Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить усунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , визнавши відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . В зазначеній квартирі з її згоди була зареєстрована відповідач, яка за вказаною адресою не проживає, не сплачує комунальні послуги. Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстраційного обліку у квартирі. 05 травня 2021 року позовну заяву залишено без руху, позивачу надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 14 травня 2021 року прийнято до розгляду дану позовну заяву, відкрито провадження у зазначеній цивільній справі та призначено підготовче засідання в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 09 червня 2021 року підготовче провадження у зазначеній цивільній справі закрито та справу призначено до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача - адвокат Горобець О.С. надав до канцелярії суду заяву про розгляд справи без його участі та участі позивача. Також зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечує, просить не стягувати з відповідача судовий збір. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином. Відзиву на позов відповідач не надала, про причини неявки суд не повідомила. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи неявку в судове засідання належним чином повідомленої відповідача, яка про причини неявки не повідомила, неподання відповідачем відзиву на позов, згоду позивача на ухвалення заочного рішення, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення у даній справі, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 20.11.2003, посвідченого приватним нотаріусом Рубіжанського міського нотаріального округу Луганської області Білоус З.В., що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно №2399502 від 23.12.2003. Відповідно до Витягу Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області №863 від 20 квітня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . З акту про встановлення фактичного місця проживання від 23.04.2021, складеного в присутності сусідів позивача та засвідченого адміністратором Центру надання адміністративних послуг загального відділу Рубіжанської міської ради Лозовою Є.С. вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з березня 2019 року по теперішній час. Судом встановлено, що відповідач зі згоди позивача як власника квартири була в ній зареєстрована в якості наймача і набула право користування чужим майном, яке по своїй суті є сервітутом. Позивач та відповідач спільно не проживають, спільним побутом не пов`язані, не ведуть спільне господарство, відповідач не є членом сім`ї позивача, з березня 2019 року в квартирі не проживає. Доказів на спростування зазначеного відповідачем не надано, як і доказів щодо збереження за нею права користування жилим приміщенням. У відповідності зі ст. ст. 317, 319 ЦК України власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК УРСР встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У відповідності до ч.ч. 1,4 ст. 156 ЖК УРСР та ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Отже, за змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. В свою чергу, згідно з положеннями ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. При цьому, як зазначено у ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Зурахуванням вищенаведених обставин суд дійшов висновку про те, що позивач як власник житла має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, а право користування відповідачів чужим майном підлягає припиненню на вимогу власника на підставі ч. 2 ст. 406 ЦК України. Відповідно позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] , є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 77 від 22 квітня 2021 року, тому підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved