Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь додаткові витрати на дитину [PERSON] в сумі 55\~292,97 грн та судовий збір. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем з 04.07.2009 року по [INFO] та [INFO] у них народився син [PERSON] . З 2015 року шлюбні відносини між подружжям припинені, син залишився жити з позивачем. Рішенням Лисичанського міського суду від 25.01.2017 року з [PERSON] стягнуто на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Однак цих коштів не вистачає на повноцінне утримання дитини, на харчування, одяг, освіту. Після розірвання шлюбу відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків: не спілкується з сином, не навідує його, не приймає участі у вихованні, свідомо порушує свої обов`язки по утриманню та вихованню неповнолітнього сина. Позивач вказує, що дитина народилась хворою, знаходиться на обліку та лікуванні у лікаря-невропатолога. Від народження позивач знаходиться з дитиною по різних лікарнях та пансіонатах, займається лікуванням, а батько зовсім відсторонився від дитини. Позивач вказує, що постійно лікувала дитину в Росії. Їй допомагають її батьки та рідня. Відповідач жодного разу не допоміг ні матеріально, ні морально, не цікавиться здоров`ям сина. Зазначає, що дитина не може навчатись у звичайній школі через свою хворобу, фізичні властивості нервової системи та мови, тому отримали рекомендацію для навчання дитини у спеціалізованому навчальному закладі для дітей з обмеженими властивостями здоров`я. Дитина знаходиться на лікарняному обліку, потребує регулярного лікування, для чого потрібні чималі кошти. При цьому вказує, що батько ухиляється від допомоги синові на лікування. Вказує, що за період з лютого 2018 року по березень 2019 року позивач витратила на лікування сина 102\~720 рублів, що становить 40\~060,8 грн. В березні 2018 року син здавав необхідні аналізи для лікування, на що позивач витратила 1485 рублів, що становить 579,15 грн. За період з травня 2019 року по жовтень 2019 року позивач витратила на лікування сина 21500 рублів, що становить 8\~385 грн. 01.06.2019 року дитина проходила лікування в медичному центрі «Здоров`я родини», на що позивач витратила 350 рублів, що становить 136 грн. Крім того, в листопаді 2019 року дитина лікувалась в клініці «Фемілі дент» , на що позивач витратила 157\~000 рублів, що становить 61\~425 грн. Позивач зазначає, що всього витратила на лікування дитини 110\~585,95 грн. Вказує, що сама утримує дитину, однак її заробітку недостатньо та їй потрібна допомога батька дитини. Вважає, що є справедливим стягнення з відповідача половини витрачених коштів на лікування дитини, що становить 55\~292,97 грн. Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого вважає неправомірним допуск у справу у якості представника позивача [PERSON] . З приводу позовних вимог зазначає, що здійснює оплату аліментів на утримання сина у розмірі 25% від доходів, що складає 5000 грн., крім того зазначає, що на даний час перебуває у шлюбі та виховує двох малолітніх дітей від другого шлюбу, дружина ніде не працює та перебуває у відпустці по догляду за дитиною. Посилання позивача на те, що він не займається вихованням сина, не відповідає дійсності, оскільки він на даний час є військовослужбовцем ЗСУ та не має можливості виїзду на територію РФ. Також вказує, що ним позовна заява визнається в частині оплати за отримання медичної допомоги у Медичному лікувально-діагностичному центрі «Здоровье семьи» від 01.06.2019 року у розмірі 150 рублів. Також вказує, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.10.2019 року з нього було призначено до сплати грошові кошти в рахунок додаткових витрат на утримання дитини у сумі 14\~274,15 грн. Вважає неналежним доказом оплати отриманих медичних послуг згідно довідки від 04.12.2019 року та від 04.12.2019 року про оплату медичних послуг з 2018 року, оскільки із наданих довідок неможливо встановити факт оплати послуг, направлених як додаткові витрати на утримання дитини. Також вважає неналежними докази, а саме довідки від 15.11.2019 року та квитанції до приходних ордерів від 28.11.2019 року на суму 150\~000 рублів та від 28.11.2019 року на суму 7500 рублів, оскільки в них не зазначено кому саме надавались медичні послуги та в якому об`ємі. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, крім стягнення додаткових витрат у сумі 150 рублів. Представником відповідача надано до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню. Зазначає, що стягнення додаткових витрат на утримання дитини за період з травня 2018 року по жовтень 2018 року вже були предметом судового розгляду та рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.10.2019 року стягнуто з відповідача додаткові витрати на утримання дитири в розмірі 14\~274,15 грн. В іншій частині позовних вимог вважає, що позивач не надав жодного доказу необхідності у додаткових витратах дитини, окрім довідки лікаря недержавного комерційного медичного закладу. Крім того, вказує, що позивач не надала доказів того, що її дитина не отримала допомогу за рахунок програми медичного страхування. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. В подальшому 12.03.2021 року та 22.04.2021 року представником відповідача подано додаткові пояснення, в яких зазначив, що необхідно враховувати, що кожен із батьків зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дитину з огляду матеріальне та сімейне становище сторін, стан здоров`я та матеріальне становище чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони повинні бути компенсовані лише частково. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Зазначає, що відповідачем за 2020 рік сплачено аліментів у загальному розмірі 68\~396,13 грн., що дорівнює 19500 20000 російських рублів, крім того на підставі рішення суду відповідачем сплачено додаткові витрати у розмірі 14\~274,15 грн. Вказує, що відповідач перебуває у новому шлюбі, його дружина непрацездатна, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, відповідач також має на утриманні 2-х малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Також зазначає, що позивачем не надано суду доказів того, що сплачених відповідачем аліментів, з урахуванням тотожних за розміром витрат на дитину з боку позивача, недостатньо для покриття цих розходів. Також зазначає, що з наданої позивачем довідки вбачається, що лікування дистального прикусу показано, тобто не є необхідним. Позивач сплачує суму в розмірі 150\~000 рос.рублів, що дорівнює її неоподаткованому доходу за 14 місяців, при цьому жодного джерела надходження цих коштів суду не надано. Також вважає, що не можна визнавати достовірними надані позивачем копії «Квитанций к приходному кассовому ордеру» від 25.11.2019 та 28.11.2019, оскільки в них відсутній підпис касира. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Ухвалою судді від 18.02.2020 року відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. Ухвалами суду від 10.03.2020 року, від 01.04.2020 року, від 02.06.2020 року, від 06.07.2020 року, від 21.09.2020 року, від 25.11.2020 року, від 10.02.2021 року, від 12.03.2021 року, від 22.04.2021 року постановлено проводити судові засідання в режимі відеоконференції з Лисичанським міським судом Луганської області. В судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач та його представник в судовому засіданні не заперечували проти стягнення додаткових витрат у розмірі 150 рублів, посилаючись на обставини, викладені у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та додаткових поясненнях. В іншій частині просили в задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши вступне слово відповідача та представників сторін, з`ясувавши обставини справи, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оглянувши матеріали цивільної справи №638/5337/19, оцінивши представлені докази кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов наступного висновку. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтями 12, 81 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. У відповідності до ч.1 ст.82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Так, судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.01.2017 року, яке набрало законної сили 03.03.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Також рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.01.2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видій його доходів щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з 07.11.2016 року та до досягнення дитиною повноліття до [INFO] . Згідно відомостей ЄДРСР зазначене рішення суду набрало законної сили 07.02.2017 року. Доказів його скасування суду не надано. Так, рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 25.01.2017 року встановлено наступне: [PERSON] , [INFO] , перебуває на лікуванні у лікаря-невролога з діагнозом «МЦД. Розлад експресивного мовлення. Синдром нестачі уваги»; перебуває на обліку лікаря-невролога з діагнозом: «МЦД. Дизартрія середнього ступеня важкості», отримує курс медикаментозного лікування, проводяться заняття з логопедом, психологом; [PERSON] взято на «Д» облік та встановлено діагноз «Затримка мовного розвитку». Крім того, рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 22.10.2019 року, яке згідно відомостей автоматизованої системи КП «Д-3» набрало законної сили 22.11.2019 року, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання дитини задоволено частково, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] додаткові витрати на утримання сина [PERSON] в розмірі 14\~274,15 грн. та судовий збір у розмірі 307,36 грн. Доказів його скасування суду не надано. Вказаним рішенням\~встановлено наступне: [PERSON] є військовослужбовцем ЗС України, сплачує аліменти в розмірі ј частини з усіх видів його доходів щомісячно, приймати участь у вихованні дитини іншої можливості не має з огляду на те, що син [PERSON] проживає разом з матір`ю на території Російської Федерації, і як військовослужбовець ЗС України він позбавлений такої можливості. Також судовим рішенням встановлено, що [PERSON] має на утриманні двох дітей; уклав шлюб з [PERSON] ; [PERSON] навчається в 2-му класі ГБОУ «Казанська школа-інтернат №7 для дітей з обмеженими можливостями здоров`я» та що він перебуває на неповному державному забезпеченні. Пункт 4\~статті 82\~ЦПК встановлює,\~що обставини,\~встановлені рішенням\~суду у\~господарській,\~цивільній або\~адміністративній справі,\~що набрало\~законної сили,\~не доказуються\~при розгляді\~іншої справи,\~у якій\~беруть участь\~ті самі\~особи або\~особа,\~щодо якої\~встановлено ці\~обставини,\~якщо інше\~не встановлено\~законом. З огляду на викладене, на підставі ст.82 ЦПК України зазначені вище обставини доказуванню не підлягають. Відповідно до положень ст.185 СК України\~той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами ( розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. За змістом\~\~норми ст.185 СК України\~витрати є додатковими, якщо вони понесені понад витрат, що здійснюються\~\~у звичайному житті дитини,\~\~та викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей ( як то : схильність дитини до музики, малювання, певного виду спору,\~\~вивчення іноземних мов, що вимагає додаткових матеріальних витрат)\~\~чи то страждає на хворобу. Наявність таких особливих обставин та розмір додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Участь у додаткових витратах на дитину є не правом, а обов`язком батька (матері) незалежно від сплати ним (нею) аліментів і закон не передбачає можливості повного звільнення особи від участі в таких витратах, а обставини, що мають істотне значення, враховуються лише при визначенні судом розміру участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору (ухвала Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 16.12.2009 року № 6-20478св09). Вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається даною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї. Суд вирішує, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний приймати участь в цих витратах, виходячи з матеріального та сімейного положення сторін та інших інтересів та обставин, що мають істотне значення, що визначаються так само, як і при стягненні аліментів відповідно до ст.ст. 181, 182 СК України. Батьки беруть участь у додаткових витратах на дитину рівною мірою, сторона, що звертається з вимогою про відшкодування вже зроблених додаткових витрат, має надати суду докази фактично понесених або майбутніх витрат, їхній розрахунок й обґрунтування. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У пункті 18 Постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~Пленум Верховного Суду України\~\~звернув увагу судів на те, що до передбаченої\~ст.185 СК України\~участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. При одночасному розгляді вимог про стягнення аліментів і додаткових витрат їх має бути визначено у рішенні окремо. Сімейний кодекс України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Отже, аналізуючи положення ст.185 СК України\~слід дійти висновку, що додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. До таких правових висновків дійшов Верховний Суд України у постанові від 13.09.2017 року у справі № 6-1489цс17. Оскільки тягар доказування покладено на позивача, то заявляючи додаткові витрати, позивач в будь-якому випадку повинен їх обґрунтувати та надати беззаперечні докази на їх підтвердження. Дані додаткові витрати, на відміну від аліментів, мають бути викликані саме особливими обставинами. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Позивач до суду в підтвердження додаткових витрат на лікування дитини надала копію Виписки з історії хвороби №326 видану Закладом охорони здоров`я «Дитяча міська лікарня №8» Республіка Татарстан, Довідку Медичного центру «НЕО» від 28.09.2013 року, Довідку Медичного центру «НЕО» від 21.01.2019 року, Довідку Медичного центру «НЕО» від 04.12.2019 року, Довідку Медичного центру «НЕО» від 04.12.2019 року, Довідку від 02.04.2018 року, Акт надання послуг від 01.06.2019 року, Довідку ТОВ «Фємили дент». Згідно довідки Медичного центру «НЕО» про сплату медичних послуг від 04.12.2019 року [PERSON] сплачено медичні послуги, надані [PERSON] , вартістю 21\~500 рублів, період оплати з 28.05.2019 року по 28.10.2019 року. Відповідно до довідки Медичного центру «НЕО» про сплату медичних послуг від 04.12.2019 року [PERSON] сплачено медичні послуги, надані [PERSON] , вартістю 102 720 рублів, дата оплати з 07.02.2018 року по 05.03.2019 року При цьому матеріали цивільної справи №638/5337/19 містять Довідку Медичного центру «НЕО» (а.с.14), Довідку Медичного центру «НЕО» від 31.10.2018 року (а.с.15), відповідно до яких [PERSON] надано певний перелік послуг на суму 61330 руб. та 41\~390 руб., що у загальному розмірі становить 102\~720 руб. Також позивачем надано до суду касові чеки про сплату додаткових витрат, а саме Касовий чек на суму 1485,00 руб. від 29.03.2018 року на проведення дослідження калу, сечі та крові; касовий чек на суму 350,00 руб. від 01.06.2019 року за послугу «консультація лікаря-педіатра», квитанцію ТОВ «Фємили дент» на загальну суму 150\~000,00 руб. від 28.11.2019 року за придбання системи ортопедичної дитячої; квитанцію від 25.11.2019 року на суму 7500 руб. за проведення діагностичного відтиску прикусу. З огляду на вищевикладене, встановлено, що загальна сума підтверджених додаткових витрат на дитину складає 283\~555,00 рублів, позивачем до стягнення завлений розмір коштів у сумі 281\~220, 00 рублів, що за офіційним курсом НБУ на дату подання позову (0,39) становить 110\~585,95 гривень. Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Так, суд враховує розмір заробітку за 2020 рік [PERSON] (довідка від 31.12.2020 року) та [PERSON] (довідка від 12.02.2021 року), обставини щодо наявності у відповідача на утриманні двох малолітніх дітей, 2017 та 2018 року народження, а також сплату аліментів на утримання [PERSON] , розмір яких становить ј від заробітку (доходу) відповідача. Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» \~встановлено прожитковий мінімум для дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня 2020\~року -\~1779\~гривень,\~з 1\~липня -\~1859\~гривень,\~з 1\~грудня -\~1921\~гривня та дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд враховує, що малолітні діти відповідача від другого шлюбу також потребують забезпечення їм належного рівня умов життя, необхідних для їхнього розвитку. Разом із\~тим,\~зазначені обставини не звільняють відповідача у повному обсязі від обов`язку сплати додаткових витрати на утримання дитини, однак впливають на їх розмір. Враховуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що понесені позивачем витрати на лікування дитини у розумінні положень ст.185 СК України\~відносяться до додаткових витрат, підтверджені позивачем належними та допустимими доказами, у зв`язку з цим їх частина підлягає стягненню з відповідача на користь позивача у розмірі 25\~000,00 гривень. Посилання сторони відповідача на\~\~нераціональне витрачання коштів позивачкою та відсутність необхідності у вказаних додаткових витратах є безпідставними, не ґрунтуються на вимогах закону та є власними судженнями відповідача та його представника, а тому не можуть бути підставами для відмови у задоволенні позову. Статтями 12, 13, 77 ЦПК України\~передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Даний принцип полягає у прояві в змагальній формі ініціативи та активності осіб, які беруть участь у справі. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. На підставі ч. 1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Враховуючи викладене, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку надала належні, і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України,\~судовий збір\~покладається\~на\~сторони пропорційно\~розміру\~задоволених\~позовних вимог. Відповідно до п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, то сума судового збору повинна обчислюватись пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме в розмірі 379,80 грн. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 185, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial