Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що вона з відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 червня 2004 р. по 06.10.2016 р. Від шлюбу мають дитину - [PERSON] [INFO] . За час перебування у шлюбі вони проживали разом в будинку [ADDRESS] . Після розлучення відповідач проживав в іншому місці, а на початку липня 2017 р. відповідач повернувся та на його вимогу вона разом з дитиною вимушена була покинути вищезазначене житло та оселилася у буд. [ADDRESS] , що підтверджується довідкою про фактичне проживання від 22.06.2020 р. № 288. Позивач вказує, що дитина фактично проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Такий належний рівень не повинен бути меншим ніж прожитковий мінімум. Так, відповідач інших утриманців не має, він працездатний, отримує дохід (не офіційно), є нерухоме майно, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що він може утримувати дитину на рівні, не меншому за її, а саме сплачувати аліменти на дитину 3 000 грн. щомісячно. У зв`язку із цим, просить суд стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень на місяць, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня подання даної позовної заяви. У судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, щодо доводів представника відповідача про те, що дитина проживає не з позивачем, а з її батьками, зазначив, що на даний час позивач винаймає житло у м. Черкаси, в якому проживає разом з сином, а у її батьків за адресою по [ADDRESS] син час від часу буває. У судовому засіданні представник відповідача заперечив щодо позовних вимог, зазначивши, що відповідач не визнає позовні вимоги та просив відмовити у їх задоволенні, так як добровільно щомісяця сплачує аліменти позивачу шляхом переказу коштів у сумі 2400,00 грн., тому не вбачає підстав для стягнення з нього аліментів у судовому порядку. Також, зазначив що позивач більшу частину часу перебуває за кордоном, а син проживає разом з бабусею та дідусем, також батько його час від часу забирає до себе. Відповідач у судовому засіданні підтримав думку представника та просив відмовити у задоволенні позовних вимог, додатково пояснивши, що окрім перерахування коштів на утримання дитини позивачу, також бере участь у додаткових витратах на дитину, а саме на придбання шкільного приладдя та одягу. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] народився [INFO] у с. Тарасівка Звенигородського району Черкаської області, батьком є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 14.01.2014 року. Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 06.10.2016 року, яке набрало законної сили 16.11.2016 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно свідоцтва про укладений цивільний шлюб від 26.05.2017 року, [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на [PERSON] . Відповідно до довідки від 22.06.2020 року № 288, виданої Тарасівським старостинським округом Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області, [PERSON] [INFO] зі своїм сином [PERSON] [INFO] спільно проживають за адресою [ADDRESS] без реєстрації з липня 2017 року по теперішній час. Відповідачем до суду було подано відзив на позовну заяву, до якого долучено копії квитанцій про переказ коштів позивачу без зазначення призначення платежу за період з листопада 2017 року по вересень 2020 року на різні суми. Також подано до суду копії квитанцій про переказ відповідачем коштів на ім`я позивача із зазначенням призначення платежу - сплата аліментів на утримання дитини [PERSON] у сумі 2400,00 грн. щомісячно за період з жовтня 2020 року по липень 2021 року. Відповідно до відповіді Шевченківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області від 27.10.2020 року № 122 на запит представника відповідача, [PERSON] та його мати - [PERSON] проживають без реєстрації за адресою [ADDRESS] . [PERSON] навчається у першому класі Тарасівської ЗОШ I-III ступенів. За даною адресою зареєстровані та проживають батьки [PERSON] - [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Відповідно до відповіді Тарасівської ЗОШ I-III ступенів від 27.10.2020 року № 15 на запит представника відповідача, [PERSON] [INFO] є учнем Тарасівської ЗОШ I-III ступенів та навчається у першому класі, проживає разом з мамою у будинку бабусі та дідуся у [ADDRESS] . Вихованням дитини займається мама. Згідно частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч.ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ч. 1 ст. 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Щодо доводів відповідача про те, що позовні вимоги не підлягають до задоволення, оскільки відповідач і так щомісяця сплачує аліменти на утримання сина у розмірі 2400,00 грн., то суд зазначає, що звернутись до суду з позовною заявою про стягнення аліментів є правом того з батьків з ким проживає дитина і перебуває на його утриманні. Звернення позивача до суду з позовом є її процесуальним правом, яким вона розпоряджається на свій власний розсуд. Оскільки дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні, то відповідно до ч. 1 ст. 180 СК України, відповідач має сплачувати аліменти на її утримання. Позивач просить стягувати з відповідача на утримання сина щомісячно аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000,00 грн., починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення сином повноліття. Однак, враховуючи те, що з жовтня 2020 року по липень 2021 року відповідач сплачував позивачу аліменти у розмірі 2400,00 грн. щомісячно, а отже мав можливість сплачувати аліменти саме у такому розмірі, а позивачем не надано до суду доказів того, що відповідач отримує дохід, який дає можливість сплачувати аліменти у розмірі саме 3000,00 грн., суд виходячи з засад об`єктивності, розумності та справедливості вважає, що з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення аліменти на утримання сина у твердій грошовій сумі саме у розмірі 2400,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви і до досягнення ним повноліття. Суд вирішує долю судових витрат відповідно до ст. 141 ЦПК України. Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивачем при подачі позову сплачено мінімально можливий судовий збір у сумі 840,80 грн., то незважаючи на часткове задоволення позовних вимог, увесь розмір судового збору слід стягнути з відповідача на її користь. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд визначає, що рішення в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial