Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що 07.02.2003 року в с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області померла її баба [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також будинковолодіння, розташоване в с. Сокиринці по вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем за заповітом. Дочка спадкодавиці та мати позивача [PERSON] на момент смерті спадкодавиці не була пенсіонеркою, тому не має права на обовязкову частку в спадковому майні після її смерті. Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадковому майні, немає. Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] прийняла належним чином, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, так як на момент смерті спадкодавиці постійно проживала та була зареєстрована з нею в спадковому будинковолодінні. На частину спадкового майна позивач вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий будинок в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки спадкодавець при житті не оформила правовстановлюючі документи на зазначене будинковолодіння. В звязку з зазначеним [PERSON] просить суд визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом на зазначене вище спадкове будинковолодіння. В судове засідання сторони не зявились, попередньо через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач [PERSON] позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, представник відповідача сільський голова Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області позовні вимоги визнає, а третя особа [PERSON] проти задоволення позову не заперечує. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників процесу, викладені у поданих через канцелярію суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що 07.02.2003 року в с. Сокиринці, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 178233 від 07.02.2002 року (а.с. 5). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить також будинковолодіння, розташоване в с. Сокиринці по вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 61,2 кв.м, житловою площею 40,1 кв.м, яке згідно відомостей технічного паспорта, виготовленого ТОВ «БТІ СЕРВІС» від 22.04.2016 року, в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», сараю літ. «Б», сараю літ. «В», погребу літ. «п/В», сарай літ. «Г», воріт з хвірткою № 1, огорожі № 2 (а.с. 16-20). Вказане будинковолодіння належало спадкодавиці [PERSON] як члену колгоспного двору, який не втратив своє право на майно двору станом на 15.04.1991 року, що підтверджується копією виписок з погосподарської книги Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за адресою: с. Сокиринці. вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області (а.с. 29-38); довідками за № 250 та № 248, виданими виконкомом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 13.04.2016 року, відповідно до яких [PERSON], яка померла 07.02.2003 року, за життя володіла, користувалась та розпоряджалась зазначеним будинковолодінням, на момент своєї смерті проживала і була зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 23, 27). Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. 02.07.2000 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконавчого комітету Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 44, яким заповіла належний їй жилий будинок разом з усіма відповідними будівлями, що знаходиться в с. Сокиринці по вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області, та взагалі все майно, яке належатиме їй на час смерті, незалежно де воно буде знаходитись і з чого буде складатися, [PERSON] (а.с. 7). Той факт, що саме позивач [PERSON] є спадкоємицею за зазначеним заповітом, підтверджується копією свідоцтва про її народження серії І-РЕ № 381030 від 10.08.1979 року, відповідно до якого вона мала прізвище «Корзун» (а.с. 11); копією свідоцтва про шлюб серії 1-АМ № 059599 від 12.08.2008 року, відповідно до якого після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] [PERSON] отримала прізвище «Харченко» (а.с. 12). Позивач [PERSON] спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла, так як на момент смерті спадкодавиці постійно проживала та була зареєстрована з нею в спадковому будинку, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини зробила поточний ремонт в даному будинку, розпорядилася особистими речами спадкодавиці, що підтверджується довідкою № 249, виданою виконкомом Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 13.04.2016 року (а.с. 28); копією виписки з домової книги (а.с. 21-22) та копією виписок з погосподарської книги Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за адресою: с. Сокиринці. вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області (а.с. 29-38). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Дочка спадкодавиці та мати позивача [PERSON] на момент смерті спадкодавиці не була пенсіонеркою, тому не має права на обовязкову частку в спадковому майні після її смерті, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії ІІІ-ЯР № 144629 від 17.11.1958 року, відповідно до якого її дошлюбне прізвище було «Чорна» (а.с. 8); копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-АМ № 389047 від 16.07.1978 року, відповідно до якого після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] [PERSON] отримала прізвище «Корзун» (а.с. 9) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КГ № 470784 від 11.07.1990 року, відповідно до якого після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] [PERSON] отримала прізвище «Алтуніна» (а.с. 10). Інших спадкоємців, які б мали право на обовязкову частку в спадковому майні, немає, що підтверджується копією спадкової справи № 351/2012, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 07.02.2003 року [PERSON] (а.с. 49-87). На частину спадкового майна позивач [PERSON] вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що також підтверджується копією спадкової справи № 351/2012, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої 07.02.2003 року [PERSON] (а.с. 49-87). Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом в нотаріальній конторі на спадкове будинковолодіння позивач не має можливості, оскільки спадкодавець при житті не оформила правовстановлюючі документи на нього, що підтверджується письмовою відмовою Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1137/02-17 від 11.05.2016 року (а.с. 39). Спадкове будинковолодіння за відомостями погосподарської книги Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області за адресою: с. Сокиринці. вул. Гагаріна, 48, Вінницького району Вінницької області, відповідно до копій наявних виписок, відноситься до колгоспного двору, головою якого та єдиним його членом станом на 15.04.1991 року була спадкодавець [PERSON] (а.с. 29-38). З копії погосподарських книг Сокиринецької сільради та виписки з домової книги по даному будинку (а.с. 21-22, 29-38) вбачається, що [PERSON] і позивач [PERSON], як її дочка, стали проживати в спадковому будинку і були зареєстровані в ньому лише з 21.03.1991 року, а [PERSON], як чоловік [PERSON], зареєстрований в будинку лише з 21.03.1991 року і був знятий з реєстрації вже 24.08.1992 року, відповідно жоден з них не був членом колгоспного двору будинковолодіння три роки станом до 15.04.1991 року і не брав участі своєю працею та коштами у веденні господарства двору в цей період часу. Також [PERSON] помер 30.08.2000 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 112955 від 03.09.2000 року (а.с. 6). Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» розяснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Згідно пункту 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»\~у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON]\~\~на законних підставах володіла та користувалася\~вищезазначеним спадковим будинковолодінням, а позивач [PERSON]\~у встановленому законом порядку прийняла спадщину після її смерті, що дає суду законні підстави для визнання позову відповідачем та його задоволення. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідача судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved