Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач пояснює тим, що відповідно до договору купівлі-продажу від 18 вересня 1996 р. вона є власником будинку [ADDRESS]. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] з 2009 року не проживають за даною адресою, в добровільному порядку не бажають вирішити даний спір. Позивач іншим чином вирішити спір не може, а тому змушена була звернутись до суду з даним позовом. Відповідно до ухвали суду від 09.10.2018 року розгляд справи здійснюється у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідачі відзиву на позовну заяву не надали. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини. Відповідно до копії договору купівлі-продажу будинку від 18 вересня 1996 року, [PERSON] є власником будинку з надвірними спорудами, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки виконавчого комітету Піщанської сільської ради № 700 від 17.07.2018 року, [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], зареєстровані в [ADDRESS] Відповідно до актів обстеження проживання сім'ї [PERSON], від 12.12.2017 року та 17.07.2018 року, в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] зареєстровані, але тривалий час не проживають [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Речей обіходу та вжитку, одягу, взуття, що їм належать не виявлено. Відповідно до ст. 391 ЦК України - власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно із ст. 1 Протоколу 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. У відповідності до ч. 2 ст. 405 ЦК України - член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - однією з підстав для зняття з реєстрації місця проживання є остаточне рішення суду про позбавлення особи права користування житловим приміщенням. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров'я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням можливе за умов, що таке втручання у право особи на повагу до житла передбачене законом, переслідує легітимну мету, визначену у пункті 2 статті 8 Конвенції, та є необхідним для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідність вказаним критеріям визначається з урахуванням того, чи є умови передбачені законом та чи існує нагальна суспільна необхідність для застосування такого обмеження права на повагу до житла та чи буде втручання у це право пропорційним переслідуваній легітимній меті. Таким чином, у судовому засіданні встановлено, що відповідачі не є власниками будинку по [ADDRESS], наймачами не являються, зареєстровані в даному будинку, але фактично не проживають там більше одного року, чим порушують право позивача на власність, тому позовні вимоги підлягають до задоволення. У відповідності до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача належить стягнути судовий збір в сумі по 352,40 грн. з кожного. На підставі зазначеного та

Outcome: approved