Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить виділити позивачу в натурі частину житлового будинку, розташованого по вул.Кутузова,37 м.Сарни Рівненської області, також виділити їй 1/2 частину господарських будівель та по 1/2 частині земельних ділянок для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та для індивідуального садівництва, за цією ж адресою, визнавши за нею право власності на вказані частини будинку, господарських будівель та земельних ділянок. До початку розгляду справи по суті судом прийнято до спільного розгляду позовну заяву [PERSON] до [PERSON], в якій відповідач просить встановити, що заповіт [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений 22 квітня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON] є нікчемним та не породжує будь-яких юридичних наслідків для спадкоємця за даним заповітом, визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, видані стосовно 1/2 частки житлового будинку, 1/2 частини земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку та господарських будівель і споруд та 1/2 частину земельної ділянки для індивідуального садівництва, розташованих за адресою : м.Сарни вул.Кутузова,37 Рівненської області, скасувавши державну реєстрацію речових прав позивача [PERSON] на дані обєкти нерухомого майна. В судовому засіданні позивач-відповідач та її представник заявлені за первісним позовом вимоги підтримали повністю. Зустрічний позов не визнали. Відповідачпозивач та його представник в суді зустрічні вимоги підтримали повністю, первісний позов не визнали. По суті заявлених вимог позивач-відповідач пояснила, що вона здійснювала догляд за [PERSON], який за життя виявив бажання оформити на її користь заповіт щодо 1/2 частини належного йому будинковолодіння. Вказаний заповіт оформлявся нотаріусом після надання йому усіх необхідних документів. На даний момент є необхідним провести розподіл спадкового майна, яке належить на праві власності сторонам по справі. Позивач-відповідач вважає, що заповіт на її користь було посвідчено у відповідності до закону, оскільки вона повідомляла нотаріуса, яким посвідчувався заповіт, що один із свідків є матірю особи, на користь якої посвідчується заповіт. Крім цього, [PERSON] пояснила, що волевиявлення заповідача було вільним, а тому підстав для задоволення зустрічного позову немає. Представник відповідача-позивача пояснив, що на думку сторони заповіт, посвідчений [PERSON] на користь [PERSON] є нікчемним, оскільки посвідчений із порушеннями вимог чинного законодавства, яке передбачає, що свідками під час посвідчення заповіту не можуть бути члени сімї та близькі родичі спадкоємця. Залучений до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача-відповідача, приватний нотаріус [PERSON], в суді пояснив, що підстав для визнання нікчемним заповіту [PERSON], посвідченого ним 22 квітня 2015 року на користь [PERSON], немає. Так, нотаріус пояснив, що дійсно ним було посвідчено заповіт [PERSON] по місцю проживання останнього, так як заповідач був особою похилого віку. Під час посвідчення заповіту заповідачу було розяснено наслідки укладення заповіту, при чому сумнівів у добровільності наміру заповідача не виникло, а також були розяснені вимоги до свідків, які мали бути присутні підчас посвідчення заповіту, в звязку із наявністю у заповідача певних фізичних вад. Про те, що свідки є родичами спадкоємця, нотаріусу, з його слів, відомо не було. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Із копії технічного паспорту від 8 червня 2016 року на будинковолодіння, розташоване по вул.Кутузова,37 м.Сарни Рівненської області та виписки із інвентаризаційнийх матеріалів від 8 червня 2016 року, встановлено, що за вказаною адресою розташований житловий будинок, розділений на дві окремі квартири : №1 загальною площею 52,2 м2 та №2 загальною площею 56м2, а також господарські будівлі. Матеріали наданої суду приватним нотаріусом [PERSON] спадкової справи доводять, що вказане будинковолодіння було набуто [PERSON], що підтверджено копією договору від 27 липня 1961 року про відведення земельної ділянки під будівництво та копією рішення виконкому Сарненської міської ради №170 від 14 червня 1961 року. Крім цього, [PERSON] було набуто право власності на земельні ділянки площею 0.1000 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд та площею 0,0975 для ведення садівництва, розташовані по вул.Кутузова,37 м.Сарни Рівненської області, що встановлено судом із копій Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 262400, серії ЯД № 262394 від 4 червня 2007 року, до яких надані кадастрові плани та витяги з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. [PERSON] помер 7 травня 2015 року, що документально підтверджено свідоцтвом про смерть від цього ж числа. Після смерті [PERSON] було відкрито спадкову справу, зареєстровану у спадковому реєстрі 26 травня 2015 року, що вбачається із [PERSON] про реєстрацію в Спадковому реєстрі, наявного в матеріалах спадкової справи, дослідженої судом. Із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до нотаріальної контори [PERSON] звернулась 26 травня 2015 року, про що свідчить заява від вказаного числа. Таким чином, позивач-відповідач прийняла спадщину згідно із вимогами ст.1269 ЦК України. Відповідно до ч.3 ст.1268 ЦК України відповідач-позивач також є таким, що прийняв спадщину відповідно до закону, так як проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджено довідкою про склад сімї №6416, виданою 22 травня 2015 року КП «Житлосервіс». Таким чином, судом в ході судового розгляду даної справи достовірно встановлено, що [PERSON], відповідно до ст.1235 ЦК України є спадкоємцем за заповітом, а [PERSON], відповідно до ст.1261 ЦК України є спадкоємцем за законом - після смерті [PERSON], в звязку із чим позивачу-відповідачу приватним нотаріусом [PERSON] 30 січня 2016 року були видані свідоцтва про право на спадщину за заповітом, стосовно 1/2 частини будинковолодіння, 1/2 частини земельної ділянки площею 0,1000 га (кадастровий номер 5625410100:01:003:0034), 1/2 частини земельної ділянки площею 0,0975 га (кадастровий номер 5625410100:01:003:0035), розташованих по вул.Кутузова,37 м.Сарни Рівненської області, а відповідачу-позивачу приватним нотаріусом [PERSON] 22 вересня 2016 року були видані свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/2 частину цього ж спадкового майна, що доведено відповідними свідоцтвами, копії яких сторонами надані суду. Спадкоємці оформили право на спадщину, що встановлено судом із Інформаційних довідок з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 4 лютого 2016 року, досліджених судом. [PERSON] у поданій позовній заяві просила провести розподіл спадкового майна між сторонами по справі. Однак, [PERSON] посилається на ті обставини, що посвідчений на користь [PERSON] заповіт є нікчемним. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Копія наданого суду заповіту, посвідченого 22 квітня 2015 року приватним нотаріусом [PERSON], доводить, що [PERSON], [INFO], у присутності обраних ним особисто свідків : [PERSON] та [PERSON], на випадок смерті 1/2 частину належного йому житлового будинку по вул.Кутузова,37 м.Сарни Рівненської області, 1/2 частину належної йому земельної ділянки площею 0,1000 га., 1/2 частину належної йому земельної ділянки площею 0,0975 га. за тією ж адресою, заповів [PERSON]. На момент відкриття спадщини заповіт є не скасованим та не зміненим. Статтею 1257 ЦК України, на яку посилається відповідач-позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно із ч.2 ст.1253 ЦК України у випадках, встановлених абзацом 3 частини 2 статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обовязковою. Абзацом 3 частини 2 статті 1248 ЦК України передбачено, що якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення цього заповіту має відбуватись при свідках. Із змісту заповіту, пояснень сторін та пояснень свідків [PERSON], [PERSON] встановлено, що на момент посвідчення заповіту заповідач мав вади зору, внаслідок чого не міг самостійно прочитати текст заповіту, отже посвідчення заповіту [PERSON] в обовязковому порядку мало відбуватись у присутності не менш як двох свідків. Із змісту оспорюваного заповіту від 22 квітня 2015 року, встановлено, що даний заповіт посвідчено у присутності свідків в звязку із похилим віком заповідача та наявністю у останнього вад зору. Позивач-відповідач не заперечує, що [PERSON] є матірю спадкоємця за заповітом [PERSON], а свідок [PERSON] є сином заповідача [PERSON], що також підтвердив в суді свідок [PERSON] Однак, згідно із п.3 ч.4 ст.1253 ЦК України при посвідченні заповіту свідками не можуть бути члени сімї та близькі родичі спадкоємців за заповітом. Вимог вказаної норми закону при посвідченні заповіту [PERSON] дотримано не було. Відповідно до ч.4 ст.203 ЦК України правочин має вчинятись у формі, встановленій законом. Якщо недійсність правочину встановлена законом (нікчемний правочин), такий правочин є недійсним, що встановлено ч.2 ст.215 ЦК України. Законодавством чітко встановлені вимоги до посвідчення заповіту, які в даному випадку в повній мірі не дотримані, що тягне за собою нікчемність правочину. Таким чином, є достатні правові підстави для визнання заповіту, посвідченого 22 квітня 2015 року на користь [PERSON] приватним нотаріусом [PERSON], нікчемним. Згідно із ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки суд дійшов висновку щодо нікчемності заповіту від 22 квітня 2015 року, також підлягає до задоволення вимога [PERSON] щодо визнання недійсним та скасування речових прав [PERSON], оформлених на підставі свідоцтв про право на спадщину, виданих на підставі вказаного вище заповіту. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В обґрунтування заявлених вимог позивач-відповідач посилалась на ті обставини, що нею здійснювався догляд за спадкодавцем та його поховання, на підтвердження чого стороною надані копії довідки №52 від 27 лютого 2017 року, виданої КП «Трудівник» та товарні чеки від 7 травня 2015 року, згідно із якими обряд поховання [PERSON], померлого 6 травня 2015 року, дійсно здійснила [PERSON], яка і понесла усі витрати на поховання. Вказані обставини підтвердили у суді свідки [PERSON] та [PERSON], які підтвердили, що померлий потребував догляду, який за ним здійснювала [PERSON], яка і організовувала поховання [PERSON] На спростування показів вказаних свідків відповідач-позивач просив допитати свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які, в свою чергу, пояснили, що догляд за померлим [PERSON] здійснював виключно син [PERSON]. Однак, в даному випадку судом не приймаються до уваги вказані докази, оскільки позивачем-відповідачем у позові не ставилось питання щодо можливості усунення відповідача-позивача від права на спадкування, а тому вказані обставини не підлягають доведенню та зясуванню під час розгляду даного спору. Враховуючи наведене вище, зустрічний позов [PERSON] підлягає до задоволення, в звязку з чим у задоволенні первісного позову [PERSON] щодо поділу спадкового майна в натурі слід відмовити, за його безпідставністю. З огляду на наведене, судом не приймається до уваги наданий суду стороною висновок експерта №170614/1-30 від 10 листопада 2017 року судової будівельно-технічної експертизи, якою запропоновані варіанти розподілу спірного будинковолодіння. На підставі наведеного, ст.ст. 203, 215, 1235, 1257, 1253, 1301 ЦК України,

Outcome: dismissed