Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ спільного майна подружжя, в якому просила: - визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] ; - визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . 22 квітня 2021 року на адресу суду від представника відповідача адвоката Бандури В. О. надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності, в якій відповідач за первісним позовом просить визнати за ним право власності на Ѕ частину земельної ділянки, кадастровий номер 2621210300:01:005:0985, площею 0,0896 га, цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Ухвалою суду від 19 травня 2021 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності об`єднано в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні 04 жовтня 2021 року під час розгляду спору по суті позивачка [PERSON] та її представниця підтримали позовні вимоги про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить відповідачу. Просили суд у цій частині позов задовольнити. Своєю чергою [PERSON] та її представниця не підтримали позовні вимоги щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка зареєстрована на ім`я [PERSON] . [PERSON] у судовому засіданні 04 жовтня 2021 року під час судових дебатів позов про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , визнав. Підтвердив, що така набута ним у власність за період перебування у шлюбі з позивачкою на підставі договору купівлі-продажу. Також [PERSON] та його представник у судовому засіданні підтримали зустрічний позов, просили його задовольнити. Звертали увагу суду на те, що земельну ділянку, кадастровий номер 2621210300:01:005:0985, площею 0,0896 га, відповідачка [PERSON] отримала як матір у багатодітній сім`ї. Свідок у попередньому судовому засіданні підтвердив, що за відсутності факту перебування [PERSON] мамою багатодітної сім`ї вона б не отримала спірну земельну ділянку. Саме перебування відповідачки у шлюбі з [PERSON] та наявність кількох дітей стало визначальною умовою виділення та надання їй спірної земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд. Відповідачка та її представниця зустрічний позов не визнали, просили у його задоволенні відмовити, оскільки спірна земельна ділянка одержана [PERSON] в межах норм безоплатної приватизації, а тому така є приватною власністю відповідачки і поділу не підлягає згідно з усталеною судовою практикою та законодавством України. Заслухавши пояснення сторін, їхніх представників, отримавши показання свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд дійшов наступних висновків щодо фактичних обставин у справі. Сторони з 1998 року до 2019 року перебували у шлюбі, який розірвано судом. За час перебування у шлюбі [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 08.11.2010 придбав земельну ділянку площею 0,2116 га, кадастровий номер 2621282001:01:001:0215 (а. с. 41, 42). Відповідно до інформації із Державного земельного кадастру (а. с. 6) вказана земельна ділянка площею 0,2116 га, кадастровий номер 2621282001:01:001:0215 на цей час знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Згідно з показаннями свідка [PERSON] , [INFO] , такий є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Квартиру він придбав на підставі договору від 22.09.2017 у [PERSON] та жодних справ з відповідачем у цій справі не мав і не має, а їхні прізвище, ім`я та по батькові є однаковими. На підтвердження своїх показань пред`явив суду оригінали документів, які підтверджують факт придбання квартири та передачу такої в іпотеку. Таким чином, суд установив, що спірна квартира не належить відповідачу, що визнали у судовому засіданні сторони, зокрема позивачка за первісним позовом. Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав (а. с. 61) спірна земельна ділянка, кадастровий номер 2621210300:01:005:0985, площею 0,0896 га, належить відповідачці за зустрічним позовом [PERSON] . Відповідно до змісту копії рішення Бурштинської міської ради від 30 березня 2018 року № 34/49-18 (а. с. 80) [PERSON] затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0896 га та передано вказану ділянку у власність, зокрема на підставі положень статей 116, 118 Земельного кодексу України, тобто у порядку безоплатної приватизації. Земельна ділянка розташована за адресою: [ADDRESS] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , який у період з 2010року по 2020 рік перебував на службових посадах Бурштинської міської ради, повідомив, що [PERSON] звернулась до міської ради із заявою про виділення і передачу земельної ділянки для будівництва і обслуговування будинку. Зважаючи на те, що [PERSON] була мамою кількох дітей, то її поставили у чергу на отримання земельної ділянки позачергово. Вирішальну роль у прийнятті рішення і виділенні земельної ділянки зіграв фактор багатодітної сім`ї, тобто земельна ділянка виділялась сім`ї, а не конкретно позивачці. Зазначив, що і [PERSON] мав право звернутись із такою ж заявою. Надаючи правову оцінку установленим обставинам справи та позовним вимогам сторін, суд виходить з такого. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з приписами статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. ст. 81, 82 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. Що стосується позовних вимог [PERSON] щодо визнання права власності на Ѕ частину квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та яка зареєстрована на ім`я [PERSON] , то суд не вбачає правових підстав для їх задоволення, оскільки такі не підтримані позивачкою під час судового розгляду справи по суті. Крім того, на підставі показань свідка [PERSON] суд установив, що вказана квартира належить на праві власності саме свідкові, а не відповідачу за первісним позовом у цій справі. Щодо позовних вимог про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] , то суд дійшов висновку про наявність підстав для їх задоволення, з огляду на таке. Відповідно до змісту частини четвертої статті 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Хоч письмову заяву, як передбачено частиною першою статті 206 ЦПК України, [PERSON] про визнання позову у цій частині не подав, проте і жодних аргументів, які б заперечували вказані позовні вимоги, не навів під час судових дебатів. Водночас у відзиві на позов [PERSON] зазначав, що спірну земельну ділянку площею 0,2116 га придбав за власні кошти, а тому вважав, що така поділу не підлягає. Положеннями статті 60 Сімейного кодексу (СК) України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно з положеннями статей 63, 69, 70 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Приписами статті 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи на те, що право власності на земельну ділянку площею 0,2116 га відповідач [PERSON] набув під час перебування у шлюбі з [PERSON] шляхом укладення договору купівлі-продажу, то таке майно вважається спільною сумісною власністю та підлягає поділу між сторонами на рівні частки. З огляду на викладене, первісний позов підлягає задоволенню частково, а саме щодо визнання права власності [PERSON] на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить [PERSON] . В іншій частині первісного позову необхідно відмовити з відповідним розподілом судових витрат відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Зокрема позивачка у судовому засіданні просила стягнути з відповідача сплачений судовий збір у розмірі 908,0 грн за позовну вимогу щодо визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,2116 га. При цьому зазначила, що розуміє на слідки не підтримання позовних вимог щодо поділу квартири та не наполягала на стягненні з відповідача сплаченої нею суми судового збору у розмірі 2150,0 грн за позовні вимоги про визнання права власності на квартиру. Що стосується позовних вимог [PERSON] за зустрічним позовом про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0896 га (кадастровий номер 2621210300:01:005:0985), то суд виходить з такого. Згідно з приписами частини шостої статті 118 ЗК України (у редакції, чинній на час виділення земельної ділянки) було передбачено, зокрема, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель комунальної власності для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки) у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). Органам місцевого самоврядування, які передають земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, забороняється вимагати додаткові матеріали та документи, не передбачені цією статтею. Пунктом 5 частини першої статті 57 СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Суд установив, що відповідачка [PERSON] набула право власності на спірну земельну ділянку площею 0,0896 га за час шлюбу з позивачем. Водночас [PERSON] одержала вказану земельну ділянку із земель комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України, на підставі положень статті 118 вказаного Кодексу. Отже, відповідно до положень ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Тобто спірна земельна ділянка площею 0,0896 га є особистою приватною власністю [PERSON] та поділу не підлягає. Суд не бере до уваги доводи сторони позивача за зустрічним позовом про те, що основою підставою для надання відповідачці спірної земельної ділянки було її звернення до органу місцевого самоврядування як матері багатодітної сім`ї, оскільки такі документи про багатодітність сім`ї прямо заборонено вимагати приписами статті 118 ЗК України. Крім того, не факт перебування [PERSON] у шлюбі з позивачем за зустрічним позовом вплинув на постановку відповідачки в чергу на отримання земельної ділянки позачергово, як стверджує [PERSON] , а фактом багатодітної сім`ї, тобто наявність кількох дітей у заявниці. Іншими словами, за наявності передбачених статтею 118 ЗК України умов, орган місцевого самоврядування не мав права відмовити [PERSON] у виділенні земельної ділянки, не залежно від того, чи перебувала вона у шлюбі з [PERSON] . Своєю чергою, суд звертає увагу на те, що під час набуття права власності на спірну земельну ділянку площею 0,0896 га в межах норм безоплатної приватизації, визначених ЗК України, [PERSON] реалізувала своє право, яке нерозривно пов`язане саме з її особою і жодним чином не стосується її сімейного стану. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину земельної ділянки площею 0,0896 га, кадастровий номер 2621210300:01:005:0985, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Судові витрати підлягають розподілу відповідно до приписів статті 141 ЦПК України.

Outcome: partial