Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати відповідача [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою № 5 по вул.Пушкіна, 52 м.Сарни Рівненської області, примусово зняти відповідача з реєстрації за вказаною адресою та виселити відповідача із вказаного житла. В позовній заяві позивачем зазначено, що [PERSON] не проживає у [INFO] з листопада 2012 року, є недобросовісним співмешканцем, так як не сплачує комунальні послуги, не дбає про утримання квартири. Враховуючи наведене, на підставі ст.116 ЖК України позивач просить виселити відповідача із вказаного житла із зняттям з реєстрації. В судовому засіданні представник відповідача не визнав в повному обсязі заявлені до [PERSON] вимоги. В обґрунтування заперечень представник відповідача пояснив, що на даний момент [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], оскільки він не позбавлявся права власності на частину вказаної у позові квартири. Таким чином, на думку представника відповідача, підстав для задоволення позовних вимог немає. Дослідивши надані сторонами докази, врахувавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення. Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року, копія якого надана представником відповідача, за [PERSON] та [PERSON] визнано право спільної часткової власності (по 1/4 частині кожного) у квартирі [ADDRESS]. Із копії технічного паспорту, наданого позивачем, вбачається, що у будинку № 52 по вул.Пушкіна м.Сарни Рівненської області дійсно розташована квартира № 5, загальною площею 44,6 м2, житловою площею 26,3 м2. Відповідно до копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 28 квітня 2009 року вказана квартира належить на праві спільної часткової власності сторонам по справі : [PERSON], [PERSON], а також [PERSON], [PERSON] (частка кожного із співвласників рівна 1/4). Підстава для виникнення права власності рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 лютого 2009 року. Станом на 8 червня 2016 року усі співвласники вказаного житла є зареєстровані у [INFO], що підтверджено наданою позивачем довідкою про склад сімї № 10154, виданої КП «Житлосервіс». Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Таким чином, судом зясовано, що вказана вище квартира є спільною власністю сторін по справі, оскільки неправомірності набуття [PERSON] права на вказане житлове приміщення не встановлена судом. Рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року скасовано рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 11 червня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про виділ частки, що є у спільній частковій власності в частині вирішення позовних вимог [PERSON] про виділ частки із майна та ухвалено нове рішення по суті заявлених сторонами вимог в цій частині, згідно із яким стягнуто на користь [PERSON] з [PERSON], [PERSON], [PERSON] по 13 669 грн. 33 коп. за належну [PERSON] частку у квартирі [ADDRESS]. Крім цього, рішенням колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ апеляційного суду Рівненської області від 14 серпня 2014 року вказано, що право власності [PERSON] на 1/4 частину квартири [ADDRESS] припиняється з дня отримання ним компенсації за належну йому частку у квартирі. Доказів того, що [PERSON] іншими співвласниками сплачено компенсацію за частку у квартирі [ADDRESS] суду надано не було, а тому право власності відповідача на вказане житло на сьогодні не припинено. Позивачем ставиться питання про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним у позові житлом із посиланням на ті обставини, що він не сплачує комунальні платежі - із виселенням останнього та зняттям з реєстрації. Однак, відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або із вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказів того, що є достатні підстави вважати, що [PERSON]А.(який також в свою чергу залишається на даний час співвласником квартири № 5) порушуються права [PERSON] як співвласника вказаної квартири, що могло б бути підставою для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житлом або для його виселення відповідно до вимог ст.116 ЖК України, як такого, що руйнує або псує житлове приміщення, позивачем надано не було. З огляду на наведене, позов [PERSON] не підлягає до задоволення, так як є безпідставним. В судовому засіданні представником відповідача заявлено клопотання про стягнення з позивача на користь відповідача понесених судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд дійшов висновку про безпідставність вимог позивача, в зв'язку з чим з останньої слід стягнути судові витрати, понесені відповідачем. Згідно із наданими представником відповідача додатком до договору від 29 червня 2016 року та квитанцією № 22 від 29 червня 2016 року між відповідачем [PERSON] та адвокатом [PERSON] було укладено договір про представництво інтересів відповідача у суді, за умовами якого відповідачем проведено оплату наданих послуг у сумі 3 000 грн. Вказану суму представник просить стягнути з позивача на користь відповідача. Однак, відповідно до ст.1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» - розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах - суб'єктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Таким чином, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати на момент прийняття судом рішення яка становить 1 600 грн. та кількості годин, протягом яких представник був задіяний у суді (1 година 30 хвилин), стягненню з позивача на користь відповідача підлягає сума понесених судових витрат 960 грн. На підставі наведеного, ст.ст.328, 355, 364 ЦК України,

Outcome: approved