Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що позивач понад ніж 20 років неодноразово обиралась головою правління ОСББ «Мотозаводець-6» будинку [ADDRESS] . 03 травня 2011 позивач за власним бажанням склала з себе повноваження голови правління ОСББ «Мотозаводець-6». 20.06.2012р. протоколом №1 засідання правління ОСББ «Мотозаводець-6» позивача знову було обрано головою правління. Свої повноваження, як голови правління, позивач склала остаточно 11 червня 2015р. 21 вересня 2016р. правлінням ОСББ «Мотозаводець-6» на чолі з [PERSON] було проведено загальні збори мешканців будинку. В ході проведення загальних зборів, мешканцям будинку та співвласникам ОСББ «Мотозаводець-6», відповідачем [PERSON] було озвучено недостовірну інформацію стосовно позивача, наведено неправдиві факти про вчинення позивачем грубих порушень закону під час виконання обов`язків голови правління. Зокрема, [PERSON] на загальних зборах мешканців будинку озвучила наступну недостовірну інформацію про те, що: 1)Позивачем приватизовані нежитлові приміщення під номером 441-444 [ADDRESS] 2)ОСББ «Мотозаводець-6» не отримало кошти від продажу в 2012 році квартири під номером 445 громадянкою [PERSON] , чим фактично звинувачено позивача у привласненні коштів 3)У відношенні позивача порушено кримінальну справу за ст.. 356 та ч.5 ст. 191 КК України Позивач [PERSON] вважає, що поширена вище відповідачем інформація є недостовірною та такою, що порушує її особисті немайнові права, зокрема визначені ч.1 ст. 270 ЦК України право на повагу до гідності та честі, ділової репутації. Недостовірна негативна інформація про позивача була поширена відповідачем 21 вересня 2016 року на загальних зборах ОСББ «Мотозаводець-6», що підтверджується відеозаписом зазначених зборів, долучених позивачем в якості доказу до позовної заяви. Позивач також вважає, що відповідач, шляхом розповсюдження недостовірної інформації мав на меті досягнення особистих інтересів та здійснював їх за рахунок приниження честі, гідності та ділової репутації позивача. Внаслідок дій відповідача, позивачу заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в моральних стражданнях та переживаннях, оскільки відповідач принизив позивача перед значною кількістю мешканців будинку, серед яких позивач мала повагу та поширив недостовірні відомості стосовно позивача, у тому числі про те, що остання скоїла злочин. Такі дії та вислови відповідача обурили не тільки позивача як особистість, а і як колишнього голову правління ОСББ «Мотозаводець-6». На даний час позивач вимушена докладати значних зусиль для відновлення свого авторитету, захисту своєї часті та гідності. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача: -Інформацію щодо приватизації [PERSON] приміщень [ADDRESS] ; -Інформацію стосовно ненадходження на рахунок ОСББ «Мотозаводець-6» коштів від продажу у 2012р. [PERSON] приміщення (квартири) [ADDRESS] ; -Інформацію стосовно порушення відносно [PERSON] кримінальних справ за ст. 356 та ч.5 ст. 191 КК України. Спростувати вказану інформацію у термін, що не перевищує один місяць з дня набрання рішення суду законної сили, шляхом скликання та проведення загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] та співвласників ОСББ «Мотозаводець-6», на яких повідомити учасників зборів про те, що: -[PERSON] не приватизовувались нежитлові приміщення під номерами [NUMBER] в [ADDRESS] ; -ОСББ «Мотозаводець-6» отримало кошти після набуття права власності громадянкою [PERSON] квартири під номером [ADDRESS] ; -Відносно [PERSON] не порушувалось кримінальних справ за ст.. 356 та ч.5 ст.191 КК України А також, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. та судові витрати. Ухвалою суду від 21.06.2017р. відкрито провадження по вищевказаній справі. 02.02.2018р. до суду подано відзив на позовну заяву, в якому відповідач [PERSON] просить відмовити в задоволенні позову. (а.с.35-40). 14.05.2018р. позивачем [PERSON] подано заяву про уточнення позовних вимог (а.с.74-77), згідно яких позивач [PERSON] просить визнати недостовірною, такою, що не відповідає дійсності, порушує права та свободи, ганьбить честь, гідність, ділову репутацію позивача: -Інформацію щодо приватизації [PERSON] приміщень [ADDRESS] ; -Інформацію стосовно ненадходження на рахунок ОСББ «Мотозаводець-6» коштів від продажу у 2012р. [PERSON] приміщення (квартири) [ADDRESS] ; -Інформацію стосовно вини [PERSON] відповідно до ст. 356 та ч.5 ст. 191 КК України, а саме в самоуправстві та розтраті майна ОСББ «Мотозаводець-6» в особливо великих розмірах. Спростувати вказану інформацію у термін, що не перевищує один місяць з дня набрання рішення суду законної сили, шляхом скликання та проведення загальних зборів мешканців будинку [ADDRESS] та співвласників ОСББ «Мотозаводець-6», на яких повідомити учасників зборів про те, що: -[PERSON] не приватизовувались нежитлові приміщення під номерами [NUMBER] в [ADDRESS] ; -ОСББ «Мотозаводець-6» отримало кошти після набуття права власності громадянкою [PERSON] квартири під номером [ADDRESS] ; -[PERSON] не є винною у скоєнні злочинів, передбачених ст. 356 та ч.5 ст.191 КК України, а саме що [PERSON] не є винною в самоуправстві та у вчиненні розтрати майна ОСББ «Мотозаводець-6» в особливо великих розмірах. А також, стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 1,00 грн. та судові витрати. Позивач та її представник підтримали позовні вимоги, надали пояснення, аналогічні викладеним у позові. Відповідач та її представник заперечували проти задоволення позову. Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні правовідносини. 21 вересня 2016р. на чолі з [PERSON] було проведено загальні збори мешканців будинку ОСББ «Мотозаводець-6». В ході проведення загальних зборів, мешканцям будинку та співвласникам ОСББ «Мотозаводець-6», позивач [PERSON] вважає, що відповідачем [PERSON] було озвучено недостовірну інформацію стосовно позивача, наведено неправдиві факти про вчинення позивачем грубих порушень закону під час виконання обов`язків голови правління. Зокрема, [PERSON] на загальних зборах мешканців будинку озвучила наступну недостовірну інформацію про те, що: -[PERSON] приватизовані група приміщень 441-444 в будинку [ADDRESS] ; -стосовно ненадходження на рахунок ОСББ «Мотозаводець-6» коштів від продажу у 2012р. [PERSON] приміщення (квартири) [ADDRESS] ; -стосовно вини [PERSON] відповідно до ст. 356 та ч.5 ст. 191 КК України, а саме в самоуправстві та розтраті майна ОСББ «Мотозаводець-6» в особливо великих розмірах. На підтвердження своїх вимог позивачем компакт-диск із звукозаписом загальних зборів ОСББ «Мотозаводець-6» проведених 21 вересня 2016р. (а.с.7). Згідно з п. 4 ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ч. 1 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 10 Конвенції про захист прав та основних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів. Відповідно до ст. 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов`язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв`язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Відповідно до вимог ч.1 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Відповідно до частини 4 ст.277 ЦК України спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Відповідно до ст. 297 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі. Статтею 280 ЦК України передбачено право фізичної особи, особисте немайнове право якої порушено, на відшкодування шкоди. Згідно зі ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканність своєї ділової репутації. Фізична особа може звернутися до суду з позовом про захист своєї ділової репутації. Водночас, згідно зі ст. 1 Закону України «Про інформацію» під інформацією слід розуміти будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до положень п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Відповідно до ч. 5 п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Пунктом 19 вказаної постанови визначено, що вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням. Відповідно до ч. 2 ст. 30 Закону України «Про інформацію» оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовностилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Отже, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Крім того, поряд з інформацією чи даними, що підлягають перевірці, стаття 10 Європейської конвенції з прав людини захищає і погляди, критичні зауваження або припущення, правдивість яких не може бути піддана перевірці на правдивість. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень і використання практики Європейського суду з прав людини» Європейська Конвенція та рішення Європейського суду є джерелом права в Україні, національні суди мають використовувати практику Європейського суду. Так, рішенням від 21 лютого 2012 року у справі «Тушалп проти Туреччини» Європейський суд встановив, що навіть припускаючи, що висловлювання заявника могли були визнані провокативними, грубими та агресивними, вони становили оціночні судження. При цьому, Європейський суд підкреслив, що використання, навіть, «вульгарних фраз» само по собі не є визначальним в оцінці агресивного висловлювання, адже це може слугувати просто «стилістичним цілям», оскільки «стиль є частиною комунікації як форми вираження та як такий захищений разом зі змістом вираження». Відповідну правову позицію наведено в рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Лінгенс проти Австрії» (12/1984/84/131), у пункті 41 якого зазначено, що свобода вираження поглядів, гарантована пунктом 1 статті 10 Конвенції про захист прав і основних свобод людини, становить одну з основних підвалин демократичного суспільства й одну з принципових умов його розвитку та умов самореалізації кожної особи; за умови додержання пункту 2 статті 10 цієї Конвенції свобода вираження стосується не лише тієї «інформації» чи тих «ідей», які отримані належним чином або розглядаються як необразливі чи незначні, а й тих, що викликають образу, обурення або неспокій; такими є вимоги плюралізму, терпимості й широти поглядів, без яких демократичне суспільство неможливе. Згідно п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» не підлягають розгляду судами позови про захист гідності, честі чи ділової репутації, приниження яких відбулося внаслідок давання показань свідками, а так само іншими особами, які брали участь у справі, відносно осіб, які брали участь у тій справі, якщо наведена в них інформація була доказом у справі та оцінювалась судом при ухваленні судового рішення, оскільки нормами процесуальних кодексів встановлено спеціальний порядок дослідження та оцінки таких доказів. Вказана вимога по суті означала б вимогу повторної судової оцінки наданих суду доказів у раніше розглянутій справі. Судом встановлено, що під час проведення загальних зборів ОСББ «Мотозаводець-6» у промові [PERSON] була надана оцінка та міркування останньої. За встановлених обставин суд вважає, що в якому б непривабливому світлі у цих поясненнях був представлений позивач, цю частину промови [PERSON] не можна розглядати, як окремо взяті вислови, а треба сприймати з розумінням змісту та семантики всього загального тексту, а тому вислів [PERSON] в частині, що торкається особи позивача слід розцінювати лише як критику її дій, тобто, спірні вислови є оціночними судженнями, а не фактичними твердженнями, які підлягають доведенню під час судового розгляду, що свідчить про відсутність порушень особистих немайнових прав позивача з боку відповідача. З урахуванням викладеного, суд приходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди. Крім того, позивачем заявлено позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, яку вона оцінює у 1,00 грн. При з`ясуванні фактів, з якими закон пов`язує відшкодування моральної шкоди, суд виходить з вимог ст.1167 ЦК України, яка визначає підстави покладання обов`язку по відшкодуванню такої шкоди та обставини, які мають враховуватися при визначенні розміру відшкодування. Стаття 23 ЦК України передбачає підстави моральної шкоди. Моральна шкода, зокрема, полягає у фізичному болі і стражданнях, що особа зазнала в зв`язку з каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з протиправною поведінкою у відношенні його; у душевних стражданнях, що фізична особа зазнала в зв`язку з ушкодженням чи знищенням майна; у приниженні честі, достоїнства, а також ділової репутації. Моральна шкода стягується незалежно від стягнення майнової шкоди. Оскільки позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від позовних вимог про спростування недостовірної інформації, захист честі, гідності та ділової репутації, тому вони задоволенню не підлягають. За встановлених обставин позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про захист честі, гідності, ділової репутації та відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed