Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] є власницею житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. У зазначеному будинкуу зареєстрований колишній співмешканець [PERSON], як член сім'ї. Проте, відповідач за місцем реєстрації не проживає з 2015 року, самостійно реєстрацію місця проживання не змінює. Майно, яке належить відповідачу в будинку відсутнє. В судове засідання позивачка не з'явилася, надала до суду заяву, в якій на позовних вимогах наполягала, справу просить розглянути за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач, належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, про що свідчать рекомендовані поштові повідомлення про повернення викликів суду з поштовою відміткою «за зазначеною адресою не проживає», у судові засідання двічі поспіль не з'явився, без повідомлення причин, відзив на позов не надавав, про зміну адреси проживання відповідач суд також не повідомляв. Згідно з ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов'язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв'язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] є єдиною власницею будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 5, 6). За даною адресою зареєстрований колишній співмешканець [PERSON], що вбачається з довідки про склад сім'ї (а.с.8). Останні три роки відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується висновкои Любимівської селищної ради (а.с.9). Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є власником будинку, в якому зареєстрований [PERSON], на правах члена сім'ї власника. З 2015 року відповідач не проживає за місцем реєстрації, що підтверджується відповідним висновком від 14 березня 2018 року та показами свідків. Свідок [PERSON] та [PERSON], які є сусідами позивача підтвердили, що відповідач був зареєстрований [PERSON], однак останні три років не проживає за місцем реєстрації. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] щодо визнання[PERSON] таким, що втратив право користування будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS], є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved