Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа на стороні позивача: [PERSON], по якій просить визнати за нею право власності на ? частину житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в м. Кіровограді по вул. Братиславській № 10 за набувальною давністю. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що ухвалою Кіровського народного суду м. Кіровограда, від 09 січня 1961р., по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл недобудованого домоволодіння по вул. Братиславській 10, визнано мирову угоду по справі між [PERSON] з однієї сторони та [PERSON] - з іншої сторони. 09 січня 1961 року, згідно до вимог ЦПК УРСР, з метою врегулювання спору, [PERSON] погодився на пропозицію своєї сестри [PERSON], щодо укладання мирової угоди по спірному питанню за позовом останньої, внаслідок судом було визнано мирову угоду по вказаній цивільній справі. Після укладення мирової угоди [PERSON] помер 05 січня 2008 р., а його сестра [PERSON] вступила в спадщину у встановленому законом порядку та набула право власності на житло - 1/4 частки домоволодіння, на праві спільної сумісної власності, розташоване в м. Кіровограді по вул. Братиславській, буд. №10. Через суміжність належних сторонам спільних часток спадкового домоволодіння та відсутність відповідачки понад 54 роки за вищевказаною адресою, позивача було протиправно позбавлено можливості повноцінного користування та розпорядження власним житлом. Як з'ясувалося, після підписання мирової угоди, всупереч вимог ч. 1 ст.175 ЦПК України, де зазначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на основі взаємних поступок і може стосуватися лише прав та обов'язків сторін та предмета позову, дана мирова угода призвела не до врегулювання спору, а навпаки до більш значного ускладнення при врегулюванні спору, унеможливила повноцінне користування та розпорядження житлом позивача та членів його родини, що проживають разом з позивачем. З 1961 року відповідачка виїхала за межі області, у невідомому їй напрямку, будь-яких зв'язків нею та рідними не підтримує, а її місцезнаходження в даний час невідоме. Враховуючи те, що з часу від'їзду відповідачки, вона безперервно, відкрито проживає у вказаному будинку та несе всі витрати по його утриманню, то відповідно до положень ст. 344 Цивільного кодексу України, має право заявити про давність володіння вказаною 1/4 частиною житлового будинку. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявилася. Про час та місце слухання справи була повідомлена в установленому законом порядку. Третя особа в судовому засіданні зазначила, що позовна заява є обґрунтованою та підлягає задоволенню. Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно ухвали Народного суду м. Кіровограда від 09.01.1961 року по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про розподіл домоволодіння затверджено мирову угоду. Згідно мирової угоди ? частина домоволодіння по вул. Жданова, 10 розділено між сторонами по справі. Закріплено за [PERSON] кімнату розміром в 14-15 кв.м. з виходом в коридор та ? частину коридору. За [PERSON] закріплено кухню і кімнату розміром в 12 кв.м. та ? частину коридору (а.с.36). 05 січня 2008 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ОЛ №064588, виданим 06 січня 2008 року Міським відділом по реєстрації смертей [PERSON] управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 77). Згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12.09.2008 року, посвідченого державним нотаріусом Другої [PERSON] державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 3-1704, що на підставі заповіту спадкоємцем зазначеного в заповіті майна [PERSON], який помер 05.01.2008 року, є його дружина [PERSON]. Спадкове майно, на яке видано це свідоцтво, складається з ? частини житлового будинку з відповідною частиною господарсько-побутових будівель, що знаходиться в м. Кіровограді, на вул. Братиславській під № 10 (а.с.28). Згідно архівної довідки № 14425 від 17.09.2015 року виданої ОКП «[PERSON] обласне об»єднань бюро технічної інвентаризації» вбачається, що згідно архівних даних реєстрових книг ОКП «[PERSON] ООБТІ» станом на 01.01.2013 року, право власності на житловий будинок за адресою м. Кіровоград, вул. Братиславська буд. 10 зареєстровано за: [PERSON] - ? ч.(приватна спільна часткова), свідоцтво про право власності від 18.01.1961 р.; [PERSON] 1/6 ч. (приватна спільна часткова), рішення Кіровського районного суду від 25.12.2006 р.; [PERSON] ? ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право на спадщину від 12.09.2008 р. № 3-1704 ([PERSON] державна нотаріальна контора); [PERSON] 1/3 ч. (приватна спільна часткова), свідоцтво про право на спадщину від 02.03.2012 № 1-429 ([PERSON] державна нотаріальна контора) (а.с.75). Відповідно до ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставі, що не заборонені законом. Відповідно до ч. 1, ч.4 ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Пунктом 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України розгляду цивільних і кримінальних справа від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в правах про захист права власності та інших речових прав», роз'яснено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні, вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. За змістом ч.1 ст. 344 ЦК України, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто володілець не повинен був та не міг знати про те, що він володіє чужою річчю, тобто обставини, у зв'язку з якими виникло володіння чужою річчю, не давали б найменшого сумніву щодо правомірності набуття майна. Таким чином, за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий. Тобто, право власності у володільця за давністю виникає поза волею і незалежно від волі колишнього власника. Окрім того, застосування набувальної давності передбачає відсутність титулу (підстави) для виникнення права власності в момент захоплення (заволодіння) чужою річчю. З матеріалів справи, письмових доказів, пояснення свідка при розгляді справи в суді вбачається, що позивач добросовісно володіє будинком № 10, розташованого по вул. Братиславській у м. Кіровограді, продовжує відкрито, безперервно володіти цим нерухомим майном (понад 10 років), а тому набула право власності на це майно (набувальна давність). Крім того, суд вважає, що належним та допустимим доказом того, що позивач відкрито та безперервно (понад встановлених законом 10 років) володіє житловим будинком № 10, розташованого по вул. Братиславській у м. Кіровограді є наявність в паспорті штампу щодо реєстрації [PERSON] у даному жилому будинку з 14.02.1992 року, копія домової книги та письмові докази щодо отримання і оплати нею за цією адресою комунальних послуг та витрат за страхування будинку. Вищевикладене узгоджується з показаннями свідка [PERSON], який вказав, що він проживає в будинку з 1968 року. Відповідач в будинку ніколи не мешкала. [PERSON] здійснювала капітальний та поточний ремонти будинку, замінила вікна та систему опалення. Таким чином судом встановлено, що позивач має законні підстави на визнання за нею право власності за набувальною давністю на 1/4 частину домоволодіння № 10 по вул. Братиславській у м. Кіровограді, оскільки вона відкрито, добросовісно та безперервно користується нерухомим майном на протязі більше 54 років, зробила ремонт будинку та постійно підтримує його в належному стані, крім того, ніхто ніяких претензій щодо будинку не заявляв та на будинок не претендував. На підставі викладеного та

Outcome: approved