Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO] та доньку Дарю, [INFO], які проживають разом з нею. Рішенням Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.05.2013 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти у розмірі 1000 грн. щомісячно на утримання двох неповнолітніх дітей, проте на теперішній час життя «здорожчало», виріс прожитковий мінімум на дитину відповідного віку і стягуваних аліментів не вистачає для забезпечення їх життєвих потреб, повноцінного харчування, фізичного, розумового, духовного та соціального розвитку. В 2014 році у сина різко погіршився стан здоровя, що призвело до необхідності проходження дорогих обстежень, здачі аналізів та наступного постійного, тривалого лікування. Донька у 2015 році перенесла операцію, що потребувало дорогої вакцинації, на що було витрачено кошти позивачки. Крім того, діти навчаються, приймають участь у додаткових заняттях та гуртках, позивачка намагається забезпечувати їх позитивними емоціями шляхом відвідування парків, театру, цирку, катка та басейну, різних дитячих святкових заходів. Позивачка просить збільшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з відповідача, до 2000 грн. на місяць. До суду позивачка надала заяву про слухання справи у її відсутність, на задоволенні позову наполягла та просила ухвалити заочне рішення в разі неявки відповідача. Відповідач до суду не зявися, заяви про слухання справи у свою відсутність не надав, разом з тим поштою надіслав заперечення на позов, в яких зазначив, що припинив підприємницьку діяльність і, навіть, поніс від неї збитки. На теперішній час працює продавцем автомагазину ФОП «[PERSON]В.», де отримує заробітну плату в сумі 1500 грн. на місяць. Іншого доходу не має, як і нерухомості, яку б міг здавати в оренду. Отримувані позивачкою аліменти перевищують 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, отже підстави для збільшення їх розміру відсутні і в задоволенні позову має бути відмовлено. Дослідивши надані докази, суд встановив наступні обставини і відповідні правовідносини: сторони мають спільних сина [PERSON], [INFO] та доньку Дарю, [INFO], які проживають разом з позивачкою та на утримання яких відповідач сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. щомісячно за рішенням суду (а.с. 3-6). Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Отже, розмір аліментів, може бути збільшено за позовом одержувача аліментів у разі зміни його чи платника аліментів матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зі змісту рішення Тячівського районного суду Закарпатської області від 13.05.2013 про стягнення з відповідача на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей можна дійти висновку, що на той час остання не працювала, так як дані про заробіток позивачки в рішенні свого відображення не знайшли, тоді як до даного позову додано довідку про доходи, згідно якої [PERSON] працює бухгалтером в ТОВ «Слобожанка Торг» та отримує заробітну плату в середньому 2066,66 грн. на місяць, що свідчить про поліпшення матеріального стану позивачки в порівнянні з часом ухвалення рішення про стягнення аліментів (а.с. 7). Доказів зміни сімейного стану позивачки судові не надано, як і доказів погіршення чи покращення її або платника аліментів стану здоровя. Вказані обставини, на думку суду, вказують на відсутність передбачених законом підстав для збільшення визначеного рішенням суду розміру аліментів. Крім того, позивачка, як на підставу зміни розміру аліментів посилається на положення ст. 185 СК України, згідно ч. 1 якої той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. На підтвердження існування таких особливих обставин позивачем надано медичні документи, згідно яких в 2014 році, тобто після ухвалення рішення про стягнення аліментів, її сину встановлено діагнози: мінімальна мозгова дисфункція з синдромами гиперактивності та гиперзбудження; спазм аккомодации, надано певні рекомендаціїї щодо профілактики та лікування вказаних захворювань. Також позивачка зазначає, що щорічно оздоровлює дітей на базі відпочинку, донька відвідує школу мистецтв, а син гурток ракетомоделювання, поглиблено вивчає англійську та німецьку мови (а.с. 8-22), що, беззаперечно, призводить до додаткових витрат позивача та, на думку суду, дає можливість визначити розмір участі відповідача у цих додаткових витратах, проте позивачем не заявлено такої вимоги, не дивлячись на те, що підстави для цього зазначені в позові. Отже, додаткові витрати на дитину не є підставою для збільшення розміру аліментів, а вказують на обовязок батьків брати участь в таких витратах окремо від сплачуваних аліментів, не змінюючи їх розмір. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона у відповідності до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи вищевикладене, враховуючи положення цивільного процесуального законодавства та норми ст.ст. 185, 192 СК України, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позову, при цьому докази, на які посилається відповідач в своїх запереченнях і додатках до них (а.с. 41-52), не беруться до уваги та не оцінюються судом, так як вони не є підставою прийнятого судом рішення.

Outcome: dismissed