Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 28 жовтня 2008 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 235 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що її дохід не в повній мірі може забезпечити повноцінні умови для фізичного, розумового та духовного розвитку дитини, оскільки на даний час підвищилися ціни на продукти харчування, одяг, комунальні платежі. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі. Вказує, що відповідач є фізично здоровою особою, може сплачувати аліменти на дитину в більшому розмірі. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1200 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, вважає, що позовні вимоги є завищеними та необґрунтованими. Крім того зазначила, що доходи відповідача становить виключно заробітна плата, яка є мінімальною, про що зазначалось у поданому відповідачем відзиві на позовну заяву. Просить у позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] на утримання сина [PERSON] , [INFO] , аліменти в твердій грошовій сумі по 235 гривень щомісячно з індексацією відповідно до закону, починаючи з 11 серпня 2010 року і до досягнення дитиною повноліття (аркуш справи 7). Згідно з довідкою Соколищенської сільської ради Старовижівського району Волинської області № 28 від 04 лютого 2019 року вбачається, що дитина сторін проживає з позивачем (аркуш справи 11). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому за змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для дітей віком від 6 до 18 років установлено з 1 січня 2019 року - 2027 гривень. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до рішення Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року розмір аліментів є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання, які несе лише позивач. Судом встановлено, що відповідач працює офіційно, має регулярний дохід, крім спільної з позивачем дитини, інших утриманців немає. Посилання сторони відповідача на ту обставину, що одержання відповідачем мінімальної заробітної плати не дає можливості відповідачу сплачувати аліменти у більшому розмірі, ніж визначений рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 02 вересня 2010 року, суд ставиться критично з таких підстав. Відповідно до статті 8 Закону України «Про державний бюджет на 2019 рік» встановлено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 4173 гривні. Згідно з довідкою про доходи відповідача (аркуш справи 37), заробітна плата [PERSON] не є мінімальною. З врахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд, визначаючись щодо розміру аліментів та зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, взаємний обов`язок батьків по її утриманню, майновий стан позивача, відповідача, відсутність на утриманні у відповідача інших осіб, споживчий кошик цін,встановлені обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та обґрунтованим розмір аліментів на утримання дитини в сумі 1100 гривень щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів та статті 192 ЦПК України надано роз`яснення, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у зміненому розмірі підлягають стягненню з відповідача на користь позивача з моменту набранням даним рішенням законної сили. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно з підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», позивачі - у справах про стягнення аліментів звільняються від сплати судового збору. Підпунктом 1 пункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання позову майнового характеру становить 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2019 року становить 1921 гривні. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 768,40 гривень. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної вимоги. Оскільки позов задоволено на 91,6 % (1100 грн. х 100 % : 1200 грн.), то з відповідача на користь держави необхідно стягнути судовий збір в розмірі 703,85 грн. (91,6 % х 768,40 грн. : 100 %).

Outcome: partial