Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Індустріального районного суду м. Дніпропетровська із позовом до відповідачів про витребування майна, визнання договорів купівлі-продажу недійсними та зобов'язання вчинити певні дії, який в подальшому був уточнений. В обґрунтування уточнених позовних вимог зазначила, що позивачу на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на вищезазначений будинок виникло у позивача на підставі двох договорів дарування від 16 березня 2015 року, посвідчених приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованих в реєстрі за №215 та №218. Заочним рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року по цивільній справі №202/4652/15-ц вищезазначені договори дарування були скасовані та зобов'язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі цих двох договорів дарування. Цим же рішенням суду було визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] 27 січня 2016 року [PERSON], на підставі двох договорів купівлі-продажу, продала вищезазначене домоволодіння [PERSON] 09 березня 2017 року [PERSON] продав домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 11 липня 2017 року [PERSON] продав вищезазначене домоволодіння [PERSON] Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 30 червня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року було скасовано та призначено справу до розгляду. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 листопада 2016 року позовна заява [PERSON] про визнання права власності по цивільній справі №202/4652/15-ц була залишена без розгляду. Таким чином ніяких юридичних підстав укладати договори купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS] у [PERSON] не було. На підставі викладеного, посилаючись на ст.ст. 215,216,387,388,1212 ЦК України просить суд: витребувати на користь позивача житловий будинок [ADDRESS]; визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.;визнати недійсним договір купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.; зобов'язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.; зобов'язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 08 березня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Бондаренко Р.О.; зобов'язати державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 09 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О.; визнати недійсним договір купівлі-продажу від 11 липня 2017 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. будинку [ADDRESS]; зобов'язати державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку від 11 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. В судове засідання позивач зі своїми представниками не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Через канцелярію суду позивачем була подана заява про розгляд справи без її участі, в якій остання позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила позов задовольнити. В заяві також зазначила, що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомляли, у зв'язку із чим, враховуючи заяву позивача, суд відповідно до ст. 280 289 ЦПК України ухвалив проводити заочний розгляд справи з ухваленням заочного рішення суду. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Коксадзе Л.В., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О., приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.І. в судове засідання не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомляли У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Суд, дослідивши письмові докази у справі, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS]. Право власності на вищезазначене домоволодіння виникло у [PERSON] на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 215, який був укладений між [PERSON] та [PERSON] та договору дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 218, який був укладений між [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суд м.Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа Дніпропетровська міська рада про зобов'язання вчинити певні дії (цивільна справа №202/4652/15ц) були задоволені частково: визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 215, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано недійсним договір дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 218, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 215, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; зобов'язано державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору дарування частини житлового будинку від 16 березня 2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Шатковською І.Ю. та зареєстрованого в реєстрі за № 218, що укладений між [PERSON] та [PERSON]; визнано за [PERSON] без додаткових актів вводу об'єкту в експлуатацію право власності на будівлю садибного (індивідуального) житлового будинку [ADDRESS]; зобов'язано державного реєстратора скасувати арешт, накладений ухвалою слідчого судді Індустріального районного суду м. Дніпропетровська Шклярука Д.С. по справі №202/6210/15-к, на нерухоме майно, розташоване за адресою: [ADDRESS]. В решті позовних вимог відмовлено. 26 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коксадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі під №80, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила ? частку житлового будинку [ADDRESS]. 27 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Коксадзе Л.В., зареєстрований в реєстрі під №84, згідно якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила ? частку житлового будинку [ADDRESS]. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 30 червня 2016 року заочне рішення Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 07 грудня 2015 року, прийняте по цивільній справі №202/4652/15-ц, було скасовано. Ухвалою Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 26 грудня 2016 року позовну заяву по цивільній справі №202/4652/16-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Дніпропетровська міська рада про зобов'язання вчинити певні дії залишено без розгляду. Разом із цим, 09 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренком Р.О. та зареєстрованого в реєстрі за №470, згідно якого [PERSON] продала [PERSON] житловий будинок [ADDRESS] В свою чергу, 11 липня 2017 року, [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В. та зареєстрованого в реєстрі за №998, відповідно до якого [PERSON] продав [PERSON] житловий будинок [ADDRESS], який на час розгляду справи є власником вищезазначеного житлового будинку. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині витребування житлового будинку [ADDRESS], суд виходить з наступного. Згідно ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Відповідно до ст.330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Щодо добросовісності набувача [PERSON], суд зазначає, що відповідно до п. 10 ч. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» та ч. 5 ст. 12 ЦК України, добросовісність набувача презюмується. Будь-яких доказів того, що [PERSON] є недобросовісним набувачем житлового будинку [ADDRESS] суду надано не було, у зв'язку із чим суд вважає [PERSON] добросовісним набувачем житлового будинку [ADDRESS] Одним із випадків, коли майно можливо витребувати від добросовісного набувача, є вибуття такого майна поза волею власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі (пункт 3 частини 1 статті 388 ЦК України). За змістом зазначеної норми майно, яке вибуло з володіння власника на підставі рішення суду, ухваленого щодо цього майна, але в подальшому скасованого, слід вважати таким, що вибуло з володіння власника поза його волею. Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 24 червня 2015 року у справі № 6-251цс15. Таким чином, враховуючи той факт, що рішення суду, на підставі якого житловий будинок [ADDRESS] вибув із володіння [PERSON], в подальшому було скасовано, суд приходить до висновку, що вищезазначений житловий будинок вибув із володіння [PERSON] поза її волею, у зв'язку із чим позовні вимоги [PERSON] щодо витребування на її користь житлового будинку [ADDRESS] від [PERSON], який є власником цього будинку на час розгляду справи, є обґрунтованим та такими, що підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладених 26 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; 27 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; 09 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON]; 11 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], суд виходить з наступного. Відповідно до п.21,22 Постанови №5 Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» спір про повернення майна, що виникає з договірних відносин або відносин, пов'язаних із застосуванням наслідків недійсності правочину, підлягає вирішенню відповідно до законодавства, яке регулює ці відносини. У разі коли між особами відсутні договірні відносини або відносини, пов'язані із застосуванням наслідків недійсності правочину, спір про повернення майна власнику підлягає вирішенню за правилами ст. ст.387,388 ЦК України. Якщо власник вимагає повернення свого майна з володіння особи, яка незаконно ним заволоділа, така позовна вимога підлягає розгляду та вирішенню також за правилами ст. ст.387, 388 ЦК України. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача. Якщо в такій ситуації пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені ст.ст.387,388 ЦК України. У зв'язку з цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі ст.388 ЦК України звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Аналогічна правова позиція, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 17 грудня 2015 року у справі № 6-140цс14. На підставі викладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання недійсними договорів купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS], укладених 26 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; 27 січня 2016 року між [PERSON] та [PERSON]; 09 березня 2017 року між [PERSON] та [PERSON]; 11 липня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] задоволенню не підлягають, оскільки в цій частині позовних вимог позивачем не вірно обрано передбачений п. 2 ч. 1ст. 16 ЦК України спосіб захисту своїх прав. Також не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] в частині зобов'язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.; зобов'язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу частини житлового будинку [ADDRESS], укладеного між [PERSON] та [PERSON] від 27 січня 2016 року, посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського нотаріального округу Коскадзе Л.В.; зобов'язання державного нотаріуса скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] від 09 березня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондаренко Р.О.; зобов'язання державного реєстратора скасувати державну реєстрацію права власності на підставі договору купівлі-продажу вищезазначеного житлового будинку від 11 липня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] та посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Огородник Л.В., оскільки, пред'явивши позовні вимоги до вищезазначених осіб, позивач не включив їх до складу відповідачів. Крім того суд зазначає, що рішення суду про задоволення позову в частині витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 673 грн.60 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial