Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про усунення [PERSON] від права спадкування. Свої вимоги обґрунтувала тим, що [INFO] помер її брат, [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири за адресою [ADDRESS] вартістю 81500 грн. Заповіт спадкодавцем складено не було. Вона є сестрою спадкодавця та відповідно до ст.1262 ЦК України має право на спадкування за законом, тож у встановлений ст.1270 ЦК України строк звернулась до Третьої Краматорської державної нотаріально контори із заявою про прийняття спадщини. Окрім неї, до державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини звернувся син спадкодавця [PERSON] , [INFO] , який з ними не проживав. Ще у 2015 році за життя брата, стосунки між ним та відповідачем погіршилися. Заочним рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30 квітня 2015 року по справі №234/1143/15-ц спадкодавця було позбавлено батьківських прав відносно сина, [PERSON] , у зв`язку з цим відповідач припинив спілкування із спадкодавцем. У червні 2018 року після нападу на нього (підтверджується вироком Краматорського міського суду Донецької області від 11.10.2019 року по справі №234/14917/18) брат тяжко захворів, через що був у безпорадному стані, не мав можливості працювати та потребував постійного піклування, догляду та матеріальної допомоги. Догляд за братом здійснювала тільки вона, надавала йому матеріальну допомогу та допомагала по господарству. Відповідач з 2015 року та до смерті брата, бачився з ним всього декілька разів, коли опікун сина прохала його допомогти з важкими роботами по господарству, у чому він навіть після позбавлення батьківських прав ніколи не відмовляв, допомоги про проведенні поховання не надавав. Враховуючи тривале ухилення відповідача від надання допомоги спадкодавцю, вона була вимушена самостійно витрачати грошові кошти на ліки та достатнє харчування для брата, заощаджуючи для себе на харчуванні, одязі. Упродовж майже п`яти років (з 2015 року до моменту смерті) спадкодавець зазнавав душевних страждань у зв`язку з поведінкою відповідача. Вважає, що відповідач та його опікун під час тяжкої хвороби батька, який був у безпорадному стані, мали можливість, але свідомо ухилялись від надання спадкодавцю будь-якої допомоги та моральної підтримки. Просить усунути [PERSON] , [INFO] , від права на спадкування за законом після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . Ухвалою від 31 серпня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 23.11.2020 року підготовче провадження закрито, призначено судове засідання для розгляду справи по суті. 29.10.2020 року до суду від представника відповідача - адвоката Боброва С.В. надійшов відзив на позовну заяву. У судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві та просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні. Представник відповідача адвокат Бобров С.В. у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на те, що на час ухвалення судового рішення, яким померлий [PERSON] був позбавлений батьківських прав, відповідачу [PERSON] ще не було 13 років, він навчався у школі, ніякого заробітку не мав, а відповідно до ч.2 ст.166 СК України батько, який позбавлений батьківських прав, не звільняється від обов`язків по утриманню дитини, тобто відповідача. Позивач не вказала, якою саме тяжкою хворобою хворів [PERSON] , не надала жодного медичного висновку про те, що [PERSON] був потрібен постійний догляд. Просив відмовити у задоволенні позову. Вислухав пояснення сторін, всебічно та об`єктивно дослідивши надані докази, суд,- ВСТАНОВИВ: Відповідач - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] . Рішенням Краматорського міського суду Донецької області від 30.04.2015 року у справі №234/1143/15-ц [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно сина, [PERSON] , [INFO] . [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з квартири, розташованої в [ADDRESS] . До майна [PERSON] , який помер [INFO] відкрито спадкову справу №57/2020 на підставі заяви про прийняття спадщини за законом, що надійшла від імені спадкоємця за законом - сина спадкодавця - [PERSON] , [INFO] . Також 19.06.2020 року до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини за законом подано рідною сестрою спадкодавця [PERSON] , [INFO] . Свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , не видавалось. Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За правилами ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст.1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Отже, відповідач [PERSON] є спадкоємцем першої черги, а позивач [PERSON] - спадкоємцем другої черги за законом. З приписами ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно з частиною 5 статті 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Частиною 2 статті 1259 ЦК України встановлено, що фізична особа, яка є спадкоємцем за законом наступних черг, може за рішенням суду одержати право на спадкування разом із спадкоємцями тієї черги, яка має право на спадкування, за умови, що вона протягом тривалого часу опікувалася, матеріально забезпечувала, надавала іншу допомогу спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Зі змісту наведених норм закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у справі №552/4032/19, провадження №61-6897св20 від 05.11.2020 року. У постанові від 24.06.2020 року по справі № 127/9778/17, провадження № 61- 3706св19 Верховний Суд зазначив, що безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю). Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», роз`яснено, що правило частини п`ятої статті 1224 ЦК стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК не були зобов`язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Вимога про усунення спадкоємця від права на спадкування може бути пред`явлена особою, для якої таке усунення породжує пов`язані зі спадкуванням права та обов`язки, одночасно з її позовом про одержання права на спадкування з підстав, визначених у частині другій статті 1259 ЦК. Вирішуючи спір про усунення від права на спадкування, суд повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, необхідно встановити чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Надані позивачкою медичні документи (виписка з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 18.01.2018 року, направлення на консультацію до хірурга від 21.02.2019 року, лист обстеження від 19.02.2019 року, довідки з травматологічного пункту від 11.10.2017 року та 29.11.2018 року) не свідчать про те, що [PERSON] був в безпорадному стані, та потребував сторонньої допомоги. Посилання [PERSON] у своїй позовній заяві стосовно того, що [PERSON] тяжко хворів та потребував матеріальної допомоги жодним доказом не підтверджено та не доведено у судовому засіданні. Доводи позивачки про те, що відповідач з 2015 року і до смерті [PERSON] свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги та моральної підтримки, суд вважає необґрунтованими з наступних підстав. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Правові наслідки позбавлення особи батьківських прав визначені ст.166 Сімейного Кодексу України. Так, відповідно до ч.1 ст.166 Сімейного кодексу України, яка позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов`язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім`ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов`язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування; втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Разом з тим, відповідно до ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] , [INFO] , на час позбавлення [PERSON] батьківських прав та до його смерті [INFO] був неповнолітнім. Отже, саме [PERSON] був зобов`язаний утримувати відповідача [PERSON] , а не навпаки, тому доводи [PERSON] про те, що відповідач з 2015 року і до смерті [PERSON] свідомо ухилявся від надання спадкодавцю будь-якої допомоги та моральної підтримки, суд вважає необґрунтованими. Враховуючи викладене, позивачем не доведено сукупність обставин, які відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України можуть бути підставою для усунення від спадкування, тому суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України, у разі відмови в позові судові витрати покладаються на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed