Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів шляхом зміни способу їх стягнення. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували у шлюбі, від якого у них [INFO] народилась дочка [PERSON]. Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2007 року було збільшено розмір стягуваних із відповідача аліментів на користь позивача на утримання її дочки [PERSON] та стягнуто аліменти у розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином станом на дату звернення до суду із даною позовною заявою сума стягуваних із відповідача аліментів складає 750.0 грн. Позивач із вказаною сумою аліментів не погоджується та вважає, що станом на дату подання позову змінилась економічна ситуація в країні, доходів позивача критично не вистачає для належного утримання своєї дочки, а сплачуваних відповідачем аліментів в розмірі 750.0 грн. не достатньо для її матеріального забезпечення. Дочка сторін по справі хоч і перебуває на утриманні матері, але і зі сторони батька також потребує саме належної матеріальної допомоги. Позивач стверджує, що відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останньої. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 2000.0 грн. щомісячно до досягнення останньої повноліття. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 30.11.2018 року. Вказаною ухвалою, відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги визнав частково та зазначив, що ним свої зобов'язання по належній сплаті аліментів виконуються у повному обсязі та своєчасно, окрім того він надає своїй дочці матеріальну допомогу, зокрема і на оплату навчання останньої. Відповідач наполягає, що він офіційно працевлаштований, однак його заробітна плата, розмір якої визначений відповідною довідкою, доданою до матеріалів відзиву є недостатньою для виконання вимог позивача та сплати суми аліментів заявленої позивачем, окрім того він має на утриманні свою матір та бабу, з якими проживає та які в силу свого похилого віку потребують постійного догляду, окрім того тяжко хворіють, що стверджується відповідними довідками із лікувальних установ. Також відповідач зазначає, що він сам теж має незадовільний стан здоров'я, що також вимагає від нього додаткових витрат на своє лікування. Жодних змін в майновому стані позивача чи відповідача не відбулося, а матеріали справи не містять достатніх доказів належної можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі, тому такі вимоги позивача, відповідач по справі вважає необґрунтованими. За таких обставин відповідач по справі позовні вимоги просив задовольнити частково, та стягувати із нього 1/4 частину від заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 21.07.2017 року) [PERSON] народилася [INFO], а її батьками зазначені сторони по справі. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу (серії [NUMBER] від 30.01.2007 року) після розірвання шлюбу між сторонами по справі прізвище позивача було змінено на - [PERSON]. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2007 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2007 року. Таким чином суд вважає доведеним обов'язок відповідача по утриманню своєї дочки до досягнення нею повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов'язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у зв'язку із тим, що з часу винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дітей не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів зазначає, що відповідач офіційно ніде не працює, однак має нерегулярний мінливий дохід, у нього є фізичні можливості, щоб заробляти кошти в необхідному розмірі, а тому може сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісяця. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов'язковим дотриманням норм чинного законодавства. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно з нормами ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в своєму позові посилалася на те, що відповідач хоча офіційно ніде не працює, однак має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Однак матеріали справи не містять жодних доказів спрямованих на підтвердження позиції позивача. Навпаки, відповідачем по справі до суду було надано ряд доказів, які спростовують твердження [PERSON] щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так при розгляді вказаної справи суд враховує хворобу відповідача, яка стверджується довідкою амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Великий Хутір від 17.12.2018 року, відповідно до якої [PERSON] знаходиться на диспансерному обліку та потребує постійного лікування. Окрім того, згідно з даними довідки про склад сім'ї та розмір земельної ділянки від 17.12.2018 року №1933, виданої виконавчим комітетом Великохутірської сільської ради, [PERSON] проживає разом із своєю матір'ю [PERSON] та бабою [PERSON], які також потребують постійного лікування, що стверджується відповідними довідками амбулаторії загальної практики-сімейної медицини с. Великий Хутір від 17.12.2018 року, які додані до матеріалів справи. Вказана обставина безумовно впливає на матеріальні можливості відповідача щодо сплати аліментів в заявленому позивачем розмірі. Також не знайшла свого ствердження і та обставина, що відповідач не має постійного місця роботи, а тому останній має нерегулярний, мінливий дохід. Так відповідно до довідки, виданої ТОВ «Лідер агро транс» від 12.12.2018 року, [PERSON] з 13.08.2018 по 17.12.2018 року працював на посаді тракторист-машиніст сільськогосподарського виробництва, та отримував заробітну плату, сукупний розмір якої не дає суду підстав прийти до висновку про можливість відповідача сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі. Таким чином судом встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів належної можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, який заявлений позивачем. Як вже зазначалося вище, суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів із відповідача у розмірі 2000.0 грн. є не обґрунтованою та такою, яка не підтверджена жодними доказами. Разом із тим суд враховує, що відповідач по справі частково визнав заявлені позивачем позовні вимоги та просив стягувати з нього 1/4 частину від заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до норм ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Нормами ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Таким чином суд, враховуючи вказані вище норми процесуального законодавства враховує позицію відповідача стосовно часткового визнання позовних вимог. Разом із тим, стягнення аліментів на одну дитину у розмірі не меншому ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є законодавчою гарантією захисту прав як самої дитини так і отримувача аліментів, яка встановлено нормами ст. 182 СК України. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що неповнолітня дочка сторін по справі, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов'язаний надавати допомогу дочці у розмірі, який буде достатній для нормального забезпечення розвитку дитини. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що з відповідача необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України, та буде відповідати як інтересам сторін по справі, так і неповнолітньої [PERSON] анатоліївни. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи обставини, які наведені вище, суд, приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягує аліменти в новому розмірі саме з дня набрання рішенням законної сили З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 13.03.2007 року по справі №2-234/2007, за яким із [PERSON], 1978 року народження стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.01.2007 року, відкликати на адресу суду, як такий, який втратив юридичну силу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено вище позовні вимоги [PERSON] задоволені частково. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивач по справі звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви даної категорії на підставі ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з відповідача на рахунок держави належить стягнути половину суми судового збору, який станом на дату подання позовної заяви становив 704 грн., 80 коп., тобто 352 грн. 40 коп., а решту суми судового збору залишити за рахунок держави. На підставі зазначеного та

Outcome: partial