Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~ суду\~ з\~ позовною\~ заявою до [PERSON], третя особа [PERSON], про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка навчається та додаткових витрат, мотивуючи позов тим, що 19.07.1997 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, в 2005 році шлюб між ними було розірвано. Від шлюбу вони мають повнолітнього сина [PERSON], [INFO], який на даний момент навчається в Полтавській державній аграрній академії на денній формі навчання, де навчається на контрактній основі. Вона не має можливості самостійно утримувати їхнього сина, йому необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Крім того, вона щороку сплачує за навчання 13070 грн. згідно договору про надання освітніх послуг. На підставі викладеного позивач прохає суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина на період його навчання або досягнення ним 23-річного віку у розмірі 1/4\~ частини всіх видів його доходу або не менше ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно та стягувати з відповідача додаткові витрати на оплату навчання у розмірі 1/2 частини витрат згідно з договором про надання освітніх послуг до закінчення навчання.\~\~\~ Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, прохала їх задовольнити, пояснила, що син прописаний з нею. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, не заперечували щодо стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина [PERSON] на період навчання в розмірі 1/6 частини всіх видів його доходів щомісячно, але не довше ніж до досягнення сином 23-х років. Позовні вимоги в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання у розмірі 1/2 частини витрат згідно з договором про надання освітніх послуг до закінчення навчання не визнають, прохають відмовити в їх задоволенні.\~ Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не попередив.\~ Заслухавши сторони, зясувавши обставини справи, дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який був розірваний 23 листопада 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії І-КЕ №019012 від 19.07.1997 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №011203 від 23.11.2005 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серії І-КЕ №048681 від 12.07.2000 року. Відповідно до договору про надання освітніх послуг №1075 від 15.08.2018 року [PERSON] навчається у Полтавській державній аграрній академії, спеціальність «підприємництво, торгівля та біржова діяльність», термін навчання 2 роки (4 семестри), вартість навчання за перший семестр складає 6535 грн., а всього 26140 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 199 СК України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Вказана норма закону розповсюджує обов'язок батьків надавати утримання повнолітнім дітям на випадки, коли дитина продовжує навчання та вимагає у зв'язку з цим матеріальної допомоги. Обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів : 1) досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; 2) продовження ними навчання. 3) потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. Навчання дитини має бути її основним заняттям, отже якщо дитина навчається на заочному відділенні і має можливість працювати та заробляти собі на життя, обов'язку батьків утримувати таку дитину не виникає. 4) наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Тобто батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину. Відповідно п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У зазначеній нормі права законодавець пов'язує обов'язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Відповідач [PERSON] хоча і не працює, але є особою працездатного віку, а тому суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та потребує допомоги батька. Відповідно до ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Враховуючи, що про утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, повинні дбати обоє батьків, та враховуючи матеріальний стан відповідача, те, що у нього інших неповнолітніх дітей не має, на утриманні також нікого не має, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу). Позивачкою не надано належних і допустимих доказів можливості відповідача сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу). Що стосується позовних вимог про стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина, то суд приходить до наступного. Згідно із ч. 1 ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.\~ Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Разом з тим статтею 199 СК України передбачений обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. Якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На відміну від правовідносин щодо участі батьків у додаткових витратах, правовідносини обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (ст. ст. 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов'язань, обов'язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв'язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила ст. 185 СК України не застосовуються, зазначені правовідносини регулюються ст. 199 цього Кодексу. Беручи до уваги вищевикладене, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог в частині стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина. Оскільки позивачем заявлено позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, що продовжує навчання, тобто правовідносини регулюються статтею 199 СК України. Вимоги щодо стягнення додаткових витрат на оплату навчання повнолітнього сина не відносяться до диспозиції статті 199 СК України, оскільки такі умови визначені диспозицією статті 185 СК України за умови особливих обставин, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. При цьому наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат.\~ Вказаний правовий висновок викладений Верховним Судом України у справі № 701/1299/16-ц від 20 червня 2018 року При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, понесених сторонами, суд враховує положення постанови Пленуму ВИЩОГО СПЕЦІАЛІЗОВАНОГО СУДУ УКРАЇНИ З РОЗГЛЯДУ ЦИВІЛЬНИХ І КРИМІНАЛЬНИХ СПРАВ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10. Так згідно п. 36 даного Пленуму вимога пропорційності присудження судових витрат при частковому задоволенні позову (частина перша статті 88 ЦПК) застосовується незалежно від того, за якою ставкою сплачено судовий збір, (наприклад, його сплачено за мінімальною ставкою, визначеною Законом № 3674-VI). Якщо вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо (наприклад, при частковому задоволенні позову немайнового характеру), то судові витрати розподіляються між сторонами порівну. Таким чином, враховуючи, частковість задоволення позовних вимог [PERSON], особливості їх формулювання, у звязку з чим\~ вимогу пропорційності розподілу судових витрат при частковому задоволенні позову точно визначити неможливо, у звязку з неможливістю складення чіткої математичної пропорції, те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні із даним позовом до суду, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] на користь держави половину розміру судового збору, який підлягав сплаті при зверненні із даним позовом до суду та від сплати якого був звільнений позивач, а саме 352,40 грн. (704,80 грн : 2).

Outcome: partial