Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з позовом про відшкодування моральної шкоди в сумі 500000грн, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що відповідач 05.12.1999 року, керуючи автомобілем «Пежо», державний реєстраційний номер [NUMBER] по проспекту Миру в м. Чернігові порушив вимоги п. 2.3 «б», 2,9 «а» ПДР, проявив неуважність, не стежив за дорожньою обстановкою, відволікся від керування транспортним засобом, внаслідок чого скоїв наїзд на пішохода [PERSON], доньку позивача, від отриманих від ДТП травм, вона померла. Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2015 року, звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження № 12013260010002907 закрите, відповідачем за цей тривалий час не відшкодовано ні матеріальну, ні моральну шкоду завдану позивачу. Моральних страждань позивач зазнав у зв'язку із смертю доньки, моральне, нервове та психологічне потрясіння не минуло до теперішнього часу, після смерті дочки, позивач займалась вихованням осиротілої онуки, яка також отримала психологічний стрес, живучи без матері. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, пояснила, що вина відповідача та факт скоєння ДТП за участю її доньки доводиться матеріалами кримінального провадження. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, заперечував проти дослідження матеріалів кримінального провадження в судовому засіданні та пояснив, що сам факт ДТП за участю відповідача та померлої [PERSON] не доведений, не доведений факт заподіяння їй травм саме [PERSON] Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], матір'ю [PERSON] записана [PERSON] (а.с. 24). Згідно із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]», у зв'язку із одруженням (а.с. 25). Згідно із копією свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], [PERSON] померла [INFO] (а.с. 26). Згідно із довідкою КП «ЖЕК-13» ЧМР від 16.11.2015 року, [PERSON] на день смерті була зареєстрована та проживала по [ADDRESS] разом із батьками (а.с. 23). Ухвалою Деснянського районного суду м. Чернігова від 17.08.2015 року звільнено [PERSON] від кримінальної відповідальності за ч. 2 ст. 286 КК України, на підставі п. 4 ч. 1 ст. 49 КК України, кримінальне провадження № 12013260010002907 було закрите. (а.с. 2). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства, якими, зокрема є: справедливість, добросовісність та розумність. Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові Пленуму № 4 від 01.03.2013 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки» в пункті 4 роз'яснив, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її заподіювача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК) відповідач звільняється від обов»язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п»ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК). Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов»язана відшкодувати шкоду. Відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов»язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. У зв'язку із цим у разі прийняття судом постанови про закриття провадження у справі про адміністративне правопорушення, наприклад, через закінчення строків накладення адміністративного стягнення (стаття 38 Кодексу України про адміністративні правопорушення), суд повинен звернути увагу на те, чи містить така постанова суду відповіді на питання про те, чи мала місце дорожньо-транспортна пригода та чи сталася вона з вини відповідача. Відсутність складу злочину, наприклад, у разі відмови у порушенні кримінальної справи, закриття кримінальної справи за правилами Кримінально-процесуального кодексу України 1960 року чи закриття кримінального провадження за правилами Кримінального процесуального кодексу України 2012 року не означає відсутність вини для цивільно-правової відповідальності. При цьому постанова (ухвала) слідчого, прокурора, суду про відмову в порушенні кримінальної справи або її закриття, закриття кримінального провадження є доказом, який повинен досліджуватися та оцінюватися судом у цивільній справі у порядку, передбаченому ЦПК України. Отже, так як ухвалою від 17.08.2015 року Деснянського районного суду м. Чернігова не встановлено чи мала місце ДТП та чи сталася вона з вини відповідача та чи є причинний звязок між діями відповідача та негативним наслідком - смертю [PERSON], суд вважає, що такі обставини встановлюються під час ухвалення рішення. Згідно із висновком експерта № 1486 від 06.12.1999 року, що міститься в матеріалах кримінального провадження № 12013260010002907, смерть [PERSON] настала [INFO] о 12-50 від набряка-набухання речовини головного мозку, що є ускладненням вищенаведеної черепно-мозкової травми, морфологія та взаєморозташуванням наведених тілесних ушкоджень дає змогу вважати, що утворитись вони могли в результаті ДТП в результаті наїзду автомобіля на [PERSON], при чому первісним положенням її могло бути лівим боком до передньої частини автомобіля, таким чином що голова була повернута лицем до передньої частини автомобіля (том третій кримінального провадження а.с. 21). Суд не приймає до уваги висновок комплексної медико-автотехнічної експертизи № 2 від 07.02.2000 року (а.с. 50-53 т. 1 ), додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи від 06.09.2002 року № 192 № 193, висновок додаткової комплексної медико-автотехнічної експертизи № 20 від 01. 10.2004 року, висновок №223 від 01.09.2005 року та висновок від 10.11.2015 року додаткової комплексної комісійної медико-автотехнічної експертизи, оскільки вони не узгоджуються з висновком № 1486 від 06.12.1999 року, є неповними не дають відповідей на всі запитання, які поставлені перед експертизою, крім того, суперечать поясненням потерпілого [PERSON], який пояснював про те, що вони йшли з [PERSON] поряд, а також враховуючи той факт, що висновок комплексної судово-медичної авто технічної експертизи № 185,186/13;9-35, яка проводилась з 18.06.2013 року по 29.12.2014, складений Держаною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України» з урахуванням доказів, зібраних вже після складання зазначених висновків. Крім того, суд приймає до уваги висновок комплексної судово-медичної авто технічної експертизи № 185,186/13;9-35, яка проводилась з 18.06.2013 року по 29.12.2014 року Держаною установою «Головне бюро судово-медичної експертизи МОЗ України», оскільки під час дослідження та складання експертами даного висновку зроблений аналіз всіх висновків експертів, які проводились в рамках кримінального провадження. Згідно даного висновку (т. 3 кримінального провадження а.с. 189-206), пошкодження на автомобілі, а саме розбите вітрове скло в проекції правого склоочисника, під ним деформований капот, пошкоджена декоративна решітка радіатора ближче до правої фари, пошкодження правої фари наймовірніше утворились при контактуванні з тілом [PERSON], яка в момент ДТП перебувала у вертикальному положенні та була обернена до автомобіля Пежо передньою поверхнею тіла. Внаслідок контакту з бампером автомобіля на тілі могло утворитись по зовнішній поверхні правого колінного суглоба садно розмірами 2,5х5 см, за рахунок контакту голови потерпілої з вітровим склом в проекції правого склоочисника могла утворитись відкрита черепно-мозкова травма у вигляді крововиливів в м'які тканини голови, забійної рани лобної ділянки, переломів кісок основи та склепіння черепа, субдурального та субарахноїдального крововиливів над обома гемісферами головного мозку з ділянками забою головного мозку в лобних долях. За рахунок компоновки кузова автомобіля Пежо з переважно похилою передньою поверхнею, травмування [PERSON] могло відбутись практично одномоментно в такій послідовності: права нижня кінцівка, тулуб, голова. Виходячи з описаного механізму травмування [PERSON] є підстави вважати, що всі ушкодження могли утворитись під час ДТП при зіткненні з автомобілем Пежо-5 д. н. [NUMBER]. В протоколі допиту підозрюваного від 20.05.2015 року, [PERSON] вину у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України визнав в повному обсязі та щиро розкаявся, також повідомив про те, що пішоходів під час ДТП не бачив перед наїздом, оскільки відволікся від керування, подивився вниз, щоб взяти якийсь предмет, після цього відчув звук глухого удару, побачив тріснуте лобове скло та застосував гальмування. Отже суд вважає, що саме внаслідок ДТП, що сталася за участю відповідача, який керував транспортним засобам «Пежо 5». д.н.з. [INFO], загинула [PERSON], тобто наявний причинний зв'язок між діями відповідача та заподіянням ушкоджень [PERSON], внаслідок яких вона померла. В силу ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями діями чи бездіяльністю, відшкодовуються особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків встановлених ч. 2 цієї статті. Згідно ч. 2 ст. 1167 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, у разі, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Частиною 2 ст. 1168 ЦКУКраїни, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові, батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали однією сім'єю. Враховуючи моральні страждання позивача, пов'язані з втратою доньки, ї глибину та тривалість, враховуючи засади справедливості, добросовісності та розумності, суд вважає достатньою компенсацією на відшкодування моральної шкоди [PERSON] 65000 грн., а отже позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial