Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати відповідача особою, що втратила право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. В обгрунтування вказаних вимог позивач зазначила, що вона разом з сином [PERSON], [INFO], згідно договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р. мають на праві власності по ? частині кожний, двокімнатну квартиру №73, розташовану по пр. О. Яроша, 11, в м. Харкові. Квартира була придбана за гроші її батьків, які напередодні продали свою квартиру і купили їм з сином. 12.12.2007 р., вказує [PERSON], на зазначену житлову площу вона зареєструвала свого чоловіка [PERSON], шлюб з яким був розірваний 17.11.2010 р., і з цього часу він проживає окремо, його речей в квартирі немає, комунальні платежі він не сплачує. В 2011 р. відповідач був засуджений за крадіжку автомобіля, в 2014 р. звільнився з місць відбування покарання і його теперішнє місце перебування позивачу невідоме. [PERSON] зазначала, що факт реєстрації відповідача в квартирі порушує її право власності, оскільки позбавляє можливості в повній мірі його використовувати. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач проти задоволення позову заперечував, посилаючись на те, що гроші на придбання квартири, яку позивач вважає своєю, також були отримані і від продажу квартири його батьків; йому ніде жити, він знімає будинок в Борках. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив; жодних заяв, клопотань, пояснень до суду не подавав. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 15.03.2007 р., укладеного між [PERSON], [PERSON], неповнолітнім [PERSON] і [PERSON], яка діє за себе особисто і від імені малолітнього сина [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №813, посвідченого приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] передали, а [PERSON], [PERSON] прийняли у власність по ? частині квартири №73, що розташована в будинку готельного типу №11 по пров. О. Яроша в м. Харкові. З копії технічного паспорту на квартиру, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що квартира №73, яка знаходиться за адресою: м. Харків, пров. О. Яроша, 11, належить на праві власності [PERSON], [PERSON] по ? частині. [PERSON] про реєстрацію права власності на нерухоме майно №14180318 від 10.04.2007 р., складеного КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації», [PERSON], [PERSON] є власниками по ? частині в приватній формі 2-кімнатної квартири в будинку готельного типу за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р., реєстраційний номер 813. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї і прописку №431 від 21.02.2017 р., виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №3, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник), [PERSON] (син), [PERSON] (зареєстрований). Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-ВЛ №115032, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №565 від 17.11.2010 р. З акту про непроживання від 21.02.2017 р. вбачається, що при обстеженні квартири [ADDRESS], встановлено, що в зазначеній квартирі прописані 3 особи: [PERSON], [PERSON], [PERSON] Особистих речей останнього не виявлено, спальне місце і інші ознаки, які б вказували на його фактичне проживання за зазначеною адресою також відсутні. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Вiдповiдно до ч.ч. 1-3 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON], пояснив суду, що з травня 2016 р. він є сусідом позивача, мешкає з ними на одному поверсі, у них спільна кухня і вбиральня; [PERSON] мешкає з сином, відповідача свідок не знає і ніколи його не бачив. Виходячи з викладеного, враховуючи також показання відповідача, суд вважає доведеним, що [PERSON] не проживає в квартирi за адресою: м. Харкiв, [ADDRESS], понад встановлений законом шестимiсячний строк. Твердження відповідача щодо неможливості його виселення, оскільки він має право на частку в зазначеній квартирі в звязку з тим, що вона була частково придбана на кошти, отримані від продажу квартири його батьків, суд до уваги не бере, вважаючи їх необгрунтованими, виходячи з наступного. З наданої відповідачем копії договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2007 р., укладеного між [PERSON] (до шлюбу [PERSON]Є.) і [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1264, вбачається, що [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру №27, що розташована в будинку №48 по вул. Леніна в с. Бірки Зміївського району Харківської області. Отже, з наданого документу вбачається, що він був укладений 25.06.2007 р., тобто після укладення позивачем договору купівлі-продажу від 15.03.2007 р., за яким до неї з сином перейшло право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Харкiв. Таким чином, наданий відповідачем документ жодним чином не свідчить про можливість придбання квартири позивача за рахунок коштів, отриманих від продажу квартири батьків відповідача. Матеріали справи не містять будь-яких доказів, які б свідчили про існування у відповідача права власності на зазначену квартиру. Дані, які б свідчили про існування спору щодо визнання права власності на вказану квартиру за [PERSON], в матеріалах справи відсутні, на звернення відповідача до суду з таким позовом ніщо не вказує. Оскільки відповідачем не надано доказів існування за ним права власності на квартиру [ADDRESS]; доказів звернення відповідача до суду з позовними вимогами про визнання за ним права власності на вказану квартиру матеріали справи не містять; пояснення, надані відповідачем в судовому засіданні не знайшли свого доказового підтвердження, суд вважає заперечення [PERSON] проти позовних вимог безпідставними і необгрунтованими. Судом встановлено, що відповідач тривалий строк, понад 8 років, не проживає у спірній квартирі без поважних причин. За цей період він ніяких передбачених законом дій для реалізації своїх претензій на квартиру не здійснив. Його твердження про наявність права власності на частку квартири не підтверджуються жодним доказом. Виходячи з викладеного, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог і визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved