Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 04 серпня 2006 року між [PERSON] (продавець) та нею, [PERSON], (покупець) було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки за [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області. За умовами договору вона повністю сплатила [PERSON] вартість придбаної за договором купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 22 220 (двадцять дві тисяч двісті двадцять грн. 00 коп.) гривень. Кошти були одержані продавцем у момент підписання договору, що підтверджується п. 3 Договору. Рішенням третейського суду від 14.08.2006 року, у складі третейського судді, практикуючого юриста Білана Володимира Валентиновича, визнано дійсним укладений 04.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON], у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки та визнано право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області. Оригінал Державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 03.05.2006 р., кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0593 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області, виданого на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації за №357 від 10.03.2006р. знаходиться у матеріалах справи третейського суду від 14.08.2006 року. Позивач зазначає, що таким чином, на підставі діючого на той час законодавства, а саме Закону України «Про Третейські суди» нею було набуто право власності на земельну ділянку. Земельною ділянкою вона стала володіти та користуватись в повному об'ємі: обробляла земельну ділянку, вирощувала урожаї, вона та її сім'я постійно проживають в будинку, що розташований на даній земельній ділянці. Згідно Реєстраційного посвідчення від 11.09.2006 року КП «ВООБТІ» здійснило реєстрацію права власності на садовий будинок в цілому з прибудовами та спорудами, загальною площею 86,4 кв.м, який знаходиться на земельній ділянці за [ADDRESS]. Вона є власником вказаного садового будинку. Адреса була змінена на підставі рішення № 451 від 21.12.2006 р. виконавчого комітету Якушинецької сільської ради. Відповідно до рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 209 від 24.10.2017 року, присвоєно наступну поштову адресу земельній ділянці та садовому будинку з господарським будівлями і спорудами: [ADDRESS]. В жовтні 2018р. вона звернулася до державного реєстратора з заявою про проведення реєстрації права приватної власності на садовий будинок з господарськими будівлями, загальною площею 86,4 кв.м, який розташований за адресою: [ADDRESS]. Для внесення інформації в реєстр необхідно було також надати Витяг з Державного земельного кадастру про земельну ділянку. Отримавши зазначений витяг, вона з'ясувала, що власником земельної ділянки, яку вона придбала, є попередній власник - [PERSON] Також позивач зазначає, що вона звернулася до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права приватної власності на вказану земельну ділянку, однак державний реєстратор усно повідомив, що рішення третейських судів відсутні в переліку документів, що посвідчують виникнення прав власності на нерухоме майно, так як відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» від 05.03.2009 року, не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом. На даний час рішення третейського суду не скасовано і є дійсним. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати дійсним договір купівлі-продажу від 04.08.2006 року, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] купила земельну ділянку за [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області та визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, а відповідач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що 04 серпня 2006 року між [PERSON] (продавець) та [PERSON] (покупець) було укладено у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки за [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 21). За умовами договору [PERSON] повністю сплатила [PERSON] вартість придбаної за договором купівлі-продажу земельної ділянки у розмірі 22 220 (двадцять дві тисяч двісті двадцять грн. 00 коп.) гривень. Кошти були одержані продавцем у момент підписання Договору, що підтверджується п. 3 Договору. Рішенням третейського суду від 14.08.2006 року, у складі третейського судді, практикуючого юриста Білана Володимира Валентиновича, визнано дійсним укладений 04.08.2006 року між [PERSON] та [PERSON], у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки та визнано право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 9). Оригінал Державного акта про право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 03.05.2006 р., кадастровий номер [NUMBER], площею 0,0593 га, цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області, виданого на підставі розпорядження Вінницької районної державної адміністрації за №357 від 10.03.2006р. знаходиться у матеріалах справи третейського суду від 14.08.2006 року. Згідно Реєстраційного посвідчення від 11.09.2006 року КП «ВООБТІ» здійснило реєстрацію права власності на садовий будинок в цілому з прибудовами та спорудами, загальною площею 86,4 кв.м, який знаходиться на земельній ділянці за [ADDRESS]. Власником вказаного садового будинку є [PERSON], що підтверджується копією реєстраційного посвідчення (а.с. 10). Відповідно до копії довідки КП «ВООБТІ» за № 10 від 13.11.2018 р., згідно матеріалів інвентаризаційної справи № 26, станом на 31.12.2012 року, право власності на садовий будинок з господарськими спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS], 11.09.2006 року зареєстровано в цілому Комунальним підприємством «Вінницьке обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» та записано в реєстрову книгу №7, за реєстровим №18 за [PERSON] на підставі рішення третейського суду для вирішення конкретного спору м. Вінниці від 14.08.2006 року. Адреса змінилась згідно рішення № 451 виконавчого комітету Якушинецької сільської ради від 21.12.2006 року (а.с. 16). Відповідно до копії рішення виконавчого комітету Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 209 від 24.10.2017 року, присвоєно наступну поштову адресу земельній ділянці та садовому будинку з господарським будівлями і спорудами: [ADDRESS] (а.с. 17). З копії Витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку вбачається, що власником земельної ділянки, яку придбала позивач, є попередній власник - [PERSON] (а.с. 14). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Частинами 2, 3 статті 10 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно із ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. У відповідності до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків). Статтею 81 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки, в тому числі й на підставі придбання за договором купівлі-продажу. Згідно ч.ч. 1, 6 ст. 120 Земельного Кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з набуттям права власності на ці об'єкти. Відповідно до роз'яснень Верховного Суду України, викладених у постанові від 11.02.2015 року у справі № 6-2 цс15, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості, як і у справі, яка переглядається, слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. З наведених норм чинного законодавства України та досліджених судом письмових доказів у справі вбачається, що між сторонами по справі 04 серпня 2006 року було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області. Письмова форма та нотаріальне посвідчення зазначеного договору купівлі-продажу не дотримані. На підтвердження укладення договору позивач [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 22 220 (двадцять дві тисяч двісті двадцять грн. 00 коп.), а останній прийняв вказані кошти. Зазначені дії як зі сторони [PERSON] як покупця, так і зі сторони [PERSON] як продавця свідчать про те, що вони домовилися щодо усіх істотних умов договору, вчинили взаємні дії для настання юридично значимих наслідків та у повному обсязі виконали умови договору купівлі-продажу. Судом є встановленим, що рішенням третейського суду від 14.08.2006 року, у складі третейського судді, практикуючого юриста Білана Володимира Валентиновича, визнано дійсним укладений 04 серпня 2006 року між [PERSON] та [PERSON], у простій письмовій формі договір купівлі-продажу земельної ділянки та визнано право власності на земельну ділянку [ADDRESS] площею 0,0593 га, кадастровий номер [NUMBER], цільове призначення - для ведення садівництва, яка розташована на території Якушинецької сільської ради, ССТ «Медик-3» Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 9). Статтею 6 Закону України «Про третейські суди» (чинною на день прийняття рішення третейським судом) передбачено, що суди в порядку, передбаченому цим Законом, можуть розглядати будь-які справи, що виникають із цивільних та господарських правовідносин, за винятком: 1) справ у спорах про визнання недійсними нормативно-правових актів; 2) справ у спорах, що виникають при укладенні, зміні, розірванні та виконанні господарських договорів, пов'язаних із задоволенням державних потреб; 3) справ, пов'язаних з державною таємницею; 4) справ у спорах, що виникають із сімейних правовідносин, крім справ у спорах, що виникають із шлюбних контрактів (договорів); 5) справ про відновлення платоспроможності боржника чи визнання його банкрутом; 6) справ, однією із сторін в яких є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, державна установа чи організація, казенне підприємство; 7) інших справ, які відповідно до закону підлягають вирішенню виключно судами загальної юрисдикції або Конституційним Судом України; 8.) справ, коли хоча б одна із сторін спору є нерезидентом України. На час ухвалення рішення третейським судом дана категорія справ була підвідомча третейським судам. З зазначеного вбачається, що вказане рішення третейського суду було прийнято згідно чинного на час його прийняття законодавства України, на даний час не скасовано і є дійсним. Однак, відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом, у справах, які відповідно до цього Закону вже не підвідомчі третейським судам. Згідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Закону України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Судом є встановленим, що позивач [PERSON] зверталась до державного реєстратора прав на нерухоме майно з заявою про державну реєстрацію прав та їх обтяжень для проведення державної реєстрації права приватної власності на вищевказану земельну ділянку, однак у державній реєстрації права власності їй було відмовлено у зв'язку з тим, що відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо діяльності третейських судів та виконання рішень третейських судів» від 05.03.2009 року, не підлягають примусовому виконанню рішення третейських судів, прийняті до набрання чинності цим Законом і не виконані на день набрання чинності цим Законом. Таким чином, іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права у позивача немає, в зв'язку з чим позовні вимоги є законними, обґрунтованими, підтверджені наданими суду належними та допустимими письмовими доказами, які досліджені судом, в зв'язку з чим підлягають задоволенню. Крім того, позовні вимоги визнані відповідачем [PERSON] в повному обсязі, що у відповідності до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України дає суду законні підстави для задоволення позову, оскільки визнання відповідачем позову в даному випадку не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Питання про стягнення з відповідача на свою користь понесених судових витрат позивач перед судом не ставить, в зв'язку з чим суд вважає необхідним всі понесені позивачем судові витрати, пов'язані з розглядом справи, залишити за позивачем.

Outcome: approved