Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 22.01.2019 р. позивачу стало відомо про те, що квартира за адесою: [ADDRESS] виставлена на торги через систему «Ситам» у виконавчому провадженні № 57712960. Боржником у даному виконавчому провадженні, відкритого на примусове виконання виконавчого листа № 762/27987/13-ц де боржником є чоловік позивача - [PERSON] , а стягувачем - ТОВ «ОТП «Факторинг Україна. Разом з тим, квартира є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON] , оскільки набута під час фактичного спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Спільне проживання сторін, ведення спільного господарства відбувалось з 1993 року. Позивач та відповідач мали по відношенню одне до одного взаємні права та обов`язки та [INFO] в них народився син - [PERSON] . 25.02.1994 року сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] . Перед укладанням угоди між позивачем та відповідачем було підписано договір про спільну діяльність , в якому зазначено, що [PERSON] надає кошти на придбання квартири та стає її співвласником. 14.10.1997 р. позивачем укладено договір на встановлення та виготовлення вікон та дверей в квартиру, а в самому договорі зазначено, що місцем монтажу є спірна квартира. 25.01.1998 р. позивачем укладено договір на ремонтні роботи в помешканні. [INFO] позивач народила відповідачу другу дитину - [PERSON] . Крім того, у позивач зберігся один з договорів страхування квартири [ADDRESS] . У 2012 році шлюб було зареєстровано офіційно. Проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, а тому позивач просить суд визнати за [PERSON] право власності на Ѕ квартири [ADDRESS] . Провадження у справі відкрито 06.06.2019 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. Відповідач [PERSON] не скористався правом на подачу відзиву на позов, визначеним положеннями ст. 178 ЦПК України. Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Телявський А.М. подав пояснення на позов. Зазначив, що сам по собі факт придбання майна в період шлюбу не є підставою для віднесення його до об`єктів права спільної сумісної власності. у даній справі необхідно з`ясувати походження коштів, за які була придбана квартира. Також повідомив про те, що спірна квартира була реалізована на публічних торгах 11.04.2019 р. у зв`язку із невиконанням [PERSON] в добровільному порядку рішення суду. За [PERSON] право власності на Ѕ частини квартири не може бути визнано, оскільки вона не є власністю відповідача. Представник ДП «Сетам» у письмових поясненнях вказав, вимоги позивача є незаконними, необгрунтованими, безпідставними. Так, 11.04.2019 р. відбулись електронні торги за лотом № 336848 з реалізації предмета іпотеки, а саме трикімнатної квартири № 9 заг. Пл. 81,00 кв. м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, юридичний факт проживання чоловіка та жінкою однією сім`єю встановлюється рішенням суду. Однак, позивач відповідного рішення для підтвердження своїх доводів не подавала. Представник ТОВ «ОТП Факторинг Україна» також направив в адресу суду пояснення щодо позову де зазначив наступне. Спірну квартиру було передано в іпотеку банку в 2008 та при укладенні зазначеного договору [PERSON] подав нотаріальну заяву в якій стверджував, що в шлюбі не перебував, фактичних шлюбних відносин ні з ким не підтримує. На підтвердження проживання однією сім`єю з [PERSON] позивачем не надано жодних допустимих доказів. 12.11.2019 р. у підготовчому засіданні до участі у справі в якості третьої особи було залучено Товариство з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс», як таке, що стало переможцем на електронних торгах з реалізації предмета спору - квартири [ADDRESS] . Представник ТОВ «Юрфактор Сервіс» у поясненнях щодо позову вказав наступне. При оформленні договору іпотеки 15.04.2008 р. [PERSON] письмово підтвердив, що на момент придбання спірної квартири він у зареєстрованому шлюбі не перебував, фактичних шлюбних відносин не підтримував. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, з метою вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України потрібно встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу в період, упродовж якого було придбано спірне майно. Разом з тим, інститут спільного проживання однією сім`єю було введено в законодавство Сімейним кодексом України, який набрав чинності 01.01.2004 р. Отже посилання позивача як на підставу виникнення права власності на таку норму права є безпідставним, зважаючи на ст. 58 Конституції України. Крім того, зважаючи на позов право [PERSON] , як співвласника квартири було порушено в 2008 р. в момент укладення договору іпотеки, про що вона знала або могла знати. За таких обставин позивачем порушено строк позовної давності. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки не повідомив. Представники ТОВ «Юрфактор Сервіс» просили відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] вимог у зв`язку із їх безпідставністю. Представник ДП «Ситам», ТОВ «ОТП Факторинг України» та приватний виконавець виконавчого округу міста Київ Телявський Анатолій Миколайович в судове засідання також не з`явились, по день та час повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них в адресу суду не надходило. За таких обставин суд, відповідно до положень ст.ст. 223,280 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб на підставі наявних в справі доказів, ухваливши заочне рішення. Отримавши на це згоду представника позивача. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши отримані докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується сторонами, що 25.02.1997 р. [PERSON] став власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі - продажу, укладеного на Українській біржі «Десятинна» та зареєстрованого Київським міським бюро технічної інвентаризації 15.04.1997 року в реєстровій книзі за № 3982. Також встановлено, що 11.04.2019 р. в межах примусового виконання виконавчого листа № 761/27987/13-ц, виданого Шевченківським районним судом м. Києва 19.07.2018 р. про стягнення з [PERSON] , [PERSON] на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» заборгованості по кредиту, відбулись електронні торги за лотом № 336848 з реалізації предмета іпотеки - квартири [ADDRESS] (протокол № 398249). Як свідчить Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єктів нерухомого майна, 10.05.2019 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чорнєй Вітою Володимирівною зареєстровано прийнято рішення про реєстрацію права власності на спірну квартиру за Товариством з обмеженою відповідальністю «Юрфактор Сервіс» на підставі свідоцтва про придбання нерухомого майна з прилюдних торгів від 10.05.2019 р. Представник позивача зазначає, що квартира була придбана під час проживання з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу, що з огляду на положення ст. ст. 3, 74 СК України. Так, представник позивача вказує на те, що На підтвердження своїх вимог сторона позивача посилається на те, що проживала з [PERSON] з 1993 року однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] у сторін народився син [PERSON] , а [INFO] донька [PERSON] . Спірна квартира була придбана за спільні кошти і перед укладенням договору купівлі - продажу сторонами укладено договір про спільну діяльність в якому зазначено, що [PERSON] дає кошти на придбання квартири. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В розумінні положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Так, відповідно до ч. 2 ст. 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. За положеннями ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Разом з тим, приписами ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Слід зазначити, що відповідно до п. 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України, передбачено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 р. На момент придбання спірної квартири відповідачем був чинним Кодекс про шлюб та Сім`ю України, нормами якого не було передбачено набуття права спільної сумісної власності з підстав, визначених ст. 74 СК України. Верховний Суд України у справі № 6-1026цс15 23.09.2015 р. висловив наступну позицію, на яку послався Верховний Суд під час розгляду справи справі № 552/5693/18 від 14.07.2020 р.: Відповідно до статей 16-18 Закону України «Про власність», статті 22 Кодексу про шлюб та сім`ю України, який був чинним до 1 січня 2004 року, спільною сумісною власністю визнавалось майно, нажите подружжям за час шлюбу (майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, чи майно, що є у власності осіб, які ведуть селянське (фермерське) господарство, якщо письмовою угодою відповідно між членами сім`ї чи членами селянського (фермерського) господарства не передбачено інше, або майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, коли укладеною між ними письмовою угодою визначено, що воно є спільною сумісною власністю). В інших випадках спільна власність громадян визнавалася частковою. Якщо розмір часток у такій власності не було визначено й учасники спільної власності в разі придбання майна не виходили з рівності їхніх часток, розмір частки кожного з них визначався ступенем його участі працею й коштами у створенні спільної власності. Отже, майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без установлення обставин ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна за кожною зі сторін. Під час ухвалення рішення, відповідно до положень ст. 264 ЦПК України, суд серед іншого, яка правова норма підлягає застосуванню до правовідносин, що виникли між сторонами. Так, зважаючи на пояснення представника позивача при вирішення спору, який виник між [PERSON] та [PERSON] не можуть бути застосовані положення Сімейного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004 р. З іншого боку, положеннями ст. 17 Закону України «Про власність» (в редакції, що діяв на момент придбання спірної квартири) визначено що майно, придбане внаслідок спільної праці членів сім`ї, ї їх спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними. Майно, придбане внаслідок спільної праці громадян, що об`єдналися для спільної діяльності, є їх спільною частковою власністю, якщо інше не встановлено письмовою угодою між ними . Розмір частки кожного визначається ступенем його трудової діяльності. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом, за положеннями ч. 1 ст. 81 ЦПК України. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів;3) показаннями свідків. Належними, як це визначено ст. 77 ЦПК України, є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. З урахуванням вищенаведеної позиції суду касаційної інстанції, у даній справі підлягають доказуванню обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. А спільною працею осіб вважаються їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття такого майна, або ж ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету. Разом з тим, під час розгляду справи не було отримано докази, які надають можливість надати спірному майну статус спільної власності. Так, як свідчать матеріали справи, [INFO] у сторін народився син - [PERSON] , а [INFO] донька - [PERSON] , про що свідчать свідоцтва про народження, копії яких долучено до матеріалів справи. Також позивачем надано копії договорів укладених з Виробничою фірмою «Уніком» щодо проведення робіт з встановлення вікон та ремонтно - будівельних робіт у кв. [ADDRESS] , укладених відповідно 10.10.1997 р. та 25.01.1998 р. Крім того, як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] 06.02.2006 р. було укладено договір страхування майна № 059748/07Н з ЗАТ СК «Український страховий альянс», відповідно до умов якого об`єктом страхування є квартира [ADDRESS] . Разом з тим, зазначені доказами, на переконання суду, не є достатніми для того, щоб зробити достовірний висновок про те, що станом на час придбання спірного майна сторони вели спільне господарств, мали спільний побут та бюджет, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Також суд не може покласти в основу рішення, укладений між сторонами договір про спільну діяльність підприємств від 20.02.1997 р., укладеного з метою отримання у спільну власність квартиру в [ADDRESS] і в момент підписання якого, як вбачається з п. 2.1. [PERSON] передала [PERSON] внесок у 400,00 грн., з огляду на відсутність доказів придбання спільного майна за рахунок спільної праці сторін. За таких обставин підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею права власності на Ѕ частини спірної квартири відсутні. При цьому суд не вважає за можливе як на підставу у відмові у задоволенні позову покласти доводи представника третьої особи - ТОВ «Юрфактор Сервіс», з огляду на наступне. За положеннями ст. 256 ЦК України Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки, відповідно до вимог ст. 257 ЦК України. В свою чергу за ч. 4 ст. 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Разом з тим, відповідно до положень ст. 42 ЦПК України, у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи. З огляду на вищенаведені норми процесуального права, правом просити суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності третя особа не наділена. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed