Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу, а саме встановлення факту належності Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ № 025442 від 15.10.1999 року; сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0028401 від 23.11.1996 року. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що згідно паспорта громадянина України її по-батькові вказане як [PERSON] . Однак, у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ № 025442 від 15.10.1999 року та сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0028401 від 23.11.1996 року її по-батькові помилково зазначено як [PERSON] . У зв`язку з наведеним вона вимушена була звернутися до суду. Заявник [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином, в позовній заяві просила суд розглянути справу у її відсутності. Заінтересована особа Хворостянівський старостат Шульгинської сільської ради Старобільського району Луганської області у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без участі за участі заінтересованої особи. Проти задоволення заяви не заперечував. Відповідно до ч. 3ст. 211 ЦПК України, учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Згідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що заявник має труднощі у володінні, користуванні та розпорядженні своєю власністю, оскільки в правовстановлюючих документах, а саме у Державному акті на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 025442 від 15.10.1999 року та сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0028401 від 23.11.1996 року її по-батькові записано як « [PERSON] » та не збігається із записом її по-батькові в теперішньому паспорті громадянина України, де її по-батькові зазначено як « [PERSON] ». Предметом розгляду вказаної справи є встановлення факту належності правовстановлюючого документу на підставі ст. 315 ЦПК України. Так, за положеннями п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. За правовими позиціями Верховного Суду України щодо судової практики розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, коли громадяни не можуть використати правовстановлюючі документи, оскільки зазначені в них прізвище, ім`я, по батькові, місце чи час народження не відповідають записам у правовстановлюючому документі, якщо хоч і не посвідчують особу, але є необхідними для підтвердження певного права, а установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995р. «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд вправі розглядати справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі прізвище, ім`я, по батькові якої зазначені в документі не збігаються в свідоцтві про народження, паспорті, свідоцтві про смерть, інше. Проте, сам по собі факт належності документу не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджений документом. Таким чином, для заявника важливо, не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту, це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Судом встановлено, що згідно паспорта громадянина України серії [NUMBER] виданого Старобільським РВ УМВС України в Луганській області 14.12.1998 року на ім`я заявника, її прізвище, ім`я та по-батькові зазначено як « [PERSON] ». Відповідно п.1 ч.1 ст.13 Закону України «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» №5492-VI від 20 листопада 2012 року та Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26 червня 1992 року N 2503-XII паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. В той же час, у Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ № 025442 від 15.10.1999 року та сертифікаті на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0028401 від 23.11.1996 року по-батькові заявника помилково зазначено як « [PERSON] » замість вірного « [PERSON] ». При цьому всі інші дані, зазначені в цих документах збігаються. Оскільки встановлення даного факту необхідно заявнику для вільного розпорядження своєю власністю, а можливість внести зміни в правовстановлюючий документ в позасудовому порядку не можливо, вказаний юридичний факт підлягає встановленню в судовому порядку. З урахуванням зазначеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні дослідженими доказами достовірно встановлено, що [PERSON] дійсно належать Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЛГ № 025442 від 15.10.1999 року та сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ЛГ № 0028401 від 23.11.1996 року. Судові витрати на підставі ч.7 ст.294 ЦПК України не відшкодовуються.

Outcome: approved