Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р., визнання нерухомого майна - квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю її та [PERSON] та поділ спільного майна шляхом визнання за нею права власності на ? частину цієї квартири. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що у зазначений у позові період сторони проживали разом як подружжя, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, за час спільного проживання у них народилось троє дітей, проте шлюб зареєстрували 25.10.11 р. Під час спільного проживання, 23.10.10 р. вони придбали трикімнатну квартиру, продавши двокімнатну квартиру та додавши спільно зароблені кошти, дана квартира є спільною сумісною власністю сторін як подружжя, хоча право власності на неї зареєстроване за відповідачем. Під час розгляду справи позивачем збільшено позовні вимоги, крім вищезазначених вимог, заявлено вимогу про поділ іншого спільного майна подружжя, при цьому [PERSON] просила суд виділити їй у власність м'яку частину вартістю 6800,00 грн., прихожу вартістю 1700,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., диван-тахту вартістю 2000,00 грн., пральну машину вартістю 3000,00 грн., кухонну плиту вартістю 3000,00 грн., посуд загальною вартістю 6000,00грн., приставки до комп'ютера вартістю 750,00 грн., тюлі загальною вартістю 3000,00 грн., шафу-купе вартістю 4000,00 грн., холодильник вартістю 8000,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., а всього майна на загальну суму 41350,00 грн., а [PERSON] - 3-D телевізор вартістю 10000,00 грн., тумби під телевізори загальною вартістю 500,00 грн., дві бра загальною вартістю 2000,00 грн., чотири люстри загальною вартістю 2100,00 грн., телевізор вартістю 2000,00 грн., комп'ютер вартістю 10000,00 грн., стінку «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ковралін вартістю 2000,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., стіл обідній зі стільцями вартістю 6500,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., витяжку для плити вартістю 2000,00 грн., чайник вартістю 300,00 грн., а всього майна на загальну суму 46300,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] вимоги позовної заяви підтримали в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] пояснила, що у 2010 році, під час спільного проживання сторін без укладення шлюбу, ними було придбано трикімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому позивачем визнається, що з метою придбання вищезазначеної квартири відповідачем [PERSON] одночасно було продано власну двокімнатну квартиру. Проте, у цій квартирі, де сторони проживали у період з 2004 року по 2010 рік, за їх спільні кошти робився капітальний ремонт, у зв'язку з чим на підставі ст.62 СК України це майно також може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної власності сторін як таке, що придбано за кошти [PERSON], проте істотно збільшилось у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. З урахуванням того, що [PERSON] не дбав про матеріальне забезпечення дітей, наявності на утриманні у [PERSON] трьох неповнолітніх дітей, заявлено вимогу про визнання за нею права власності на ? частину спірної квартири в порядку відступлення від засад рівності часток подружжя у спільному майні. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, не заперечували проти встановлення факту проживання сторін однією сім'єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р., у задоволенні вимоги про визнання за [PERSON] права власності на частку у квартирі [ADDRESS] просили суд відмовити, вимогу про поділ іншого майна визнали частково. З письмових заперечень проти позовних вимог вбачається, що вищезазначена квартира придбана за особисті кошти відповідача. [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що спірна трикімнатна квартира була придбана частково за його особисті кошти, виручені від продажу іншої двокімнатної квартири, право власності на яку відповідач набув до знайомства з [PERSON], а частково - за кошти його батьків [PERSON] та [PERSON], і не є об'єктом спільної сумісної власності його та [PERSON], а тому не підлягає поділу. Він зазначив також, що частину інших речей, які бажає поділити позивач, було придбано його батьками і вони також не входять до складу спільного майна подружжя. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані сторонами докази та оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову. При цьому суд встановив та врахував наступне. Відповідно до ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Сім'я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підставі вищезазначеної норми та пояснень учасників процесу, суд вважає доведеним факт проживання [PERSON] та [PERSON] однією сім'єю без укладення шлюбу у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р. Дана обставина також підтверджується наявними в матеріалах справи фотографіями, показаннями усіх допитаних судом свідків, свідоцтвами про народження дітей сторін: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] При цьому суд врахував, що попередній шлюб [PERSON] розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 10.11.03 р., отже, що у період з 01.01.04 р. по 24.10.11 р. у шлюбі з іншими особами вона не перебувала. Судом встановлено, що сторони з 25.10.11 р. перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER], виданим відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції Рівненської області. Шлюб між сторонами розірвано рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 24.12.14 р., яке у цій частині набрало законної сили 17.02.15 р. З Витягу про державну реєстрацію прав № 27928324 від 09.11.10 р., виданого КП «Кузнецовське міське бюро технічної інвентаризації», вбачається, що право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.10 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., дану трикімнатну квартиру загальною площею 66,9 кв.м. [PERSON] придбав у [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за ціною 83960,00 грн. Таким чином, дослідженням вищезазначених документів встановлено, що спірна квартира придбана [PERSON] за час проживання однією сім'єю разом з [PERSON] Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Статтею 60 Глави 8 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Вказаною нормою передбачено презумпцію віднесення придбаного за час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. У такому разі позивач [PERSON] звільняється від доведення цієї обставини, яка має значення для правильного вирішення справи, а відповідач [PERSON] відповідно до ч.3 ст.10 ЦПК України має довести протилежне (спростувати матеріально-правову презумпцію). Відповідно до ст.57 Глави 8 СК України, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто, є особистою приватною власністю дружини, чоловіка. Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що вони являються батьками [PERSON] [PERSON] мав у власності двокімнатну квартиру на час початку проживання однією сім'єю з [PERSON], у якій вони почали проживати разом з дочкою [PERSON] від попереднього шлюбу. У 2004 році у сторін народилась спільна дитина, а у 2006 році, у зв'язку з скрутним матеріальним становищем, [PERSON] та [PERSON] поїхали на заробітки до Іспанії. За кордоном у сторін народилось двоє дітей, коштів вони не заробили, зворотні квитки до України оплачували свідки. По поверненню у листопаді 2008 року [PERSON] та [PERSON] разом з чотирма дітьми деякий час проживали у свідків, оскільки перед від'їздом за кордон сторони продали більшість меблів та інших побутових речей. [PERSON] та [PERSON] матеріально їм допомагали, придбали частину меблів та інших речей домашнього вжитку. У зв'язку з браком місця у двокімнатній квартирі для проживання шести чоловік, було прийнято рішення поміняти двокімнатну квартиру на трикімнатну з доплатою. При цьому за судовими рішеннями у 2010 році свідкам було присуджено пенсійні виплати у значному розмірі, дані кошти після їх отримання вони планували надати [PERSON] для доплати різниці вартості квартир. У жовтні 2010 року [PERSON] та [PERSON] знайшли підходящу трикімнатну квартиру [ADDRESS], доплата за яку склала 9000 доларів США. У [PERSON] та [PERSON] коштів для доплати не було, дану суму [PERSON] надали свідки, отримавши її у позику від [PERSON] Після отримання пенсійних виплат вони повернули останньому позичені кошти. При цьому у день оформлення правочину свідки під'їхали до нотаріальної контори та передали грошові кошти в сумі 9000 доларів США [PERSON] Фактично, як пояснили свідки, мав місце обмін двокімнатної квартири [PERSON] на трикімнатну квартиру з доплатою, проте свідкам відомо, що у нотаріуса було укладено два договори купівлі-продажу. Як вбачається з свідоцтва про право власності на житло, виданого КП «Рівненське обласне бюро технічної інвентаризації» 28.08.2000 р., [PERSON] на праві приватної власності належала двокімнатна квартира [ADDRESS]. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 23.10.10 р., посвідченого приватним нотаріусом Кузнецовського міського нотаріального округу Сусь Л.У., дану двокімнатну квартиру загальною площею 53,7 кв.м. [PERSON] продав [PERSON] та [PERSON] за ціною 69626,00грн. Свідок [PERSON] суду показала, що у жовтні 2010 року її сім'я та сім'я [PERSON] та [PERSON] вчиняли правочин з обміну трикімнатної квартири [ADDRESS], яка належала свідкові та членам її сім'ї, на двокімнатну квартиру [ADDRESS]. При цьому сторони правочину погодились про доплату у розмірі 9000 доларів США. Дані кошти вони отримали у нотаріальній конторі від [PERSON], на нього і оформлялось придбання квартири. Як вбачається з розписки [PERSON] та [PERSON], 14 жовтня 2010 року ними отримано від [PERSON] 9000 доларів США у позику, яку вони зобов'язувались повернути до 31.12.10 р. На розписці наявний напис, виконаний [PERSON], про повернення позичальниками суми позики 22.12.10 р. Представник позивача у письмовій промові зазначає, що вищезазначена розписка писалась [PERSON] та [PERSON] та нотувалась [PERSON] набагато пізніше зазначених у ній дат. Проте будь-яких доказів у спростування належності та допустимості цього доказу суду не надано. Свідок [PERSON] в суді підтвердив, що у жовтні 2010 року [PERSON] та [PERSON] позичали у нього кошти в сумі 9000 доларів США для купівлі квартири сину [PERSON], кошти до кінця 2010 року повернули в повному обсязі. Як вбачається з довідки УПФ в м.Кузнецовську Рівненської області, № 1983/04 від 21.08.15р., відповідно до постанов Кузнецовського міського суду Рівненської області від 27.10.09р. та від 22.03.11 р., а також ухвали про роз'яснення судового рішення від 22.02.11 р., [PERSON] нараховано та виплачено 94953,19 грн. у грудні 2010 року та 39642,00 грн. у червні 2011 року. Представником позивача суду подано копію розписки, з якої вбачається, що [PERSON], яка, як встановлено з наданих суду документів та ніким не оспорюється, являється матір'ю позивача [PERSON], 19 жовтня 2010 року позичила позивачці 5000 доларів США на доплату при обміні квартири з двокімнатної на трикімнатну. Суд критично ставиться до вищезазначеної копії документу, оскільки достовірність зазначених у ньому обставин, а також належність наявних на ньому підписів [PERSON] та [PERSON] будь-якими доказами не доведено, оригінал зазначеної розписки суду не надано. Свідок [PERSON] суду показала, що після придбання трикімнатної квартири, у 2010 році [PERSON] та [PERSON] робили у ній ремонт. На зазначену обставину, а також на здійснення сторонами ремонту за час спільного проживання у двокімнатній квартирі [PERSON] посилається у письмових поясненнях та письмовій промові у судових дебатах представник позивача. Разом з тим, в суді жодними доказами не доведено обсяг та вартість цих робіт, а також ту обставину, що в результаті цього вартість нерухомого майна істотно збільшилась. Відповідно до ст.212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На переконання суду, сукупність встановлених обставин, зокрема: продаж відповідачем [PERSON] особистої двокімнатної квартири одночасно з придбанням ним спірної квартири, підтверджена показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], письмовими договорами купівлі-продажу, нотаріально посвідченими у один день; підтверджена показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] передача відповідачу коштів в сумі 9000 доларів США для доплати різниці; підтверджене показаннями свідка [PERSON] отримання від [PERSON] у день переоформлення квартир саме вищезазначеної суми як доплати різниці їх вартості; підтверджена письмовим доказом, показаннями свідка [PERSON] позика батьками [PERSON] незадовго до придбання спірної квартири коштів в сумі 9000 доларів США, повернення яких підтверджується показаннями свідка [PERSON], а походження коштів для повернення позики - довідкою пенсійного органу; недоведеність позивачем здатності сторін за час проживання однією сім'єю без укладення шлюбу заощадити кошти в сумі 9000 доларів США та заперечення цього факту відповідачем [PERSON] та свідками [PERSON] та [PERSON]; а також взаємний зв'язок цих доказів у їх сукупності - дають суду підстави вважати, що квартира [ADDRESS] була придбана [PERSON] хоча і за час спільного проживання сторін, але за рахунок його особистих коштів, отриманих від батьків, та за рахунок вартості його особистого майна - квартири [ADDRESS], обмін якої з доплатою на спірну квартиру фактично мав місце. За таких обставин, в силу ч.1 ст.57 СК України суд визнає квартиру [ADDRESS] особистою приватною власністю [PERSON], а тому не вбачає правових підстав для задоволення вимоги про визнання права власності на ? її частину за позивачем [PERSON] При визначенні обсягу спільного майна подружжя судом враховано наступне. Сторонами не оспорюється, що під час шлюбу подружжя [PERSON] набуло право власності на прихожу вартістю 1700,00 грн., шафу-купе вартістю 4000,00 грн., телевізор вартістю 2000,00грн., диван-тахту вартістю 2000,00 грн., комп'ютер вартістю 10000,00 грн., комп'ютерний стіл вартістю 1400,00 грн., приставки до комп'ютера дитячі вартістю 750,00 грн., стінку «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ліжко вартістю 3000,00 грн., ковралін вартістю 2000,00 грн., тюлі з вітальної кімнати вартістю 700,00 грн., з спальні вартістю 800,00 грн., з іншої спальні вартістю 800,00 грн., з кухні вартістю 700,00 грн., люстри 2 шт. з кухні вартістю 300,00 грн., бра з вітальної кімнати вартістю 1400,00 грн., люстру з вітальної кімнати вартістю 300,00 грн., люстру з спальні вартістю 1500,00 грн., бра з спальні вартістю 600,00 грн., пральну машину вартістю 3000,00 грн., кухонну плиту вартістю 3000,00 грн., кухонний посуд (тарілки, ложки, каструлі, рюмки, бокали, чашки, сковорідки, кухонний комбайн, блендер, набір для жаркого, лоточки) загальною вартістю 6000,00 грн., мікрохвильову піч вартістю 700,00 грн., витяжку для плити вартістю 2000,00 грн., чайник вартістю 300,00 грн. [PERSON] визнано також придбання під час шлюбу холодильника, з наведеною у позові вартістю якого - 8000,00 грн. - він не погоджується, повідомляє, що дану річ сторонами було придбано під час шлюбу за ціною 5800,00 грн. Доказів у підтвердження зазначеної у позові вартості холодильника позивачем [PERSON] суду не надано. За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність правових підстав для включення вищезазначеного майна до складу спільного майна подружжя за ціною, що визнається [PERSON] [PERSON] визнано також придбання під час шлюбу 3-Д телевізора за ціною 11445,01грн., у підтвердження вартості якого суду подано фіскальний чек. Проте відповідач пояснив, що на даний час він перебуває у непридатному для використання стані і його ремонт є недоцільним, що підтверджено довідкою ПП [PERSON] № 2 від 24.03.16 р. Таким чином, учасниками процесу не оспорюється придбання за час шлюбу 3-Д телевізора вартістю 11445,01 грн., якого на момент розгляду справи як майна, здатного виконувати свої функції, не існує. З огляду на положення ст.ст.179, 190 ЦК України, суд прийшов до висновку про відсутність підстав включати 3-Д телевізор до складу спільного майна сторін, що підлягає поділу, оскільки у зв'язку з втратою цим майном можливості використовуватись за цільовим призначенням та вартості, щодо нього не можуть виникати цивільні права та обов'язки. Свідки [PERSON], [PERSON] показали, що м'яка частина вартістю 4000,00 грн., зазначена у позові за ціною 6800,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., тумба під телевізор вартістю 500,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., стіл обідній зі стільцями зазначеною у позові вартістю 6500,00 грн., щодо яких свідком [PERSON] надано видаткову накладну від 04.05.14 р., з якої вбачається придбання цих речей по ціні 4983,00 грн., - придбавалась за їх кошти для сина [PERSON] Дані показання свідків позивачем будь-якими доказами не спростовані. За таких обставин суд прийшов до висновку, що м'яка частина вартістю 4000,00 грн., кухонний гарнітур вартістю 7000,00 грн., тумба під телевізор вартістю 500,00 грн., маленький телевізор вартістю 1700,00 грн., стіл обідній зі стільцями вартістю 4983,00 грн. є майном, що було подароване відповідачу [PERSON], а тому на підставі ст.57 СК України відсутні підстави для включення вищезазначених речей до складу спільного майна сторін, що підлягає поділу. Таким чином, суд визнав доведеним, що обсяг майна, заявленого позивачем, яке набуте подружжям [PERSON] під час шлюбу, складається з прихожої вартістю 1700,00 грн., шафи-купе вартістю 4000,00 грн., телевізора вартістю 2000,00 грн., дивана-тахти вартістю 2000,00 грн., комп'ютера вартістю 10000,00 грн., комп'ютерного стола вартістю 1400,00 грн., приставок до комп'ютера дитячих вартістю 750,00 грн., стінки «Юніор» вартістю 1200,00 грн., ліжка вартістю 3000,00 грн., ковраліна вартістю 2000,00 грн., тюлей вартістю відповідно 700,00 грн., 800,00 грн., 800,00 грн., 700,00 грн., люстр та бра вартістю відповідно 300,00 грн., 1400,00 грн., 300,00 грн., 1500,00 грн., 600,00 грн., пральної машини вартістю 3000,00 грн., кухонної плити вартістю 3000,00грн., кухонного посуду загальною вартістю 6000,00 грн., мікрохвильової печі вартістю 700,00 грн., витяжки для плити вартістю 2000,00 грн., чайника вартістю 300,00 грн., холодильника вартістю 5800,00 грн., а всього майна на загальну суму 55950,00 грн. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Вартість ідеальних часток подружжя у спільному майні складає: 55950,00 грн. / 2 = 27975,00 грн. При вирішенні питання про поділ спільного майна суд враховує побажання позивача [PERSON] та відповідача [PERSON], неможливість виділення у власність обом сторонам неподільних речей, неможливість від'єднання певного майна від приміщення квартири [PERSON] без втрати цільового призначення, товарного виду та вартості (зокрема, ковралін, витяжка), бере до уваги, що діти сторін залишились проживати з матір'ю, у зв'язку з чим дитяча стінка, ігрові приставки підлягають виділенню у власність позивачці. При цьому суд виходить із вартості та конкретного складу спільного майна подружжя, набуття якого визнано судом доведеним. Оскільки спільне майно подружжя з урахуванням вартості кожної речі неможливо поділити між сторонами порівну, проте сторони під час розгляду справи не надавали згоди на сплату грошової компенсації вартості різниці часток та не вносили відповідні кошти на депозитний рахунок суду, з урахуванням положень ст.71 СК України суд вважає, що позивачу [PERSON] слід присудити майно на загальну суму 28150,00 грн., відповідачу [PERSON] - на загальну суму 27800,00 грн., без сплати грошової компенсації різниці вартості часток у спільному майні. Судовий збір, сплачений позивачем за вимогою про встановлення факту, підлягає стягненню з відповідача. Судовий збір, сплачений позивачем за вимогою про поділ спільного майна подружжя, слід стягнути з відповідача на користь позивача пропорційно до задоволеної частини позову. Таким чином, з [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути сплачений позивачем судовий збір у розмірі: 243,60 грн. + 375,24 грн. = 618,84 грн. При пред'явленні позову про поділ квартири позивачем [PERSON] сплачено судовий збір у мінімальному розмірі - 243,60 грн. Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], її загальна вартість складає 83960,00 грн., за такою ж ціною вчинено і її продаж на користь [PERSON] Відомостей про іншу, відмінну від зазначеної у вказаному документі, вартість спірної квартири матеріали справи не містять. З огляду на викладене, беручи до уваги розмір судового збору, що підлягав сплаті за подання вимоги про поділ квартири, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] в дохід держави підлягає доплаті судовий збір у розмірі: 839,60 грн. - 243,60 грн. = 596,00 грн. Враховуючи викладене, на підставі на підставі ст.ст.57, 60, 61, 70, 74 СК України,

Outcome: partial