Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на свою користь кошти в розмірі 30\~700 доларів США, що еквівалентно 826137,00 грн., та судові витрати в сумі 8000,00 грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що їй на праві власності належала двокімнатна квартира №21 по вул. Літаковій в буд. 1 в м. Харкові. В листопаді 2012 року відповідач [PERSON] вмовила позивача поїхати до нотаріуса та оформити на неї довіреність на право продажу належної позивачу квартири, обіцяючи при цьому купити позивачу, на отримані від продажу квартири кошти, інше житло в смт. Есхар Чугуївського району Харківської області. 22.11.2012 р. [PERSON], діючи на підставі довіреності від імені [PERSON], продала [PERSON] квартиру №21, розташовану по вул. Літаковій в буд.1 в м. Харкові. Продаж квартири було здійснено за двісті пятдесят одну тисячу сімсот сорок гривень, що складало, за домовленістю сторін договору, еквівалент тридцять тисяч сімсот доларів США. Зазначені вище кошти, отримані від продажу квартири, відповідач позивачу так і не передала. Весь час з листопада 2012 року по липень 2017 року позивач проживала у її брата [PERSON] та відповідача [PERSON] Неодноразово протягом всього часу проживання у відповідача позивач просила [PERSON] купити обіцяну їй квартиру, або повернути отримані від продажу квартири кошти. За час проживання у відповідача, через постійні переживання, позивач перенесла інсульт. У липні 2017 року сестра позивача забрала останню до себе, де вона мешкає і нині. Таким чином, відмовляючись повернути позивачу отримані від продажу її квартири кошти, відповідач набула майно, яке фактично їй не належить. В звязку з зазначеним позивач була змушена звернутись до суду для захисту своїх порушених прав. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Слурденка О.І. від 22.12.2017 року провадження за вищевказаною позовною заявою було відкрито та призначено підготовче судове засідання. На підставі протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2018 року цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], про стягнення коштів, розподілена судді Оболєнській С.А. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 03.03.02018 року цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог [PERSON], про стягнення коштів призначено до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області від 03.03.02018 року частково задоволено заяву [PERSON] про забезпечення позову. Накладено арешт на житловий будинок, загальною площею 165,9 кв.м., житловою площею 70,0 кв.м., що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, смт. Есхар, вул. Перемоги, буд. 3-Б, який належить відповідачу по справі [PERSON] У відзиві на позов відповідач та її представник зазначили, що позивач, яка є рідною тіткою відповідача, самотня, не має своєї сімї, має проблеми зі здоровям, та сама звернулась до неї та її батька за допомогою у догляді, в чому вони їй не відмовили. Рішення про продаж квартири [ADDRESS], було прийнято [PERSON] самостійно, з метою подальшого переїзду до відповідача. Оскільки позивачу було важко самостійно займатись цим питанням, [PERSON] з метою продажу квартири видала довіреність [PERSON] В подальшому 22 листопада 2012 року між нею, [PERSON], як представником [PERSON], за довіреністю, посвідченою приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] 16.11.2012 року, реєстр №1737, та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Продаж квартири було здійснено за двісті пятдесят одну тисячу сімсот сорок гривень. Кошти від продажу квартири були передані [PERSON] за відрахуванням сплачених податків і зборів, частину з яких позивач віддала матері відповідача на її утримання, а решту залишила собі, як вона в подальшому ними розпорядилась відповідачу невідомо. Крім цього, відповідачем було заявлено клопотання про застосування судом строку позовної давності, оскільки продаж квартири позивача відбувся 22.11.2012 р., разом з тим, лише 28.11.2017 року позивач вирішила звернутись до суду за захистом своїх прав. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити надавши пояснення, аналогічні викладеним у позові, відповідач та її представник проти позову заперечували, надавши пояснення, аналогічні викладеним у відзиві на позов. Третя особа [PERSON] надав заяву з проханням проводити розгляд справи без його участі (а.с.216 том 1). Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судовим розглядом встановлено, що 22 листопада 2012 року між [PERSON], від імені якої на підставі нотаріально посвідченої довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу 16.11.2012 р. [PERSON], діяла [PERSON], та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належної позивачці по справі квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с.10 том 1). Відповідно до п.3 договору купівлі-продажу від 22.11.2012 року продаж квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], вчинено за двісті пятдесят одну тисячу сімсот сорок гривень, які сплачені покупцем [PERSON] представнику продавця [PERSON] у повній сумі, ще до підпису договору (а.с.10 том 1). Згідно ст.\~655\~ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Отже, за змістом ст.\~655\~ЦК України сторонами договору купівлі-продажу є покупець та продавець, при цьому останній має право на отримання від покупця грошової суми - вартості отриманого товару. Згідно з ч. 3 ст. 244 ЦК України, довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. \~\~Відповідно до ч.1,2 ст. 237 ЦК України\~\~представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Статтею 239\~ЦК України передбачено, що правочин, вчинений представником, створює, змінює, припиняє цивільні права та обов'язки особи, яку він представляє. Частиною 1 ст. 1000 ЦК України визначено, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобовязується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обовязки довірителя. При цьому, відповідно до ч.1 ст.1004 ЦК України повірений зобовязаний вчиняти дії відповідно до змісту даного йому доручення. Отже, аналіз змісту ст.ст.237, 239, 655,\~1000,\~1004\~ЦК України дає підстави дійти висновку про те, що [PERSON], як представник продавця, отримавши за договором купівлі-продажу від покупця належної [PERSON] квартири грошові кошти, мала передати їх останній. З письмових пояснень у відзиві відповідача вбачається, що кошти, отримані за договором купівлі-продажу квартири, вона передала позивачці по справі. Однак належних та допустимих доказів на підтвердження передачі позивачці коштів відповідач суду не надала. Відповідно до ч.1, 2 ст.\~1212\~ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Статтею 1213\~ЦК України передбачено,\~що набувач\~зобов'язаний\~повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Під час судового розгляду встановлено, що після продажу квартири [ADDRESS], позивач мешкала за адресою: [ADDRESS], разом з батьками відповідача, що також підтвердив свідок [PERSON] (а.с.98 том 2). Покази свідка [PERSON] (а.с.63 том 2) про те, що позивач має відносно задовільний стан здоровя та інсульт не переносила, спростовуються даними медичної карти, де зазначено діагноз [PERSON] «ішемічний інсульт» (а.с. 239-240 том 1, а.с. 64-91 том 2). Покази свідка [PERSON] (а.с.50 том 2) щодо підтвердження факту передачі відповідачкою коштів позивачу, після продажу квартири, суд сприймає критично, оскільки свідок перебуває з відповідачем у дружніх стосунках. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд встановив порушення законних прав та інтересів позивача [PERSON] та необхідність стягнення з відповідача на її користь суми коштів від продажу належної позивачу квартири. Разом з тим, суд вважає необґрунтованою заявлену позивачем суму коштів, яка на її думку підлягає стягненню, в розмірі 30\~700 доларів США, що еквівалентно 826\~137,00 грн. Так, судом встановлено, що продаж належної позивачу квартири [ADDRESS], здійснено за двісті пятдесят одну тисячу сімсот сорок гривень, що складала, за домовленістю сторін договору, еквівалент тридцять тисяч сімсот доларів. Отже, на думку суду, саме ця сума має бути стягнута з відповідача на користь позивачки. Що стосується доводів відповідача про необхідність застосування судом до вказаних правовідносин позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до наданих в судовому засіданні позивачем [PERSON] пояснень, підтверджених даними медичної карти (а.с.239-240 том 1, а.с. 64-91 том 2), остання, є особою похилого віку, має ряд хронічних захворювань, у 2013 році перенесла ішемічний інсульт, була паралізована, та довгий час знаходилась в безпорадному стані, що не давало їй змоги своєчасно звернутися до суду за захистом своїх інтересів. Крім цього, відповідач постійно запевняла позивача, що придбає позивачу, за кошти отримані від продажу квартири [ADDRESS], іншу квартиру, що також підтверджується показами свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні (а.с.51 том 2). У відповідності до норм ст.ст. 257, 261 ЦК України, суд вважає, що строки позовної давності позивачем [PERSON] не пропущені, оскільки за станом здоровя вона не могла реалізувати своє право на захист. Таким чином,\~аналізуючи надані\~докази та\~даючи їм\~правову оцінку,\~враховуючи встановлені\~судом і\~наведені вище\~обставини,\~підтверджені доказами,\~дослідженими в\~судовому засіданні,\~оцінивши їх\~належність,\~допустимість,\~достовірність,\~а також\~достатність і\~взаємний зв'язок\~у їх\~сукупності,\~встановивши правовідносини,\~які випливають\~із встановлених\~обставин,\~та правові\~норми,\~які підлягають\~застосуванню до\~цих правовідносин,\~суд приходить\~до висновку\~про часткове\~задоволення позову\~[PERSON] Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до ст.141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: partial