Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із заявою про видачу обмежувального припису. Свої вимоги мотивувала тим, що 30.12.2015 вона уклала шлюб з [PERSON] .. Від шлюбу вони мають сина, [PERSON] , [INFO] .. Останнім часом у неї з [PERSON] виникають конфлікти щодо виховання сина та місця його проживання. [PERSON] почав вчиняти відносно неї протиправні, насильницькі дії, а саме ображати, психологічно тиснути, а згодом завдав тілесні ушкодження. Просила видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , строком на 6 місяців, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити наближатися до неї ближче ніж на 300 метрів та до сина, строком на 1 місяць, наближатися ближче ніж на 100 метрів. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] в судовому засіданні заяву підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] та його представника [PERSON] в судовому засіданні заперечували проти задоволення заяви. Суд, вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши її матеріали та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Судом встановлено, що 30 грудня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладено шлюб. На даний час справа про розірвання шлюбу перебуває на розгляді в Автозаводському районному суді м. Кременчука. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] 30 грудня 2019 року Кременчуцьким ВП ГУНП в Полтавській області було внесено до ЄРДР відомості про кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.125 КК України за заявою [PERSON] за фактом нанесення їй тілесних ушкоджень чоловіком [PERSON] . Розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців (ст.350-6 ЦПК України). Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей Закон визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Згідно з пунктами 3, 4, 14 та 17 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - це діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Психологічне насильство - це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи. Фізичне насильство - це форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. У розумінні приписів статті першої ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» не мають правового значення мотиви, з яких вчиняється насильство, не є обов`язковою також наявність у діях кривдника ознак адміністративного чи кримінального правопорушення. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Згідно з частиною третьою статті 26 цього Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. У пункті 9 частини першої статті 1 згаданого Закону передбачено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Зважаючи на наведені правила Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.24 та п. 1 ч. 1 ст.26 Закону №2229-VIII «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника із заявою про видачу якого може звернутися постраждала особа. Положеннями ст.26 Закону України передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема: заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Заявником надані докази, зокрема, відповідь Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області від 27.01.2020 №107/К-83, згідно з якою вбачається, що заявник [PERSON] 20.09.2019, 21.09.2019, 15.12.2019, 21.12.2019, 29.12.2019, 30.12.2019, 03.01.2020, 13.01.2020, 14.01.2020 зверталась до Кременчуцького ВП ГУНП в Полтавській області з заявами про вчинення відносно неї домашнього насильства, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, довідка № 107/2 від 30.12.2019 з травматичного пункту м. Кременчука, довідка з КНМП «Лікарня інтенсивного лікування «Кременчуцька», які на думку суду є достатніми для підтвердження існування юридичних фактів, з якими ЗУ «Про запобігання та протидію домашньому насильству» пов`язує можливість видачі обмежувального припису, оскільки містять об`єктивні дані щодо наявності фактів можливого вчинення [PERSON] дій відносно [PERSON] , визначених ст.1 цього Закону, а тому є підстави для застосування обмежувального припису. Разом із тим, суд відзначає, що заявником не було надано достатніх доказів, які б свідчили про вчинення домашнього насильства відносно сина [PERSON] та необхідність у зв`язку з цим обмежувати права батька на участь у виховані дитини. Враховуючи встановлені судом обставини та з огляду на положення ч.3 ст.26 Закону № 2229-VIII від 07.12.2017, відповідно до якої рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків, суд вважає за можливе частково задовольнити заяву [PERSON] та видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] строком на 3 місяці, яким визначити заходи тимчасового обмеження його прав, а саме заборонити наближатися ближче ніж на 10 м до [PERSON] . Судові витрати слід віднести на рахунок держави.

Outcome: partial