Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу, посилаючись на те, що працювала у державному підприємстві «Адміністрація морських портів України», з 11.07.2013 року відповідно до укладеного трудового договору на посаді провідного економіста відділу економіки та тарифоутворення з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 89-п від 11.07.2013 року); з 02.06.2014 року позивача переведено на рівнозначну посаду провідного економіста до відділу тарифоутворення служби економіки, з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 170-л від 27.05.2014 року); з 01.03.2017 року позивача переведено на рівнозначну посаду провідного економіста до відділу тарифоутворення служби бюджетування та тарифоутворення апарату управління ДП «АМПУ», з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 169-к від 01.03.2017 року). Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 536-к від 14.06.2019 року позивача звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. Оскільки позивач вважає, що має переважне право на залишення на роботі, підстави для її законного звільнення відсутні, вона вимушена звернутись до суду з позовом про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу. В судовому засіданні позивач підтримала заявлені вимоги, просить суд поновити її на роботі у Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» на посаді, що відповідає завданням та обов`язкам посади провідного економіста відділу тарифоутворення служби бюджетування та тарифоутворення апарату управління Державному підприємстві «Адміністрація морських портів України» з визначенням місця роботи м. Одеса (на теперішній час - посада економіста 1 категорії управління звітності та аналізу портових зборів і плат департаменту бюджетування та корпоративної звітності апарату управління державного підприємства «Адміністрація морських портів України» з визначенням місця роботи м. Одеса, вул. Ланжеронівська, 1) на постійній основі та стягнути з відповідача на її користь середню зарплату за час вимушеного прогулу за період з моменту звільнення по момент поновлення на роботі. Представник Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість з підстав викладених у відзиві на позовну заяву, вважає, що звільнення відповідача відбулось з дотриманням законодавчих вимог. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працювала у державному підприємстві «Адміністрація морських портів України», з 11.07.2013 року відповідно до укладеного трудового договору на посаді провідного економіста відділу економіки та тарифоутворення з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 89-п від 11.07.2013 року); з 02.06.2014 року позивача переведено на рівнозначну посаду провідного економіста до відділу тарифоутворення служби економіки, з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 170-л від 27.05.2014 року); з 01.03.2017 року позивача переведено на рівнозначну посаду провідного економіста до відділу тарифоутворення служби бюджетування та тарифоутворення апарату управління ДП «АМПУ», з визначенням місця роботи м. Одеса (наказ № 169-к від 01.03.2017 року). Наказом Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» № 536-к від 14.06.2019 року [PERSON] звільнено у зв`язку із скороченням штату працівників на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. В обґрунтування підстав звільнення позивача за п. 1 ч. 1 ст.40 КЗпПУ, відповідач посилався на наказ ДП «АМПУ» від 11.03.2019 року № 87-к «Про скорочення штату працівників апарату управління ДП «АМПУ», скорочення вбачалася одним із заходів практичної реалізації наказу ДП «АМПУ» від 25.02.2019 року № 70-к «Про запровадження змін в організації виробництва і праці». Відповідно до п. 19 Постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів», розглядаючи трудові спори, пов`язані зі звільненням за п. 1 ст.40 КЗпПУ, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі. Наказом № 70-к «Про запровадження змін в організації виробництва і праці» з 25.02.2019 року затверджена нова організаційна структура апарату управління ДП «АМПУ», в якій служба бюджетування та тарифоутворення зникає та створюється департамент бюджетування та корпоративної звітності, апарат управління ДП «АМПУ» свого статусу ніяк не змінює, має місце внутрішня реорганізація апарату управління, без ліквідації чи реорганізації самого підприємства як юридичної особи. Додатком № 2 до наказу № 87-к від 11.03.2019 року введено керівний склад апарату управління ДП «АМПУ», наказом 198-к від 01.04.2019 року «Про внесення змін до штатного розпису апарату управління ДП «АМПУ» у складі апарату управління змінено назву служби бюджетування та тарифоутворення на департамент бюджетування та корпоративної звітності зі збільшенням кількості штату працівників. Додатком 1 до наказу № 87-к від 11.03.2019 року скорочено службу бюджетування та тарифоутворення з штатною чисельністю 16 одиниць, та введено департамент бюджетування та корпоративної звітності з штатною чисельністю 24 штатних одиниці. Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач мав можливості переведення (працевлаштування) позивача у департамент бюджетування та корпоративної звітності з визначенням місця роботи м. Одеса без суттєвих погіршень умов її праці (переведення в іншу місцевість поза межами постійного проживання) на постійній основі не тільки на посаду провідного економіста, а також на посаду економіста 1 категорії, однак, вакантні посади позивачу запропоновані не були. Відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України переважне право на залишення на роботі при вивільненні працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці. Відповідно до «Інформаційної довідки» щодо кваліфікації та продуктивності праці працівників служби бюджетування та тарифоутворення, чиї посади підлягають скороченню, яка є додатком до Довідки ДП «АМПУ» від 02.04.2019 року, всі працівники служби бюджетування та тарифоутворення мають повну вищу освіту, деякі не профільну, але займали різні посади відповідно до кваліфікаційних вимог, професійного досвіду та практичних знань (економіст II категорії, економіст І категорії, провідний економіст). Відповідно до займаної позивачем посади провідного економіста, вона має вищу продуктивність праці і кваліфікацію ніж у економістів І та II категорій. Згідно п. 2 ч. 2 ст. 42 КЗпП України при рівних умовах продуктивності праці і кваліфікації перевага в залишенні на роботі надається особам, в сім`ї яких немає інших працівників з самостійним заробітком. В судовому засіданні встановлено, що в сім`ї позивача немає інших працівників з самостійним заробітком, оскільки її чоловік та син померли. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 1992 року № 9 визначено, що власник або уповноважений ним орган вправі в межах однорідних професій і посад провести перестановку (перегрупування) працівників і перевести більш кваліфікованого працівника, посада якого скорочується, з його згоди на іншу посаду, звільнивши з неї з цих підстав менш кваліфікованого працівника. Враховуючи вищенаведене, при скороченні посади провідного економіста відділу тарифоутворення служби бюджетування та тарифоутворення, відповідно до ч. 1 ст. 42 КЗпП України позивач має переважне право на працевлаштування не тільки на посаду економіста 1 категорії управління звітності та аналізу портових зборів і плат департаменту бюджетування та корпоративної звітності, а і на посаду провідного економіста та/або економіста 1 категорії управління бюджетування департаменту бюджетування та корпоративної звітності з визначенням місця роботи місто Одеса. Як вбачається з матеріалів справи відповідач запропонував позивачу на постійній основі інші посади, ніж вакантні посади у департаменті бюджетування та корпоративної звітності, поза межами постійного місця проживання позивача, з посадовими окладами нижчими проти посадового окладу, який позивач отримувала на скорочуваній посаді. Також запропоновано посади нижчої кваліфікації, за напрямками, що не відповідають освіті та досвіду роботи позивача, а саме: лікар-психофізіолог вищої категорії, прибиральник території, що є зміною істотних умов праці відповідно до вимог ст. 32 КЗпП України. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижче оплачуваної роботи, але не більше ніж за один рік. Таким чином, аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про поновлення на роботі та стягнення середньої заробітної плати за період вимушеного прогулу знайшли своє підтвердження в судовому засіданні та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved