Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м.\~Дніпропетровська з позовною заявою до Індустріальної районної у місті Дніпропетровську ради, Ленінської районної у місті Дніпропетровську ради, Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій просить: - визнати за нею право власності на кімнату № 18, що знаходиться у гуртожитку, який розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, загальною площею 45,2 кв.м., в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 червня 2002 року; - визнати за нею право власності на: А-1 житловий будинок з приміщеннями: 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м., 1-2 кухня, площею 6,4 кв.м., 1-3 житлове, площею 6,5 кв.м., 1-4 житлове, площею 17,8 кв.м.; а-1 прибудова; Г сарай; Д сарай; Е літня кухня, Ж душ; З вбиральня; № 1-4 огорожі, споруди, I замощення, усього по літ. А-1 загальна площа 36,8 кв.м., житлова площа 24,3 кв.м., в домоволодінні № 29 по вул. Курильська в м. Дніпрі (Дніпропетровську), в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 09 червня 2002 року. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила, що 09 червня 2002 року померла [PERSON] Єдиним спадкоємцем після її смерті є [PERSON], що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27 січня 2009 року № 124. У передбачений законодавством України шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадкового майна, проте, видати свідоцтво на право власності на вказане спадкове домоволодіння державний нотаріус не може. У 2000 році [PERSON] отримала ордер на житлову площу (як службову) у гуртожитку, що розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, в тому числі кімнату № 18, площею 45,2 кв.м. За життя [PERSON] кімнату № 18 у гуртожитку, що розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, не приватизувала та у ній зареєстрована не була. Позивач в судове засідання не зявилась, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представники відповідачів в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді, що відповідає положенню\~ст. 224 ЦПК України. Розглянувши подані документи і матеріали справи, зясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає встановленими наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 20 жовтня 1961 року [PERSON] отримала у Дніпропетровському міському відділі комунального господарства ДМБТІ план земельної ділянки № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську площею 360 кв.м. на підставі рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 288 §18 від 05 вересня 1961 року про відвід земельної ділянки. На підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності з кількістю кімнат від однієї до пяти включно, житловою площею не більш ніж 60 кв.м. від 23 березня 1962 року, виданого відділом комунального господарства Ленінського району міста Дніпропетровська, згідно рішення виконкому Ленінської районної ради депутатів трудящих № 288 §18 від 05 вересня 1961 року про відвід земельної ділянки, надано [PERSON] право безстрокового користування земельною ділянкою № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровська площею 360 кв.м., для побудови житлового будинку з господарчими спорудами. У відповідності до акту приймання індивідуального домоволодіння, домоволодіння № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську вважається прийнятим. [PERSON] проживала та була зареєстрована у домоволодінні № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровська до дня своєї смерті 09 червня 2002 року, що підтверджується домовою книгою. За власні кошти та своєю працею, [PERSON] у належному їй домоволодінні, самочинно збудувала у житловому будинку літ. А-1 житлове приміщення, а також самочинно збудувала господарчі будівлі та споруди. У відповідності з технічним паспортом КП «ДМБТІ» Дніпропетровської обласної ради на домоволодіння № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську від 25 лютого 2009 року, домоволодіння складається з: А-1 житловий будинок з приміщеннями: 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м., 1-2 кухня, площею 6,4 кв.м., 1-3 житлове, площею 6,5 кв.м., 1-4 житлове, площею 17,8 кв.м.; Г, Д сараї; Е літня кухня; Ж душ; З вбиральня; № 1-4 огорожі, споруди; I замощення. У житловому будинку літ. А-1 самочинно збудовані: житлове приміщення 1-1, площею 6,1 кв.м.; а-1 прибудова; Г сарай; Д сарай; Е літня кухня. Усього по літ. А-1 загальна площа 36,8 кв.м., житлова площа 24,3 кв.м. Згідно Звіту про проведення технічного обстеження обєкту нерухомого майна - житлового будинку літ. А-1, а-1 прибудови, Г сараю, Д сараю, Е літня кухня у домоволодінні № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську від 13 червня 2016 року, який виконано ФОП [PERSON], кваліфікаційний сертифікат експерта [PERSON] серії АЕ № 001030, Атестаційної архітектурно будівельної комісії від 18.12.2012 року № 13, затверджений президією Комісії 19.12.2012 року № 13-Е, зареєстрований у реєстрі атестованих осіб 19.12.2012 року за № 972, встановлено, що недоліків (дефектів, пошкоджень), що впливають на нормальну експлуатацію будівель і споруд, не виявлено. За результатами проведеного технічного обстеження вищевказаного нерухомого майна встановлено можливість його надійної та безпечної експлуатації. У відповідності до Звіту про оцінку ринкової вартості майна, домоволодіння № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську від 14 червня 2016 року, реєстраційний № 1137439_14062016_1, виконаного СОД ФОП [PERSON], Сертифікат № 248/15 від 26.03.2015 року, Свідоцтво про реєстрацію у Державному реєстрі оцінювачів від 15 березня 2013 року № 9723, ринкова вартість вищевказаного домоволодіння складає 35452,00 грн. З пояснень позивача у позовній заяві судом встановлено, що у 2000 році [PERSON] отримала ордер на житлову площу (як службову) у гуртожитку, що розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, в тому числі кімнату № 18, площею 45,2 кв.м. За життя [PERSON] кімнату № 18 у гуртожитку, що розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, не приватизувала та у ній зареєстрована не була. [PERSON] померла 09 червня 2002 року. Єдиним спадкоємцем після її смерті є [PERSON], що підтверджується повідомленням державного нотаріуса Другої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] від 27 січня 2009 року № 124. У передбачений законодавством України шестимісячний строк позивач звернулась до нотаріальної контори з відповідною заявою про прийняття спадкового майна. Згідно відповіді КП ДМБТІ від 16 грудня 2008 року № 16367, станом на 15 грудня 2008 року право власності на домоволодіння № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровську не зареєстроване. Інформація про реєстрацію права власності за [PERSON] на кімнату № 18 у гуртожитку, що розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, також відсутня. Стаття 41 Конституції України зазначає, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч.ч. 1-2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Частиною 1 статті 392 ЦК України визначено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Частиною 3 статті 376 ЦК України встановлено, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. У п. 6 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.02.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)» визначено, що право власності на самочинно збудовані житлові будинки, будівлі, споруди, інше нерухоме майно не набувають як особи, які здійснили це будівництво, так і їхні спадкоємці.\~ Згідно вимог п. 3 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ № 6 від 30.02.2012 «Про практику застосування судами статті 376 Цивільного кодексу України (про правовий режим самочинного будівництва)», право власності у порядку, передбаченому частиною третьою статті 376 ЦК, може бути визнано лише на новозбудоване нерухоме майно або нерухоме майно, яке створено у зв'язку зі знесенням попередньої будівлі та відповідно до будівельних норм і правил є завершеним будівництвом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про необхідність визнання права власності за позивачем, як за єдиним спадкоємцем після смерті 09 червня 2002 року [PERSON], на новозбудоване нерухоме майно (самочинне будівництво), яке було здійснено на відведеній земельній ділянці, а саме на: А-1 житловий будинок з приміщеннями: 1-1 коридор, площею 6,1 кв.м., 1-2 кухня, площею 6,4 кв.м., 1-3 житлове, площею 6,5 кв.м., 1-4 житлове, площею 17,8 кв.м.; а-1 прибудова; Г сарай; Д сарай; Е літня кухня, Ж душ, З вбиральня, № 1-4 огорожі, споруди, I замощення, усього по літ. А-1 загальна площа 36,8 кв.м., житлова площа 24,3 кв.м,. в домоволодінні № 29 по вул. Курильська в м. Дніпрі (Дніпропетровську). Надаючи оцінку відносинам, що виникли між сторонами, з приводу визнання права власності на кімнату у гуртожитку, суд зазначає, що правові, майнові, економічні, соціальні, організаційні питання щодо забезпечення реалізації конституційного права на житло громадян, які тривалий час на законних підставах проживають у гуртожитках, призначених для проживання одиноких громадян або для проживання сімей регулює Закон України «Про забезпечення реалізації житлових прав мешканців гуртожитків» від 04.09.2008 № 500-VI (далі по тексту Закон № 500-VI). Частини 1 та 3 статті 1 Закону № 500-VI визначає, що сфера дії цього Закону поширюється на громадян; сфера дії цього Закону поширюється на гуртожитки, які є обєктами права державної та комунальної власності, крім гуртожитків, що перебувають у господарському віданні чи в оперативному управлінні військових частин, закладів, установ та організацій Національної гвардії України, Служби безпеки України, Державної прикордонної служби України, Збройних Сил України та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, Міністерства внутрішніх справ України, Національної поліції, Державної кримінально-виконавчої служби України, Державної служби спеціального звязку та захисту інформації України, системи цивільного захисту та державних навчальних закладів. Так, у 2 Закону № 500-VI встановлено, що громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, можуть реалізувати конституційне право на житло або шляхом приватизації житла у гуртожитку (у випадках, передбачених цим Законом), або шляхом отримання соціального житла (відповідно до цього Закону та Закону України «Про житловий фонд соціального призначення»), або шляхом самостійного (на власний розсуд, за власні чи залучені кошти) вирішення свого (своєї сім'ї) житлового питання (відповідно до цивільного законодавства України). Відповідно до змісту ч. 1 ст. 8 Закону № 500-VI, громадяни, на яких поширюється дія цього Закону, які на законних підставах зареєстровані та тривалий час (не менш як п'ять років) проживають у гуртожитках, віднесених до недержавного житлового фонду (які перебувають у власності чи у повному господарському віданні відповідних державних чи комунальних підприємств, установ, організацій, а також підприємств та організацій, утворених шляхом корпоратизації чи приватизації колишніх державних підприємств, крім тих організацій, які створено органами державної влади, органами місцевого самоврядування для управління житловим фондом) та призначених для проживання працівників (членів їх сімей), які не мають можливості самостійно придбати чи побудувати власне житло, у разі, коли такі гуртожитки не передаються їх власниками у власність територіальних громад, мають право подальшого проживання в таких гуртожитках до розв'язання їх житлової проблеми. Отже, з огляду на те, що [PERSON], яка померла 09 червня 2002 року, проживала та була зареєстрована у домоволодінні № 29 по вул. Курильська в м. Дніпропетровська до дня своєї смерті, що підтверджується домовою книгою, то у неї не виникло права на приватизацію кімнати у гуртожитку. З огляду на викладене, позивач, як спадкоємець [PERSON] не має жодних прав на кімнату № 18, що знаходиться у гуртожитку, який розташований у м. Дніпрі (Дніпропетровську) по вул. Сагайдачного, буд. 1-а, загальною площею 45,2 кв.м.

Outcome: partial