Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що 10 червня 2015 року померла її мати [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить житловий будинок зі спорудами, що розташований за адресою: с. Ільківка, вул. Котляревського, 4, Вінницького району Вінницької області. Вказує, що у передбачений законом строк вона звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок. У подальшому дізналася, що за життя її мати розпочала процедуру приватизації земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована по вул. Котляревського, 4 в с. Ільківка, Вінницького району, Вінницької області. Однак, за життя, у звязку з наявністю тяжкої хвороби (інвалід І групи Б), мати не змогла звершити процедуру приватизації та отримати правовстановлюючі документи на земельну ділянку. Позивач зазначає, що у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку нотаріусом їй було відмовлено у зв'язку із відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно. Вважає, що оскільки за життя її мати розпочала процедуру приватизації земельної ділянки, якою користувалась як власник нерухомого майна, вона, як її спадкоємець, має право на завершення процедури приватизації зазначеної земельної ділянки. За вказаних обставин просить суд ухвалити рішення, яким надати їй в порядку спадкування за законом після смерті матері право на завершення процедури приватизації земельної ділянки площею 0,1500 га, цільове призначення для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована в с. Ільківка по вул. Котляревського, 4, Вінницького району Вінницької області. В судове засідання сторони по справі не зявились, однак попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач в поданій заяві зазначила, що позовну заяву підтримує, просить її задовольнити, а представник відповідача в поданій заяві зазначив, що при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих ними до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим\~статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що\~\~кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обовязків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що 10 червня 2015 року в с. Ільківка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть (а.с. 3). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого увійшов житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: с. Ільківка, вул. Котляревського, 4, Вінницького району Вінницької області. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка у визначений законом шестимісячний строк прийняла спадщину після смерті 10 червня 2015 року [PERSON] є її дочка [PERSON]. 28 квітня 2017 року вона отримала свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок зі спорудами, що розташований за адресою: с. Ільківка, вул. Котляревського (Кірова), 4, Вінницького району Вінницької області. Зазначене підтверджується матеріалами спадкової справи № 334/2015, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 10 червня 2015 року [PERSON]. З ксерокопії рішення 03 сесії 22 скликання Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 28.12.1994 року та списку осіб до цього рішення вбачається, що [PERSON] було передано безкоштовно у приватну власність земельну ділянку в межах населеного пункту площею 0,15 га, яка розташована по вул. Кірова, 4 в с. Ільківка, Вінницького району Вінницької області. Землевпорядника сільської ради було зобовязано внести відповідні зміни в земельно-кадастрову книгу та надати гр. [PERSON] викопіювання з плану землекористування (а.с. 11, 12). Рішенням 38 сесії 6 скликання Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 03.10.2015 року вулицю Кірова в с. Ільківка, Вінницького району Вінницької області було перейменовано на вулицю Щорса, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 14). З ксерокопії постанови державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] за № 2145/02-31 від 26.10.2018 року вбачається, що гр. [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0,15 га, розташовану за адресою: с. Ільківка, вул. Котляревського (Кірова), 4, Вінницького району Вінницької області у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 15). Статтею 1216\~ЦК України\~визначено,\~що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1218 ЦК України до складу\~спадщини входять\~усі права\~та обов'язки,\~що належали\~спадкодавцеві на\~момент відкриття\~спадщини і\~не припинилися\~внаслідок його\~смерті. Згідно статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частиною 1 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.\~1\~ст.\~1297\~ЦК України\~спадкоємець,\~який прийняв\~спадщину,\~у складі\~якої є\~нерухоме майно,\~зобов'язаний\~звернутися до\~нотаріуса або\~в сільських\~населених пунктах\~-\~до уповноваженої\~на це\~посадової особи\~відповідного органу\~місцевого самоврядування\~за видачею\~йому свідоцтва\~про право\~на спадщину\~на нерухоме\~майно. Встановлено, що позивач [PERSON] спадщину після смерті своєї матері [PERSON], яка померла 10 червня 2015 року, прийняла належним чином та на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: с. Ільківка, вул. Котляревського (Кірова), 4, Вінницького району Вінницької області отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, на якій розташований вказаний житловий будинок, вона не має можливості через відсутність правовстановлюючого документу, виданого на імя спадкодавиці [PERSON]. Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтею 1 Першого Протоколу до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. В силу\~ст.116\~ЗК України громадяни набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Статті\~81,\~131 ЗК України\~передбачають, що громадяни мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано\~право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до\~ст.1216 ЦК\~не переходить до спадкоємців у порядку спадкування. Відповідно до п.1 розділу X перехідних положень ЗК України установлено, що рішення про передачу громадянам України безоплатно у приватну власність земельних ділянок, прийняті органами місцевого самоврядування відповідно до\~Декрету Кабінету Міністрів України\~від 26 грудня 1992 року «Про приватизацію земельних ділянок», є підставою для реєстрації права власності на земельні ділянки цих громадян або їх спадкоємців відповідно до\~Закону України\~«Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Державна реєстрація таких земельних ділянок здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Відповідно до ст. 1 Декрету Кабінету Міністрів України «Про приватизацію земельних ділянок» (чинного на час передачі [PERSON] земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку) сільським, селищним, міським Радам народних депутатів було доручено забезпечити передачу протягом 1993 року громадянам України у приватну власність земельних ділянок, наданих їм для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка), садівництва, дачного і гаражного будівництва, у межах норм, установлених Земельним кодексом України. З ксерокопії довідки № 389, виданої виконкомом Ільківської сілської ради Вінницького району Вінницької області від 08.11.2016 року вбачається, що [PERSON] було замовлено виготовлення технічної документації на присадибну земельну ділянку площею 0,15 га на підставі рішення 3 сесії 22 скликання від 28.12.1994 року «Про передачу ділянки в приватну власність». На 6 сесії 6 скликання Ільківської сілськьої ради від 29.12.2012 року прийнято рішення про затвердження технічної документації, однак на руки Державний акт гр. [PERSON] не отримала. Згідно з правовою позицією, викладеною у п.3.5 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно із\~ст. 125 ЗК,\~проте розпочав\~процедуру приватизації\~земельної ділянки\~відповідно до\~чинного законодавства\~України,\~а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування\~права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на імя спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Судом встановлено, що Ільківською сільською радою Вінницького району Вінницької області було відмовлено позивачу в наданні дозволу на завершення приватизації зазначених ділянок, що підтверджується довідкою № 198, виданою виконкомом Ільківської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 19.03.2019 року. Відповідно до\~ст.125\~ЗК України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку, в силу вимог\~ст.126 ЗК України, з 01.01.2013 року посвідчується не державним актом, а оформлюється відповідно до\~Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», тобто свідоцтвом про право власності. В пункті 11 постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України від\~18.12.2009\~року за\~№ 14\~«Про судове\~рішення у\~цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси (частина перша та друга статті 3 ЦПК України), то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Таким чином, судом встановлено, що іншого способу, окрім судового вирішення спору у позивача для оформлення її спадкових прав після смерті матері немає, в звязку з чим суд вважає позовні вимоги позивача законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. У звязку з відсутністю клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved