Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про позбавлення батьківських прав. Позовні вимоги обґрунтувала наступним. 05.06.2007 року позивач уклала шлюб з відповідачем Від вказаного шлюбу мають двох дочок: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . У вересні 2009 року [PERSON] залишив сім`ю. Коштів на утримання дружини та дітей не надавав, жодним чином не цікавився розвитком та життям дітей. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з приводу утримання їхньої дитини [PERSON] , та майбутньої дитини [PERSON] , але відповідач ігнорував такі прохання. Утриманням, та вихованням дітей займалася позивачка та її батьки. 19.05.2010 року Васильківський міськрайонний суд Київської області ухвалив рішення, яким вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей. Дане рішення не оскаржувалось та набрало законної сили. Враховуючи те, що відповідач добровільно не виконував рішення суду, позивачка звернулась до державної виконавчої служби. 30.07.2010 року постановою головного державного виконався ДВС Деснянського районного управління юстиції у м. Києві було відкрито виконавче провадження. Батько дітей не хоче бачитися з дітьми, жодних дій по догляду за дітьми не вчиняє, не цікавиться їхнім життям. 21.12.2012 року рішенням Васильківського районного суду Київської області було задоволено позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу. Відповідач був не проти і зазначив, що у нього є своя нова сім`я. 05.08.2016 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . За таких обставин починаючи з 2011 року і по теперішній час вихованням дітей, їх розвитком, лікуванням займається позивач, її батьки, і чоловік [PERSON] Починаючи з моменту народження другої доньки та станом на час звернення до суду відповідач не навідує та взагалі не цікавиться життям дітей, їх успішністю у школі, гуртках, і заявляє, що в нього є своя сім`я. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням змінити своє ставлення до дітей, але результату це не дало. Ухвалою суду від 24.06.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 14.08.2019 року, яка занесена до протоколу судового засідання за клопотанням представника позивача замінено третю особу: Орган опіки та піклування Васильківської міської ради на Виконавчий комітет Васильківської міської ради. Представник позивача в підготовче засідання не з`явився, однак, надав до суду заяву, відповідно до змісту якої вбачається, що останній підтримує позовні вимоги та просить суд їх задовольнити. Не заперечує проти розгляду справи у його відсутність. Відповідач у підготовче засідання не з`явився, про час і місце його проведення сповіщався належним чином. Надав до суду заяву про згоду на позбавлення його батьківських прав щодо неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи: Органу опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, в підготовче засідання не з`явилась. В заяві від 23.07.2019 року представник третьої особи просила слухати справу у її відсутність та прийняте законне рішення в інтересах дитини. Представник третьої особи: Виконавчого комітету Васильківської міської ради в підготовче засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи судом повідомлявся належним чином. В зв`язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про можливість задоволення позову з таких підстав. Положенням ч.4 ст. 200 ЦПК України передбачено, що ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому статтею 206 цього кодексу. Статтею 206 ЦПК України передбачено, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову в прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Оскільки визнання відповідачем позову у даному випадку не суперечить закону та не порушує права свободи та інтереси інших осіб, тому суд приходить до висновку про прийняття визнання позову відповідачем та про винесення рішення по суті справи у підготовчому засіданні. Згідно ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Оцінюючи аргументи, викладені в позовній заяві суд в тому числі керується прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, який зазначав, що хоча п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. (рішення у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Toriya v. Spaine), рішення від 09.12.94 р., Серія A, № 303-A, параграф 29). Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч. 1 ст. 16 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 3 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з вимогами п. п. 1, 2, 3 ч. 1 ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин. Частиною 1 ст. 2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Як вбачається з копій свідоцтв по народження, [INFO] народилася [PERSON] , а [INFO] народилася [PERSON] , батьками яких записані [PERSON] та відповідач - [PERSON] . Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 19.05.2010 року стягнуто з відповідача аліменти на користь позивача на утримання дочок - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 800,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття дочкою [PERSON] , а потім в розмірі 400,00 грн. щомісячно до досягнення повноліття дочкою [PERSON] , починаючи з 06.04.2010 року. Рішенням Васильківського міськрайонного суду Київської області від 21.12.2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб вбачається, що 05.08.2016 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] Після реєстрацію шлюбу прізвище дружини « [PERSON] ». Відповідно до положень п. п. 2, 3 ст. 150 СК України, які кореспондуються з положеннями абз. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. П. 2 ч. 1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Позивачем у такій справі, згідно ст. 165 СК України та абз. 1 п. 18постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», може бути один з батьків. Відповідно до ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також інших документів, які стосуються справи. Як вбачається з висновку Виконавчого комітету Васильківської міської ради, як органу опіки та піклування, про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] та [PERSON] від 24.09.2019 року №385, Виконавчий комітет Васильківської міської ради, як орган опіки та піклування, вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 165 СК України право звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інших заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У Постанові Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківський прав» від 30.03.2007 року зазначено, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Всупереч закону та моральним засадам суспільства відповідач жодного з покладеного законом на батька обов`язків не виконує, він належним чином не піклується про дітей, не спілкується з ними, не проявляє до них батьківської турботи, не цікавиться їх долею, не відвідує, не турбується про фізичний та духовний розвиток, не надає матеріальної допомоги на виховання, тобто останній у цілому ігнорує факт споріднення з дітьми. Оскільки вказані факти як кожен окремо, так і в сукупності, розцінюються судом як ухилення відповідача та свідомим нехтуванням батьківськими обов`язками, суд приходить до висновку про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав відносно його малолітніх доньок [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд присуджує з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 768,40 грн. Зважаючи на вищенаведене, відповідно до ст.ст. 19, 150, 164, 165 Сімейного кодексу України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», п. п. 15, 16, 18 постанови пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та,

Outcome: approved