Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що їй на праві власності належить житловий будинок №7 по провулку Підгірний в с. Нововасилівка, м. Бердянськ, Запорізька область. В зазначеному вище житловому будинку зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] На сьогоднішній день шлюб між сторонами розірвано, подружжя разом не проживає. Проте, [PERSON] залишається зареєстрованим в житловому будинку. Вказує, що з лютого 2014 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, особистих речей та іншого майна, що йому належить, в будинку не має. Факт реєстрації відповідача за вказаною адресою завдає їй матеріальних збитків. Жодних домовленостей щодо користування житловим приміщенням між нею та відповідачем укладено не було. Добровільно подавати заяву про зняття з реєстрації [PERSON] не бажає. Просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим будинком №7 по провулку Підгірний, с. Нововасилівка, м. Бердянськ, Запорізька область. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявився, письмові заперечення на позов не надав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є матірю відповідача. Останній з лютого 2014 року проживає в [INFO] і на даний час оформлює російське громадянство та не збирається повертатися на Україну. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що право власності на житловий будинок №7 по провулку Підгірний в с. Нововасилівка, м. Бердянськ, Запорізька область зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 17.11.2004 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 18.02.2005 року. [PERSON] довідки виконавчого комітету Нововасилівської сільської ради від 26.10.2017 року у вказаному вище житловому будинку зареєстрований [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю (постанова Верховного Суду України від 16.01.2012 р. №6-57цс11). Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень позивача, відповідач [PERSON] був зареєстрований в будинку як її чоловік, тобто як член сімї власника. Статтею 156 ЖК України передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири),\~\~якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.\~ Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Підстави для визнання члена сім'ї власника таким, що втратив право користування житловим приміщенням, визначені ч. 2 ст. 405 ЦК України, а саме відсутність члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. [PERSON] з ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Частиною 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили , не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Встановлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд має свої дії мотивувати та враховувати те, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 4 ст. 60, ст. 212 ЦПК України). Відповідно до рішення Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 28.03.2017 року у справі №310/507/17, [PERSON] звертаючись до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зазначав, що він з дружиною не проживає. [PERSON] від 29.11.2017 року пояснень свідка [PERSON], відповідач [PERSON] не проживає за місцем реєстрації з лютого 2014 року. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 2 ст. 405 ЖК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. [PERSON] п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. \~ \~ \~ \~

Outcome: approved