Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Позов мотивовано тим, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, від якого мають двох доньок [PERSON], 29.01.2008р.н. та [PERSON], 12.08.2017р.н., які проживають разом із позивачем та знаходяться на її утриманні, оскільки шлюбні стосунки з відповідачем припинилися з червня 2017року і сторони проживають окремо. Відповідач самоусунувся від надання будь якої допомоги дітям, а позивачу важко утримувати самій і себе і дітей, оскільки вона не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Просить стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньок по 2000грн. \~ \~ \~ \~08.10.2018року ухвалою суду відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. \~ \~ \~ \~Ухвалою суду від 31.10.2018року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні позивач позов підтримала, просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на кожну дитину по 1000,00гривень. \~ \~ \~ \~Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову, з наступних підстав. \~ \~ \~ \~При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. \~ \~ \~ \~Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.06.2006року. \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], 29.01.2008року народження є [PERSON] та [PERSON] \~ \~ \~ \~Згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON], 12.08.2017року народження є [PERSON] та [PERSON] \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про склад сімї виданої КК «Надія» від 21.09.2018року [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають разом із матірю [PERSON] Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДФС України про суми виплачених доходів [PERSON] повідомляється, що за період з 01.01.2018р. по 30.06.2018р. інформації про доходи немає. \~ \~ \~ \~Відповідно до довідки про доходи виданої ФОП «Стаценко» від 23.11.2018року № 18 [PERSON] за період з 01.01.2018р. по 31.10.2018р. без урахування аліментів отримав заробітну плату в розмірі 37\~981,28грн. Відповідно до\~ст. 129 Конституції України судді при здійсненні правосуддя незалежні і підкоряються лише закону. Основними засадами судочинства є: законність; рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; забезпечення доведеності вини; змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; підтримання державного обвинувачення в суді прокурором; забезпечення обвинуваченому права на захист; гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами; забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду, крім випадків, встановлених законом; обов'язковість рішень суду. Згідно ч.1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Згідно зі ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сімя є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1\~статті 141 СК України\~визначено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3\~статті 181 СК України\~зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст.ст. 141, 180-182 СК України, зокрема про солідарний обовязок батьків на утримання неповнолітніх дітей та те, що відповідач інших утриманців не має,\~добровільно не надає матеріальної допомоги дітям, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 1200,00гривень на кожну дитину,\~щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27.09.2018року і до досягнення\~старшою дитиною повноліття. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 704,80 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180-182, 191 СК України,

Outcome: partial