Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні квартирою, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 65, що знаходиться у будинку № 24-А по проспекту Московський в місті Рубіжне Луганської області. В судове засідання учасники справи не зявились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача у поданій заяві, просив справу розглянути без його участі та без участі позивача, проти заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення не заперечував. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 13 квітня 2018 року та яким причини неявки не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а представник позивача не заперечував проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала в тому, що квартира № 65, що знаходиться у будинку № 24-А, який розташований по проспекту Московський у місті Рубіжне Луганської області, належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі має зареєстроване місце проживання колишній власник квартири: [PERSON], який в квартирі не проживає, однак добровільно не здійснив зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав. Тому суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Вісімнадцятого жовтня 2017 року, [PERSON], який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила, квартиру №65 у будинку №24-А, який знаходиться по проспекту Московський у місті Рубіжне Луганської області (а.с.8-9). І того ж дня, остання зареєструвала своє право приватної власності на придбану нею квартиру (а.с.10). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] мав право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній (а.с.11). Відповідно до умов договору купівлі-продажу квартири від 18.10.2017 року, сторони домовились, що представник продавця зобовязується зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у строк до 18 грудня 2017 року, проте у добровільному порядку і у встановлений строк цього зроблено не було (а.с. 8-9,11). Пятнадцятого березня 2018 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], яким просила визнати його таким, що втратив право користування квартирою № 65, що у будинку 24-А по проспекту Московський у місті Рубіжне Луганської області. чим усунути перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження майном (а.с. 5-6). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у звязку із продажем позивачу квартири №65, яка знаходиться в будинку № 24-А, що розташований по проспекту Московський в місті Рубіжне Луганської області, у [PERSON] припинилось право власності на вказану квартиру, а тому він втратив усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування. Однак те, що відповідач продовжує бути зареєстрованим у квартирі 65 у будинку 24-А, що розташований по проспекту Московський у місті Рубіжне Луганської області (а.с.11), за відсутності права користування нею, суд констатує що така обставина дійсно створює перешкоди позивачу у користуванні власністю, які слід усунути. Способом усунення таких перешкод буде визнання відповідача таким, що втратив право користування названою квартирою, про що власне і просить позивач. Тому, позовні вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі Отже,

Outcome: approved