Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Радомишльського районного суду Житомирської області із вказаною позовною заявою, посилаючись на те, що із 25.10.2003 перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування\~своїх позовних\~вимог посилається\~на те,\~що з\~відповідачемне можуть проживати разом як подружжя через\~відсутність порозуміння,\~поваги один\~до одного\~та постійних\~конфліктів між\~ними,\~втрати почуття\~кохання.\~Збереження шлюбу\~та подальше\~спільне проживання\~суперечить інтересам\~сторін та\~унеможливлює примирення\~між сторонами.\~Окрім того,\~на даний\~час відповідач\~не надає\~належної грошової\~допомоги на\~утримання дитини,\~тому позивач\~просила суд\~стягнути з\~відповідача на\~її користь\~аліменти на\~утримання дитиниу твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В підготовче засідання сторони не з`явилися, надали до суду заяви про розгляд справи у їх відсутності, позивач позовні вимоги підтримала, а відповідач визнав позов у повному обсязі. Враховуючи вищевикладене,\~відповідно до\~ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Беручи до уваги визнання відповідачем позовних вимог, суд ухвалює рішення в підготовчому засіданні, враховуючи вимоги ст. 200 ЦПК України. У п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» судам роз?яснено, що у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 25.10.2003 перебувають у шлюбі. Від даного шлюбу сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Як зазначає позивач у позовній заяві, з відповідачем не можуть проживати разом як подружжя через відсутність порозуміння, поваги один до одного та постійних конфліктів між ними, втрати почуття кохання. Збереження шлюбу та подальше спільне проживання суперечить інтересам сторін та унеможливлює примирення між сторонами. У відповідності до ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Частиною 3 ст. 115 СК України регламентовано, що документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, відповідач позов визнав та також просить шлюб між ними розірвати то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Окрім вимоги про розірвання шлюбу, позивач просить суд стягнути на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 7 СК України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обов`язки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї. Відповідно обов`язок по утриманню дитини в рівних частках покладається на її батьків. У відповідності\~до положень\~ст.ст.\~141,\~157\~СК України,\~батьки мають\~рівні права\~та обов`язки\~щодо дитини,\~розірвання шлюбу\~та окреме\~від дитини\~проживання не\~впливає на\~обсяг їх\~прав і\~не звільняє\~від обов`язків\~щодо дитини,\~атой з батьків, з ким проживає дитина не має права перешкоджати тому із батьків, хто живе окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь в її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним. Згідно до ч. 3 ст. 181 СК України, аліменти на дитину присуджуються в частці від доходу її матері, батька або в твердій грошовій сумі. Як вбачається зі змісту ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує такі обставини, як стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи рівність прав та обов`язків батьків щодо дитини, беручи до уваги, що відповідач позов визнав у повному обсязі, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у твердій грошовій сумі у розмірі 2500,00 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред?явлення позову до суду 13.08.2019 і до досягнення дитиною повноліття. Одночасно, суд вважає за необхідне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст.\~192\~СК України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них; а також положення ст.\~185\~СК України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд вважає необхідним допустити негайне виконання судового рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Враховуючи викладене та на підставі ст.ст. 7, 24, 110, 112, 113, 115, 141, 157, 180-182, 183, 185, 191 СК України,

Outcome: approved