Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 22 вересня 2012 року Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 559, та визначити місце проживання сина [PERSON] народження разом з нею, за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог позивач зазначила, що з 22.09.2012 вона перебуває з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу вони мають сина [PERSON] [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалося, між ними виникали сварки та скандали, втрачено взаємопорозуміння. Відповідач зловживає алкогольними напоями, не працює. З лютого 2018 року шлюбно-сімейні відносини між ними припинені, з цього час вони не ведуть спільного господарства. Вони втратити почуття любові і поваги один до одного, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає. Примирення та збереження сім`ї не можливо і не є доцільним. На даний час вона з сином проживає за адресою: [ADDRESS] . Щоб уникнути безпідставну зміну місця проживання дитини відповідачем та нестабільність відповідача у суспільстві, просить визначити місце проживання сина разом з нею. Ухвалою суду від 16.09.2019 року позивачу [PERSON] зменшено розмір сплати судового збору. Ухвалою суду від 16.09.2019 відкрито провадження у справі. Ухвалю суду від 11.11.2019 року закрито підготовче провадження у справі. Ухвалою суду від 16.01.2020 року залучено до участі у справі третю особу. Позивачка надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать зворотні поштові повідомлення. Про причини неявки суду не повідомив. Відзив на позов не надав. За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Третя особа - Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради надали заяву про розгляд справи за їх відсутності та надали висновок щодо доцільності визначення місця проживання [PERSON] разом з матір`ю. Суд, вивчивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 22 вересня 2012 року [PERSON] уклав шлюб із [PERSON] , зареєстрований Комінтернівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 559, після реєстрації шлюбу прізвище дружини змінено на « [PERSON] ». Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON] [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] ). Частиною 1 ст. 110 Сімейного кодексу України встановлено, що право на пред`явлення позову про розірвання шлюбу має один із подружжя. При цьому, статтею 111 Сімейного кодексу України визначено, що суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, яка визначає підстави для розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи, що спільне сімейне життя подружжя не склалось через різні погляди на життя, різні характери, шлюбно-сімейні відносини припинені, сім`я розпалась остаточно і відновленню не підлягає, спільного господарства подружжя не веде, позивач наполягає на розірванні шлюбу, а відповідач не заперечує проти цього, доказів щодо необхідності збереження шлюбу у судовому засіданні не надано та судом не встановлено. За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, є недоцільним. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу (ч. 2 ст. 114 СК України). За таких обставин суд вважає, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам, є недоцільним. Згідно висновку № 338 від 07.07.2020 року наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради вбачається, що малолітній [PERSON] [INFO] мешкає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання та розвитку дитини. [PERSON] матеріально забезпечена, на обліках не перебуває. Згідно інформації КНП «Міська дитяча поліклініка № 1», в якій малолітній [PERSON] [INFO] , перебуває під наглядом фахівців з народження, станом здоров`я дитини та забезпечення йому належного догляду опікується мати, [PERSON] . Батько, [PERSON] , з питань, які стосуються здоров`я дитини, до поліклініки не звертався. Враховуючи вік дитини, надані документи та рекомендації Комісії, в інтересах дитини, Департамент служб, як представник органу опіки та піклування, вважає за доцільне визначити місце проживання малолітнього [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Частиною 1 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 указаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. З урахуванням інтересів дитини та наявних доказав в матеріалах справи, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. Питання про розподіл судових витрат, суд вирішує відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved