Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона є дружиною [PERSON], колишнього мешканця [INFO]. 02.12.2012 року її чоловік, а відповідачів батько, помер. Після його смерті залишилося спадкове майно, яке складається з житлового будинку № 60 по вул. Габора в с. Тросник, Виноградівського району. Позивач спадщину в порядку ст. 1268 ЦК України прийняла, оскільки на день відкриття спадщини постійно проживала разом із спадкодавцем. [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( ур. [PERSON]) [PERSON], відмовляються від своїх часток спадкового майна в користь позивачки. Оформити спадщину у нотаріальному порядку не має можливості, оскільки спадкодавець за життя не виготовив правовстановлюючий документ на спадковий будинок. Позивач в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності (а.с.42). Відповідачі також в судове засідання не зявилися, про розгляд справи повідомлені належним чином, подали до суду заяви в яких просять суд розглянути справу у їх відсутності, із позовними вимогами погоджуються, проти задоволення таких не заперечують (а.с.39-41). Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 02.12.2012 в с.Тросник Виноградівського району помер [PERSON], чоловік позивачки та батько відповідачів по справі (а.с.13, 14,17-24). На день смерті [PERSON] відкрилася спадщина. За померлим [PERSON] рахується житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. Тросник по вул. Габора, № 60 Виноградівського району, побудований на відведеній для цієї мети на земельній ділянці у 1979 році, що стверджується рішенням виконкому Виноградівської міської ради № 341 від 01.10.1977 року, актом про відведення земельної ділянки для забудови, дозволом на право виконання будівельних робіт, довідкою БТІ, технічним паспортом, даними запису у по господарській книзі № 10 особовий рахунок № 1274-1 (а.с.5-8, 25-28). Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року № 56, передбачала обов'язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п. 4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції). Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності. Відповідно до ст. 60-74 Сімейного кодексу України та ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина, чоловік мають право скласти заповіт на свою частку у праві спільної сумісної власності подружжя до її визначення та виділу в натурі. У відповідності до чинного законодавства однією з підстав виникнення права приватної власності, є одержання майна внаслідок успадкування. За ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про відмову від спадщини спадкоємець може заявити протягом строку, встановленого для її прийняття. Як вбачається з матеріалів справи, обставин позову [PERSON] на час смерті чоловіка [PERSON] постійно проживала з ним, вважається такою, що прийняла спадщину. Відповідачі, як спадкоємці першої черги на частку у спадковому майні не претендують, про що свідчать відповідні заяви, посвідчені секретарем сільської ради (а.с.18,21,22). Таким чином, проаналізувавши встановлені обставини, суд прийшов до висновку, що позивач є такою, що прийняла спадщину, що відкрилася на день смерті спадкодавця, до складу якої ввійшло нерухоме майно, відтак вона зобовязана отримати свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, згідно із правилами, встановленими п.4.18 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженими Наказом Мінюсту від 22.02.2012 року N 296/5, для видачі свідоцтва про право на спадщину, у складі якої є нерухоме майно, необхідно подати правовстановлюючий документ та [PERSON] із Державного реєстру речових прав. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз'яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку. Проаналізувавши встановлені обставини суд прийшов до висновку, що умови для отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину за законом у нотаріальному порядку відсутні. Відтак, невизнане право позивача набуте нею шляхом переходу права власності в порядку спадкування, підлягає судовому захисту обраним нею способом, передбаченим законом. Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

Outcome: approved