Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даною позовною заявою вказуючи на те, що 19 червня 2002 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований відділом РАГС Коропського РУЮ Чернігівської області, актовий запис № 09. Від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2013 року шлюб розірвано. Дитина проживає разом з матірю, а відповідач сплачує на її утримання аліменти, відповідно до рішення Києво - Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2013 року. 25 жовтня 2013 року [PERSON] змінила своє прізвище на «Орлова», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені. Неповнолітній [PERSON] навчається у ТОВ Учбовий комплекс «Олександрійська гімназія». Згідно п. 2.1 Договору № 185-А-15 від 06.07.2015 р. Гімназія зобовязується, зокрема: «… Обеспечить представительство интересов Гимназии в Австрии и других странах ЕС с целью поэтапной реализации инновационного проекта Гимназии «Обучение и отдых гимназистов за рубежом» в рамках учебно-воспитательной деятельности Гимназии. Гимназия сотрудничает с австрийскими партнерами, которые осуществляют организацию регулярных учебно-познавательных и культурно-просветительных поездок учеников Гимназии в Австрию и другие страны ЕС». Протягом 2013-2016 навчальних років гімназисти класу, де навчається [PERSON] неодноразово їздили з культурно-просвітницькою метою до Австрії, проте неповнолітній [PERSON] не зміг узяти участь у цих поїздках у звязку з тим, що його батько [PERSON] відмовився надати свій дозвіл на виїзд дитини за кордон. В цьому році мати дитини запланувала поїздку з сином до Туреччини на період травневих свят з метою оздоровлення. Для цього [PERSON] звернулась до батька дитини телеграмою за місцем його проживання з проханням надати письмову нотаріально посвідчену згоду для виїзду дитини на відпочинок та оздоровлення за кордон у зазначений період. Проте телеграму відповідач не отримав. Дитина також особисто телефонувала батьку та просила дозвіл на виїзд за кордон, але відповідач відмовився надати таку згоду. А тому [PERSON] просить суд дозволити тимчасовий виїзд за межі України неповнолітньому [PERSON], [INFO], [NUMBER], у супроводі матері [PERSON], [INFO], або у супроводі осіб, визначених матірю дитини, без згоди та супроводу батька дитини [PERSON], [INFO], протягом календарного року з дня набрання законної сили рушення суду на термін до 30 днів за одну поїздку по наступних країнах: Австрія, Андорра, Бельгія, Болгарія, Боснія і Герцеговина, Ватикан, Великобританія, Греція, Грузія, Данія, Естонія, Норвегія, Ірландія, Ісландія, Іспанія, Італія, Кіпр, Латвія, Ліхтенштейн, Люксембург, Македонія, Мальта, Монако, Нідерланди, Німеччина, Польща, Португалія, Румунія, Сан-Марино, Сербія, Словаччина, Словенія, Туреччина, Угорщина, Фінляндія, Франція, Хорватія, Чехія, Чорногорія, Швейцарія, Швеція, Білорусія, Росія, Єгипет, США, Китай, Японія. 23.05.2016 року до суду від позивача надійшла заява про зменшення та уточнення позовних вимог, в якій позивач просила дозволити тимчасовий виїзд за межі України на одну поїздку неповнолітньому [PERSON], [INFO], [NUMBER], у супроводі матері [PERSON], [INFO], без згоди та супроводу батька дитини - [PERSON], [INFO], у період з 30 червня 2016 року по 31 грудня 2016 року на термін до 21 дня до однієї з наступних країн: Австрія, Болгарія, Греція, Іспанія, Італія, Німеччина, Туреччина. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала просила його задовольнити додавши, що її син навчається у ТОВ «Учбовий комплекс «Олександрівська гімназія» і вказаний заклад з культурно-просвітною метою проводить поїздки до Австрії. Однак спільний син з відповідачем [PERSON] не може взяти участь в цих заходах, оскільки відповідач не дає згоди для виїзду дитини за кордон. Вона неодноразово при зустрічах зверталась до відповідача з питанням надати згоду для виїзду сина [PERSON] за кордон для відпочинку, на що відповідач, порушуючи права дитини, не дає згоди на виїзд дитини за кордон на відпочинок. 18.03.2016 року на адресу [PERSON] була надіслана нею телеграма з пропозицією надати нотаріально посвідчений дозвіл на виїзд за кордон до Туреччини сина [PERSON] у супроводі матері з метою відпочинку та оздоровлення дитини в період з 30.04.2016 р. по 10.05.2016 р., однак відповідач на її думку умисно не отримував телеграму. Вважає, що відповідач не дає згоди на виїзд дитини за кордон з приводу напружених стосунків між ними. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав позовну заяву позивача, просив її задовольнити. Спільна дитина позивача та відповідача, син [PERSON], навчається у ТОВ «Учбовий комплекс «Олександрівська гімназія». Вказаний учбовий заклад проводить подорожі до країн з метою вивчення мов, розширення кругозору дітей. Діти закладу обговорюють поїздки, обмінюються цікавими фотокартками. Спільний син сторін у справі позбавлений таких поїздок, а тому отримує моральні страждання. Відповідач не дає згоди для виїзду дитини за кордон лише через те, що між сторонами не вирішені майнові питання. В судовому засіданні відповідач [PERSON] заперечував проти позову додавши, що позивач не намагалась вирішити питання виїзду дитини за кордон в позасудовому порядку. Офіційно вона звернулась з телеграмою, про яку він дізнався з позовної заяви. Про існування телеграми він не знав, оскільки не отримував її. В телефонній розмові з сином [PERSON], останній просив дати йому згоду на виїзд на відпочинок до Туреччини. Позивач не просила в нього згоди на виїзд дитини за кордон. Однак він не заперечує, проти того, щоб дитина відпочивала за кордоном і дасть згоду на виїзд дитини за кордон лише за умови, коли мати, не порушуючи його прав як батька дитини, відповідно ст. 141 СК України, повідомить йому в яку державу їде дитина, з якою метою, в якому часовому проміжку, де буде проживати, оскільки він як батько побоюється за здоровя та життя сина, оскільки в деяких країнах спостерігається нестабільна ситуація. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову посилаючись на те, що позивачем не було врегульований спір в досудовому порядку. Відповідач [PERSON], як батько дитини, не намагається чинити перешкод в розвитку дитини, але бажає знати в якому часовому проміжку і в якій країні дитина буде знаходитись на відпочинку. Готовий вирішити всі питання в позасудовому порядку. Представник третьої особи, органу опіки та піклування Києво-Святошинської райдержадміністрації [PERSON] в судовому засіданні показала, що син позивача та відповідача повинен мати змогу нарівні з іншими дітьми виїздити за кордон з метою інтелектуального розвитку та оздоровлення. Опитаний в судовому засіданні малолітній [PERSON] показав, що він і телефонній розмові просив у батька про надання згоди на виїзд за кордон, однак батько згоди на виїзд його за межі України не надав, оскільки в нього з мамою погані стосунки Заслухавши позивача, відповідача, представників сторін, представника третьої особи, малолітнього [PERSON] та вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно ст.ст. 57-60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно із записом у свідоцтві про народження [PERSON], записами у свідоцтві про одруження громадянина [PERSON] та громадянки [PERSON], у свідоцтві про зміни імені [PERSON]Ю, [PERSON] є малолітнім сином [PERSON] та [PERSON] Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.07.2013 року шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Малолітня дитина проживає з матірю [PERSON] Відповідно ч.3 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. В судовому засіданні встановлено, що. позивач 18.03.2016 року телеграмою № 10/101 зверталась до відповідача з клопотанням дачі нотаріально посвідченого дозволу на виїзд за кордон до Туреччини спільного сина [PERSON], [INFO] у супроводі матері [PERSON] з метою відпочинку та оздоровлення дитини у період з 30.04.2016 р. по 10.05.2016 р., однак за повідомленням засобів поштового звязку від 23.03.2016 року телеграма по квитанції 10/101 від 18.03.2016 року [PERSON] не доставлена. З прослуханого в судовому засіданні диску із звукозаписом розмови [PERSON] із сином [PERSON] можна зробити висновок, що позивач по телефону не зверталась до відповідача з проханням надати дозвіл на виїзд дитини за кордон України, а останній такого дозволу не надав та чинить у цьому перешкоди. В телефонній розмові, лише малолітній [PERSON] просив надати йому дозвіл на виїзд за кордон до Туреччини. Таким чином суд приходить до висновку про те, що відповідач про намір позивача вивезти дитину за кордон на відпочинок в період з 30.04.2016 р. по 10.05.2016 р. до країни Туреччини не знав. Суду не надано доказів отримання телеграми відповідачем, навмисної відмови відповідача від отримання телеграми, як і не надано інших доказів офіційного звернення позивача до відповідача про надання дозволу на виїзд спільного сина за кордон, крім звернення 18.03.2016 року. Не було надано суду позивачем доказів, повторного звернення до відповідача із запитом надання дозволу для виїзду дитини за кордон, доказів неотримання відповідачем такого звернення, ухилення від його отримання. Крім того сама позивач в судовому засіданні підтвердила, що офіційно з питанням дачі згоди виїзду їхнього сина за кордон зверталась офіційно один раз, 18.03.2016 р. Суд бере до уваги, що відповідач не заперечує проти надання дозволу на виїзд за кордон малолітньому сину відповідно вимог, як це передбачено чинним законодавством України з зазначенням позивачем, матірю дитини, конкретної держави прямування та відповідного часового проміжку перебування в цій державі дитини. Таким чином суд приходить до висновку, що в позові [PERSON] до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітнього сина без згоди та супроводу батька, необхідно відмовити із-за відсутності доказів ухилення від дачі такої згоди. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed