Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 03.07.2020 року належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] є колишньою власницею квартири, а відповідачі [PERSON] та [PERSON] є її членами сім`ї. При купівлі квартири [PERSON] запевнила позивача, що вона та її родичі протягом 3-х місяців знімяться з реєстраційного обліку, однак цього зроблено не було. Позивач вказує, що відповідачі понад 1 рік з моменту купівлі квартири в ній фактично не проживають, комунальні платежі не сплачують, в утриманні житла участі не беруть, особистих речей не мають. Оскільки реєстрації відповідачів порушує право власності позивача на належне їй житло, вона була вимушена звернутись до суду з метою захисту свого порушеного права. В судовому засіданні позивач [PERSON] повністю підтримала заявлені позовні вимоги і просила суд задовольнити позов в повному обсязі. Свідок [PERSON] , який є сином позивача, в судовому засіданні пояснив , що він проживає у квартирі із своєю цивільною дружиною, та підтвердив факт непроживання відповідачів в належній квартирі [PERSON] . Свідок [PERSON] в судовому засіданні вказала, що проживає в квартирі із сином позивача вже більше року, саме вони сплачують комунальні послуги, а відповідачів ніколи не бачила. В судове засідання відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] повторно не з`явилися, причини неявки суду не повідомили, відзиву на позов та будь-яких інших заяв чи клопотань до суду не надавали. Судом були направлені судові повістки на зареєстровану адресу місця проживання відповідачів, які повернулися на адресу суду з причин «адресат відсутній за вказаною адресою», також судом було розміщено оголошення на веб-сайті судової влади. З урахуванням положень п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідачі повідомлені належним чином про дату, час та місце судового розгляду справи. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що є всі умови для ухвалення заочного рішення, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідачів в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи та інші докази по справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлені наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно договору купівлі-продажу від 03.07.2020 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] - позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що, також, підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №214922771 від 03.07.2020 року. Згідно довідки виконавчого комітету Генічеської міської ради №1377 від 12.07.2021 року - за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані відповідачі [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Разом з тим, згідно акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №337 від 23.07.2021 року - в квартирі [ADDRESS] , фактично проживають [PERSON] та [PERSON] . Також, з довідки від 22.07.2021 року, виданої Об`єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Ювілейний» м. Генічеська Херсонської області вбачається, що [PERSON] дійсно мешкає разом із [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , сплачують своєчасно комунальні послуги, інші особи в квартирі не мешкають. Позивач посилається на те, що пунктом 3 договору купівлі-продажу від 03.07.2020 року була передбачена домовленість щодо зняття з реєстраційного обліку [PERSON] та її родичів [PERSON] і [PERSON] протягом 3-х місяців. Крім того, з рішення виконавчого комітету Генічеської міської ради №195 від 03.07.2020 року «Про дозвіл на укладання договору купівлі-продажу квартири» вбачається, що відповідача [PERSON] було зобов`язано зареєструвати неповнолітнього [PERSON] за новою адресою у десятиденний термін з дня підписання договору . Однак, відповідачі до теперішнього часу не виконали умови договору, з реєстраційного обліку в добровільному порядку не знялися. Також, відповідачі не є членами сім`ї позивача, яка наразі є власником вищевказаної квартири. Однією з підстав припинення права власності, відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу України є відчуження власником свого майна. Члени сім`ї попереднього власника втрачають право користування квартирою із переходом права власності на квартиру до нового власника, оскільки право користування є похідним від прав власника, членом сім`ї якого вони були (правова позиція Верховного Суду України у постанові від 05.11.2014 по справі № 6-158цс 14 та Верховного Суду у постанові від 22.05.2019 по справі № 180/1388/17). З огляду на вищезазначене, відповідачі, із переходом права власності колишнього власника до нового власника, позивача, - [PERSON] , втратили право користування вищезазначеним нерухомим майном. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися та розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого Протоколу та протоколів «2,4,7, та 11 до Конвенції» від 17.07.1997 р. № 475/97 - ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, яким означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь - які угоди. Згідно ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, а за ч. 1 ст. 319 цього Кодексу власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь - які дії, які не суперечать закону, і це право в силу ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України - є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 321 ЦК України встановлений принцип непорушності права власності, відповідно до якого ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наразі реєстрація відповідачів у квартирі, що належить позивачу на праві приватної власності, перешкоджає їй у здійсненні нею свого права користування та розпорядження належним їй майном, оскільки вона вимушена нести додаткові фінансові витрати на утримання цього нерухомого майна та не може скористатися у повній мірі своїм правом на розпорядження належним їй майном. З огляду на вищезазначене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача законні, обґрунтовані, в зв`язку з чим підлягають задоволенню. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства, оскільки відповідно до вимог Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved