Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить: - встановити факт належності [PERSON], який помер [INFO]., державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 28.10.1999 р.; - визнати за нею право власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами за адресою: [ADDRESS]; - визнати за нею право власності на земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 15 грудня 2016 року [PERSON], який помер [INFO], було складено заповіт, в якому вказано, що на випадок його смерті, житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, та земельну ділянку під будинком, які знаходяться за адресою: [ADDRESS], він заповідає позивачу по справі. Однак правовстановлюючі документи на вищевказаний будинок та земельні ділянки містять розбіжності у написанні прізвища спадкодавця [PERSON] Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до суду не надходило. 07 серпня 2018 року по вказаній цивільній справі було відкрито провадження та призначено справу до розгляду у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 09 серпня 2018 року було задоволено клопотання позивача [PERSON] про витребування доказів. Сторони по справі інших заяв та клопотань до суду не подавали. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримали та просили задовольнити, розгляд справи проводити без їх участі. Відповідач - Тернівська сільська рада Харківського району Харківської області у судове засідання не з'явились, подали до суду заяву, відповідно до якої Тернівська сільська рада Харківського району Харківської проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечує, розгляд справи просить проводити без участі її представника. Виходячи з наведеного, та з того, що в матеріалах справи є достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення в справі. Враховуючи те, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню з наступних підстав. [INFO] помер [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого Тернівською сільскою радою Харківського району Харківської області 13.01.2017 року (а.с. 12). Як вбачається із копії акту від 26.05.1970 року рішенням виконавчого комітету Харківського районної ради депутатів від 16.04.1970 року № 358 [PERSON] для користування було відведено в натурі земельну ділянку площею 1500 кв.м., за адресою: Харківська область, Харківський район, с. Перемога (а.с. 6). Відповідно до копії державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER], виданого 28 жовтня 1999 року Тернівською сільською радою Харківського району Харківської області, [PERSON], який мешкає за адресою: [ADDRESS], було передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3525 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території [ADDRESS] (а.с. 11). Таким чином, судом встановлено, що вищевказаний державний акт на право власності на землю серії [NUMBER] від 28 жовтня 1999 року було видано саме [PERSON], який помер [INFO], а помилкове зазначення у цьому правовстановлюючому документі його прізвища «[PERSON]» є очевидним. Положеннями ст. ст. 3, 8, 9 Конституції України визначено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Приписами п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, імя, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, імям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно зі ст. 319 ЦПК України у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт. Рішення суду про встановлення факту, який підлягає реєстрації в органах державної реєстрації актів цивільного стану або нотаріальному посвідченню, не замінює собою документів, що видаються цими органами, а є тільки підставою для одержання зазначених документів. Предметом розгляду заяви є встановлення факту належності правовстановлюючого документа який, необхідний позивачу для оформлення особистих, майнових прав, що випливають із цього факту. З огляду на викладені обставини та норми матеріального права, суд приходить до висновку, що зібрані у справі докази в їх сукупності вказують на можливість встановлення факту належності державного акту на право власності на землю серії [NUMBER] від 28 жовтня 1999 року [PERSON], який помер [INFO]. Щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], суд зазначає наступне. Як вбачається із копії заповіту, складеного 15.12.2016 року та посвідченого секретарем ради та виконкому Тернівської сільської ради, Міщенко Л.О., [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті заповів [PERSON] свій будинок з надвірними спорудами та земельну ділянку під ним, які знаходяться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). З копії наданої відповіді КП «ХРБТІ» за вих. № 1039 від 15.05.2017 р., вбачається, що згідно архівних реєстраційних матеріалів БТІ станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок [ADDRESS] в бюро не зареєстровано. В матеріалах архівної справи знаходиться довідка виконкому Тернівської сільської ради № 452 від 02.08.2007 року, згідно якої [PERSON] є головою господарства [ADDRESS] (а.с. 15). З копії листа - відповіді Тернівської сільської ради Харківського району за вих. № 158 від 11.05.2018 року вбачається, що згідно господарської книги № 7 Тернівської сільської ради за № 46 був зареєстрований житловий будинок за адресою: [ADDRESS], у якому з 1970 року до дня смерті був зареєстрований [PERSON], 1939 року народження (а.с. 14). Як вбачається з копії відповіді Першої державної нотаріальної контори Харківського району Харківської області за вих. № 2521/02.14 від 10.08.2018 року після смерті [PERSON], який помер [INFO], з заявою про прийняття спадщини на протязі шестимісячного строку з дня смерті спадкодавця звернулась [PERSON], заяви від інших спадкодавців до держнотконтори не поступали, свідоцтво про право на спадщину держнотконтори не видавала (а.с. 42). Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру вищевказаний заповіт від [PERSON] є чинним, відомостей про скасування, зміну вищевказаного заповіту або посвідчення інших заповітів від імені померлого [PERSON] відсутні (а.с. 42 - 43). Відповідно до ст. 4, ч. 1 ст. 26, ст. 19, ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державній реєстрації прав підлягає право власності. Записи до Державного реєстру прав вносяться на підставі прийнятого рішення про державну реєстрацію прав. До документів, що підтверджують виникнення, перехід та припинення права власності на нерухоме майно, віднесено також рішення суду. Державна реєстрація права власності та інших речових прав проводиться на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого до 1 січня 2013 року органом місцевого самоврядування або місцевою державною адміністрацією, чи його дубліката. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Питання набуття права власності у 1970-х-1980-х роках регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Положеннями ст. 4, ст. 86 ЦК України, в редакції 1963 року, передбачено, що цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством Союзу РСР і Української РСР, а також з дій громадян і організацій, які хоч і не передбачені законом, але в силу загальних начал і змісту цивільного законодавства породжують цивільні права і обов'язки. Право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Отже, після побудови [PERSON] житлового будинку [ADDRESS], він набув право власності на нього. Державна реєстрація права власності на домоволодіння не була передбачена чинним на момент завершення будівництва законодавством. Статтею 1233 ЦК України встановлено, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 Цивільного кодексу України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ст. 1297 Цивільного кодексу України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ст. 1299 Цивільного кодексу України якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Відповідно до ст. 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання права власності на житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами та земельну ділянку із кадастровим номером [NUMBER], які знаходяться за адресою: [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом - є обґрунтованим та підлягають задоволеннюу повному обсязі. На підставі вищевикладеного, позовна заява [PERSON] підлягає задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved