Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу за договором позики та звернення стягнення на предмет іпотеки . В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 06 лютого 2014 року між нею, з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений письмовий договір позики, зареєстрований у реєстрі за №196 та посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В.. Відповідно до умов договору позики вона передала у власність, а [PERSON] прийняв грошові кошти у сумі 254180,00 грн. (двісті п'ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят гривень), що за курсом обміну валют - 1 дол. США = 8,95 грн., станом на 06 лютого 2014 року 28400,00 дол. (двадцять вісім тисяч чотириста доларів США) зі строком остаточного повернення грошових коштів до 01 лютого 2015 року. Відповідно до п.2 Договору позики [PERSON] зобов'язався сплачувати їй суму грошей за такою схемою виплат: 1) починаючи з березня 2014 року по січень 2015 року - 6265,00 грн. (шість тисяч двісті шістдесят п'ять гривень) кожного місяця, еквівалент на 06 лютого 2014 року - 700,00 дол. (сімсот доларів США); 2) лютий 2015 року - 179000,00 грн. (сто сімдесят дев'ять тисяч гривень), еквівалент на 06 лютого 2014 року - 20000,00 (двадцять тисяч доларів США). З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між нею, з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] , з іншої сторони, 06 лютого 2014 року був укладений договір іпотеки, що зареєстрований в реєстрі за №197 та посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., відповідно до умов якого іпотекодавці передали в заставу квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з 3-х (трьох) житлових кімнат, загальна площа квартири 65,80 кв.м., житлова площа квартири 41,90 кв.м. Згідно з пунктом 8 договору іпотеки, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Починаючи з липня 2014 року, позичальник припинив сплачувати грошові суми згідно графіку повернення позики. У визначений у договорі позики строк повернення грошових коштів, позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто, вчасно та в повному обсязі не повернув отримані за договором позики грошові кошти. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням не порушувати договір позики та з вимогою про повернення суми боргу, однак [PERSON] борг повертати відмовився, мотивуючи спочатку це відсутністю коштів. Згодом, відповідач став уникати зустрічі з нею, а на її пропозицію про добровільну сплату боргу взагалі почав заперечувати, що має будь-які грошові зобов'язання. На її численні телефонні дзвінки [PERSON] не відповідає, інших засобів спілкування із [PERSON] вона не має. До теперішнього часу [PERSON] суму боргу їй не повернув, що і стало підставою для звернення до суду. Представник позивача [PERSON]- [PERSON] в судовому засіданні позов підтримав та просив суд його задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] проти позову не заперечували, разом з тим відповідач [PERSON] посилався на ті обставини, що ним частково було погашено борг в долларовому еквіваленті, а відповідачі [PERSON]та [PERSON], що вони особисто грошивих коштів не отримували. Всебічно, повно, об'єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з'ясувавши обставини на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог та заперечень, оцінивши ці докази в сукупності, суд приходить до висновкущо позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. На підставі ст.ст. 10, 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених сторонами обставин. Доказами, відповідно до ст. 57 ЦПК України, є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Докази мають бути належними (ст. 58 ЦПК України) та допустимими (ст. 59 ЦПК України). Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають ті обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Однак, згідно ст. 61 ЦПК України, підставою для звільнення від доказування є обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набуло законної сили, які не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З представлених доказів, наявних у матеріалах справи, вбачається,що 06 лютого 2014 року між [PERSON], з однієї сторони, та [PERSON], з іншої сторони, був укладений письмовий договір позики, зареєстрований у реєстрі за №196 та посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., . Відповідно до умов договору позики позивач передала у власність, а [PERSON] прийняв грошові кошти у сумі 254180,00 грн. (двісті п'ятдесят чотири тисячі сто вісімдесят гривень), що за курсом обміну валют - 1 дол. США = 8,95 грн., станом на 06 лютого 2014 року 28400,00 дол. (двадцять вісім тисяч чотириста доларів США) зі строком остаточного повернення грошових коштів до 01 лютого 2015 року. Відповідно до п.2 Договору позики [PERSON] зобов'язався сплачувати позивачеві суму грошей за такою схемою виплат: 1) починаючи з березня 2014 року по січень 2015 року - 6265,00 грн. (шість тисяч двісті шістдесят п'ять гривень) кожного місяця, еквівалент на 06 лютого 2014 року - 700,00 дол. (сімсот доларів США); 2) лютий 2015 року - 179000,00 грн. (сто сімдесят дев'ять тисяч гривень), еквівалент на 06 лютого 2014 року - 20000,00 (двадцять тисяч доларів США). З метою забезпечення виконання зобов'язань за договором позики між [PERSON] , з однієї сторони, та [PERSON], [PERSON], [PERSON] , з іншої сторони, 06 лютого 2014 року був укладений договір іпотеки, що зареєстрований в реєстрі за №197 та посвідчений приватним нотаріусом Дергачівського районного нотаріального округу Харківської області Задоріною В.В., відповідно до умов якого іпотекодавці передали в заставу квартиру [ADDRESS]. Квартира складається з 3-х (трьох) житлових кімнат, загальна площа квартири 65,80 кв.м., житлова площа квартири 41,90 кв.м. Згідно з пунктом 8 договору іпотеки, звернення стягнення на заставлене майно здійснюється на розсуд іпотекодержателя: або за рішенням суду, або за виконавчим написом нотаріуса, або іпотекодержателем самостійно на умовах цього договору. Починаючи з липня 2014 року, позичальник припинив сплачувати грошові суми згідно графіку повернення позики. У визначений у договорі позики строк повернення грошових коштів, позичальник не виконав взяті на себе зобов'язання, тобто, вчасно та в повному обсязі не повернув отримані за договором позики грошові кошти. За змістом положень статті 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до статті 1046, частини 2 статті 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми відповідачам. Відповідно до статті 1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. За змістом положень статтей 629, 625 Цивільного кодексу України договір є обов'язковим для виконання сторонами, а боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Отже, з липня 2014 року відповідач є таким, що прострочив виконання грошового зобов'язання. Згідно зі статтею 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Відповідно до частини 2 статті 1050 Цивільного кодексу України якщо договором встановлений обов'язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилась, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. Отже, сума неповернутої частини позики складає 222855,00 грн. (двісті двадцять дві тисячі вісімсот п'ятдесят п'ять гривень 00 копійок). Відповідно до частини 1 статті 33 Закону України «Про іпотеку», у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов'язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов'язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Згідно з частиною 3 цієї норми, звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя. Згідно з частиною 1 статті 7 Закону України «Про іпотеку» , за рахунок предмета іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити свою вимогу за основним зобов'язанням у повному обсязі або в частині, встановленій іпотечним договором, що визначена на час виконання цієї вимоги, включаючи сплату процентів, неустойки, основної суми боргу та будь-якого збільшення цієї суми, яке було прямо передбачене умовами договору, що обумовлює основне зобов'язання. Статтею 34 Закону України «Про іпотеку», встановлено, що після прийняття рішення про звернення стягнення на предмет іпотеки і з метою отримання продукції, плодів та доходів, забезпечення належного господарського використання переданого в іпотеку нерухомого майна згідно з його цільовим призначенням, предмет іпотеки на підставі договору між іпотекодавцем і іпотекодержателем або рішення суду може бути переданий іпотекодержателю або іншій особі в управління на період до його реалізації у порядку, встановленому цим Законом. Управління майном здійснюється відповідно до законодавства та умов, визначених договором чи рішенням суду. Відповідно до статті 39 Закону України «Про іпотеку», у разі задоволення судом позову про звернення стягнення на предмет іпотеки у рішенні суду зазначаються: - загальний розмір вимог та всі його складові, що підлягають сплаті іпотекодержателю з вартості предмета іпотеки; - опис нерухомого майна, за рахунок якого підлягають задоволенню вимоги іпотекодержателя; - заходи щодо забезпечення збереження предмета іпотеки або передачі його в управління на період до його реалізації, якщо такі необхідні; - спосіб реалізації предмета іпотеки шляхом проведення прилюдних торгів або застосування процедури продажу, встановленої статтею 38 цього Закону; - пріоритет та розмір вимог інших кредиторів, які підлягають задоволенню з вартості предмета іпотеки; - початкова ціна предмета іпотеки для його подальшої реалізації. При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, а також спірних правовідносин між сторонами, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. Також, згідно з частиною 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: approved