Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування квартири. Позивач зареєстрована та проживає за вказаною адресою. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач, який в зазначеній квартирі не мешкає з 01.02.2016 року, його фактичне місце проживання позивачу не відоме. У зв'язку із викладеним позивач просить визнати відповідача, [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування жилим приміщенням, що розташовано за адресою: [ADDRESS]. У судове засідання сторони, повідомлені належним чином про дату, час та місце розгляду справи, не з'явилися. Позивач надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідач причини неявки суду не повідомив. У зв'язку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. З матеріалів справи вбачається, що згідно із копією дарування квартири від 04.12.2013 року квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 04.10.2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 04.10.2014 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис № 455. Прізвище дружини після укладення шлюбу [PERSON]. Згідно копії довідки Центру адміністративних послуг Сєвєродонецької міської ради № 376 від 02.02.2017 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до акту затвердженого директором Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м. Сєвєродонецька» від 02.02.2017 року, за адресою: [ADDRESS], проживають [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Крім вказаних осіб за зазначеною адресою ніхто не проживає з лютого 2016 року. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратив інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування вказаним жилим приміщенням є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved