Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просив стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики від 26.03.2014 року в сумі 14000,00 грн., інфляційні нарахування в сумі 9898,00 грн. та 3 % річних у розмірі 1192,11 грн. \~\~В обґрунтування позову позивач зазначила, що 26.03.2014 року між нею та відповідачем був укладений договір позики, відповідно до якого [PERSON] взяла у позивач в борг грошові кошти в розмірі 14000,00 грн. В той же час відповідач свої зобовязання за договором позики не виконала та грошові кошти у встановлений строк не повернула. В судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про день та час судового розгляду повідомлена своєчасно та належним чином. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки у судове засідання відповідача, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи,приходить до наступного. Відповідно до розписки [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 14000,00 грн. в борг, які зобов'язалась повернути до 01.10.2014 року. В зазначений строк відповідач кошти не повернула. Відповідно до ч. 1\~ст. 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2\~ст. 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 вересня 2013 р. у справі № 6-63цс13) Відповідно до норм статей\~1046,\~1047 ЦК України\~договір позики за своєю юридичною природою є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобовязанням повернення) певної грошової суми, так і дата її отримання. (постанова Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 2 липня 2014 р. у справі №6-79цс14) Згідно ч. 1\~ст. 1049 ЦК України\~позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Відповідно до ч. 1\~ст. 530 ЦК України\~якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відомостей про виконання умов договору матеріали справи не містять. Таким чином, судом було встановлено, що відповідач порушила умови договору позики щодо своєчасного повернення суми отриманої позики, у зв'язку з чим суд вважає необхідним стягнути з відповідача суму боргу, яка була нею отримана від позивача за розпискою у розмірі 14000,00 грн. Позивач також просила суд стягнути з відповідача суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три відсотки річних від простроченої суми. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Пунктом 18 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» розяснено, що за змістом статті\~552, частини другої статті\~625 ЦК\~інфляційне нарахування на суму боргу за порушення боржником грошового зобов'язання, вираженого в національній валюті, та три проценти річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому суд має виходити з того, що ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов'язання. За змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін)це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, іноземна валюта індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Зазначена позиція викладена в правовому висновку Верховного суду України до постанови № 6-1672цс16. Зі змісту боргової розписки вбачається, що відповідачу надавалася позика до 01.10.2014 року. В той же час, суд не погоджується з наданим позивачем розрахунком 3% річних та розміру інфляції та вважає, що розмір належних до стягнення з відповідача суми трьох процентів річних від простроченої суми заборгованості складає 1190,00 грн., а розмір інфляції - 12155,13 грн. В той же час, позивачем було надано інший розрахунок заборгованості за позикою, де розмір 3% річних складає 1192,11 грн., а розмірі інфляції 9898,00 грн. Таким чином, суд з урахуванням положення ст.11 ЦПК України вважає за можливе стягнути з відповідача розмір інфляції за період з 01.10.2014 року по 30.06.2017 року у сумі 9898,00 грн., тобто в межах позовних вимог. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача 3 % річних за період з 01.10.2014 року по 31.07.2017 року, то суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в цій частині та стягнення з відповідача суми у розмірі 1190,00 грн. У звязку з вищевикладеним, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial