Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], за участю третіх осіб - Генічеської міської ради Херсонської області, відділу Державного комітету України із земельних ресурсів у Генічеському районі Херсонської області, в якій просила визнати недійсним державний акт на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданий [PERSON] на підставі рішення Генічеської міської ради від 25 грудня 20008р. за №814 в розмірі 0,0436 га, яка розташована по [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач на підставі договору дарування від 21 жовтня 2003р. є власником будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. З метою реалізації свого права на приватизацію земельної ділянки, та на виконання рішення Генічеської міської ради, позивач замовила у ПП «Сокіл» технічну документацію, яка була погоджена в установлено законом порядку. У грудні 2013р. відділ Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області відмовив у проведенні державної реєстрації земельної ділянки позивача, з тих підстав, що зовнішні межі вказаної земельної ділянки перекриваються з межами земельної ділянки [PERSON] Вважає, що оскільки державним актом, який видала Генічеська міська рада про право власності на земельну ділянку [PERSON], порушено її право власності на частину будівлі та на користування земельною ділянку, тому зазначений акт слід визнати недійсним. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні проти позову заперечив, зазначивши, що на час виготовлення технічної документації та отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, яка є суміжною з земельною ділянкою позивача, межі земельних ділянок були узгоджені із сусідніми землекористувачами та встановлені на місцевості. Проект землеустрою розроблений у відповідності з вимогами діючого законодавства України, та погоджений відповідними органами. Тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог. Треті особи по справі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловили. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, оцінивши надані сторонами докази, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. З матеріалів справи вбачається, що позивач на підставі договору дарування від 21 жовтня 2003р. є власником будинку з господарсько-побутовими будівлями, який розташований за адресою: [ADDRESS]. 29 квітня 2013р. рішенням сесії Генічеської міської ради за №659 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд» [PERSON] було надано дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0534га, за адресою: [ADDRESS], для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради. 13 серпня 2013р. позивач звернулась із заявою про розробку проекту землеустрою до ПП «Сокіл». Розроблений проект землеустрою був погоджений у відділі Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області, відділі містобудування та архітектури Генічеської районної державної адміністрації Херсонської області, та в подальшому затверджений рішенням Генічеської міської ради Херсонської області. У подальшому позивач звернулась до відділу Держземагенства у Генічеському районі Херсонської області із заявою про внесення відомостей до Державного земельного кадастру. За наслідком розгляду вказаної заяви, державним кадастровим реєстратором було прийнято рішення №РВ-6500010382013 від 09 грудня 2013р. про відмову у внесенні відомостей (змін до них) до Державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що в межах земельної ділянки, яку передбачалось зареєструвати, знаходиться інша земельна ділянка або її частина. При цьому [PERSON] було рекомендовано звернутись до розробника документації із землеустрою з метою виправлення електронного документу, який містить помилки у метричній інформації, а саме перетини з суміжною земельною ділянкою (кадастровий номер [NUMBER]), яка вже була занесена до Національної кадастрової системи НКС. Листом від 18 лютого 2014р. директор ПП Сокіл» Дрок Г.Б., повідомив [PERSON] про те, що проект землеустрою останньої виготовлений у відповідності до нормативних та технічних вимог, а неможливість внесення відомостей до Державного земельного кадастру України пов'язана з тим, що в межах даної земельної ділянки вже зареєстрована частина іншої земельної ділянки, яка належить гр. [PERSON], що мешкає за адресою: [ADDRESS], на яку видано кадастровий номер [NUMBER], а інформація внесена до Національної кадастрової системи. Згідно листа відділу Держкомземагенства у Генічеському районі Херсонської області від 21 січня 2014р. за №01-09/64, встановлено, що технічна документація щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0436га гр. [PERSON], за адресою: [ADDRESS] розроблена багатогалузевим підприємством «Фауна» у 2008р. Позивач звернулась до БП «Фауна», з проханням перевірити правильність складання технічної документації відносно приватизації земельної ділянки [PERSON] За наслідком перевірки, БП «Фауна»виявлено невідповідність картографічних матеріалів Державного земельного кадастру фактичному положенню земельних ділянок, що належать [PERSON] та [PERSON] на місцевості, що й підтвердила в судовому засіданні представник БП»Фауна» Овдієнко М. Внаслідок виявленої невідповідності, БП «Фауна» направлено на адресу відділу Держкомземагенства у Генічеському районі Херсонської області лист з проханням виправити виявлену технічну помилку та привести картографічні матеріали у їх відповідність. Однак, відділ Держкомземагенства у Генічеському районі Херсонської області не вніс виправлення в картографічні дані Державного земельного кадастру, у зв'язку з тим, що такі зміни вносяться виключно за заявою власника земельної ділянки. Крім того, внесення таких змін можливе лише за умови скасування державного акту [PERSON], що й стало підставою звернення до суду. Надаючи праву оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Земельні відносини регулюються Конституцією України, Земельним Кодексом України, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Положеннями ст. 152 ЗК України передбачено забезпечення державою громадянам рівних умов захисту прав власності та право власника земельної ділянки вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ст. 158 ЗК України виключно судом вирішується земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб. Згідно ч. 1 ст. 116 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) громадяни набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. За ст. 118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Отже, згідно зазначених правових норм, на підставі технічної документації громадянин має право приватизувати ту земельну ділянку, яка перебуває у його користуванні. Як встановлено судом і вказано вище, дослідженими в суді доказами підтверджено той факт, що відповідачем приватизовано в т. ч. частину земельної ділянки, яка знаходиться в користуванні позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 126 ЗК України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою посвідчується державними актами. З матеріалів справи вбачається, що Генічеською міською радою 23 липня 2009р. гр. [PERSON] було видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0436га, серії [NUMBER], яка розташована за адресою: [ADDRESS], з присвоєнням кадастрового номеру [NUMBER]. Вказана земельна ділянка межує з земельними ділянками, що розташовані за адресою: [ADDRESS] (землевласник [PERSON]); [ADDRESS] (землевласник [PERSON]); [ADDRESS] (землевласник [PERSON]); [ADDRESS] (землевласник [PERSON]). У ході розгляду справи, судом були призначені судові будівельно-технічні експертизи. Так, висновком будівельно-технічної експертизи за №21 від 15 вересня 2014р., зробленого судовим експертом Орлик Л.В. встановлено, що при видачі державного акту на право власності на земельну ділянку [PERSON], виданого на підставі рішення Генічеської міської ради від 25 грудня 2008р. за №814, площі 436 кв.м. та при виготовленні проекту землеустрою не було враховане рішення виконкому від 12 квітня 1962р. з якого встановлено, що для нового забудовника було вилучено 400 кв.м. з земельної ділянки за адресою: [ADDRESS], також не враховувалась конфігурація земельної ділянки, а саме: що права бокова межа проходила по правій боковій грані житлового будинку літ. А ([ADDRESS]) розміром 13,95х6,15м. ( з початку поточної інвентаризації станом на 12 червня 1946р., 13 жовтня 1954р., 11 березня 1982р.)державний акт на право власності на земельну ділянку [PERSON] виконаний за фактичним користуванням та збільшенням площі 0,0010га (перетин) в периметрі 64,84м проходження межі вдовж правової бокової грані житлового будинку літ. А ([PERSON]). 30 жовтня 2014р. ухвалою Генічеського районного суду Херсонської області було призначено додаткову судову будівельно-технічну експертизу, проведення якої було доручено судовому експерту Орлик Л.В. Згідно висновку експерта за №37 від 04 лютого 2015р. вбачається, що межа в державному акті виданого [PERSON] і в його технічній документації відносно межі між земельними ділянками [PERSON] і [PERSON] встановлено не вірно; тільки частина земельної ділянки площею 0,0524 кв.м. на якій знаходяться і належать [PERSON], законно побудовані ще в 1979р. будівля - сарай «В» опинилась переданою у власність [PERSON] згідно державного акту на право власності на земельну ділянку із земель житлової та громадської забудови Генічеської міської ради для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд площею 0,0436га гр. [PERSON], адреса земельної ділянки: [ADDRESS], розробник БП «Фауна», електронній інформації про земельну ділянку [PERSON], у форматі XML; причина знаходження в межах (суміжного користувача) земельної ділянки будинковолодіння[PERSON] по [ADDRESS] частини земельної ділянки [PERSON] переданої йому згідно технічної документації і державного акту це невідповідність між державним актом та технічною документацією із землеустрою [PERSON] та проектом землеустрою [PERSON], а саме невідповідність точок повороту зовнішньої суміжної межі земельних ділянок: [PERSON] поворотних точках 8-1 з поворотними точками 10-11,9-10, 8-9 [PERSON] Крім того, вказаним висновком було встановлено, що має місце не локальна помилка (помилка встановлення меж між земельними ділянками [ADDRESS] та [ADDRESS]), а помилка у встановленні меж не тільки між сусідніми ділянками, а між ділянками всього кварталу забудови. Допитана в судовому засіданні в якості свідка директор БП «Фауна» [PERSON], також підтвердила той факт, що дійсно існує технічна помилка, яка виявилась у невідповідності картографічних матеріалів Державного земельного кадастру фактичному положенню земельних ділянок на місцевості гр. [PERSON] та [PERSON], внаслідок чого відбулось часткове накладенні земельної ділянки [PERSON] на земельну ділянку позивача. Відповідно до ст. 183 ЗК України завданням землеустрою є, зокрема, встановлення на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, територій з особливим природоохоронним, рекреаційним і заповідним режимами, меж земельних ділянок власників і землекористувачів. Згідно приписів ст. 184 ЗК України землеустрій передбачає: встановлення (відновлення) на місцевості меж адміністративно-територіальних утворень, землеволодінь і землекористувань; складання проектів відведення земельних ділянок; встановлення в натурі (на місцевості) меж земельних ділянок; підготовку документів, що посвідчують право власності або право користування землею; проведення топографо-геодезичних, картографічних, ґрунтових, геоботанічних та інших обстежень і розвідувань земель. Як передбачено в ст. 198 цього Кодексу, кадастрові зйомки - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Кадастрова зйомка включає: геодезичне встановлення меж земельної ділянки; погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами; відновлення меж земельної ділянки на місцевості; встановлення меж частин земельної ділянки, які містять обтяження та обмеження щодо використання землі; виготовлення кадастрового плану. Як було встановлено судом, межі землекористування дійсно були узгоджені сторонами, але по фактичному користуванню, що підтвердили в суді і представник землевпорядної організації, яка виготовляла технічну документацію із землеустрою для сторони по справі, тоді як після узгодження меж та проведення геодезичних обмірів, відомості щодо земельної ділянки відповідача, занесені до документів, не відповідають дійсності в частині координат розміщення земельної ділянки на місцевості. За таких обставин суд приходить до висновку, що саме під час виготовлення проекту землеустрою на земельну ділянку, що відводилась у власність [PERSON], було допущено помилку в картографічних матеріалах, а саме: невідповідність точок повороту зовнішньої суміжної межі земельних ділянок [PERSON] поворотних точках 8-1 з поворотними точками 10-11,9-10, 8-9 [PERSON], що потягло за собою невідповідність між державним актом та технічною документацією із землеустрою [PERSON] та проектом землеустрою [PERSON], та як наслідок накладення частини однієї земельної ділянки на іншу. З матеріалів справи також вбачається, що відомості щодо земельної ділянки відповідача [PERSON] внесено до Державного земельного кадастру, оскільки земельній ділянці присвоєно відповідний кадастровий номер. За ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» визначено, що Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками користувачами. Державна реєстрація земельної ділянки - внесення доДержавного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостейпро формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера. Статтею 37 цього Закону передбачено, що виправлення технічних помилок, допущених у відомостях Державного земельного кадастру внаслідок наявності технічних помилок у документах, на підставі яких були внесені такі відомості, здійснюється після виправлення помилок у зазначених документах. Згідно розділу VII «Прикінцеві та перехідні положення» до вказаного Закону, у разі якщо після перенесення інформації про земельні ділянки з Державного реєстру земель до Державного земельного кадастру виявлені помилки у визначенні площ та/або меж земельних ділянок (розташування в межах земельної ділянки частини іншої земельної ділянки; невідповідність меж земельної ділянки, вказаних у Державному реєстрі земель, її дійсним межам), такі помилки за згодою власника земельної ділянки, користувача земельної ділянки державної чи комунальної власності можуть бути виправлені на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) або за матеріалами інвентаризації земель. Судом встановлено, що відповідач відмовляється від пропозиції землевпорядних організацій внести виправлення до технічної документації із землеустрою щодо передачі у його власність земельної ділянки. Що також неодноразово пропонувалось відповідачу та його представнику директором БП»Фауна» , позивачем та не знайшло свого підтвердження. Згідно ст. 16 ЦПК України кожна особа має право звернутися в суд за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про примусове виконання зобов'язання в натурі. Вказаною статтею також визначено способи захисту цивільних прав та інтересів, але цей перелік не є вичерпним, оскільки згідно ч.2 цієї статті, суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Отже, нормами діючого законодавства передбачено такий спосіб захисту порушених прав, як визнання незаконним і скасування відповідного акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, як акту органу державної влади або органу місцевого самоврядування, за умови, що він не відповідає законові і порушує права власника. За таких обставин суд вважає, що обраний позивачем спосіб захисту її прав, на що вказано вище, узгоджується з нормами діючого законодавства і встановленими по справі обставинами, а тому державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 23 липня 2009р., виданий [PERSON] слід визнати недійсним. Що стосується доводів відповідача, стосовно спливу строку позовної давності щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, то їх суд не приймає до уваги з тих підстав, що у відповідності до ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалась, або могла довідатися про порушення свого права, або про особу яка його порушила. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. У даному випадку, суд вважає, що про порушене право позивач дізналася саме 09 грудня 2013р., тобто коли отримала рішення про відмову у проведенні реєстраційної дії щодо належної їй земельної ділянки, оскільки під час погодження меж земельних ділянок [PERSON] в ході розробки ним проекту землеустрою, остання не знала та не могла знати, що це в подальшому призведе до неможливості оформлення права власності на власну земельну ділянку. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved