Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу , посилаючись на те , що 17.03.2013 року вона надала своєму знайомому [PERSON] грошові кошти в сумі 330 000 гривень, що підтверджується наданою розпискою , написаною власноруч відповідачем .Згідно наданої розписки відповідач зобов»язувався повернути їй грошові кошти до 17.03.2014 року . 10.04.2014 року відповідач повернув їй 2 000 гривень , 21.05.2014 року вона отримала в рахунок погашення боргу в сумі 200 000 гривень . Відповідно до запису відповідача на спірній розписці , він винен їй 130 000 гривень . 13.06.2013 року вона надала [PERSON] у позику грошові кошти в сумі 130 000 гривень на період до 13.07.2013 року , даний факт підтверджується власноруч написаною відповідачем розпискою про отримання грошей від 13.06.2013 року. Так як на даний час гроші їй не повернуті , всі її вимоги як усні так і письмові про повернення боргу відповідачем не виконуються та ігноруються . 14.10.2014 року нею була направлена [PERSON] вимога про повернення боргу , але відповідач боргу не повернув , письмової відповіді не надав. Прохає стягнути з [PERSON] на її користь суму позики в розмірі 260 000 гривень . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала та прохала задовольнити . Відповідач [PERSON] проти позову заперечує та прохає в задоволенні позову відмовити , посилаючись на те, що ним повністю повернуто [PERSON] грошові кошти , ще до росту курсу доллара , що підтверджується розпискою [PERSON], випискою , наданою банком. З приводу повернення ним грошових коштів [PERSON] між ними виникла конфліктна ситуація у зв»язку з тим, що остання відмовлялась писати розписку про отримання коштів від нього , так як на той час курс доллара виріс . Вислухавши сторони, дослідивши письмові докази , суд приходить до висновку , що позовні вимоги не підлягають до задоволення . Судом встановлено , що між стронами склались відносини цивільно- правового характеру , що регулюються ст. ст. 1046-1050 ЦК України про договір позики . Відповідно до ст. 1046-1047 ЦК України за договором позики одна сторона ( позикодавець ) передає у власність другій стороні ( позичальнику ) грошові кошти , а позичальник зобов»язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів ( суму позики ) . Договір є укладеним з моменту передачі коштів. Договір позики укладається в письмовій формі , якщо його сума не менше як у десять разів перевищує розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян . На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ , який підтверджує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми , зазначені вимоги закону щодо укладення договору позики сторонами по справі дотримані , про що свідчить розписка відповідача [PERSON] ( а.с. 3-4 ). Згідно ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику ( грошові кошти у такій саме сумі , що були передані йому позикодавцем ) у строк та в порядку , що встановлені договором . Позика вважається повернутою в момент передачі позикодавцеві або зарахування грошової суми , що позичалися ,на його банківський рахунок. Згідно ст. 526 ЦК України , зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу , інших актів цивільного законодавства , а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог. Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливістю виконання ним грошового зобовязання. Відповідачем [PERSON] виконано своє зобов»язання про повернення грошових коштів у сумі 260 000 гривень , що підтверджується відповідними розписками які не оспорюються позивачем , та співставивши наявні в матеріалах справи розписки і дані ПАТ « Приватбанк « про рух коштів на банківських картках матеріалами справи підтверджується повний розрахунок по боргових розписках ( а.с. 57). Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Заперечення позивача стосовно того , що вона не отримувала грошові кошти, не можуть бути прийняті до уваги , оскільки відмова від правочину нею відповідно до ч . 3 ст. 214 ЦК України не була здійснена у такій самій формі , в якій було вчинено правочин. Позивачем не доведено , що відповідачем їй не повернута сума позики . Таким чином, позов не обгрунтований, не доказаний, вимоги не законні, тому задоволенню не підлягають. Оскільки у позовних вимогах [PERSON] відмовлено у повному обсязі , відповідно до ст. 88 ЦПК України , судові витрати не підлягають відшкодуванню . Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом , встановленим законом , який вирішить спір . На підставі вищевикладеного ,

Outcome: dismissed