Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу малолітній дитині на вїзд до України без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері, третя особа Орган опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради Луганської області, мотивуючи вимоги тим, що 22.11.2013р. позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб. Від шлюбу сторони мають спільну дочку [PERSON], яка народилася 12.10.2014р. у Республіці Білорусь. Відповідач, батько дитини з дня народження та до теперішнього часу дочку не бачив. На сьогодні, дочка знаходиться у Республіці Білорусь. З відповідачем [PERSON] у позивача [PERSON] не має жодного звязку. У вересні 2017 року позивач [PERSON] звернулася до Головного управління Національної поліції у Луганській області Сєвєродонецького відділу поліції та отримала довідку від 26.09.2017р. в якій зазначено, що [PERSON] знаходиться у розшуку за Сєвєродонецьким ВП ГУНП як державний боржник. На теперішній час його місце знаходження невідоме. Продовж тривалого часу позивач [PERSON] не може знайти відповідача [PERSON], а тому не має змоги привезти свою дочку до України, у звязку із відсутністю батька який зник. З метою оздоровлення дитини, розширення її кругозору, навчання, отримання знань про інші країни, народи, культури, а також з метою вдосконалення іноземних мов, позивач має бажання подорожувати з дочкою за кордон України. Тому, позивач [PERSON] звернулася з позовом до суду і просила дозволити виїзд за кордон України [PERSON], яка народилася 12.10.2014 року, без письмового дозволу батька дитини, у супроводі матері [PERSON] до досягнення дитиною шістнадцятирічного віку. В подальшому позивач [PERSON] уточнила позовні вимоги та просить суд дозволити вїзд в Україну із Республіки Білорусь, [PERSON], яка народилась 12.10.2014 року, без письмового дозволу батька дитини у супроводі матері [PERSON], 08.10.1993р.н. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив. Представник Органу опіки та піклування Сєвєродонецької міської ради [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Оскільки позивач [PERSON] в поданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 01.03.2018р. на підставі ст.ст.280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 280 ЦПК України , суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не зявився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 25, 33 Конституції України, Україна гарантує піклування та захист своїм громадянам, які перебувають за її межами. Кожному хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну, щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоровя чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). З вказаними нормами кореспондуються положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4), а також аналогічні положення ст. 1 спеціального законодавчого акту - Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (Закон № 3857-XII). Правила перетинання державного кордону України громадянами України встановлюються Кабінетом Міністрів України відповідно до зазначеного Закону та інших законів України (ст. 3 Закону № 3857-XII). Статтею 141 Сімейного кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обовязки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. За змістом статей 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обовязки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватись усупереч інтересам дитини. Частинами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Згідно з Принципом 2 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині законом або іншими засобами повинен бути забезпечений спеціальний захист і надані можливості та сприятливі умови, які б дозволяли їй розвиватися фізично, розумово, морально, духовно та у соціальному розумінні здоровим та нормальним шляхом і в умовах свободи та гідності. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії паспорту громадянина України серії ЕН №965918, виданого 06.02.2014 року Сєвєродонецьким МВ УДМС України в Луганській області, [PERSON] народилась 08.10.1993 року у м. Сєвєродонецьк Луганської області та з 12.03.1998 року зареєстрована за адресою: [INFO], секція 23, кімната 133. З копії свідоцтва про шлюб серії І-ЕД №170379, виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області від 22.11.2013 року видно, що [PERSON] та [PERSON] 22.11.2013 року зареєстрували шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 680. Прізвище дружини після державної реєстрації шлюбу [PERSON]. У відповідності до копії свідоцтва про народження серії І-РО №0356690, виданого відділом загсу Первомайського району м. Вітебська, копії перекладу з російської, білоруської мови на українську мову свідоцтва про народження, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу [PERSON] за р.№2760, №2761, [PERSON] народилась 12.10.2014 року у м. Вітебськ республіки Білорусь, про що в книзі реєстрації актів про народження 06.11.2014 року зроблено запис №1186. Батьком дитини записано [PERSON], матірю [PERSON] Згідно копії довідки №28623/111/34-17 від 2017 року, виданої Сєвєродонецьким відділом поліції Головного управління Національної поліції в Луганській області, [PERSON], 28.02.1991р.н. знаходиться у розшуку за Сєвєродонецьким ВП ГУНП як державний боржник. (Рішення суду №353/16 від 24.05.2016 року). На теперішній час місцезнаходження [PERSON] невідоме. Вирішуючи питання щодо надання [PERSON], 12.10.2014р.н. дозволу на вїзд до України із Республіки Білорусь без письмової згоди та супроводу батька [PERSON], суд враховує, що у позивачки [PERSON] є складнощі в отриманні згоди відповідача [PERSON] на вїзд з дитиною до України із Республіки Білорусь без письмової згоди батька дитини, не позбавленого батьківських прав, у зв'язку із перебуванням останнього у розшуку. З урахуванням вищевикладеного, враховуючи інтереси дитини, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та дозволити [PERSON], [INFO] вїзд в Україну із Республіки Білорусь без письмового дозволу батька [PERSON], [INFO], у супроводі матері [PERSON], [INFO].

Outcome: approved