Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що 18 жовтня 2013 року з відповідачем було зареєстровано шлюб, у зв`язку з чим вона змінила прізвище на прізвище чоловіка - [PERSON] . Стверджує, що життя з чоловіком не склалося з огляду на різні погляди на сімейне життя та сімейні обов`язки. Зазначає, що внаслідок цього в сім`ї відбуваються постійні сварки, які призвели до того, що вони з чоловіком стали чужими людьми. Можливості збереження сім`ї не вбачає. З чоловіком шлюбні відносини не підтримують з 2016 року, спільного господарства не ведуть, спору про майно немає. А тому, просить шлюб з відповідачем розірвати. В заяві на ім`я суду позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задовольнити, справу розглянути без її участі. Відповідач в заяві на ім`я суду позов визнав, згідний на розірвання шлюбу, просить справу розглянути без його участі. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши подані сторонами документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання шлюбу підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Відповідно до ч.3 ст.200 ЦПК України, суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Визнання позову відповідачем не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому підстав для відмови у прийнятті визнання відповідачем позовних вимог немає. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 18 жовтня 2013 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 01 березня 2013 року Рівненським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області, актовий запис №1573. Сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, примирення між ними неможливе. При взаємовідносинах, які склались між сторонами, суд вважає, що сім`я існує формально, збереження її неможливе. Згідно зі ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. За таких обставин суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на полягати на розірванні шлюбу, є обґрунтованими, спільне проживання сторін є неможливим, а тому - позов підлягає до задоволення. Позивач [PERSON] не просить суд відновити дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] не наполягала на відшкодуванні судових витрат за рахунок Відповідача.

Outcome: approved