Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до суду\~з позовом\~до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 19.09.2013 року по справі №310/6762/13-ц з [PERSON] на її користь стягнуто аліменти на утримання їх дитини [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно. Стягнення аліментів у твердій грошовій сумі було зумовлено відсутністю стабільного доходу у відповідача. Дане рішення суду знаходиться на примусовому виконанні в Бердянському МВ ДВС ГТУЮ Запорізької області. З часу ухвалення вказаного рішення суду змінилися життєві обставини, що обумовили зростання розміру витрат на утримання спільної дитини, зокрема: змінився стан здоров`я дитини (перебуває на диспансерному обліку у лікаря отоларинголога з діагнозом хронічний тонзиліт); дитина навчається в 7 класі загальноосвітньої школи. На сьогодні стягнутий розмір аліментів є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на 12-тирічну дитину, що складає 1059 грн. Вона працює в К УБМР «Бердянське ТМО» та отримує заробітну плату у розмірі 5216,25 грн. Відповідач працює в ТОВ «Бердянськелектросервіс», та порівняно з 2013 роком має стабільний заробіток, отримує заробітну плату приблизно 5000 грн. Просить змінити спосіб стягнення аліментів визначений рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/6762/13-ц від 19.09.2013 року стягнувши з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою суду від 23.10.2019 року було відкрито провадження у справі та визначено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження (а.с.24). Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на обставини викладені в ньому. Додатково суду пояснила, що її звернення до суду обумовлено також змінами в законодавстві та в матеріальному стані сторін. Просить задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, не заперечує сплачувати аліменти на утримання неповнолітнього сина у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, але проти визначення аліментів у розмірі саме 1/3 частки від його заробітку, оскільки має невелику заробітну плату. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, докази у їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст.82 ЦПК України, обставини які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. В судовому засіданні встановлено, що сторони з\~25.11.2006\~року по\~15.10.2013\~року перебували\~в зареєстрованому\~шлюбі та мають сина [PERSON] , [INFO] (а.с.10, 11). Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/6762/13-ц від 19.09.2013 року, яке набрало законної сили 01.11.2013 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі у розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 26.06.2013 року і до його повноліття (а.с.9). Статтею 141 СК України, передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Згідно ст. 51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Після розірвання шлюбу дитина [PERSON] , [INFO] мешкає з позивачем (а.с.12, 14). Наразі [PERSON] , [INFO] , є учнем 7-А класу Бердянської ЗОШ І-ІІІ ступенів №1, перебуває на диспансерному обліку у лікаря отоларинголога з діагнозом хронічний тонзиліт (а.с.15-17). Відповідач [PERSON] з 15.02.2019 року займає посаду електромонтера ТОВ «Бердянськелектросервіс» та має заробітну плату 4500 грн. на місяць (а.с.29-31). Отже, з наведеного вбачається, що змінилося матеріальне становище сторін, стан здоров1я дитин. Звертаючись до суду з позовом про зміну способу стягнення аліментів на утримання спільної з відповідачем дитини, позивач посилається також на те, що встановлена судовим рішенням сума аліментів у розмірі 500 грн. не відповідає сучасним потребам дитини та є меншою від законодавчо визначеного розміру аліментів. Дійсно, відповідач [PERSON] сплачує аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 500 грн. щомісячно за рішенням суду від 2013 року, постановленим, коли дитині було 6 років, що на теперішній час вочевидь є замалим з огляду на інфляцію, яка відбулась з того часу, а також з огляду на те, що дитина стала дорослішою, та, відповідно, витрати на її утримання також збільшились. До того ж, як зазначено вище, змінилось матеріальне становище відповідача. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» №2629-VІІI від 23.11.2018 року, у 2019 році установлено прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць, з 01 липня, для дітей віком від 6 до 18 років - у розмірі 2118 грн., а з 01 грудня - 2218 грн. Законодавчо встановлений мінімум, який має сплачувати той з батьків, який не проживає разом з дитиною, складає 50 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Враховуючи вказаний розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку, а також обов`язок обох батьків утримувати дітей, встановлений законом про бюджет, мінімальний розмір витрат на дитину з боку кожного з батьків для дітей віком від 6 до 18 років - не може бути меншим ніж 1059 грн. Тобто відповідач сплачує аліменти в розмірі у 2 рази меншому, ніж гарантований мінімальний розмір, встановлений чинним законодавством. Таким чином, стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітнього сина у розмірі, меншому за мінімальний розмір, встановлений статтею 182 СК України, призводить до порушення прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789Х11 від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За приписами зазначених правових норм на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на утримання дитини (забезпечення умов життя) також мають бути однаковими. Відповідно до ч.1 ст.183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частинами 1\~-\~3\~ст.181\~СК України\~передбачено,\~що способи\~виконання батьками\~обов`язку\~утримувати дитину\~визначаються за\~домовленістю між\~ними.\~За домовленістю\~між батьками\~дитини той\~із них,\~хто проживає\~окремо від\~дитини,\~може брати\~участь у\~її утриманні\~в грошовій\~і (або)\~натуральній формі.\~За рішенням\~суду кошти\~на утримання\~дитини (аліменти)\~присуджуються у\~частці від\~доходу її\~матері,\~батька і\~(або)\~у твердій\~грошовій сумі\~за вибором\~того з\~батьків або\~інших законних\~представників дитини,\~разом з\~яким проживає\~дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. З огляду на відсутність імперативної заборони, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилається позивач. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які платник аліментів зобов`язаний сплачувати щомісячно, з метою матеріального утримання дитини. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, чинне законодавство передбачає, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Аналогічні роз`яснення містяться в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Виходячи зі змісту наведених норм, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним; а зміна раніше встановленого розміру аліментів можлива за наявності доведених у судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із батьків та в інших випадках, передбачених Сімейним кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки), що відповідає правовому висновку, викладеному у Постанові ВСУ від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13. Отже, зміна (збільшення) розміру аліментів, стягнутих раніше рішенням суду, із одночасною зміною способу стягнення аліментів зважаючи на конкретні обставини справи є допустимою, оскільки норми СК України імперативної заборони щодо цього не містять, а відповідне право сторони в такому спорі не може заперечуватися. Таким чином, суд приходить до висновку про наявність підстав для зміни способу стягнення аліментів, визначеному рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області №310/6762/13-ц від 19.09.2013 року, шляхом стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня набрання рішенням суду законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Згідно з п.3 ч.1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення тому позивачкою при подачі позову судовий збір не сплачено. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави необхідно стягнути також судовий збір у сумі 768,40 грн.

Outcome: partial