Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила усунути перешкоди у користуванні та розпорядженні нею нерухомим майном шляхом позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, розташованим по вул.Червоноармійській, 41 смт.Клесів Сарненського району Рівненської області із зняттям відповідача з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок втрати ним права користування цим житлом. В подальшому позивач змінила позовні вимоги, просить усунути перешкоди у здійсненні позивачем права користування та розпорядження належними їй житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою : смт.Клесів вул.Червоноармійська, 41 шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим будинковолодінням та право проживання у цьому житлі. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач та представник відповідача не визнали заявлений позивачем позов в повному обсязі. В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснила, що сторони по справі розлучені у 2010 році, в звязку з чим відповідач проживає у фактичному шлюбі з іншою жінкою. Будинковолодіння, яке розташоване по вул.Червоноармійській,41 смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, належить позивачу на праві власності, а тому вона бажає зняти з реєстрації відповідача у вказаному житлі. Представник позивача додав, що [PERSON] більше двох років не проживає у вказаному вище житлі, звідки виїхав за власною ініціативою, однак, користується господарськими приміщеннями, що знаходяться у будинковолодінні позивача, чим чинить перешкоди [PERSON] у користуванні належним їй майном. Відповідач пояснив, що він мав намір залишатись проживати у будинку позивача, однак, остання чинила цьому перешкоди, так як не допускала його до будинку. Представник відповідача пояснив, що вимоги позивача є безпідставними, так як відповідач дійсно має намір користуватись житлом, в якому зареєстрований та в якому залишаються особисті речі останнього, однак, позивач чинить відповідачеві у цьому перешкоди. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до позовних вимог захисту підлягає порушене, на думку позивача, право останньої на користування та розпорядження належним їй майном, від перешкод, які чинить цьому відповідач. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В даному випадку способом захисту цивільних прав особи, відповідно до ст.16 ЦК України є припинення дії, яка порушує право. Таким чином, при вирішенні такого спору слід зясувати чи є особа власником майна та чи чиняться іншою особою певні перешкоди власнику у користуванні та розпорядженні належним йому майном. Із копії договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 28 липня 2004 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 8 жовтня 2004 року встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку із надвірними будівлями, розташованими по вул.Червоноармійській, 41 с.Клесів Сарненського району Рівненської області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на ті обставини, що відповідач самовільно зайняв належний їй гараж та господарське приміщення, розташовані по вул.Червоноармійській,41 смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, до яких відсутній доступ у позивача, оскільки відповідач зберігає у цих приміщеннях власні речі, змінивши замки до цих приміщень. Із копії договору дарування житлового будинку з надвірними будівлями від 28 липня 2004 року встановлено, що позивач набула право власності на житловий будинок та господарські будівлі, розташовані за вказаною вище адресою, а саме : сарай (Б), літня кухня (В), навіс (в), сарай (в1), навіс (б), вбиральня (Г), огорожа (№1), колодязь (К). Серед набутого позивачем нерухомого майна відсутнє приміщення гаражу. Сторони не заперечують факт наявності у будинковолодінні [PERSON] приміщення гаражу. Із пояснень сторін в суді встановлено, що гараж у будинковолодінні [PERSON] було побудовано після розірвання сторонами шлюбу, вказане будівництво не зареєстровано власником будинковолодіння, а тому, згідно із вимогами ст.376 ЦК України, має статус самочинного будівництва. Відповідно до змісту статті 391 ЦК України - право вимагати усунення перешкод у здійсненні особою права користування та розпорядження своїм майном має лише власник такого майна. Відповідно до ч.2 ст.376 ЦК України особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває право власності на нього. Наданими позивачем документами не доведено факт набуття права [PERSON] на приміщення вказаного гаражу, а тому відсутні правові підстави для судового захисту порушеного на думку позивача, права користування нею цим приміщенням. Крім цього, допитаний судом свідок [PERSON], який є сином сторін по справі, пояснив, що ключі від приміщення гаражу знаходяться у нього, так як він у вказаному гаражі зберігає автомобіль. Відповідач, зі слів свідка, приходить до господарства позивача саме на прохання свідка, у разі необхідності надати йому допомогу у ремонті цього транспортного засобу. Також, свідок [PERSON] показав, що двері та замок у житловий будинок під час ремонтних робіт змінив саме він. Таким чином, доказів того, що з боку відповідача чиняться будь-які активні дії, які б перешкоджали позивачу користуватись нерухомим майном, розташованим по вул.Червоноармійській,41 смт.Клесів Сарненського району Рівненської області, останньою надано не було. Крім цього, згідно із позовною заявою позивачем заявлено вимогу про усунення їй перешкод у користуванні та розпорядженні належними їй житловим будинком із господарськими будівлями та спорудами, розташованими за адресою : смт.Клесів вул.Червоноармійська, 41 шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право на користування цим будинковолодінням та право проживання у цьому житлі. Із наданих позивачем доказів, а саме : копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 липня 2010 року та копії будинкової книги на будинок № 41 по вул.Червоноармійській смт.Клесів Сарненського району, встановлено, що шлюб між сторонами розірвано за рішенням суду у 2010 році, однак, відповідач є зареєстрованим у житловому будинку позивача. В обґрунтування заявлених вимог позивач та представник позивача посилались на ті обставини, що відповідач добровільно виселився із належного позивачу житлового будинку, де не проживає тривалий час, через що має бути визнаний таким, що втратив право користування цим житлом, оскільки, перебуває на подвірї будинковолодіння [PERSON] без достатньої правової підстави, на підтвердження чого надано акт від 14 вересня 2015 року комісійного обстеження житла позивача, відповідно до якого [PERSON] фактично не проживає [INFO] з січня 2015 року. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із наявних в матеріалах справи копій висновків Сарненського РВ УМВС України в Рівненській області, постанов про відмову в порушенні кримінальної справи, довідок про прийняття та реєстрацію заяви та копій висновків експерта проведеної судово-медичної експертизи, встановлено, що між сторонами існують неприязні відносини, в звязку з чим позивач неодноразово зверталась до поліції з метою відкриття кримінального провадження. В ході розгляду Сарненським районним судом цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житлом та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення в житлове приміщення та усунення перешкод в користуванні жилим приміщенням, встановлено, що відповідач залишив житлове приміщення позивача не з власної ініціативи, а через те, що його вигнала позивач. Рішення Сарненського районного суду від 15 жовтня 2015 року, ухвалене за наслідками розгляду вказаної вище справи, набрало законної сили, а тому ці обставини, відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України, не підлягають доказуванню. Крім цього, допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що їх батько [PERSON] залишив житловий будинок [PERSON], оскільки остання не допускає його проживати у цьому житлі, хоча відповідач мав намір проживати у вказаному будинку. Таким чином, наданими доказами спростовано ті обставини, що [PERSON] не проживав за місцем реєстрації понад один рік без поважної причини. Слід також зауважити, що позивачем не обгрунтовано яким саме чином факт реєстрації у належному їй будинковолодінні відповідача перешкоджає реалізації її прав власника. Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В ході судового слідства достовірно встановлено, що позивач є власницею житлового будинку із господарськими приміщеннями, розташованими по вул.Червоноармійська,41 смт.Клесів Сарненського району Рівненської області та підтверджено факт неприязних відносин, що існують між нею та відповідачем. Однак, жодних доказів того, що [PERSON] чинить [PERSON] будь-які перешкоди у володінні та користуванні належним позивачу на праві власності майном, суду надано не було. В звязку із наведеним, позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном не підлягають до задоволення в повному обсязі. Судом не приймаються до уваги надані сторонами інформаційні довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно, які подавались сторонами з метою підтвердження або спростування наявності у відповідача іншого нерухомого майна на праві власності, оскільки ці докази не підтверджують та не спростовують будь-яких обставин, що мають значення для вірного вирішення спору. Крім цього, не приймається до уваги надана позивачем копія довідки № 1652 від 10 березня 2017 року, видана Клесівською селищною радою, згідно із якою за даними земельного обліку у користуванні [PERSON] по вул.Червоноармійській, 41 смт.Клесів Сарненського району, обліковується земельна ділянка орієнтовною площею 0,10 га., так як вказаний документ не доводить право власності позивача на цю земельну ділянку. Згідно із ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Факт оплати позивачем судових витрат у сумі 551 грн. 20 коп. документально підтверджені квитанцією № 46 від 19 серпня 2016 року, однак, з огляду на те, що суд дійшов висновку про безпідставність заявлених вимог в цілому, вимога щодо стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат не підлягає до задоволення. З огляду на наведене, у позовній вимозі [PERSON] про стягнення з [PERSON] понесених судових витрат також слід відмовити. На підставі наведеного, ст.ст.16, 386, 391 ЦК України,

Outcome: dismissed