Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить будинок № 45 по вул. Фрунзе смт. Любимівка Каховського району. Відповідачка по справі [PERSON] є її онукою, а [PERSON] її правнук, які зареєстровані у належному їй будинку та не проживають в ньому з 2010 року, їх особистих речей за місцем реєстрації немає. Реєстрація відповідачів заважає їй у повному обсязі на власний розсуд володіти та розпоряджатися нележним їй нерухомим майном, що стосується у тому числі відчуження будинку, оскільки покупці відмовляються купувати житло з незнятою реєстрацією сторонніх осіб. Просила визнати відповідачів такими, що втратили право на користування житловим будинком № 45 по вул. Фрунзе в смт. Любимівка Каховського району. В судове засідання представник позивача не з'явився, надав заяву з проханням слухати справу за його відсутністю, на позовних вимогах наполягає, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлявся в порядку ст.ст.74,76 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення в пресі, причину неявки суду не повідомив. Третя особа - Каховський районний сектор Управління ДМС України в Херсонській області подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заперечень не мають (а.с.20). Представник органу опіки та піклування Каховської райдержадміністрації просив справу розглянути за його відсутністю, позовні вимоги щодо втрати права на користування та зняття з реєстрації [PERSON], [INFO] не підтримує, так як в позовній заяві не вказано фактичне місце проживання матері з малолітньою дитиною. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України.. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власницею домоволодіння, розташованого в смт. Любимівка Каховського району по вул. Фрунзе, 45, що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.4), зареєстрованим Каховським БТІ 08.01.2008 р., доказом чого є витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.5). В належному їй будинку зареєстровані її онука [PERSON] разом з правнуком [PERSON], які з 2010 року за місцем реєстрації не проживають, що підтверджується довідкою Любимівської селищної ради від 18.12.2015 р. та актом обстеження проживання від 24.12.2015 р. (а.с.6, 7). Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи, [PERSON] є власницею домоволодін-ня, розташованого в смт. Любимівка Каховського раойну по вул. Фрунзе, 45. [PERSON] та [PERSON] зареєстровані на правах члена сімї власниці, однак більше року не проживають за місцем реєстрації, що підтверджується відповідним актом від 24 грудня 2015 року (а.с.7). Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: смт. Любимівка Каховського району по вул. Фрунзе, 42, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо вимог позивачки про визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право на користування житлом, суд не знаходить підстав для задоволення зазначеної вимоги з наступного. На час розгляду справи [PERSON], [INFO] досягнув 4-х річного віку. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства» діти члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користування займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Відповідно до ч.4 ст. 29 ЦК України, ст 160 СК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Фізична особа може мати кілька місць проживання. Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Таким чином малолітня дитина не має права вільно та самостійно обирати місце свого проживання, і набуває право користування житлом за місцем проживання батьків, або одного з батьків, з ким вона проживає. Права малолітньої дитини є похідними від права батьків (або одного із них). Причини не проживання малолітньої дитини за місцем реєстрації не залежить від волі малолітньої дитини, а тому за своїм характером є поважними. Оскільки підставою втрати особою права користування житлом є лише неповажність причин відсутності понад встановлені строки, то малолітня дитина як самостійний суб'єкт житлових правовідносин (окремо від батьків) не може бути визнана такою, що втратила право на користування жилим приміщенням. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає, що виходячи з зазначених норм законодавства та віку дитини - 4 роки, малолітній [PERSON] не може самостійно визначати своє місце проживання, а тому така підстава для визнання його такою, що втратив право користування житловим приміщення як проживання без поважних на то причин взагалі не може мати місце. За таких підстав позовні вимоги [PERSON] в частині визнання малолітньої дитини такою, що втратила право на користування жилим приміщенням є такими, що не підлягають задоволенню, а тому в цій частині позову слід відмовити.

Outcome: partial