації смерті є виключно рішення суду про встановлення смерті особи в певний час. При цьому, згідно п. 7 Порядку ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 22.08.2007 року № 1064 у разі державної реєстрації смерті, запис в реєстрі здійснюється шляхом внесення до нього таких відомостей, як зокрема місце смерті померлої особи. Отже, крім встановлення факту смерті, заявнику необхідно встановити місце смерті померлої [PERSON] на момент її смерті. Аналізуючи надані заявником докази, суд вважає встановленим факт смерті [PERSON], [INFO], уродженки с. Матусове Шполянського району, яка проживала в м. Донецьку за адресою: [ADDRESS], [INFO] в Петровському районі м. Донецька. Таким чином, суд вважає заявлені вимоги повністю доведеними, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved