Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказавши, що вона в повному обсязі має право на спадкування за законом після смерті матері - [PERSON] , яка померла [INFO] , а також після брата - [PERSON] , котрий помер [INFO] , в частині успадкованого ним майна після смерті матері [PERSON] . В обгрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона являється інвалідом ІІІ групи, та з жовтня 2005 року і до дня смерті матері, а саме до [INFO] , здійснювала догляд, лікування і утримання спадкодавця за місцем свого проживання в м.Чернігові, оскільки брат позивача - [PERSON] та його дружина [PERSON] умисно ухилялися від виконання обов`язків по утриманню особи похилого віку за місцем її проживання в с.Галків Ріпкинського району, поставивши матір у скрутне матеріальне і фізичне становище. Крім того, ще за життя обох батьків [PERSON] , її брат [PERSON] . заволодів майном спадкодавців, зокрема будівельними матеріалами, домашніми тваринами та іншим. В свою чергу позивач, являючись спадкоємцем за законом, фактично прийняла спадщину до якої входять житловий будинок з присадибною земельною ділянкою, не переоформлені і не зареєстровані земельні ділянки. [PERSON] також має право на дві земельні ділянки призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею по 4,08 га, згідно Державного акту серії ІІІ - ЧН № 030982 та свідоцтва про право на спадщину за законом від 02.04.2009 року на Державний акт серії ІІІ-ЧН № 030983. Таким чином, [PERSON] посилаючись на ст.ст.16, 1224, 1268, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України, просила суд: 1) визнати за нею право власності на все майно і на земельні ділянки (паї) площею по 4,08 га, які залишилися після смерті її матері [PERSON] та належали спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 030982, виданого 15.06.2000 року згідно рішення Мохначівської сільської ради Ріпкинського району, та свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори 02.04.2009 року на ім`я [PERSON] після смерті батька - [PERSON] , згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ -ЧН № 030983, виданого 15.06.2000 року на підставі рішення Мохначівської сільської ради Ріпкинського району; 2) усунути від спадкування [PERSON] та його дружину [PERSON] на все майно та на земельні ділянки, які залишилися після смерті [PERSON] , площею по 4,08 га, які залишилися після смерті [PERSON] і належали спадкодавцеві на підставі Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ-ЧН № 030982, виданого 15.06.2000 року згідно рішення Мохначівської сільської ради Ріпкинського району, та свідоцтва про право на спадщину виданого державним нотаріусом Ріпкинської районної державної нотаріальної контори 02.04.2009 року на ім`я [PERSON] , згідно Державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ -ЧН № 030983, виданого 15.06.2000 року на підставі рішення Мохначівської сільської ради Ріпкинського району після смерті батька - [PERSON] , яка настала [INFO] ; 3) з метою встановлення факту прийняття спадщини зробити запит до Першої Чернігівської державної нотаріальної контори. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, пояснивши, що її батьки - [PERSON] та [PERSON] мали семеро дітей та проживали в с.Галків Ріпкинського району. Будинок, в якому проживали батьки позивача, вони звели перебуваючи у шлюбі, і право власності на це майно, а також на присадибну земельну ділянку не реєстрували, в житловому приміщенні вони були зареєстровані удвох. Батьки [PERSON] також не реєстрували і право власності чи користування на декілька окремих земельних ділянок (городів), кожна розміром не більше 0,10 га. В той же час, батько і матір позивача мали державні акти на право власності на землю, яка перебувала у колективній власності бувшого КСП, кожен площею по 4,08 га. В 2002 році у батька [PERSON] було виявлено невиліковне захворювання, він знаходився вдома, потребував стороннього догляду, і окрім дружини безпосередньо з ним ще проживали двоє синів - [PERSON] та [PERSON] , які доводилися рідними братами позивачці. На той час матір позивача зловживала алкогольними напоями, витрачала пенсію на придбання спиртного, однак вона була здатна до самообслуговування і не була позбавлена чи обмежена в дієздатності. Інший брат позивача [PERSON] - [PERSON] , на день смерті батька також проживав в с.Галків, однак за іншою адресою та спільно з дружиною (відповідачем по справі [PERSON] ). Вказані особи не були зареєстровані разом зі спадкодавцями, ухилялися від їх утримання і догляду, незважаючи на те, що відповідач працювала в місцевому ФАП. Батько позивача - [PERSON] помер [INFO] за місцем свого проживання, і [PERSON] за нотаріально посвідченим дорученням від імені матері, в Ріпкинській РДНК отримала на ім`я матері свідоцтво про право на спадщину, а саме - земельну ділянку, площею 4,08 га., на яку у померлого батька був державний акт. Сама [PERSON] після смерті батька не зверталася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, і їй не відомо щоб такі заяви подавали інші її брати та сестра. Позивачеві також не відомо, щоб хтось із її братів, крім [PERSON] , фактично вступив у володіння спадковим майном після батька. В той же час, [PERSON] , ще за життя обох батьків, зловживаючи своїми правами та шляхом обману, заволодів частиною іншого майна, а саме будівельними матеріалами, худобою, грошовими коштами, автобусом, який спадкодавці отримали в якості майнового паю колишнього КСП. Як за життя спадкодавців, так і після їх смерті, [PERSON] , або її батьки не зверталися до компетентних органів з проводу неналежного відношення [PERSON] до виконання обов`язків по утриманню і догляду за батьками. [PERSON] , за життя брата [PERSON] , не зверталася з позовом до суду про усунення його від спадкування. Після смерті матері, з якою позивач проживала і була зареєстрована за однією адресою в м.Чернігові, [PERSON] не зверталася до суду із заявами про встановлення факту спільного проживання зі спадкодавцем, а також про встановлення факту прийняття нею спадщини. Позивачеві достеменно відомо, що її сестра, а також всі брати, за виключенням [PERSON] , не мали наміру подавати заяви про права на спадкове майно. Після смерті матері заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори спочатку подав [PERSON] , а потім таку ж заяву подала і позивач. [PERSON] не отримувала у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину після матері, і їй не відомо, чи отримував у нотаріуса правовстановлюючі документи брат [PERSON] . Факт неналежного виконання своїх обов`язків [PERSON] по відношенню до батьків можуть підтвердити свідки, яким також відомо, що [PERSON] фактично вступила у володіння спадковим домоволодінням в с.Галків. Як на день відкриття спадщини після смерті батька і матері, так і упродовж шести місяців після їх смерті, між [PERSON] та її братом [PERSON] спір про спадкове майно не виникав. Після того, як у січні 2019 року помер брат [PERSON] - [PERSON] , вона подала заяву про прийняття після нього спадщини лише після того, як дізналася від нотаріуса, що аналогічну заяву подала дружина померлого - відповідач по справі [PERSON] . Таким чином, [PERSON] претендує на спадкове майно батька і матері, яке складається із двох земельних ділянок призначених для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, житлового будинку з прибудинковими спорудами і присадибною земельною ділянкою. При цьому, позивач ускладнилася пояснити, з яких підстав та яким чином можливо усунути від спадкування за померлими батьками її брата - [PERSON] , котрий теж помер [INFO] , та після смерті якого [PERSON] звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець ІІ черги. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснивши, що [PERSON] вводить суд в оману стосовно невиконання [PERSON] , та особисто відповідачем як медпрацівником, обов`язку по догляду за батьками, і неправомірним заволодінням їх майном. Позивач намагається створити штучні докази з метою отримання майна, яке за законом належало не лише її батькам, але і [PERSON] , та звернулася до суду з позовом лише після смерті останнього. [PERSON] разом з чоловіком, починаючи з 1993 року, проживали в с.Галків Ріпкинського району, де придбали собі житловий будинок і відповідач продовжує проживати в цьому будинку та зареєстрована на території Мохначівської сільської ради Ріпкинського району. Чоловік відповідача також проживав разом з нею, вів спільне господарство, допомагав батькам, хоча сам являвся пенсіонером і був зареєстрований в м.Чернігові. Відповідач, як медичний працівник, здійснювала догляд за хворим батьком чоловіка, щотижнево проводила необхідні маніпуляції по дезінфекції дренажної трубки, вставленої в тіло хворого, а [PERSON] в цей час писала скарги на [PERSON] з приводу неналежного виконання нею своїх обов`язків, однак ці скарги не знайшли свого підтвердження за результатами численних відомчих перевірок. Після смерті батька, [PERSON] займався організацією його поховання, а інші сини - [PERSON] і [PERSON] , які на той час проживали разом зі спадкодавцями, ухилялися від виконання своїх обов`язків, зловживали спиртними напоями, використовуючи на їх придбання пенсію матері. Через деякий час після смерті батька, [PERSON] , внаслідок психічного розладу, завдав ножові поранення матері, не реагував на зауваження позивача та свого брата [PERSON] , внаслідок чого останній разом з дружиною телефонували [PERSON] , повідомляли про ситуацію яка склалася і просили забрати матір до себе, так як остання разом з синами [PERSON] і [PERSON] зловживала алкогольними напоями, і виправити ситуацію іншим чином не було можливості. [PERSON] забрала матір для проживання в м.Чернігів у 2007 році, а не в 2005 році, як значиться у позовній заяві, та не вчиняла будь-яких дій, котрі б свідчили про прийняття нею спадщини спочатку після смерті батька, а згодом і після матері. За життя [PERSON] повідомляла, що свій земельний пай вона залишає доньці [PERSON] , а пай свого чоловіка залишає дітям. Після смерті матері чоловік відповідача звертався до нотаріальної контри із заявою про прийняття спадщини, а саме земельного паю, який належав батькові, однак нотаріус роз`яснила йому, що спадщина не може бути прийнята частково. Свідоцтв про право на спадщину після смерті батьків [PERSON] не отримав та помер у січні 2019 року. Після смерті чоловіка відповідач звернулася до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, а згодом дізналася, що таку ж заяву подала і [PERSON] Відповідачеві не відомо, щоб інші діти спадкодавців, крім її чоловіка, подавали до органів нотаріату заяви про прийняття спадщини. Раніше [PERSON] , як спадкоємець після чоловіка [PERSON] , претендувала на спадкування земельного паю, який належав батьку останнього, однак після пред`явлення [PERSON] позову та її позиції під час розгляду справи, відповідач вирішила спадкувати все майно, яке за законом належить її чоловікові після смерті обох батьків. Представник третьої особи - Ріпкинської РДА надіслала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, в якому зазначила, що у вирішенні справи покладається на розсуд суду. Представник Любецької селищної ради Ріпкинського району в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності та про визнання позову. Представник Другої чернігівської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, надіславши клопотання про розгляд справи за його відсутності, в якому у вирішенні спору поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги [PERSON] з тих підстав, на які вона посилалася в позовній заяві, з урахуванням доказів витребуваних судом за клопотанням позивача, задоволенню не підлягають. Частинами 1, 4 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін і кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. У відповідності до ч.3 ст.12, ч.1 ст.13, ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, які мають значення для справи та на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. В судовому засіданні встановлено, що за життя у подружжя спадкодавців [PERSON] , котрі проживали і були зареєстровані по [ADDRESS] , було семеро дітей - [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В судовому засіданні сторони не оспорювали той факт, що за життя [PERSON] і [PERSON] заповітів не складали та не вчиняли інших правочинів щодо розпорядження належним їм майном, в тому числі на користь будь-кого з дітей, а право власності на житловий будинок та присадибну земельну ділянку спадкодавці не реєстрували. Як слідує з пояснень сторін, на час розгляду справи судом, із дітей спадкодавців живими залишилися позивач [PERSON] , її сестра [PERSON] та брат [PERSON] . Вказані особи як після смерті батька, так і після смерті матері, не подавали до нотаріальної контори заяв про прийняття спадщини. З матеріалів справи вбачається, що на момент відкриття спадщини після [PERSON] , який помер [INFO] , разом з ним була зареєстрована та упродовж 6 місяців після смерті останнього проживала дружина - [PERSON] . Викладене підтверджується довідкою Мохначівської сільської ради Ріпкинського району № 417 від 24.10.2013 року, котра міститься у спадковій справі № 725/2013. Таким чином, суд приходить до висновку, що [PERSON] , як спадкоємець за законом першої черги, прийняла спадщину після померлого чоловіка, в порядку діючих на той час ст.549 ЦК УРСР та ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки не заявляла про відмову від спадщини і проживала разом зі спадкодавцем. Наведене підтверджується витягом зі Спадкового реєстру та копією свідоцтва про право на спадщину серії ВМС № 179259 , виданого Ріпкинською РДНК 02.04.2009 року на ім`я [PERSON] . В судовому засіданні встановлено, що за життя спадкодавець [PERSON] 26.02.2007 року видавала своїй доньці [PERSON] нотаріально посвідчену довіреність на право розпорядження всім належним їй майном. Строк дії цієї довіреності було визначено до 26.02.2012 року. [PERSON] пояснила суду, що дія довіреності закінчилася ще за життя її матері, однак позивач не вчиняла будь-яких дій обумовлених в цьому документі, в тому числі з приводу земельної ділянки площею 4,08 га., право на яку довіритель успадкувала після чоловіка. Після закінчення строку дії довіреності, матір позивача не видавала [PERSON] аналогічного за змістом документа. . Відповідно до ст.1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи (спадкодавця), яка померла, до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. В судовому засіданні сторони визнавали той факт, що ні батько, ні матір позивача за життя не складали заповітів на користь один одного, або на користь своїх сімох дітей, і вказана обставина, у відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягає доказуванню. Згідно ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. У відповідності до ст.1262 ЦК України, другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Згідно ч.ч.1, 3 ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. У відповідності до ч.ч.1-3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ч.1 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. . Як слідує з пояснень позивача і підтверджується доданим до позовної заяви пенсійним посвідченням, [PERSON] з 15.05.2001 року являється інвалідом ІІІ групи, на день смерті батька вона проживала окремо від спадкодавця, а на день смерті матері проживала спільно з нею але не перебувала на утриманні спадкодавця, отже в силу ст.1241 ЦК України, позивач не має права на обов`язкову частку у спадщині після смерті обох батьків. Зі спадкової справи витребуваної судом за клопотанням позивача з Першої чернігівської державної нотаріальної контори, яка виконує функції Ріпкинської РДНК, вбачається, що 20.11.2013 року [PERSON] за реєстровим № 3943 подавав заяву про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] , зазначивши, що спадкодавець проживала по [ADDRESS] . На підставі заяви [PERSON] була заведена спадкова справа № 725/2013. До заяви [PERSON] додав довідку житлово-експлуатаційної організації про те, що спадкодавець була зареєстрована за вказаною вище адресою з 03.04.2007 року і по день смерті, тобто по [INFO] року спільно з донькою [PERSON] та онуком [PERSON] . Крім того, [PERSON] до нотаріальної контори було надано довідку Мохначівської сільської ради № 417 від 24.10.2013 року, з якої вбачається, що його батько - [PERSON] був постійним жителем с.Галків та зареєстрований по [ADDRESS] у вказаному населеному пункті. На день смерті [PERSON] , а саме 17.07.2003 року, з ним була зареєстрована і проживала дружина - [PERSON] . Вказана довідка органом місцевого самоврядування видавалась для пред`явлення до нотаріальної контори. 29.11.2013 року до Першої чернігівської ДНК із заявою про прийняття спадщини після смерті матері звернулася позивач [PERSON] , і вказана заява була приєднана до вже заведеної за заявою [PERSON] спадкової справи № 725/2013. [PERSON] надала нотаріусу копію актового запису про смерть своєї матері [PERSON] , витяг з державного реєстру актів цивільного стану громадян, копію свідоцтва про смерть свого батька, а також актовий запис про шлюб її батьків. 21.08.2019 року позивач [PERSON] подала до Першої чернігівської ДНК додаткову заяву про прийняття спадщини після смерті матері, в якій зазначила, що спадкоємцем за законом після [PERSON] також являвся син - [PERSON] , котрий помер, і після смерті якого заявниця [PERSON] вступила у спадщину разом з дружиною померлого - [PERSON] (відповідачем по справі). Таким чином, [PERSON] просила видати їй свідоцтва про право на спадщину у виді паю та житлового будинку, котрі належали її матері, а також усунути від спадкування брата [PERSON] (який помер) та його дружину [PERSON] (відповідача по справі). 21.08.2019 року державним нотаріусом Першої чернігівської ДНК було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а саме у видачі [PERSON] свідоцтва про право на спадщину з тих підстав, що вона всупереч ст.42 Закону України «Про нотаріат» не внесла плату за вчинення нотаріальних дій; всупереч ст.43 вказаного вище Закону не з`явилася для вчинення нотаріальної дії особисто і не уповноважила у встановленому порядку на представництво іншу особу; відмовилася надати правовстановлюючі документи на спадкове майно, а право власності на домоволодіння [ADDRESS] не зареєстровано; [PERSON] у своїй заяві не конкретизувала майно, на яке вона просила видати свідоцтва про право на спадщину; всупереч вимогам ст.1224 ЦК України [PERSON] просила нотаріуса усунути від спадкування померлого [PERSON] , а також його дружину, що не відноситься до компетенції нотаріуса. Як слідує з матеріалів справи і пояснень [PERSON] , вона не оскаржувала постанови від 21.08.2019 року про відмову у вчиненні нотаріальної дії; не зверталася до суду із заявою про встановлення факту прийняття спадщини після смерті матері; не пред`являла позову про визнання за нею права власності (або права на спадкування) незареєстрованого житлового будинку і прибудинкових споруд, котрі належали її батькам і розташовані по [ADDRESS] . [PERSON] не повідомляла нотаріусу про наявність інших спадкоємців (крім брата [PERSON] ) після смерті батьків. Із вказаної спадкової справи вбачається, що [PERSON] також не отримував свідоцтв про право на спадщину після смерті матері щодо майна, яке належало їй особисто; щодо майна набутого спадкодавцем в період шлюбу; щодо майна успадкованого [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] , яка настала [INFO] . Матеріали справи не містять відомостей, а позивачем не доведено факту державної реєстрації за спадкодавцем [PERSON] будь-якого нерухомого майна, в тому числі житлового будинку та земельних ділянок призначених для ведення селянського господарство, площею по 4,08 га, кожна. Зі спадкової справи № 216/2019, витребуваної судом з Другої чернігівської державної нотаріальної контори вбачається, що відповідач [PERSON] , як спадкоємець першої черги за законом, 26.02.2019 року подавала нотаріусу заяву про прийняття спадщини після смерті свого чоловіка [PERSON] , яка настала [INFO] . Із заяви [PERSON] , посвідченої приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу, вбачається, що позивач 03.06.2019 року також подавала заяву про прийняття у спадщину всього майна, котре належало її брату [PERSON] . Матеріалами спадкової справи заведеної Другою чернігівською нотаріальною конторою підтверджується, що зареєстрованим місцем проживання спадкодавця [PERSON] являвся будинок [ADDRESS] , а місцем смерті - [ADDRESS] . Місце смерті [PERSON] співпадає із зареєстрованим місцем проживання його дружини [PERSON] , котра являється відповідачем по справі. 10.07.2019 року [PERSON] подавала до Другої чернігівської ДНК заяву про зупинення видачі свідоцтва про право на спадщину після брата, обґрунтовуючи її тим, що вона має намір звернутися до суду з позовом про усунення від спадкування дружини померлого. Статтею 1278 ЦК України визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі. Згідно ч.1 ст.1279 ЦК України, спадкоємці, які протягом не менш як одного року до часу відкриття спадщини проживали разом із спадкодавцем однією сім`єю, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі предметів звичайної домашньої обстановки та вжитку в розмірі частки у спадщині, яка їм належить. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона зареєстрована і проживає в м.Чернігові, не доводиться родичем сторонам по справі, була знайома з позивачем [PERSON] та її співмешканцем [PERSON] з 2008 року. Зі слів позивача свідкові відомо, що брат [PERSON] - [PERSON] , відвідуючи матір у лікарні переконував її віддавати отриману пенсію йому, а не доньці. При цьому свідок особисто не була знайома з [PERSON] і не перебувала в лікарняних закладах із його матір`ю. Крім того, 01.01.2013 року [PERSON] , перебуваючи в квартирі [PERSON] та святкуючи Новий Рік, чула як до приміщення хтось зайшов і на підвищених тонах розмовляв з позивачем. Того дня [PERSON] повідомила [PERSON] , що до неї приходив брат [PERSON] та вчинив сварку з приводу пенсійних виплат матері. При цьому [PERSON] особисто не бачила, хто саме приходив до [PERSON] і не чула змісту розмови. Свідкові відомо, що матір позивача, проживала в квартирі [PERSON] та отримувала належний догляд і допомогу. Будучи допитаною в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] показала, що вона зареєстрована і проживає в м.Чернігові та близько знайома із [PERSON] з 01.01.2013 року, коли вперше побувала вдома у останньої. Того дня свідок чула, що до квартири [PERSON] . приходило двоє чи троє чоловіків, які на підвищених тонах розмовляли з позивачем з приводу розподілу материнської пенсії. Хто саме приходив до житла [PERSON] свідок не бачила. З братом позивача - [PERSON] свідок знайома не була, не знає де він проживав та коли помер. Починаючи з весни 2019 року [PERSON] декілька разів їздила із [PERSON] до с.Галків Ріпкинського району, де вони впорядковували спадкове домоволодіння, яке перебувало у занедбаному стані, а також здійснювали прибирання на кладовищі. До вказаних робіт [PERSON] також залучала іншого чоловіка, однак родичів позивача в с.Галків [PERSON] не бачила і їй не відомо, чи був живим на той час [PERSON] . В судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона з 1986 року постійно проживає по [ADDRESS] та являлася сусідкою спадкодавців. [PERSON] знала батьків позивача, всіх їх дітей, а також відповідача. Восени 2018 року [PERSON] бачила, як до спадкового домоволодіння приїжджала [PERSON] разом із [PERSON] та здійснювали впорядкування садиби. Свідкові відомо, що [PERSON] також встановлювала надгробні пам`ятники померлим родичам. Вказані роботи [PERSON] проводила самостійно, без допомоги інших живих на той час родичів. [PERSON] проживає навпроти домоволодіння належного батькам [PERSON] і вона не бачила, щоб за життя останніх [PERSON] вивозив звідти будь-яке майно, за виключенням лісу-кругляка об`ємом близько 3 куб/м, який привіз його брат [PERSON] [PERSON] разом з дружиною проживав в с.Галків окремо від батьків, і після того, як [PERSON] перевезла матір до м.Чернігова, свідок не бачила, щоб [PERSON] користувався спадковим домоволодінням чи здійснював його впорядкування. [PERSON] обізнана про те, що за життя обох спадкодавців вони віддали синові [PERSON] корову, а автобус продали і він знаходиться в с.Зліїв Ріпкинського району. Станом на 01.01.2013 року [PERSON] проживав в с.Галків, в 2019 році помер і похований у цьому ж населеному пункті. [PERSON] не бачила, щоб дружина [PERSON] , після смерті чоловіка, доглядала за будинком котрий належав його батькам. Свідкові відомо, що батьки позивача мали земельні паї і наданий час вказане майно перебуває в оренді. Таким чином, з показів свідків допитаних з ініціативи позивача не встановлено, що [PERSON] за життя ухилявся від виконання своїх обов`язків по відношенню до батьків та протиправно заволодів їх майном. [PERSON] також за життя брата не зверталася до правоохоронних органів чи органів опіки та піклування із заявами про неналежне виконання її братом [PERSON] обов`язку по догляду і утриманню матері - [PERSON] . Частиною 5 ст.1224 ЦК України визначено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. В період проживання спадкодавця [PERSON] в с.Галків Ріпкинського району, на відповідача [PERSON] , як на невістку, не поширювалися обов`язки визначені Сімейним кодексом України щодо утримання матері свого чоловіка, отже вимоги [PERSON] про усунення від спадкування [PERSON] не ґрунтуються на приписах закону. Суд також вважає необґрунтованим та не підтвердженими належними і допустимими засобами доказування вимоги [PERSON] про усунення від спадкування її брата [PERSON] , з огляду на те, що за життя матері та упродовж 6 років з дня її смерті, позивач не ініціювала даного питання, а звернулася до суду з позовом лише після того, як її брат помер. Статтями 46, 47, 48 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки мають фізичні особи які досягли повноліття, являються сторонами по справі і мають необхідний обсяг процесуальної дієздатності. Матеріалами справи підтверджується і сторони визнають той факт, що [PERSON] помер [INFO] . Статтями 24, 25 ЦК України визначено, що людина як учасник цивільних відносин вважається фізичною особою , і здатність мати цивільні права та обов`язки мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється в момент її смерті. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про безпідставність вимог [PERSON] про усунення від права на спадкування її померлого брата - [PERSON] . Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання і захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а способами їх захисту є: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов`язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Крім того, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Оцінюючи досліджені докази в їх сукупності та взаємозв`язку, з точки зору належності, допустимості і достатності, суд приходить до висновку, що позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог та невірно визначила спосіб захисту своїх невизнаних та оспорюваних прав. За наведених обставин вимоги позивача задоволенню не підлягають. У відповідності до ст.141 ЦПК України, судові витрати необхідно віднести на рахунок позивача.

Outcome: dismissed