Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] до дочірнього підприємства торгово-виробничого підприємства робітничого постачання «Проскурів-Торг» про стягнення поворотної фінансової допомоги, посилаючись на те, позивач посилається на те, що з 14 вересня і 1998 року вона працювала в ДП торгово-виробниче підприємство робітничого постачання «Проскурів-Торг» на посаді товарознавця. Директором даного підприємства з 1999 року працює [PERSON] Для покращення співпраці підприємства з іншими фізичними і юридичними особами в умовах ринкових відносин, а також для можливого додаткового заробітку працівників, [PERSON] в лютому 2003 року зареєструвалась як приватний підприємець. В 2003 році [PERSON] запропонувала позивачу та іншим працівникам підприємства добровільно вносити власні кошти у виді поворотної фінансової допомоги на розвиток діяльності як дочірнього підприємства торгово-виробничого підприємства робітничого постачання «Проскурів-Торг», так і діяльності [PERSON], як приватного підприємця. За внесені кошти позивач і інші працівники, наприкінці кожного року мали отримувати дивіденди. На виконання домовленостей 20 лютого 2003 року [PERSON] та інші працівники дочірнього підприємства торгово-виробничого підприємства робітничого постачання «Проскурів-Торг» уклали договір з приватним підприємцем [PERSON] про внесення дольової поворотної допомоги для розвитку торгівлі. [PERSON] особисто передала [PERSON] 3000 грн. без складання будь-яких прибуткових фінансових документів. Відповідно до п. 5 даного договору термін повернення фінансової допомоги становив 5 днів з моменту вимоги, тобто означений договір є безстроковим. У березні 2003 року, на виконання раніше укладеного договору і досягнутих домовленостей з [PERSON] [PERSON] в касу дочірнього підприємства торгово-виробничого підприємства робітничого постачання «Проскурів-Торг» внесла іншу суму коштів в розмірі 3700 грн., як поворотну допомогу, що підтверджується квитанцію до прибуткового касового ордеру на означену суму. В кінці 2003 року [PERSON], як директор ДП «Проскурів-Торг,» і як приватний підприємець повідомила позивача, що вказані юридичні особи отримали чистий прибуток, який підлягає розподілу між працівниками . Позивач посилається на те, що в 2003 році [PERSON] належало до виплати 3300 грн. дивідендів, однак, за рішенням Жало II.М., зазначені кошти залишались на рахунках [PERSON] та ДП «Проскурів-Торг» і підлягали виплаті при ліквідації, звільненні або необхідності за попередньою домовленістю. [PERSON] посилається на те, що вона у 2003 році надала відповідачам поворотну фінансову допомогу на загальну суму 10 000 грн. 15 травня 2017 року позивач письмово звернулась до [PERSON], як до директора підприємства і приватного підприємця в заявою про повернення поворотної фінансової допомоги у повному обсязі. 08 червня 2017 року [PERSON] листом повідомила позивача, що поворотної фінансової допомоги вона, як приватний підприємець і як керівник підприємства, від [PERSON] не отримувала. Просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги від 20.02.2003 р. в сумі 3000 грн. основного боргу, з ДП торгово виробниче підприємство робітничого постачання «Проскурів-Торг» заборгованість за договором поворотної фінансової допомоги в сумі 3700 грн. Стягнути на користь [PERSON] з [PERSON] та ДП торгово-виробниче підприємство робітничого постачання «Проскурів-Торг» солідарно заборгованість згідно договору поворотної фінансової допомоги за 2003 рік в сумі 3300 грн. основного боргу, а всього коштів на загальну суму 10 000 грн. У судовому засіданні позивач та його представник позивача позовні вимоги підтримали, з підстав, викладених у позовній заяві, просили позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що між ним та позивачем була досягнута домовленість щодо оплати виконаних робіт у грошовій одиниці - євро, враховуючи інтереси позивача. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно до ст. 509 ч. 1 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона ( боржник ) зобов'язаний вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до п. п. 14.1.257 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України фінансова допомога - це фінансова допомога, надана на безповоротній або поворотній основі. При цьому поворотна фінансова допомога - це сума коштів, що надійшла платнику податків у користування за договором, який не передбачає нарахування процентів або надання інших видів компенсацій у вигляді плати за користування такими коштами, та є обов'язковою до повернення. Правовою основою для отримання позики або поворотної фінансової допомоги є договір позики. Відносини за договором позики регулюються статтями 1046 - 1053 Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Судом встановлено, що [PERSON] посилається на те, що 20 лютого 2003 року вона уклала договір з приватним підприємцем [PERSON] про внесення дольової поворотної допомоги для розвитку торгівлі на суму 3000 грн., які особисто передала [PERSON] без складання будь-яких прибуткових фінансових документів. Відповідно до ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, договір як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов'язанням їх повернення та дати отримання коштів. Представник відповідача [PERSON] заперечив факт отримання означених коштів. [PERSON] посилається на те, що у березня 2003 року вона також передала 3700 грн. як поворотну допомогу ДП «Проскурів-Торг» згідно квитанції до прибуткового касового ордеру без номеру та дати, без підпису головного бухгалтеру та касира. Суд приходить до висновку, що означена квитанція до прибуткового касового ордеру не може бути визнана належним та допустимим доказом щодо передання нею коштів ДП «Проскурів-Торг», не може бути визнано судом також належним та допустимим доказом договір від 20 лютого 2003 року. Відповідно до вимог ст. ст. 27, 28, 29, 30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін, третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновки експертів. Суд приймає лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог. Суд приходить до висновку, що [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, тому підстави для задоволення позову відсутні.

Outcome: dismissed