Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], в розмірі щомісячно 1/4 частини з усіх видів його заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Також [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання щомісячно в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку, до досягнення неповнолітньою дитиною [PERSON], [INFO] 3-х річного віку. Позивач в судове засідання не з'явилася, хоча була повідомлена про місце і час розгляду справи належним чином. Подала письмову заяву про розгляд справи без її участі. В судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково. Не заперечував проти задоволення позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання неповнолітньої дитини, а просив відмовити в задоволенні позову в частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини [PERSON], з підстав, що він хоча і працює, проте має невеликий дохід. Також відповідач повідомив, що він має задовільний стан здоров'я, не має інших утриманців. Суд, вислухавши відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.10.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області, актовий запис за №931. Цей факт підтверджено свідоцтвом про шлюб серія І-КЕ №109138, видане 05.10.2013 року Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького МУЮ у Полтавській області. (а.с. 4). Сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження, виданим 14.05.2016 року Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області, актовий запис 68. (а.с. 5). [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, що підтверджено довідкою №7, виданою 29.06.2016 року КП «Спеціалізований комбінат ритуальних послуг» (а.с.10). Відповідач визнав, що він з дружиною [PERSON] проживає окремо, а неповнолітня дитина [PERSON] проживає з матірю [PERSON] Відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.182 Сімейного Кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ст. 183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. В п.17 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розяснено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч.2 ст.182 СК. Відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного Кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно із ч. 4 ст. 84 Сімейного Кодексу України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 84, ст. 187 Сімейного кодексу України відповідач за власною ініціативою аліменти не виплачує, в порядку ст.188, ст. 190 Сімейного Кодексу України від обов'язку утримувати дитину не звільнений, право на аліменти на дитину не припинено, угоди про добровільну сплату аліментів згідно ст.189 Сімейного кодексу України між сторонами не укладено. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на її утримання та утримання дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання дитини, враховуючи обставини, передбачені ст.182 СК України, а також правову позицію відповідача, який визнав позов в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в частковому відношенні до його заробітку, а саме щомісячно в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше чим 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з часу звернення до суду з позовом і до повноліття дитини. Вирішуючи питання про розмір аліментів, що підлягають стягненню на утримання позивачки [PERSON], то суд враховує положення закону та пояснення відповідача, згідно з якими він хоча і має постійне місце роботи, але його постійний дохід є невеликим, тому приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача аліментів на утримання [PERSON] в частковому відношенні до заробітку відповідача, а саме щомісячно в розмірі 1/6 частини від усіх видів його заробітку (доходу), починаючи з часу звернення до суду з позовом і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial