Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на 2/3 частини квартири та 2/3 частини земельної ділянки за набувальною давністю. У судове засідання позивач та відповідачі не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Згідно свідоцтва про право власності на житло від 03.11.1993 року квартира № 1 в будинку № 28 в селі Дачне по вул. Логвиненко належала [PERSON], матері позивача, [PERSON], вітчиму, [PERSON], брату позивача. Дане свідоцтво видане відділом приватизації Агропромислового комбінату «Донбас» згідно розпорядження № 12 від 26.03.1993 року. Позивач вказує, що починаючи з 2004 року мешкала разом зі своєю матірю в даній квартирі, її вітчим та брат мешкали в м. Донецьк окремо, оскільки вітчим там працював, а брат спочатку навчався, а потім також став працювати. З початком проведення АТО вони змушені були змінити місце роботи та влаштувалися в м. Курахове на ТОВ «Електросталь», стали проживати в м. Курахове. 01.08.2016 року померла [PERSON]. Позивач у встановлений законом строк звернулась до Курахівської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину на 1/3 частину квартири № 1 в будинку № 26 в селі Дачне по вул. Логвиненко, та 1/3 частину земельної ділянки. Позивач вказує, що вітчим та брат фактично мешкали за вище вказаною адресою до 2004 року потім стали мешкати в м. Донецьк, в липні 2015 року вони придбали у власність будинок № 14 по вул. Восьмого Марта в м. Курахове. Відповідачі у витратах на утриманні квартири з поточного ремонту, оплати житлово-комунальних послуг не брали участь. Відповідно до вимог ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до положень ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно, якщо інше не встановлено\~ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 344 ЦК України, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Згідно з абз. 3 ч. 1\~ст. 344 ЦК України, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за суб'єктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. В Постанові Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» вказано, що відповідно до частини першої статті 344 ЦК особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановленоЦК України. При вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК України). Можливість пред'явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 5, 16 ЦК України, а також частини четвертої статті \~344 ЦК України, згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв'язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності. Згідно з абз. 2 п. 13 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Оскільки позивач [PERSON] безперервно володіє квартирою № 1 в будинку № 28 по вул. Логвиненка с. Дачне Марїнського району Донецької області, більш ніж 10 років до сьогодні, то суд дійшов висновку про можливість визнання за нею права власності на майно за набувальною давністю. На підставі викладеного і

Outcome: approved