Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду 04.04.2018 року з заявою про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці, з якої вбачається, що вона народилась 27.08.1948 року в Аккурганському районі Ташкентської області. У 1986 році переїхала на постійне місце проживання до Української PCP у м. Кривий Ріг Дніпропетровської області та оселилась у житловому будинку за адресою: вул. Володимирівська, 73 А. У 1991 році набула статус громадянки України, громадянство іншої держави не набувала. Відповідно довідці № 13г-17/03-2520 від 15.03.2017 р., виданої посольством республіки Узбекистан, та довідці № 27/62-1-1684 від 03.05.2016 р., виданої Управлінням внутрішніх справ Яшнабадського району м. Ташкента Республіки Узбекистан, Лi H.О., [INFO], громадянкою республіки Узбекистан не була та не являється на даний час; з питань прийняття громадянства Республіки Узбекистан не зверталась. На даний час попередній екземпляр домової книги житлового будинку за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Володимирівська, 73 А, який містив записи про реєстрацію місця проживання заявника не зберігся, був заведений новий екземпляр даної домової книги. У звязку з даною обставиною заявник не має можливості підтвердити обґрунтованість набуття громадянства України. Тому заявник просить суду встановити факт її постійного проживання на території України за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Володимирівська, 73 А, на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. Заявник звернулась до суду з заявою про розгляд справи за її відсутності, заяву просила задовольнити. Представник Довгинцівського районного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області [PERSON] у судовому засіданні просила рішення ухвалити на розсуд суду. Представник виконавчого комітету Довгинцівської районної у місті ради у судове засідання не зявився. Вислухав представника Довгинцівського районного відділу в м. Кривий Ріг Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області [PERSON],М., дослідивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, приходить до наступного. За нормою статті 293\~ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до статей 293\~та 315\~ЦПК України суд розглядає справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Частиною 2\~статті 315\~ЦПК визначено,\~що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Таким чином, заявник скористалася своїм правом на звернення до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання у визначеному місці та надала про це відповідні докази. У судовому засіданні встановлено, що відповідно до копії паспорта громадянина України [PERSON], [INFO], виданого Довгинцівським РВ КМУ УМВС України в Дніпропетровській області 18.02.2003 року, вона є громадянкою України та зареєстрована за адресою: [INFO] (а.с. 5-6). Як вбачається з довідки від 14.04.2002 року, виданого головою квартального комітету № 21 Довгинцівського району м. Кривого Рогу, [PERSON] була зареєстрована та проживала з 21.05.1986 року по 10.09.1995 року за адресою: м. Кривий Ріг, вул. Володимирівська, 73 А (а.с. 8 копія довідки). Як слідує з довідки №\~13Г-17/03-2520\~від 15.03.2017\~р.,\~виданої консульським\~відділом посольства\~республіки Узбекистан,\~та довідки\~№ 27/62-1-1684\~від 03.05.2016\~р.,\~виданої Управлінням\~внутрішніх справ\~Яшнабадського району\~м.\~Ташкента Республіки\~Узбекистан,\~Лi\~H.О.,\~[INFO],\~громадянкою республіки\~Узбекистан не\~була та\~не являється\~на даний\~час,\~з питань\~прийняття громадянства\~Республіки Узбекистан\~не зверталась(а.с. 9-10 копії довідок). Отже, реалізація права на набуття громадянства України залежить від встановлення судом факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року, який має юридичне значення. Належність та набуття громадянства України встановлюється на підставі Закону України\~«Про громадянство\~України» може пов'язуватися із фактом постійного проживання на території України у певний час. Відповідно до ч. 1 ст.\~3\~Закону України\~«Про громадянство\~України» громадянами України є усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України. Про належність до громадянства України таких осіб може свідчити наявність у паспортах громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року чи 13 листопада 1991 року. Відповідно до п. 7 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, громадяни колишнього СРСР, які не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 року, проходять процедуру встановлення їхньої належності до громадянства України. У таких випадках, одним із документів на підтвердження цієї обставини може бути рішення суду, яким підтверджується факт постійного проживання особи на території України станом на 24 серпня 1991 або 12 листопада 1991 року. Статтею 8\~Закону України\~«Про громадянство\~України» передбачені умови набуття громадянства України за територіальним походженням, зокрема, частиною 1 даної статті встановлено, що особа, яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама чи хоча б один з її батьків, дід чи баба, рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу [INFO], Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є особою без громадянства або іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, а також її неповнолітні діти реєструються громадянами України. Іноземці, які є громадянами (підданими) кількох держав, подають зобов'язання припинити громадянство всіх цих держав. Іноземці, яким надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, замість зобов'язання припинити іноземне громадянство подають декларацію про відмову особи, якій надано статус біженця в Україні чи притулок в Україні, від іноземного громадянства. Відповідно до рекомендацій, викладених Верховним Судом України в листі від 01 січня 2012 року «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», встановлення факту постійного проживання на території України на момент проголошення незалежності України або набрання чинності Законом від\~18\~січня 2001\~року «Про\~громадянство України» є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пунктів 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону. Юридичне значення має лише факт постійного проживання на території України дитини, батьків дитини (одного з них) або іншого її законного представника на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року). За таких обставин, суд вважає, що вимоги заявника підлягають задоволенню, оскільки матеріалами справи підтверджується, що [PERSON] дійсно з 21.05.1986 р. постійно проживала на території України на момент проголошення незалежності України - 24 серпня 1991 року. На підставі викладеного та

Outcome: approved