Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вільнянського районного суду з позовом про зняття арешту з майна. В обгрунтування своїх позовних вимог зазначає, що є власницею будинку [ADDRESS] , право власності на який набуто на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.02.2004. З метою укладання договору купівлі-продажу позивачка звернулася до приватного нотаріуса, який і повідомив, що на будинок [ADDRESS] постановою державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції на підставі ухвали Вільнянського районного суду від 10.09.2004 № 2-330-05, в цілях забезпечення позову [PERSON] , накладено арешт. Позов [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним було залишено без розгляду, однак заходи забезпечення позову не скасовані. Позивачка зверталась до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про зняття арешту з будинку [ADDRESS] , на що отримала усну відмову з посиланням на знищення виконавчих проваджень за 2005 рік у зв`язку з закінченням строків зберігання. Позивачка позбавлена можливості розпорядитися належним їй майном та просить суд зобов`язати Вільнянський районний відділ державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) знати арешт з будинку [ADDRESS] та стягнути з відповідача судовий збір. Ухвалою від 10.02.2021 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 10.03.2021 до суду відповідачем подано заяву про розгляд справи з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою від 10.03.2021 постановлено перейти від розгляду справи за позовною заявою [PERSON] до Вільнянського районного відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) про зняття арешту з майна, в порядку спрощеного провадження без виклику (повідомлення) сторін в розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом (повідомленням) сторін. У судовому засіданні представник позивачки [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила суд задовольнити позовну заяву на тих підставах, що в ній зазначені. У судовому засіданні представник відповідача позов не визнала. Пояснила суду, що на виконанні у Вільнянському відділі державної виконавчої служби районного управління юстиції у Запорізькій області перебувало виконавче провадження з примусового виконання ухвали суду № 2-330-05 від 10.09.2004 про забезпечення позову шляхом накладення арешту на спірний будинок [ADDRESS] . З метою забезпечення примусового виконання, державним виконавцем 31.01.2005 винесено постанову серії АА № 731213 про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, яку направлено для виконання до Вільнянської державної нотаріальної контори. Підставою для зняття державним виконавцем арешту відповідно до п. 6 ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» є виключно отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову. Просила відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Вивчивши матеріали справи, вислухавши представників сторін, суд приходить до таких висновків. З матеріалів справи встановлюється, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 23.02.2004 визнано право власності на домоволодіння [ADDRESS] за [PERSON] у порядку спадкування після смерті матері [PERSON] . Право власності на будинок за позивачкою підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 3327346, виданим 13.04.2004 Орендним підприємством Запорізького міжміського бюро технічної інвентаризації. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 10.09.2004 № 2-330-2005 у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним, з метою забезпечення позову, накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] . Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Вільнянського районного управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.01.2005 серії АА № 731213, накладено арешт на житловий будинок [ADDRESS] , який належить [PERSON] , та направлено для виконання до Вільнянської державної нотаріальної контори. Ухвалою Вільнянського районного суду Запорізької області від 16.08.2005 № 2-3305-05 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, визнання свідоцтва про право власності недійсним залишено без розгляду. Перебування вказаного будинку під арештом підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 29.01.2021 № 242357001. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону від 21.04.1999 № 606 чинній на момент виникнення спірних правовідносин), арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, якою накладається арешт на майно боржника та оголошується заборона на його відчуження; винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні і банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладання на нього арешту. У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що\~ вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому \~розділом VII\~ЦПК України,\~ оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. У зв`язку із цим боржник не може пред`являти такий позов, оскільки у судовому процесі він є відповідачем та\~законом\~для нього встановлений інший порядок вирішення питання. Натомість, ч. 4 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції Закону України від 02.06.2016 № 1404), передбачає виключні підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини, якими є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у\~ частині шостій \~статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені\~ пунктом 1-2\~розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону. Законодавець у ч. 1\~ст. 16 ЦК України\~встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї ж статті визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб. Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим, зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним. Суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (п. п. 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що позивачкою невірно обраний спосіб захисту, замість подання заяви про скасування заходів забезпечення позову подано позов про зобов`язання зняття арешту, відтак позов є необґрунтований та недоведений, в зв`язку з чим в його задоволенні слід відмовити.

Outcome: dismissed