Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом з огляду на наступне. 27.08.2018 р. суддею Печерського районного суду м. Києва задоволено клопотання слідчого в особливо важливих справах Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України про тимчасовий доступ до речей і документів та надано тимчасовий доступ документів з можливістю отримати копії з можливістю одержання їх копій, які перебувають у володінні ПрАТ «Київстар» , а саме до відомостей щодо вхідних та вихідних з`єднань з абонентського номера [NUMBER],яким користується журналіст [PERSON] за період з 19.07.2016 р. по 16.11.2017 р. включно. Листом від 18.09.2018 р. Європейський суд з прав людини повідомив уряд України про застосування Правила 39 (запобіжні або забезпечувальні заходи) у справі Седлецька проти України. Зокрема, ЄСПЛ вимагає, щоб було забезпечено, щоб органи влади України утримались від доступу до інформації, зазначених в ухвалі слідчого судді Печерського районного суду м. Києва щодо відомостей про вхідні, вихідні з`єднання тощо з мобільного телефона позивача. Окрім того, ЄСПЛ також зобов`язав надати документи щодо спроб слідчого отримати інформацію до зазначених даних. Невиконання вимог ЄСПЛ може бути розцінено як перешкоджання доступу до Суду, а тому [PERSON] просила ПрАТ «Київстар» надати таку інформацію/або копії документів: Чи надходили до виконання до ПрАТ «Київстар» запити від Генеральної прокуратури України (зокрема від старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] або інших осіб) про надання відомостей щодо вхідних та вихідних з`єднань з абонентського номеру [NUMBER], яким користується журналіст [PERSON] (зокрема щодо дати, часу, тривалості кожного з`єднання, номерів, з якими вони відбувались, відправлені та отримані текстові та інші повідомлення (SMS, MMS), місця знаходження абонента (базової станції оператора та азімуту до неї) під час телефонних з`єднань та одержання, відправлення повідомлень, імеі-коду пристрою тощо)? Якщо зазначені запити надходили, то коли саме і якого обсягу відомостей вони стосувались? Чи було надано запитувані відомості? Якщо так, коли саме і в якому обсязі? У разі, якщо запитувані відомості були надані, надати копію отриманого запиту та наданої відповіді з додатками. До запиту були додані: копія листа Європейського суду з прав людини від 18.09.2018 р., текст ухвали Печерського районного суду м. Києва та письмова згода [PERSON] . Проте, 10 жовтня 2018 р. у надані запитуємої інформації було відмовлено з огляду на положення ст. 222 КПК України. Разом з тим приписи ст. 32 Конституції України, вимоги Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про захист персональних даних» наголошують на можливості отримати таку інформацію, а тому відмова відповідача є такою, що порушує право позивача на отримання інформації щодо неї особисто. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати незаконною відмову Приватного акціонерного товариства «Київстар» у надані інформації та зобов`язати відповідача надати інформацію та/або копії документів: Чи надходили до виконання до ПрАТ «Київстар» запити від Генеральної прокуратури України (зокрема від старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] або інших осіб) про надання відомостей щодо вхідних та вихідних з`єднань з абонентського номеру [NUMBER], яким користується журналіст [PERSON] (зокрема щодо дати, часу, тривалості кожного з`єднання, номерів, з якими вони відбувались, відправлені та отримані текстові та інші повідомлення (SMS, MMS), місця знаходження абонента (базової станції оператора та азімуту до неї) під час телефонних з`єднань та одержання, відправлення повідомлень, імеі-коду пристрою тощо)? Якщо зазначені запити надходили, то коли саме і якого обсягу відомостей вони стосувались? Чи було надано запитувані відомості? Якщо так, коли саме і в якому обсязі? У разі, якщо запитувані відомості були надані, надати копію отриманого запиту та наданої відповіді з додатками. Провадження у даній цивільній справі було відкрито 18.04.2019 р., вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника відповідача надійшли заперечення на позов. Представником ПрАТ «Київстар» зазначено, забезпечення нерозголошення інформації, отриманої під час проведення досудового розслідування є однією із гарантій встановлення істини у кримінальному провадженні. За приписами ст. 22 КПК України Відомості досудового розслідування можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Прийняття рішення щодо розголошення таємниці досудового розслідування є відповідальним кроком особи, яка здійснює кримінальне провадження, оскільки вона може оцінити та повністю виключити настання негативних наслідків. ПрАТ «Київстар» не отримувало дозвіл слідчого на розголошення інформації - даних отриманих в ході досудового провадження. Такого дозволу не надав і позивач, звертаючись до Товариства із відповідним запитом. Запитувана позивачем інформація по суті є не тільки розголошенням таємниці досудового розслідування, а й пряме втручання в процесуальну діяльність органу досудового розслідування, яке тягне за собою правові наслідки, передбачені ст. 387 КК України. Крім того Абонентський номер, який фігурує у запиті не закріплений за позивачкою. Надання ж згоди [PERSON] на ознайомлення [PERSON] та її представника з інформацією- персональними даними не є дозволом, який надає ПрАТ «Київстар» право розголошувати інформацію, яка охороняється законом. Разом з тим, правовідносини сторін - з приводу отримання інформації, яка є даними досудового розслідування по кримінальному провадженні, а також оскарження дій та бездіяльності відповідних органів з приводу її надання, або не надання регламентовано саме нормами КПК України, що виключає вирішення таких питань в порядку ЦПК України. У відповідь на відзив представник [PERSON] зазначив, зокрема, про відсутність ризиків розголошення інформації про виконання ухвали слідчог була оприлюднена. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити в повному обсязі. Представники відповідача зазначили про необхідність відмовити у задоволенні заявлених вимог, надавши пояснення по суті справи. Вислухавши доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи, 20.09.2018 р. до Приватного акціонерного товариства «Київстар» надійшов лист [PERSON] з проханням надати таку інформацію та/або копії документів: 1.Чи надходили до виконання до ПрАТ «Київстар» запити від Генеральної прокуратури України (зокрема від старшого слідчого в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] або інших осіб) про надання відомостей щодо вхідних та вихідних з`єднань з абонентського номеру [NUMBER], яким користується журналіст [PERSON] (зокрема щодо дати, часу, тривалості кожного з`єднання, номерів, з якими вони відбувались, відправлені та отримані текстові та інші повідомлення (SMS, MMS), місця знаходження абонента (базової станції оператора та азімуту до неї) під час телефонних з`єднань та одержання, відправлення повідомлень, імеі-коду пристрою тощо)? 2.Якщо зазначені запити надходили, то коли саме і якого обсягу відомостей вони стосувались? 3.Чи було надано запитувані відомості? Якщо так, коли саме і в якому обсязі? 4.У разі, якщо запитувані відомості були надані, надати копію отриманого запиту та наданої відповіді з додатками. Підставою для звернення позивача з такою вимогою до відповідача стало те, що відповідно до ухвали Печерського районного суду м. Києва від 27.09.2018 р. старшому слідчому в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] надано право отримати доступ до відомостей щодо вхідних і вихідних даних з`єднань з абонентського номера [NUMBER], яким як журналіст користується [PERSON] . Разом з тим, листом від 18.09.2018 р. Європейський суд з прав людини повідомив уряд України про застосування Правила 19 (запобіжні або забезпечувальні заходи) у справі Седлецька проти України та, зокрема, вимагає, щоб було забезпечено, аби органи влади України утримались від доступу до відомостей, зазначених в ухвалі Печерського районного суду м. Києва від 27.08.2018 р. Окрім того ЄСПЛ так само зобов`язав надати інформацію та документи, що стосуються спроб слідчого отримати доступ до зазначених даних, то щодо подальшого розвитку подій у справі. У запиті також зазначено, що невиконання вимог ЄСПЛ може бути розцінене як перешкоджання у доступі до Суду, а тому з урахуванням необхідності надати у розпорядження ЄСПЛ такої інформації [PERSON] і звернулась до відповідача. Не заперечувалось представниками відповідача та обставина, що ПрАТ «Київстар» 12.10.2018 р. у відповідь на звернення позивача відмовив у наданні вказаної у запиті інформації з огляду на положення ст. 222 КПК України . Також відповідач повідомив, що за своїм правовим статусом запитувані відомості можуть бути віднесені і до конфіденційної інформації ПрАТ «Київстар» відповідно до ч. 1 ст.6 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Таку відмову [PERSON] вважає незаконною, оскільки кожна особа має право на отримання інформації стосовно неї, атому і звернулась до суд з даним позовом. Так, приписами ст. 32 Конституції України визначено, що кожний громадянин має право знайомитися в органах державної влади, органах місцевого самоврядування, установах і організаціях з відомостями про себе, які не є державною або іншою захищеною законом таємницею. Кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів, відповідно до положень ч. 1 ст. 5 Закону України «Про інформацію». В свою чергу, згідно до ч. 1 та п. 2 ч. 2 ст. 8 Закону України «Про захист персональних даних» особисті немайнові права на персональні дані, які має кожна фізична особа, є невід`ємними і непорушними. Суб`єкт персональних даних має право отримувати інформацію про умови надання доступу до персональних даних, зокрема інформацію про третіх осіб, яким передаються його персональні дані. Приймаючи рішення по суті справи суд має наголосити серед іншого на наступному За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Як встановлено в судовому засіданні, і дана обставина не заперечувалась учасниками процесу, звернення до відповідача з метою отримання інформації було здійснено [PERSON] зважаючи на необхідність отримати інформацію щодо виконання (невиконання) ухвали слідчого судді Печерського районного суду м. Києва про надання старшому слідчому в особливо важливих справах другого слідчого відділу управління з розслідування злочинів, вчинених працівниками органів, які ведуть боротьбу зі злочинністю Головного слідчого управління Генеральної прокуратури України [PERSON] . тимчасового доступу до речей і документів, які містять інформацію, яка охороняється законом, в межах досудового розслідування кримінального провадження, що здійснюється з огляду на положення Кримінального процесуального кодексу України. Досудове розслідування - стадія кримінального провадження, яка починається з моменту внесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань і закінчується закриттям кримінального провадження або направленням до суду обвинувального акта, клопотання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру, клопотання про звільнення особи від кримінальної відповідальності, як це визначено ст. 3 КПК України. Відомості досудового розслідування, відповідно до ст. 22 КПК України, можна розголошувати лише з письмового дозволу слідчого або прокурора і в тому обсязі, в якому вони визнають можливим. Слідчий, прокурор попереджає осіб, яким стали відомі відомості досудового розслідування, у зв`язку з участю в ньому, про їх обов`язок не розголошувати такі відомості без його дозволу. Незаконне розголошення відомостей досудового розслідування тягне за собою кримінальну відповідальність, встановлену законом. Так, під час розгляду справи не було отримано відомостей, які б свідчили про те, що слідчим, прокурором було надано дозвіл особі у володінні якої перебуває інформація - ПрАТ «Київстар» на розкриття інформації, а [PERSON] на отримання відомостей , отриманих під час здійснення досудового розслідування в межах якого було застосовано такий засіб забезпечення кримінального провадження як тимчасовий доступ до речей і документів. Крім того, заслуговують на увагу доводи представників відповідача щодо положень чинного законодавства України які регулюють діяльність операторів мобільного зв`язку. Так ст. 1 Закону України «Про телекомунікації» визначено, що абонент - споживач телекомунікаційних послуг, який отримує телекомунікаційні послуги на умовах договору, котрий передбачає підключення кінцевого обладнання, що перебуває в його власності або користуванні, до телекомунікаційної мережі. Як встановлено в судовому засіданні позивач не є абонентом ПрАТ «Київстар» за абонентським номером [NUMBER] . Як зазначає представник позивача споживач телекомунікаційної послуги [PERSON] надала позивачу та його представнику на свою згоду на доступ до персональних даних. Разом з тим слід зазначити, що приписами ч. 1 ст. 34 Закону України «Про телекомунікації» встановлено обов`язок операторів, провайдерів телекомунікацій забезпечувати і нести відповідальність за схоронність відомостей щодо споживача, отриманих при укладенні договору, наданих телекомунікаційних послуг, у тому числі отримання послуг, їх тривалості, змісту, маршрутів передавання тощо, що з урахуванням з приписами ст. 222 КПК України унеможливлюють надання інформації та/або копії документів зазначених у запиті [PERSON] до ПрАТ «Київстар». Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що Приватним акціонерним товариством «Київстар» було порушено вимоги чинного законодавства України, а отже і порушено право [PERSON] на отримання інформації. Не оспорювалась в судовому засіданні та обставина, що прийняття рішення щодо розголошення відомостей досудового розслідування здійснюється слідчим т/або а прокурором з урахуванням положень ст. ст. 39,40 КПК України. При цьому за приписами ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З іншого боку чинним законодавством України не передбачено а ні право а ні обов`язок суду втручатися в діяльність інших органів, перебирати на себе компетенцію останніх. Оскільки під час розгляду справи не було встановлено обставин, що відповідач мав право надавати інформацію, яка становить таємницю досудового розслідування без дозволу відповідних осіб, зважаючи на відсутність такого дозволу, що не заперечувалось стороною позивача під час розгляду справи, підстави для задоволення вимог [PERSON] відсутні. Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed