Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина на теперішній час мешкає спільно зі своєю матір'ю [PERSON], яка повністю забезпечила духовний й фізичний розвиток доньки. Причинами виникнення вказаних обставин стали неналежне, за позицією позивача, виконання батьком дитини [PERSON] покладених на нього батьківських обов'язків. [PERSON] не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітнього [PERSON], [INFO] мали місце всі необхідні для цього чинники. Так відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, недостатньо спілкувався з дитиною, жодного піклування про сина не проявляє, матеріально його не забезпечує. Зазначені обставини й стали чинниками для звернення [PERSON], в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав неповнолітнього [PERSON], [INFO]. Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 28.07.2017 року відкрито провадження по справі № 237/3178/17 за за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей (сектор з питань опіки та піклування) Мар'їнської державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, зокрема зазначила наступне. Так, неповнолітній син позивача народжений [INFO] р. в шлюбі з [PERSON], який в подальшому рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 28.02.2014р. був розірваний. З часу припинення шлюбних відносин неповнолітній [PERSON], [INFO] мешкав зі своєю матір'ю. При цьому батько дитини [PERSON] не приділяє уваги сину, не цікавиться його життям, здоров'ям, не піклується про сина, ані про матеріальний стан, ані про духовний розвиток дитини. В судовому засіданні головний спеціаліст служби у справах дітей Мар'їнської районної державної адміністрації Донецької області - [PERSON], яка у даній справі діє за відповідною довіреністю № 1012/01-44 від 22.09.2017 року повідомила, що місце проживання відповідача невідоме, можливість надати висновок про доцільність/недоцільність батьківських прав [PERSON] щодо його неповнолітнього сина [PERSON] відсутня. Відповідач [PERSON] відзив, заперечення або пояснення на позовну заяву до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, судові повістки про виклик до суду відповідача [PERSON] були розміщенні на офіційному сайті Мар'їнського районного суд Донецької області, оскільки, як зазначається в позовній заяві, місцем реєстрації відповідача [PERSON] є [ADDRESS], що знаходиться на території, де органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження у відповідності до Переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Суд, вивчивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 28 лютого 2014 року Мар'їнським районним судом Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбних відносин [INFO] р. народжений [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] Судом встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання свого неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], лише позивач [PERSON], як матір дитини, прикладає зусилля щодо створення всіх умов для розвитку дитини, забезпечення належного догляду та уваги. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно Рішення комісії з питань захисту прав дитини Мар'їнської РДА Донецької області надати висновок про доцільність (недоцільність) позбавлення батьківських прав [PERSON] немає можливості у зв'язку з тим, що місце проживання його невідоме та відсутні підтверджуючі документи про невиконання ним батьківських прав. У відповідності до характеристики [PERSON], за підписом [PERSON] та [PERSON], житлово-побутові умови проживання дитини - належні. [PERSON] в навчально-виховному процесі приймає активну участь. Регулярно відвідує школу та батьківські збори. За час навчання [PERSON] у школі [PERSON] участь в житті дитини та навчанні дитини не приймав. Сукупність досліджених судом доказів свідчить про винну поведінку відповідача [PERSON], навмисне ухилення від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та розвитку неповнолітньої дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя сина, підтримки сина матеріально. Будь-які об'єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню, утриманню сина [PERSON], [INFO] відсутні. При ухваленні рішення суд зауважує, що позбавлення батьків батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дитини, усунення небезпеки для її життя, здоров'я, створення передумов для належного виховання дитини. На підставі викладеного ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 СК України,

Outcome: approved