Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 02 серпня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі у них [INFO] року народилась дочка [PERSON] Позивач зазначає, що протягом останніх років подружнього життя між ними зникла взаємоповага та взаєморозуміння. Відповідач проживає окремо від сім'ї. Крім того, добровільно матеріальної допомоги на утримання їхньої дочки він не надає. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем по справі та стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання дочки [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 (дві тисячі) грн., щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] в позові просила розглядати справу без її участі. Відповідач [PERSON] попередньо подав до суду письмову заяву, в якій зазначив, що позовну вимогу про розірвання шлюбу визнає, а вимогу про стягнення аліментів на утримання дочки - визначає частково, лише на суму 813 грн. щомісячно. Просить при призначенні аліментів врахувати його письмові пояснення, зазначені у відзиві на позовну заяву. Так, згідно відзиву, відповідач зазначає, що він дійсно є батьком малолітньої дитини [PERSON], [INFO], яка в даний час проживає та знаходиться на утриманні позивачки. Просить врахувати, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років з 1 січня 2019 року складає 1626 грн. Також просить врахувати, що на даний час він ніде не працює та періодично хворіє, а також на його утриманні знаходяться непрацездатні батьки. Таким чином, він погоджується сплачувати аліменти на утримання дочки в твердій грошовій сумі в розмірі 813 грн. щомісячно. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 02 серпня 2014 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Медвеже-Вушківської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 02.08.2014 року (а.с. 18). В шлюбі в сторін по справі [INFO] року народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження (а.с. 8). Дочка сторін по справі [PERSON] проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні, що визнається відповідачем по справі та не потребує доказування. Згідно позовної заяви, причинами розпаду сім'ї є відсутність взаєморозуміння, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між подружжям шлюбних відносин. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та негативно впливати на виховання і розвиток їхньої малолітньої дочки, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Також судом встановлено, що сторонами не досягнуто добровільної згоди щодо розміру щомісячної матеріальної допомоги на утримання їхньої малолітньої дочки [PERSON] Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою; розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 180 СК України визначено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших представників дитини, разом з яким проживає дитина. За ч.ч. 1, 2 ст. 184 СК України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Частиною 1 статті 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. В частині 2 цієї статті зазначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (яка була ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-XII від 27 лютого 1991 року і набула чинності для України 27 вересня 1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Так, при визначенні розміру аліментів суд, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 182 СК України, врахував: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, яка здорова, проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні; стан здоров'я матері дитини - позивача [PERSON], якій встановлено інвалідність ІІІ-ї групи з дитинства безстроково, що підтверджується ксерокопією довідки МСЕК; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який працездатного віку та за станом свого здоров'я має можливість надавати матеріальну допомогу на утримання дочки, жодних доказів на підтвердження викладених у своєму відзиві обставин для зменшення розміру аліментів, який просить стягнути позивач, відповідачем суду не надано. Таким чином, аналізуючи вищезазначені обставини та факти, враховуючи принципи об'єктивності та справедливості, суд вважає позовну вимогу щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дочки такою, що підлягає до часткового задоволення з огляду на те, що обов'язок утримувати дитину покладається як на матір, так і на батька, та вважає достатнім визначити розмір аліментів, який підлягає до стягнення, в сумі 1500 (одна тисяча п'ятсот) грн. щомісячно, починаючи стягнення з дня звернення до суду і до досягнення дитиною повноліття. Частиною 1 статті 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави судовий збір в розмірі 704,80 грн. за вимогою про стягнення аліментів, а на користь позивача - в розмірі 704,80 грн. за вимогою про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: partial