Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила: - Позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина, [PERSON], [INFO], - Встановити опіку над малолітнім [PERSON], [INFO], - Призначити опікуном [PERSON], [INFO] сестру [PERSON], [INFO], - Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Позов мотивований тим, що [PERSON], [INFO] на протязі останні двох років постійно проживає за адресою: [ADDRESS], виховуючись і утримуючись у сім'ї свого батька, [PERSON], разом з його дружиною [PERSON] та сестрою по батькові - [PERSON], з підстави самоусунення [PERSON], матері дитини, від виконання своїх батьківських обов'язків [INFO] року [PERSON] помер. В телефонній розмові з дружиною померлого, [PERSON] повідомила, що відмовилась від сина на користь батька, підстав хвилюватися за сина немає, як і намірів щодо його подальшого виховання та розвитку. Таким чином дитина фактично знаходиться під опікою та на утриманні [PERSON] та [PERSON], які займаються його вихованням, піклуються про стан здоров'я та по черзі цілодобово знаходились з ним під час лікування в лікарні на протязі 8 днів з 11.08-18.08.2013 року. Окрім того матеріальної допомоги відповідач на утримання сина не надає, а тому позивач просить стягнути з неї аліменти. В судовому засіданні позивач позовні вимоги викладені в позовній заяві підтримала повністю та просила їх задовольнити. Відповідач в судове засідання, не з'явилася, про місце й час судового засідання повідомлялася належно та вчасно. Надала до суду заяву (вх. № 47464 від 08.11.2013 року), в якій зазначила, що не заперечує проти позбавлення її батьківських прав та встановлення опіки над [PERSON], призначивши його опікуном сестру - [PERSON], заперечила проти стягнення з неї аліментів, посилаючись на тяжкий матеріальний стан (а.с. 41). Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Кіровоградської міської ради не заперечила проти задоволення позову. Прокурор в судовому засіданні вказала на доцільність позбавлення відповідача батьківських прав. Розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, думку прокурора, оцінивши наявні в матеріалах справи та досліджені в судовому засіданні докази, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження [PERSON], серія [NUMBER] від 10 листопада 2010 року, видане Центральним відділом державної реєстраційної актів цивільного стану Головного управління юстиції у Кіровоградській області, батьком дитини є [PERSON], матір'ю - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народжень зроблено відповідний актовий запис за № 2342 (а.с. 6). Відповідно до свідоцтва про смерть, серії [NUMBER] від 15 липня 2013 року, виданого Міським відділом по державній реєстрації смертей реєстраційної служби Кіровоградського міського управління юстиції, [PERSON] помер [INFO] року, про що складено відповідний актовий запис № 1859 (а.с. 18). За висновком Органу опіки та піклування виконавчого комітету Кіровоградської міської ради, враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини від 28 серпня 2013 року, вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 23). Відповідно до довідки № 462 від 12 жовтня 2012 року, виданої Квартальним комітетом № 17 Ленінського району м. Кіровограда, [PERSON] проживає разом з [PERSON] (а.с. 14). Згідно заяви [PERSON] та заяви завідувача дошкільного навчального закладу (ясла-садочок) № 21 «Струмочок» [PERSON], який відвідує [PERSON], мати дитини [PERSON] їм не відома, вихованням дитини займається [PERSON] та [PERSON] (а.с. 15-16). Відповідно до висновку служби у справах дітей Кіровоградської міської ради від 05.12.2013 року, комісія з питань захисту прав дитини (протокол № 48 від 04 грудня 2013 року) прийшла до висновку: вважати можливим призначення громадянки України [PERSON] опікуном над малолітнім братом [PERSON], [INFO], у разі вирішення питання про позбавлення батьківських прав матері дитини, [PERSON] (а.с. 59-60). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки, де б вони не перебували, зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти. Пунктами 15 та 16 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» визначено, що позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов'язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму та наркоманії) або з інших не залежних від неї причин. Конвенцією про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради Української РСР №798 від 27 лютого 1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, статтею 12 Закону України «Про Охорону дитинства передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дітей, піклуватись про їх здоров'я, фізичний, духовний, моральний розвиток, створювати належні умови для розвитку їх природних здібностей, поважати гідність дітей, готувати їх до самостійного життя та праці. Згідно статті 155 Сімейного кодексу України, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Таким чином, суд вважає, що до відповідача необхідно застосувати один із заходів сімейно-правової відповідальності, яка настає при винній поведінці матері, а саме: [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав щодо сина: [PERSON], [INFO]. Окрім того, позивач просить стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 вересня 2013 року і до досягнення дитиною повноліття. Статтею 19 Конвенції про права дитини, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, набула чинності в Україні з 27 вересня 1991 року і відповідно до ст.9 Конституції України є складовою національного законодавства, держави-учасниці, які її підписали, взяли на себе зобов'язання вживати усіх необхідних законодавчих та інших заходів з метою захисту дитини від неналежного піклування з боку батьків чи будь-якої іншої особи. Одним із способів захисту прав малолітньої дитини при ухиленні батьків від обов'язку її утримувати є законодавчо передбачена можливість судового стягнення коштів на їх утримання. Згідно з ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або з власної ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Так, відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України (далі -СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (частина 1 статті 181 СК України). Частиною 1 статті 189 цього Кодексу батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати, тощо) не повинні порушувати її права. При цьому, розмір аліментів сторони визначають за домовленістю між собою, але за жодних обставин він не може бути меншим від передбаченого у статті 182 СК України. Договір має бути укладено письмово та підлягає нотаріальному посвідченню. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно. Відповідно до статті 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно частини 1 статті 183 СК України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В силу статті 191 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Таким чином, враховуючи те, що відповідач ухиляється від утримання дитини, а її вихованням та утриманням займається позивач, позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, а саме з моменту подачі позовної заяви до суду, а саме з 02.10.2013 року і до повноліття дитини, тобто до [INFO] року. При цьому, відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. За позиції позивача суд не стягує на її користь понесені судові витрати. За приписом частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України у разі, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Таким чином, у відповідності до статті 88 Цивільного процесуального кодексу України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір, оскільки підстави щодо звільнення відповідача від сплати судового збору відсутні. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial