Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], Третя особа: Харківська міська рада з позовними вимогами визнати за нею право власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними побудовами, розташований за адресою: м. Харків, вул. Басейна, буд. №131. Ухвалою суду від 06.09.2018 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою суду від 02.11.2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Харківську міську раду. Свої позовні вимоги\~\~позивач обґрунтовує\~\~тим, що вона з 21.07.1989 року і по теперішній час проживає та зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Басейна, буд. №131, що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання [PERSON], домовою книгою. Зазначений житловий будинок належав на праві власності її бабці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право приватної власності на будівлю, виданого на підставі рішення виконкому [PERSON] селищної ради від 26.06.1958 р., оформленого протоколом № 10, а також домовою книгою, технічним паспортом на житловий будинок індивідуального житлового фонду, довідкою-характеристикою, виданою Міським бюро технічної інвентаризації Харківської міської ради народних депутатів. В 1966 році власниця житлового будинку [PERSON] / баба позивача / виїхала за кордон, а саме до Канади на постійне місця проживання, відповідно, в належному їй житловому будинку не проживала, не користувалася ним та не утримувала його. Після виїзду власниці зазначеним житловим будинком користувався та проживав її єдиний син [PERSON] / батько позивача /. [PERSON] був одружений із [PERSON] / першим відповідачем /, з якою мав трьох дітей: [PERSON] / позивач /, [PERSON] / другий відповідач / та [PERSON] / третій відповідач /. 12.04.1974 року [PERSON] померла на території Канади / в провінції Онтаріо /, а 30.04.1987 році на території Канади / в провінції Онтаріо / помер її чоловік [PERSON], що підтверджується офіційними посвідками похоронного бюро про дату смерті. Також, 25.10.1995 року помер батько позивача [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серія 1-ВЛ номер 324645 від 26.10.1995 р., виданим Харківським міським відділом реєстрації актів громадянського стану. Після смерті чоловіка / [PERSON] / та сина / [PERSON] / єдиними родичами власниці зазначеного житлового будинку [PERSON] залишились: дружина сина [PERSON] [PERSON] / мати позивача, перший відповідач /, онука [PERSON] / позивач /, онука [PERSON] / другий відповідач / та онука [PERSON] / третій відповідач /. Отже, позивач [PERSON] з 21.07.1989 року і по теперішній час проживає та зареєстрована в житловому будинку, розташованому за адресою: м. Харків, вул. Басейна, буд. №131, а також веде домашнє господарство, підтримує будинок в належному стані, оплачує всі комунальні платежі, податки на землю, тобто, більше десяти років добросовісно та безперервно володіє та відкрито користується даним нерухомим майном, доглядає за будинком та утримує його, постійно робить поточний та капітальний ремонт, оскільки постійно проживає в ньому. Згідно до висновку про вартість майна до звіту № 1/06/2018 від 04.06.2018 року, виконаного ФО-П [PERSON], ринкова вартість зазначеного житлового будинку складає 270000,00 грн. Позивач вважає, що\~\~є всі законні підстави для визнання за нею\~\~права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними побудовами згідно вимог\~ст. 344 ЦК України, оскільки вона\~\~безперервно, добросовісно, відкрито володіє та на свій розсуд користується\~\~зазначеним нерухомим майном. В судовому засіданні представник\~\~позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив їх задовольнити з підстав, вказаних в позові. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явилися, попередньо направили до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги визнали. Представник Третьої особи - Харківської міської ради в судове засідання не з'явився, попередньо направив до суду заяву з проханням розглянути справу за його відсутності та ухвалити рішення згідно чинного законодавства України, яке не буде порушувати права третіх осіб. Заслухавши учасників процесу, які присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Вимогами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Спірні відносини є цивільними правовідносинами і регулюються ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 39, 328, 344 ЦК України, відповідно до яких кожен має право на житло, право власності є непорушним. Згідно ст.41 Конституції України кожен мас право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інакше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб'єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов'язків. При вирішенні спорів про набувальну давність суд має врахувати добросовісність саме на момент передачі позивачу майна (речі), тобто на початковий момент, який буде включатися в повний строк давності володіння, визначений законом. Позивач, як незаконний володілець, протягом всього часу володіння майном повинен бути впевнений, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно з підстав, достатніх для того, щоб мати право власності на нього. Зазначена правова позиція знайшла своє відображення в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 р. № 24-150/0/4-13 « Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав ». Так, при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі ст. 344 ЦК України можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певного договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності; - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається; у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 344 ЦК України відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Згідно п. 9 Постанови № 5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК. Відповідно до п.14 вищезазначеної Постанови Пленуму, виходячи зі змісту частини першої статті 344 ЦК, відсутність державної реєстрації права власності на нерухоме майно не є перешкодою для визнання права власності на це майно у зв'язку зі спливом строку набувальної давності, оскільки така державна реєстрація може бути здійснена після визнання права власності за набувальною давністю. Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно. Право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві / ч.1 ст. 20 ЦК України, ст. 3 і 4 ЦПК України /. Ухвалюючи рішення, суд згідно з ч.1 ст. 214 ЦПК має визначити, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин та яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. При цьому суд має навести у рішенні мотиви, з яких не застосував норми права, що на них посилалися особи, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 335 ЦК України безхазяйною є річ, яка не має власника або власник якої невідомий. Судом встановлено, що про прийняття спадщини померлої [PERSON] [PERSON] / баби позивача /, у тому числі на зазначений нежитловий будинок, ніхто не звертався та спадкову справу не заведено. Зокрема, відповіддю завідувача Харківського обласного державного нотаріального архіву від 13.12.2018 р. №3584/01-20 « Щодо наявності спадкових справ » на запит повідомлено, що згідно з записами в алфавітних книгах обліку спадкових справ Восьмої Харківської нотаріальної контори за 1974 - 2000 роки, заяви про прийняття спадщини, відмову від спадщини та про видачу свідоцтв про право на спадщину від спадкоємців померлих: 12.04.1974 року [PERSON] та 25.10.1995 року [PERSON] до нотаріальної контори не надходили, спадкові справи не заводилися, свідоцтва про право на спадщину не видавалися. Відповідно до роз'яснення Міністерства юстиції України від 13.10.2011 року « [PERSON] аспекти набуття права власності на об'єкти безхазяйного нерухомого майна » право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. У випадку, якщо є всі підстави вважати, що власник майна тривалий час не виявляє наміру визнати певну річ своєю, він погодився з її втратою вона може бути визнана власністю фактичного добросовісного володільця. Відкритість та безперервність володіння теж є необхідними умовами для набуття права власності за набувальною давністю і означають, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, а також те, що протягом означеного в законі строку володілець не вчиняв дій, що свідчили б про визнання ним обов'язку повернути річ власнику, а також йому не пред'являвся правомочною особою позов про повернення майна. Судом також встановлено, що на це майно не претендують інші особи, ніхто не предявляє претензій чи вимог про повернення майна до позивача, яка безперервно, більше десяти років, а саме з 21.07.1989 року і по теперішній час проживає та зареєстрована в житловому будинку. Аналізуючи вищенаведені обставини, зазначений житловий будинок, який належав [PERSON]\~\~є безхазяйною річчю в розумінні вимог\~ст. 335 ЦК України. Відповідно п. 11 Постанови №5 Пленуму Вищого спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав » виходячи зі змісту статей\~335\~і\~344 ЦК, взяття безхазяйної нерухомої речі на облік органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно, за заявою органу місцевого самоврядування, на території якого вона розміщена, і наступна відмова суду в переданні цієї нерухомої речі у комунальну власність не є необхідною умовою для набуття права власності на цей об'єкт третіми особами за набувальною давністю. Згідно положень статей\~335\~і\~344 ЦК України, право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі, а також на безхазяйну річ. Під час розгляду справи встановлено, що\~\~позивач\~\~добросовісно, безперервно\~\~та відкрито володіє\~\~об'єктом - житловим будинком з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Басейна, буд. №131, на який поширюється строк давності, передбачений вимогами\~ст. 344 ЦК України,\~\~турбувалася долею\~\~цього майна та не приховувала того, що ним користується, а також веде домашнє господарство, підтримує будинок в належному стані, оплачує всі комунальні платежі, відповідні податки на землю. Набувальна давність є юридичним фактом. Рішення суду про встановлення факту спливу строку набувальної давності не замінюватиме собою державної реєстрації права власності на нерухоме майно, а буде лише підставою для її проведення. З огляду на вище викладені обставини, приймаючи до уваги, що під час розгляду справи знайшов підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом строків, встановлених чинним законодавством володіння позивачем житловим будинком з надвірними побудовами, що розташований за адресою: м. Харків, вул. Басейна, буд.№ 131, а тому суд вважає за необхідне, визнати за позивачем право власності на зазначене нерухоме майно за набувальною давністю. Таким чином, суд приходить\~\~висновку що позивачем належно обрано спосіб судового захисту в розумінні\~ст. 344 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved