Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до Управління ДСО при УМВС України в Тернопільській області про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, посилаючись на те, 28 квітня 2015 року на підставі наказу відповідача за № 99о/с її було звільнено за п.2 ст.41 КЗпП України, тобто трудовий договір розірвано з ініціативи власника або уповноваженого ним органу у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір»я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Наказом №56 від 28.04.2015 року утримано із заробітної плати позивача 7081,74 гривен, завданої ним шкоди. При звільненні позивача їй було нараховано 17846,76 гривень виплат при звільненні, з яких 2169,06 гривень заробітна плата, 15677,70 компенсаційні виплати, з яких 14854 гривні компенсація за невикористану відпустку. Вважає, що відповідач порушив ст.129 КЗпП України, утримавши 28.04.2016 року із компенсаційних виплат при її звільненні 3458,22 гривні сум податку на доходи фізичних осіб, які зазначались ним як сума заподіяної шкоди. В подальшому зазначена утримана сума, відповідачем була повернута позивачем 01.07.2015 року. Тому, просить стягнути із відповідача 17\~412,33 гривні середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просить суд їх задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представники відповідача [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали, суду пояснила, що позивач працюючи на посаді головного бухгалтера допустила порушення фінансової дисципліни, нарахування податкових зобов»язань і порядку оформлення документів, що підтверджено звітом аудиту від 03.04.2015 року за період з квітня 2014 року до лютого 2015 року. Зокрема було встановлено, що позивач порушив термін звітування за отриманні підзвітні суми. У зв»язку із цим, було утримано із позивача у відповідності до вимог ст.164.2.11, 170.9.2, 164.5 Податкового кодексу України сум податку на доходи фізичних осіб, які склали 3458,22. Зазначені суми було утримано із розрахункових коштів [PERSON] при її звільнені, на підставі наказу від 28.04.2015 року №56 та в силу вимог ст.130 КЗпП України. В подальшому утримані кошти їй було повернуто 01 липня 2015 року. У позові просить відмовити. Дослідивши та оцінивши докази по справі суд встановив. Позивач [PERSON] з 1999 року працювала начальником відділу головним бухгалтером УДСО при УМВС України в Тернопільській області. Наказом Департаменту Державної служби охорони МВС України від 28 квітня 2015 року №56 «Про порушення фінансової дисципліни, нарахування податкових зобов»язань і порядку оформлення документів в УДСО при УМВС України в Тернопільській області та покарання винних», за грубе порушення трудової дисципліни, що проявилось в незадовільному виконанні функціональних обов»язків у частині свідомого порушення фінансової дисципліни, нарахувань податкових зобов»язань, порядку оформлення документів, що призвело до нанесення збитків, проявлену нещирість під час проведення аудиту відповідності та службового розслідування, перешкоджання проведенню раптової перевірки наявності матеріальних цінностей на відповідальному зберіганні, створення напруженості морально-психологічного клімату в колективі, втрати довіри підлеглих і ексу законів про працю в Україні, начальника відділу головного бухгалтера УДСО при УМВС України в Тернопільській області [PERSON] звільнено з роботи. На підставі ст.130 Кодексу законів про працю України утримано з останньої нанесений Управлінню збиток на загальну суму 7081,74 гривні. Як вбачається із довідки наданої відповідачем, при звільненні позивача із займаної посади на підставі зазначеного наказу, [PERSON]Я було нараховано 2169,56 гривень заробітної плати за квітень 2015 року. Також, їй було проведено нарахування компенсації за невикористану відпустку за попередні роки (50 днів) в сумі 14834 гривні. Загальна сума нарахованих коштів при звільненні [PERSON] склала 17\~003,56 гривень. Згідно наказу відповідача №56 від 28.04.2015 року, на підставі ст.130 КЗпП України, із позивача було утримано суму заподіяної нею шкоди УДСО при УМВС України в Тернопільській області у зв»язку із допущеним порушенням авансової дисципліни в сумі 3458,22 гривні. Решту суми, а саме 9810,16 гривень було перераховано позивачу на картковий рахунок такими платежами: 28.04.2015 року на суму 6031,81 грн., 30.04.2015 року на суму 3778,35 грн. Оскільки остаточний розрахунок із позивачем не було проведено вчасно, тобто 28.04.2015 року, їй було нараховано середній заробіток на суму 843,20 грн., який виплачено 07.05.2015 року. Утриману із позивача суму заподіяної шкоди у розмірі 3458,22 гривні в подальшому було повернуто позивачу 01 липня 2015 року. Як вбачається із акту Тернопільської об»єднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС у Тернопільській області від 30.12.2015 року №9314/22-01/08597014 «Про результати виїзної позапланової перевірки «Управління державної служби охорони при УМВС України в Тернопільській області» з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 01.10.2012 року по 02.12.2015 року, валютного та іншого законодавства за період з 01.01.2012 року по 02.12.2015 року», перевіркою встановлено порушення п.п.2.11 глави 2, п.7.41 глави 7 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, затвердженого постановою Правління НБУ від 15.12.2004 року №637, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 23.01.2005 року за №40/10320, в результаті чого встановлено видачу готівкових коштів під звіт без повного звітування щодо раніше виданих коштів в сумі 22811,50 грн., перевищення встановлених строків використання виданої під звіт готівки в сумі 6285,64 грн., подання працівниками УДСО при УМВС України в Тернопільській області авансових звітів на суму 3237 грн., в яких витрачання готівкових коштів в сумі 3237 грн. не підтверджена документами про сплату готівки в сумі 3237 грн. Крім цього, зазначеною перевіркою за наслідками повноти і своєчасності перерахування до бюджету утриманих та перерахованих сум податку на доходи з фізичних осіб за період з 01.01.2012 року по 04.12.2015 року порушень не встановлено. У відповідності до вимог ч.1 ст.116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред»явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В силу ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст.116 цього кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до ст.128 КЗпП України, при кожній виплаті заробітної плати загальний розмір усіх відрахувань не може перевищувати двадцяти процентів, а у випадках, окремо передбачених чинним законодавством України, - п»ятдесяти процентів заробітної плати, які належить до виплати працівникові. При відрахуванні з заробітної плати за кількома виконавчими документами за працівником у всякому разі повинно бути збережено п»ятдесят процентів заробітку. Обмеження, встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюється на відрахування із заробітної плати при відбуванні виправних робіт і при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Згідно із ч.1 ст.129 КЗпП України, не допускаються відрахування з вихідної допомоги, компенсаційних та інших виплат, на які згідно з законодавством не звертається стягнення. В силу вимог ч.1 ст.130 КЗпП України, працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов»язків. Відповідно до п.164.2.11 п.164.2 Податкового кодексу України, до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включається сума надміру витрачених коштів, отриманих платником податку на відрядження або під звіт та не повернутих у встановлені законодавством строки, розмір якої обчислюється до пункту 170.9 статті 170 цього Кодексу. Згідно із п.170.9.1 Податкового кодексу України, податковим агентом платника податку під час оподаткування суми, виданої платнику податку під звіт та не повернутої ним протягом встановленого підпунктом 170.9.2 цього пункту строки, є особа, що видала таку суму. Сума податку, нарахована на суму такого перевищення, утримується особою, що видала такі кошти, за рахунок будь-якого оподатковуваного доходу (після його оподаткування) платника податку за відповідний місяць, а у разі недостатності суми доходу за рахунок оподатковуваних доходів наступних звітних місяців до повної суми такого податку. У разі коли платник податку припиняє трудові або цивільно-правові відносини з особою, що видала такі кошти, сума податку утримується за рахунок останньої виплати оподатковуваного доходу під час проведення остаточного розрахунку, а у разі недостатності суми такого доходу непогашена частина податку включається до податкового зобов»язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року. Суд вважає, що діями відповідача 28 квітня 2015 року із нарахованих йому коштів при звільненні неправомірно утримано суму заподіяної шкоди на підставі наказу №56 від 28.05.2015 року у розмірі 3458,22 грн., які в подальшому було повернуто йому відповідачем лише 01 липня 2015 року, що зумовило несвоєчасне проведення із [PERSON] розрахунку при її звільненні. Відтак, суд вважає, що слід стягнути із відповідача за весь час затримки виплати позивачу належних сум при її звільненні за період з 01 травня по 01 липня 2015 року середній заробіток в розмірі 17\~412,33 грн., із розрахунку : за травень: 18х446,47=8036,46, де 446,47 середньоденний заробіток позивача, 18 кількість днів затримки; за червень 2015 року: 20х446,47=8929,40, де 446,47 середньоденний заробіток позивача, 20 кількість днів затримки; за липень 2015 року 446,47 грн. за 1 день затримки. Задовольняючи позовні вимоги позивача суд зазначає, що сума, яку було утримано відповідачем у розмірі 3458,22 гривні за порушення [PERSON] авансової дисципліни несвоєчасного звітування за отримані нею підзвітні суми, не є сумою заподіяної нею шкоди в розумінні ст.130 КЗпП України про що відображено у наказі №56 від 28.05.2015 року на підставі якого було проведене зазначене стягнення. Зазначені нарахування згідно вимог п.п.164.2.11 п.164.2 Податкового кодексу України включаються до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку і є податком на доходи фізичних осіб. Також, суд вважає, що зазначена сума податку повинна була б утримуватися дише із сум нарахованої [PERSON] до виплати заробітної плати, а не із компенсаційних виплат, що є недопустимим в силу вимог ст.129 КЗпП України, яка не допускає відрахування із компенсаційних та інших виплат, на які згідно із законодавством не звертається стягнення, із дотриманням вимог передбачених ст.128 КЗпП України. Також суд відмічає, що законодавець передбачив, що у випадку недостатності суми оподатковуваного доходу працівника, який звільняється, непогашена сума податку на підставі вимог п.170.9.1 Податкового кодексу України повинна включатись до податкового зобов»язання платника податку за наслідками звітного (податкового) року. Також суд констатує, що за порушення допущене [PERSON] в частині несвоєчасного відзвітування нею за отримані авансові суми, відповідачу після проведеною перевірки Тернопільською об»єднаною державною податковою інспекцією ГУ ДФС у Тернопільській області штрафні санкції нараховано не було. Таким чином, проаналізувавши докази в їх сукупності суд вважає, що в даному випадку мають місце порушення відповідачем трудових прав позивача, які підлягають захисту шляхом стягнення із відповідача 17\~412 гривень 33 коп. середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, а тому її позов підлягає до задоволення. Крім цього, на підставі ст.88 ЦПК України, слід стягнути з відповідача в користь держави 551 грн. 20 коп. судового збору.

Outcome: approved