Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд малолітньої дитини [PERSON], [INFO], на період з 21 жовтня 2016 року по 30 жовтня 2016 за межі України до країни Єгипет без дозволу (згоди) та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначається, що позивач з 15 жовтня 2005 року по 18 березня 2010 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась дитина [PERSON], [INFO]. Після розлучення відповідач проживає окремо, обовязок щодо утримання дитини не виконує. Також відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, з позивачем та сином не спілкується. Позивач має намір тимчасово виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини. Місцезнаходження батька не відомо та оформити згоду батька на виїзд сина за кордон через нотаріуса не можливо. Позивач в судове засідання не зявилась, подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, не заперечує проти прийняття рішення при заочному розгляді справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] у період з 15.10.2005 по 18.03.2010 перебували у шлюбі. В підтвердження до матеріалів справи долучено Витяг з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016461655 від 22.03.2016 та Свідоцтво про розірвання шлюбу серії 1-КГ №064710 від 22.03.2016. Від шлюбу 23.11.2005 народилась дитина [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії 1-КГ №015945 від 10.01.2006. Після розірвання шлюбу відповідач проживає окремо. Місце проживання не відоме, з позивачем та сином не спілкується. [PERSON] проживає з матірю, що підтверджується відповідною довідкою про склад сімї. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною 2 статті 141 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від сина та участі в його утриманні не приймає. Виїзд дитини разом з позивачем за кордон на певний час сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, розширить її кругозір. Статтею 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved