Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька. Позов мотивує тим, що з серпня 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] В шлюбі в них народилося 2 дітей: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO]. Відповідач перешкоджає виїзду за кордон у її супроводі молодшої дочки [PERSON] для оздоровлення. Він без поважних причин відмовляє у такому виїзді, не бажає йти до нотаріуса, тим самим ігнорує інтереси самої дитини. Просить надати їй дозвіл на виїзд за межі України, без згоди та супроводу батька, до Італії неповнолітній дитині [PERSON] у супроводі матері [PERSON] у період з 08.08.2018 року по 15.08.2018 року. Позивач та її представник в судове засідання не з'явилися, а подали до суду заяву про розгляд справи у їх відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, а подав до суду заяву про розгляд справи у його відсутності. Представник третьої особи в судове засідання подала заяву про розгляд справи у її відсутності, не заперечувала щодо задоволення позову. Дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що відповідач у справі - [PERSON] є батьком неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження від 21 вересня 2010 року (а.с. 12). На даний час [PERSON] проживає окремо з малолітньою дочкою [PERSON]. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що має фінансову змогу організувати та здійснити спільно з дитиною, без присутності батька дитини, подорож на відпочинок за кордон для оздоровлення [PERSON], проте, в добровільному порядку їй не вдалося отримати дозвіл від відповідача на виїзд дитини за межі України без присутності і супроводу батька. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За змістом статей 150, 155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Відповідно положень ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.п. 1, 2 п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Отже, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Так, у разі відсутності згоди одного з батьків питання про виїзд неповнолітньої дитини за кордон вирішується судом за позовом іншого з батьків зі з'ясуванням питання про країну виїзду, строку та мети виїзду. Згідно доводів позивача та долучених до матеріалів справи доказів підтверджується, що метою виїзду на відпочинок та оздоровлення дитини, покращення стану здоров'я, фізичного, духовного та морального розвитку дитини. Відповідачем не надано належних та допустимих доказів як на підтвердження того, що мати дитини не спроможна забезпечити належний рівень відпочинку та оздоровлення дочки, так і на підтвердження інших обставин, які б давали суду підстави вважати, що [PERSON] діє всупереч інтересів малолітньої дитини. З врахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення.

Outcome: approved