Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 12.07.1975 року зареєструвала шлюб із [PERSON]. Від шлюбу дітей не мають. Заочним рішенням Кіцманського районного суду від 13.09.2010 року шлюб між ними розірвано. До укладення шлюбу нею особисто за власні кошти у 1972 році було збудовано житловий будинок в [ADDRESS]. Після реєстрації шлюбу вони із відповідачем проживали в [ADDRESS]. Участі у будівництві житлового будинку по [ADDRESS], відповідач не приймав і в ц будинку не проживав. Відповідач з 1975 року по 1985 рік проживав по [ADDRESS], що вбачається із змісту довідки виконкому Шипинецької сільської ради від 06.09.2017 року. Свідоцтво на право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. вона отримала 31.12.2004 року. На даний час вона вирішила розпорядитися цим будинком, тому просила визнати вказане майно її особистою власністю. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову, розгляд справи у її відсутності, погодження на заочний розгляд. Відповідач [PERSON] в судове засіданні повторно не з`явився, будучи відсутнім за останнім відомим місцем його реєстрації, що вважається належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи, про що свідчать розписки, тому, за згодою позивача, наявні підстави для заочного розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Норми СК України у статтях 57, 60 встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Зокрема, відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими критеріями: 1) час набуття майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. У зв'язку з викладеним у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому, сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об'єктів права спільної сумісної власності подружжя. Встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12.07.1975 року, який розірвано заочним рішенням Кіцманського районного суду від 13.09.2010 року. Перебуваючи у шлюбі, сторони проживали в [ADDRESS]. У вказаному будинку відповідач [PERSON] проживав з 1975 року по 1985 рік, що вбачається із змісту довідки виконкому Шипинецької сільської ради від 06.09.2017 року за № 347. На ім`я позивачки [PERSON] 31.12.2004 року видано свідоцтво на право власності на житловий будинок по [ADDRESS]. Право власності зареєстровано Кіцманським РБТІ 31.12.2004 року. Згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 31.12.2004 року житловий будинок по [ADDRESS], 1972 року побудови, тобто до реєстрації 12.07.1975 року шлюбу між сторонами. Відповідно до ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За наведених та встановлених обставин, оскільки судом не здобуто належних і допустимих доказів про належність нерухомого майна до об'єктів спільної сумісної власності подружжя, заявлені вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України понесені позивачем витрати по сплаті судового збору підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи наведене, ст.ст. 57, 60 Сімейного кодексу України, ст.ст. 316, 317, 319, 321, 392 ЦК України,

Outcome: approved