Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що 31.05.2012 року рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області стягнуто з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 18.05.2012 року до досягнення дитиною повноліття. Відділом ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві відкрито виконавче провадження №33540450. Згідно довідки-розрахунку відділу ДВС Святошинського РУЮ у м. Києві від 18.02.2015 року, станом на 01.02.2015 року загальна сума заборгованості становить 20670,97 грн. Відповідач офіційно працював інспектором охорони у ТОВ «Бояр 9», а відтак отримував постійний регулярний дохід у формі заробітної плати. На даний час відповідач працює у ТОВ «Дієса» в м. Києві, що вбачається із постанови про закінчення виконавчого провадження від 10.03.2015 року, однак аліментів він не сплачує уже 35 місяців. Просить суд стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення в сумі - 105290,54 грн., інфляційні втрати в сумі - 5139,66 грн. та 3 відсотків річних в сумі 865,40 грн., і всього 111295,60 грн. та судові витрати на правову допомогу в сумі 2000 грн. В судове засідання позивач [PERSON] та її представник [PERSON] не зявились, згідно поданої заяви просять проводити розгляд справи у їх відсутності, просять суд позов задоволити, проти винесення заочного рішення не заперечують (а.с. 21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, заяв про розгляд справи у його відсутності до суду не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку з чим, на підставі ст. 197 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу без фіксування судового процесу. Суд ухвалив проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача в порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно рішення Ківерцівського районного суду Волинської області від 31.05.2012 року вбачається, стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 600 грн. щомісячно, починаючи з 18.05.2012 року (а.с. 5). Як вбачається з довідки відділу державної виконавчої служби Святошинського РУЮ від 18.02.2015 року, заборгованість відповідача по сплаті аліментів за період з 18.05.2012 року по 01.02.2015 року становить 19 470, 97 грн.( а.с.7) Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Проте, за змістом ч. 2 ст. 196 СК України, розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Оскільки, відповідач невчасно сплатив аліменти, то позивач на підставі ст. 196 СК України, має право на стягнення пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до п. 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 Сімейного Кодексу України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покласти таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин». Факт несвоєчасної сплати аліментів відповідачем підтвердився в ході розгляду цивільної справи, відповідачем не було надано доказів поважності несплати ним аліментів, з тверджень позивача вбачається, що відповідач [PERSON] протягом всього часу мав постійне місце роботи, тобто регулярний дохід, а тому лише ухилявся від сплати аліментів на утримання дитини, а отже, суд приходить до висновку про задоволення вимоги про стягнення пені за весь час прострочення сплати аліментів. Однак, щодо стягнення з відповідача інфляційних втрат на 3% річних суд вважає, що необхідно відмовити у задоволенні цієї частини позовних вимог, оскільки відповідно до ст. 625 ЦК України лише за невиконання взятого на себе грошового зобов'язання особа несе відповідальність у вигляді сплати вказаних сум і лише на вимогу кредитора. В даному ж випадку аліменти не є грошовими зобов'язаннями по своїй суті, так як є способом утримання неповнолітньої дитини, а тому інфляційні втрати та 3% річних на аліменти не нараховуються. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково в частині стягнення пені. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. На підставі наведеного та

Outcome: partial