Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем, дітей залишити на її вихованні. В обґрунтування позову [PERSON] вказала, що з 05.08.2006р. перебуває у шлюбі з [PERSON] . В шлюбі у сторін народилось двоє дітей: донька [PERSON] , [INFO] , син [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя не склалось, відповідач нехтує сімейними цінностями, вчиняє насильство, через це вдома постійні сварки. Як зазначає позивач, крім спільних дітей їх нічого не об`єднує. Спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки не підтримують. У вересні 2019р. представник позивача [PERSON] подала заяву про збільшення позовних вимог та просила суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з їх матір`ю - [PERSON] . В обґрунтування поданої заяви представник позивача вказала, що діти зареєстровані та постійно проживають з позивачем за адресою: [ADDRESS] . Вказане житло належить батькам позивача, які в м.Житомирі не проживають. Позивач також забезпечена власним житлом, а саме, є власником квартири [ADDRESS] . В помешкані для дітей створені всі необхідні умови проживання. Позивач має самостійний заробіток, працює в ГУ статистики в Житомирській області. Між сторонами є домовленість про добровільну сплату відповідачем аліментів, яка на даний час виконується батьком дітей. Наведене свідчить про те, що діти належним чином фінансово забезпечені зі сторони обох батьків. Режим роботи позивача нормований - до 17:00. Батько дітей служить в СУ СБУ в Житомирській області, є військовозобов`язаним, перебував у зоні АТО, тому не звільнений в подальшому від виконання військово обов`язку. До подачі позовної заяви про розірвання шлюбу відповідач жодним чином не опікувався питання забезпечення різних сфер життєдіяльності дітей: не проводив з ними вільний час, не опікувався їх здоров`ям, вихованням, навчанням, забезпеченням дозвілля. У відсутності позивача вдома за потреби тимчасовий догляд за дітьми здійснювала сусідка, а не їх батько. [PERSON] протягом останнього часу всупереч вимог ст.150 СК України негативно налаштовує старшу доньку проти матері, вживає заходів по зменшенню контакту з ними, забрав речі та приладдя, щоб донька не мала потреби повертатись додому. Проте, позивач має міцні зв`язки з дітьми, першочергово керується інтересами дітей, дбає про забезпечення останніх всім необхідним, піклується про їх розвиток, позитивний психоемоційний стан. У відзиві від 23.10.2019р. на позовну заяву [PERSON] у задоволенні додаткових позовних вимог просив відмовити, просив визначити місце проживання доньки [PERSON] з ним, у разі розірванню шлюбу залишити її на вихованні батька. В обґрунтування відзиву [PERSON] вказав, що у грудні 2018р. дружина з сином полишила постійне місце проживання та переїхала до своїх батьків за адресою: [ADDRESS] . Донька [PERSON] з власної ініціативи залишилась проживати з батьком. З другої половини липня 2019р. донька постійно проживає з відповідачем за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] . Зазначає, що донька безперешкодно відвідувала і відвідує матір, батьків дружини. Зазначає, що він має постійне місце роботи, самостійний заробіток. Коли проживають на дачі ( [ADDRESS] ) батько завозить доньку до школи. Після повернення з роботи здійснює контроль за виконанням дитиною уроків. Слідкує за її зовнішнім виглядом. У червні- серпні та 10 вересня 2019р. дружина з сином проживали разом з відповідачем та їх донькою в с.Станишівка Житомирського району. Проте після 10 вересня позивач поїхала до своїх батьків, не бажаючи проживати з відповідачем однією сім`єю, відновлювати нормальні взаємовідносини. Посилаючись на те, що він належним чином ставиться до виконання своїх батьківських обов`язків, зважаючи на бажання доньки проживати з батьком, [PERSON] просить визначити місце проживання доньки з ним. В засіданні суду представник позивача [PERSON] позов підтримала та просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] визнав позов в частині розірвання шлюбу та визначення місця проживання сина з дружиною, просив відмовити у задволенні позову в частині визначення місця проживання доньки [PERSON] з матір`ю. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Житомирської міської ради Кравець А.Й. в заяві від 02.02.2021р. просила розгляд справи здійснювати без її участі. При ухваленні рішення представник просила врахувати рішення виконавчого комітету міської ради від 05.02.2020р. №134 «Про затвердження висновку щодо визначення місця проживання [PERSON] , [PERSON] ». Вирішуючи питання на предмет задоволення позову в частині розірвання шлюбу, суд враховує наступне. Так, згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] сторони - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 05.08.2006р. відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Житомирського міського управління юстиції у Житомирській області, актовий запис №1256 (а.с.3). Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 Сімейного Кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді дружини і чоловіка, примус до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 55 СК України дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. За приписами ч. 3 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ч. 3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. З урахуванням обставин справи, позиції сторін щодо подальшого збереження шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України є підставою для розірвання шлюбу, а тому позовна заява в цій частині підлягає до задоволення. Щодо вимоги про залишення дітей на подальше проживання з матір`ю, слід зазначити наступне. Сторони є батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] (а.с.5) та неповнолітньої [PERSON] , [INFO] (а.с.6). Зміст позовної заяви, відзив відповідача, пояснення сторін в судовому засіданні свідчать про те, що малолітній [PERSON] , [INFO] , постійно проживає з матір`ю [PERSON] . У відповідності до ст. 150 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із вимогами ст.157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Зі змістом ст.160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст.161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. У справі, що розглядається, сторони фактично дійшли згоди щодо того, що малолітній [PERSON] , буде проживати з матір`ю, тому суд вважає можливим залишити дитину [PERSON] на подальше проживання з позивачем. Натомість, як вже зазначалось, відповідач [PERSON] в засіданні суду заперечив проти визначення місця проживання доньки [PERSON] з матір`ю. З цього приводу слід вказати наступне. Як зазначає відповідач у відзиві, з вересня 2019 року сторони фактично припинили шлюбні відносини та проживають окремо. [PERSON] у відзиві також зазначає про те, що з другої половини липня 2019р. донька [PERSON] постійно проживає з ним за адресами: [ADDRESS] , та у приватному будинку в [ADDRESS] . Згідно акту від 25.10.2019р. обстеження умов проживання у квартирі №11 наявні всі зручності, є місце для сну, занять, відпочинку дитини. В квартирі створені належні умови для проживання та розвитку дитини (а.с.78). З акту від 14.11.2019р. обстеження житлово-побутових умов проживання будинку [ADDRESS] вбачається, що дитина має власну кімнату, забезпечена всім необхідним для повноцінного життя та належного розвитку. Взаємовідносини між батьком [PERSON] та його донькою [PERSON] довірливі, дружні, позитивні, турботливі (а.с.79). Адміністрація Житомирської ЗОШ І-ІІІ ступенів №30 повідомила про те, що в 7-А класі навчається учениця [PERSON] . За період навчання в школі з 2013-2019р.р. [PERSON] батько дівчинки займався її вихованням, відвідував школу, батьківські збори, цікавився результатами навчання, виконував свої обов`язки (а.с.77). Як вбачається з довідки №1/535 від 20.11.2019р. Управління Служби безпеки України в Житомирській області [PERSON] проходить військову службу в Управлінні Служби безпеки України в Житомирській області з липня 2001р., зокрема, на посаді начальника відділу Управління з липня 2013р. (а.с.80). З довідки Головного управління статистики у Житомирській області від 03.09.2019р. №15-29/119-19 [PERSON] працює в Головному управлінні статистики у Житомирській області на посаді головного спеціаліста-економіста відділу введення та контролю даних з 22.04.2019р. В управлінні статистики працює з 13.06.2013р. (а.с.49). Акт від 21.10.2019р. обстеження умов проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , свідчить про те, що для виховання, проживання та розвитку дітей створено належні умови, а саме: наявне місце для сну, занять, відпочинку (а.с.82). В довідці №444 від 06.09.2019р. адміністрація Житомирської ЗОШ І-ІІІ ступенів №30 повідомила про те, що в 7-А класі навчається учениця [PERSON] . За період навчання в школі з 2013-2019р.р. [PERSON] мама дівчинки займалась її вихованням, відвідувала школу, батьківські збори, цікавилась результатами навчання, виконувала свої обов`язки (а.с.53). Рішенням №134 від 05.02.2020р. виконавчого комітету Житомирської міської ради затверджено висновок, зокрема, щодо визначення місця проживання [PERSON] , [INFO] , з батьком (а.с.110-111). З висновку вбачається, що [PERSON] проживає з батьком у [ADDRESS] . Окрім того, сім`я мешкає у приватному будинку в [ADDRESS] . Встановлено, що дитина проживає в умовах з наявними побутовими зручностями, має власну кімнату, забезпечена усім необхідним для повноцінного життя та належного розвитку. Взаємовідносини між батьком та дочкою довірливі, дружні, турботливі. За особистими якостями [PERSON] врівноважений, відповідальний, енергійний, тактовний. Вчинків, пов`язаних зі зловживанням спиртними напоями, вживанням наркотичних засобів, інших проявів аморальної девіантної поведінки не допускав. Користується повагою та авторитетом у колективі. У характеристиці на [PERSON] зазначено, що дівчинка є старанною, дисциплінованою, уважною ученицею, дуже здібною до навчання, має критичне мислення. У [PERSON] чудові артистичні дані, має «золоті руки». Батьки приділяють належну увагу вихованню та навчанню доньки, мають тісний контакт з вчителями, беруть активну участь у класних заходах та батьківських зборах. [PERSON] разом з сином проживають у [ADDRESS] . В помешканні створені належні умови для проживання та розвитку дітей. [PERSON] працює, має самостійний дохід. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при виконавчому комітеті міської ради 28.01.2020р. дівчинка пояснила, що гарно ставиться до матері, спілкується з нею, однак хоче проживати з батьком у звичному для неї середовищі. Згідно з частинами другою, восьмою, дев`ятою статті 7 СК України сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, членів сім`ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 157 СК визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до частини першої, другої статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. За клопотанням позивача судом допитані свідки: [PERSON] та її класний керівник [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні 10.10.2020р. пояснила, що проживає з татом у с.Станишівка Житомирського району. З мамою дівчинка має добрі відносини, вони постійно спілкується. Любить однаково обох батьків та вони добре ставляться до неї, однак бажає проживати з татом. Свідок [PERSON] , яка є класним керівником [PERSON] , в судовому засіданні 18.11.2020р. вказала, що останнім часом батьківські збори відвідує батько дівчинки, батьки опікуються дитиною, відвідують батьківські збори. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України, від 12.06.1998 р. № 16 «Про застосування судами деяких норм про шлюб і сім`ю», вирішуючи спори між батьками, які проживають окремо, про те з ким із них залишиться дитина, суд виходячи з рівності прав та обов`язків батька і матері щодо своїх дітей, повинен постановити рішення, яке б відповідало інтересам неповнолітніх. При цьому суд враховує, хто з батьків приділяє більш уваги і турботи дитині, вік дитини і схильність до кожного з батьків, особисті якості батьків, можливість створення належних умов для виховання, враховуючи, що перевага у матеріально побутовому стані одного з батьків сама по собі не є вирішальною умовою для передачі йому дитини. З показів свідків та матеріалів справи вбачається, що як в батька, так і в матері створено належні матеріально-побутові умови для перебування дівчинки, остання однаково любить як батька так і матір, підстав які б перешкоджали проживанню дитини з батьком чи матір`ю, не встановлено, однак [PERSON] обрала місце проживання зі своїм батьком. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ (далі - Конвенція про права дитини) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини насамперед слід виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (MAMCHUR v. UKRAINE, № 10383/09, § 100, ЄСПЛ, від 16 липня 2015 року). ЄСПЛ неодноразово наголошував, що батьки повинні мати рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги (рішення у справі «Зоммерфельд проти Німеччини» від 08 липня 2003 року, «Цаунеггер проти Німеччини» від 03 грудня 2009 року). Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати. Визначаючи місце проживання дитини, розуміючи, що спір стосується вкрай чутливої сфери правовідносин, а дитина потребує уваги, підтримки і любові обох батьків, суд при вирішенні спору надає першочергове значення саме найкращим інтересам дитини - [PERSON] - збереження звичного для неї середовища. На підставі викладеного, суд з урахуванням обставин справи, враховуючи, що при визначенні місця проживання дівчинки першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню її інтересів, а також те, що дитина вже тривалий час проживає з батьком, висловила своє бажання проживати з татом, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині визначення місця проживання доньки [PERSON] разом з матір`ю задоволенню не підлягають. Вирішуючи питання про судові витрати, суд враховує положення ч.ч.1,2 ст.141 ЦПК України та стягує з [PERSON] на користь [PERSON] судовий збір у розмірі 1536,80 грн.

Outcome: partial