Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. Позов мотивований, що 19.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено судовий наказ, відповідно до якого з позивача стягнуто на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму та не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Після прийняття зазначеного судового наказу з відповідача щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). 10.01.2018 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , тобто створив нову сім`ю. Від цього шлюбу [INFO] у відповідача народився син [PERSON] . Окрім цього у другої дружини [PERSON] є син від першого шлюбу [PERSON] , який проживає разом з ними та знаходиться на утриманні новоствореної сім`ї. Дружина позивача від другого шлюбу не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною. Отже, сім`я відповідача, яка складається з чотирьох осіб, знаходиться на утриманні позивача, інших доходів, крім заробітної плати, він немає. Таким чином, від часу стягнення аліментів з відповідача змінився його сімейний та матеріальний стан, що є підставою для зменшення розміру аліментів. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 28.09.2020 року відкрите спрощене позовне провадження без виклику сторін. Відповідач подала суду відзив на позов, в якому просила відмовити у задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. На думку відповідача, зміна сімейного стану позивача, а саме одруження та народження сина від другого шлюбу не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів. У позовній заяві позивачем не вказано, що його друга дружина отримала виплати за місцем роботи за перебування на лікарняному в розмірі 100 % окладу (тобто фактичну заробітну плату за 4 місяці), а також одноразову виплату-допомогу по народженню дитини в сумі 10200 грн. Утримання неповнолітнього [PERSON] , який є сином від першого шлюбу другої дружини позивача, здійснюється позивачем добровільно. Як стверджує у відзиві відповідач, [PERSON] належними та допустимими доказами, не підтвердив погіршення свого майнового стану, в тому числі у зв`язку з народженням дитини від іншого шлюбу. Представник позивача подав відзив на позов, в якому зазначив про те, що правовідносини щодо участі батька у витратах, понесених на відвідування дітьми різних гуртків та спортивної школи, регулюються ст. 185 СК України та не мають відношення до предмету спору, обґрунтування якого регулюється ст. 192 СК України. Посилання відповідача на те, що вона сплачує «благодійні внески» на розвиток школи є протиправними, тому що із такою заявою слід звернутися до поліції. Твердження відповідача про те, що його дружина [PERSON] отримує аліменти від колишнього чоловіка на утримання сина [PERSON] необґрунтоване, адже матеріальний стан [PERSON] змінився через народження сина [PERSON] . Позивач є працездатною особою та постійно працює за набутим фахом, однак розмір його заробітної плати на його посаді від нього не залежить, а виконувати іншу роботу він не має кваліфікації та можливостей. Помилковим є твердження відповідача про те, що матеріальний стан позивача до часу розгляду цієї справи порівняно з часом, коли було видано судовий наказ про стягнення аліментів, покращився, так як він погасив заборгованість по аліментах та сплатив судовий збір. Позивач є законослухняним громадянином та незалежно від свого матеріального стану, який не є достатнім, виконав рішення суду. Враховуючи вищевикладене та положення ст. 279 ЦПК, суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. 19.02.2018 року Вінницьким міським судом Вінницької області було ухвалено судовий наказ, відповідно до якого з позивача стягнуто на користь відповідача [PERSON] на утримання дітей: дочки [PERSON] , [INFO] , та дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму і не більше 10-ти розмірів прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Після прийняття зазначеного судового наказу з відповідача щомісячно стягуються аліменти в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу). 10.01.2018 року відповідач уклав шлюб з [PERSON] , тобто створив нову сім`ю. Від цього шлюбу [INFO] у відповідача народився син [PERSON] . Окрім цього у другої дружини [PERSON] є син від першого шлюбу [PERSON] . Син [PERSON] перебуває на утриманні матері [PERSON] та свого батька [PERSON] . Відповідно до судового наказу Літинського районного суду Вінницької області від 16.04.2018 р. в справі №137/615/18 з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно на утримання сина [PERSON] до досягнення повноліття. Нинішня дружина позивача [PERSON] нині перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення трьох років і їй мала б отримати за місцем роботи виплати за час перебування на лікарняному в розмірі 100 % окладу, тобто фактичну заробітну плату за 4 місяці. Також мати новонародженої дитини мала б отримати одноразову виплату - допомогу у зв`язку з народженням дитини в розмірі 10320 грн. відповідно до Постанови Верховної Ради України №2000-П від 18.10.2019 р. №215-IX «Про висновки і пропозиції до Закону України про державний бюджет України на 2020 рік». Така допомога призначається у розмірі 41280 грн. Одноразово виплачується сума 10320 грн., а решта - протягом наступних 36 місяців рівними частинами по 860 грн. щомісячно до виповнення дитині 3 років. Доказів про те, що позивач [PERSON] несе витрати з утримання [PERSON] - сина дружини [PERSON] , суду не подано. Така допомога позивача [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] надається добровільно за відсутності законодавчо визначеної підстави, адже відповідно до ст. ст. 141, 150, 180 СК України обов`язок щодо утримання сина [PERSON] покладається на його батьків. Відповідно до наданої довідки про доходи позивача відповідач одержує аліменти в середньому на суму 2817 грн. щомісячно. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто 1159 грн. для дітей віком від 6 до 18 років. Відтак позивач має щомісячно отримувати аліменти на двох дітей не менше 2318 грн. Згідно із ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» в 2020 році встановлено прожитковий мінімум на одну особу з розрахунку на місяць у розмірі з 1 січня 2020 року - 2027 грн., з 1 липня - 2118 грн., з 1 грудня 2189 грн., а для основних соціальних і демографічних груп населення : дітей віком до 6 років : з 1 січня 2020 року - 1179 грн., з 1 липня - 1859 грн., з 1 грудня - 1921 грн.; дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2020 року - 2218 грн., з 1 липня - 2318 грн., з 1 грудня - 2395 грн. Позивач у позовній заяві просить зменшити частку стягнення аліментів з 1/3 на 1/5 частину. Провівши розрахунок, встановлено, що із заробітної плати позивача 11469 грн. частка 1/5 складатиме розмір аліментів на двох дітей 2294 грн., тоді як гарантований розмір аліментів має бути не меншим, ніж 2318 грн. (50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку). В Сімейному кодексі України на відміну від Кодексу про шлюб та сім`ю не визначено конкретного розміру аліментів на одну, двох, трьох та більше дітей. Але виходячи з усталеної судової практики суди присуджують аліменти на одну дитину - в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу) платника аліментів, на двох дітей - в розмірі 1/3 частки, на трьох дітей - 1/2 частки. За судовим наказом Вінницького міського суду Вінницької області від 19.02.2018 р. з [PERSON] стягуються аліменти в розмірі 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно на користь [PERSON] на утримання двох дочок. Зважаючи на обов`язок позивача утримувати сина від другого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , частка заробітку (доходу), яка припадає при розподілі доходу на матеріальне забезпечення сина складає 1/4. Сумуючи ці частки, суд встановив, що частина заробітку (доходу) позивача [PERSON] , яка виділяється на утримання трьох дітей, не перевищує 1/2. Позивач є працездатною особою молодого віку, і несе обов`язок з утримання трьох неповнолітніх дітей, а відтак має шукати додаткове джерело доходів для матеріального забезпечення дітей як від попереднього, так і нинішнього шлюбу, не визначаючи пріоритету в їх забезпеченні, в залежності від того, чи проживають діти в сім`ї позивача чи окремо з матір`ю. Положеннями ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 10.11.1989 р., яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХII від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991 р., визначено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Найкращі інтереси дитини можуть, залежно від характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченні інтересів дитини. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України (ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»). Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні (ч. 7 ст. 7 СК України). Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (ст. 141 СК України). Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття (ст. ст. 150,180 СК України). Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Положеннями ст. 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Зміна сімейного стану позивача, а саме укладення шлюбу з [PERSON] та народження сина [PERSON] , не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів. Позивач не навів аргументів, які підтверджені належними та допустимими доказами про те, що зміна розміру аліментів з 1/3 на 1/5 частку, буде достатнім для матеріального забезпечення дочок [PERSON] , 2009 року народження, та [PERSON] , 2013 року народження, відповідатиме їхнім інтересам та забезпечить баланс між матеріальним станом позивача та інтересами дочок. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 СК України. З позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 500 грн.

Outcome: approved