Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що оскільки квартира була придбана під час перебування сторін у шлюбі, вони та їх син зареєстровані в квартирі з 1991 року, то квартира є спільним сумісним майном подружжя, незважаючи на отримання свідоцтва про право власності відповідачем. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала заяву в якій просила розглядати справу у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити з підстав зазначених у позові. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлені. Суд відповідно ст. 224 ЦПК України вирішив розглядати справу за відсутності відповідача за наявними доказами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 26.10.1979 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] 28.02.2014 року шлюб було розірвано. У 1991 році сторонами отримано трикімнатну квартиру [ADDRESS], цього ж року сторони та їх син були зареєстровані у вказаній квартирі. На підставі рішення виконавчого комітету Херсонської міської ради від 21.10.2008 року за № 543, [PERSON] приватизував вказану квартиру на своє ім'я. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Пунктом 2 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передбачено, що передача займаних квартир (будинків) здійснюється в спільну сумісну або спільну часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), серед них тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку). Згідно п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Однак на день приватизації спірної квартири відповідачем, п. 4 в ч.1 ст. 57 СК України був відсутній (частину першу ст. 57 доповнено пунктом 4 згідно із Законом № 4766-VI (4766-17) від 17.05.2012). Враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживаючи однією сім'єю, маючи спільний побут, сторони отримали спірну квартиру шляхом приватизації державного житлового фонду, суд вважає, що подружжя у встановленому законом порядку набуло право спільної сумісної власності на цю квартиру. Тому вимоги щодо поділу вказаної квартири, як об'єкту права спільної сумісної власності подружжя є об'єктивними та за кожною стороною слід визнати право власності на ? її частину. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору в розмірі 750 грн.

Outcome: approved