Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з ПП «Ласунка-Маркет» на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу, а саме з 01.09.2015 по 07.10.2015, в розмірі 2603,69 грн., 1000,00 грн. в якості компенсації моральної шкоди та витрати на правову допомогу в розмірі 1000,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] зазначила, що 10.06.2015 її було прийнято на роботу до ПП «Ласунка-Маркет» на посаду торговельного агента з випробувальним терміном на один місяць. 21.07.2015 [PERSON] написала заяву про звільнення її з займаної посади з 31.08.2015 за згодою сторін. 31.08.2015 її було звільнено на підставі її заяви, в той же на її картковий рахунок надійшов остаточний розрахунок. Однак трудову книжку вона не отримала в день звільнення, лише після направлення заяви від 25.09.2015 про направлення їй трудової книжки поштою, ПП «Ласунка-Маркет» направило їй трудову книжку курєром «Нової пошти», відправлення вона отримала 07.10.2015, а тому відповідно ч. 4 ст. 235 КЗпП України в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу їй має бути виплачений середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Також позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій ПП «Ласунка-Маркет», яке виразилось у невидачі трудової книжки, вона не мала можливості працевлаштуватися, постійно отримувала відмову роботодавців, оскільки не могла надати трудову книжку. З даної причини вона не могла стати і на облік до центру зайнятості та отримувати виплати по безробіттю. Відсутність роботи та як наслідок відсутність коштів спричиняли позивачу моральні страждання, оскільки вона має на утриманні неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та є опікуном недієздатного брата [PERSON], [INFO], а внаслідок протиправних дій не мала можливості належним чином утримувати сина, підготувати його для школи, вона була вимушена позичати грошові кошти, що призводило до втрати нормальних життєвих звязків. Свої моральні страждання позивач оцінила в розмірі 1000,00 грн. Також для захисту свої порушених прав позивач була вимушена звернутися за правовою допомогою до адвоката та оплатити його послуги за квитанцією. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності із посиланням на доручення представництва її інтересів у суді адвокату [PERSON], а також вказівка на підтримання заявлених нею позовних вимог в повному обсязі. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримав заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просив позов задовольнити, додатково зазначаючи, що в разі відсутності працівника в день звільнення на роботі власник має направити працівнику поштове повідомлення із вказівкою на необхідність отримання трудової книжки. Відповідач цього повідомлення [PERSON] не направив, остання неодноразово зверталась до підрозділу із проханням про видачі книжки і лише на її письмову вимогу від 25.09.2015, вона отримала поштою свою трудову книжку, однак лише 07.10.2015, тобто після сплину тривалого терміну часу. Представник відповідача ПП «Ласунка-Маркет» - [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що саме внаслідок неправомірної поведінки [PERSON] по зловживанню правом, ухилення від своєчасного отримання трудової книжки, затягування часу задля штучного збільшення розміру суми відшкодування, ПП «Ласунка-Маркет» не міг вчасно видати [PERSON] її трудову книжку. В день звільнення 31.08.2015, який є останнім робочим днем та в кінці якого їй мала бути видана трудова книжка, про що було достеменно відомо позивачці, остання покинула робоче місце на пять годин раніше встановленого часу, на телефонні дзвінки не відповідала. Після закінчення робочого часу 31.08.2015 були складені відповідні акти при самовільне залишення робочого місця та неотримання нею трудової книжки та не ознайомлення із наказом про звільнення. Враховуючи, що працівник [PERSON] в день звільнення працювала, підприємство не направило їй поштове повідомлення про необхідність отримання трудової книжки відповідно до положень п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників. При цьому [PERSON] зверталась до підприємства для отримання довідки про її дохід, яку вона отримала 02.09.2015, однак від отримання документів про звільнення, в тому числі трудової книжки ухилилась, про що було складено відповідний акт. Повторно [PERSON] прийшла до офісу підприємства 22.09.2015, однак від отримання документів про звільнення ухилилась, про також було складено відповідний акт. В телефонній розмові на вимогу [PERSON] видати їй трудову книжку, працівником підприємства їй було розяснено про необхідність письмового оформлення її заяви в разі бажання працівника отримати трудову книжку поштовим повідомленням. Після отримання 28.09.2015 письмової заяви [PERSON], начальник відділу кадрів, яка перебувала на лікарняному з 21.09.2015 по 02.10.2015, негайно в перший робочий день 05.10.2015 дала розпорядження про відправлення «Новою поштою» на адресу [PERSON] її трудової книжки. Представник відповідача вказував, якщо робітник сам відмовляється, ухиляється від отримання трудової книжки, то не направлення, несвоєчасне направлення роботодавцем поштового повідомлення про необхідність отримання трудової книжки не знаходиться з вимушеним прогулом робітника в причинно-наслідковому звязку, що є невідємною умовою цивільно-правової відповідальності, роботодавець прийняв усі мири по належному повідомленню про готовність видати трудову книжку. Допитаний у судовому в якості свідка [PERSON] повідомив, що був запрошений до суду представником [PERSON], обставин справи він не знає. Він бажав найняти працівника, йому не було важливим, в якому місце раніше працювала [PERSON], оскільки він міг це побачити з трудової книжки. Умовами для оформлення працівника є надання останнім усіх необхідних документів, в тому числі паспорту, ідентифікаційного коду та трудової книжки. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно наказу (розпорядження) ПП «Ласунка-Маркет» № 01010000103-К-0000000888 від 10.06.2015 [PERSON] прийнято на роботу з 10.06.2015 до Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» на посаду торговельного агента зі строком випробування на 1 місяць та окладом в розмірі 1400,00 грн. 21 липня 2015 року [PERSON] написала заяву про звільнення її з посади торговельного агента за згодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України з 31 серпня 2015 року. Згідно наказу (розпорядження) ПП «Ласунка-Маркет» № 01010000144-К-0000000888 від 31.08.2015 [PERSON] звільнено 31 серпня 2015 року з Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» з посади торговельного агенту за угодою сторін відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. В даному наказі відсутній підпис працівника про його ознайомлення. При цьому сторонами у справі не оспорюється той факт, що [PERSON] працювала у свій останній робочий день 31.08.2015 та саме в цей день отримала остаточний розрахунок при звільненні, грошові кошти перераховані на її картковий рахунок. Однак позивач [PERSON] вказує, що підприємством порушені її трудові права, оскільки в день звільнення їй не було видано трудову книжку, що позбавляло в подальшому працевлаштуванню. Вона неодноразово зверталась до офісу підприємства, телефонувала і лише після направлення 25.09.2015 письмової заяви з вимогою про видачу трудової книжку, яку необхідно відправити поштовим повідомленням на її адресу: [ADDRESS], трудова книжка з великою затримкою була нею отримана через відділення «Нової пошти» 07.10.2015, тобто із затримкою на 37 днів. Посилаючись на положення ч. 4 ст. 235 КЗпП України, [PERSON] висуває вимоги щодо стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу в разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу. Розмір середнього заробітку обчислений позивачем з урахуванням Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995, та складає 2603,69 грн. Представник відповідача на підтвердження своїх заперечень щодо заявлених позовних вимог посилається на акти, складені за фактом дій [PERSON], а саме Акту № 1, складеного 31.08.2015 о 17-05 годині керівником Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» в присутності менеджерів по збуту [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що 31.08.2015 [PERSON], торговельний агент, пішла з роботи раніше на 5 годин 30 хвилин з невідомих підстав, на телефонні дзвінки не відповідала; Акту № 2, складеного 31.08.2015 о 17-15 годині керівником Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» в присутності менеджерів по збуту [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що 31.08.2015 в день звільнення з ПП «Ласунка-Маркет», [PERSON], торговельний агент, пішла з роботи раніше та не отримала трудову книжку, не поставила підпис в наказі про звільнення та особовій картці; Акту № 2, складеного 02.09.2015 о 15-45 годині керівником Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» в присутності менеджерів по збуту [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що 02.09.2015 [PERSON] прийшла до офісу підприємства, попросила надати їй довідку про доходи для оформлення субсидії, однак від отримання документів про звільнення, в тому числі трудової книжки, від підписання акту про передчасне залишення місця роботи 31.08.2015 та акту про неотримання трудової книжки ухилилась; Акту № 4, складеного 22.09.2015 о 17-15 годині керівником Харківського невідособленого структурного підрозділу ПП «Ласунка-Маркет» в присутності менеджерів по збуту [PERSON], [PERSON] та [PERSON] про те, що 22.09.2015 [PERSON] прийшла до офісу підприємства о 16-30 годині, однак від отримання документів про звільнення, в тому числі трудової книжки, від підписання акту про передчасне залишення місця роботи 31.08.2015 та акту про неотримання трудової книжки ухилилась. Згідно п. 4.2 Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої Наказом Мінпраці та соцполітики № 259/34/5 від 08.06.2001 якщо працівник відсутній на роботі в день звільнення, то власник або уповноважений ним орган в цей день надсилає йому поштове повідомлення із вказівкою про необхідність отримання трудової книжки. Пересилання трудової книжки поштою з доставкою на зазначену адресу допускається тільки за письмовою згодою працівника. [PERSON] в день звільнення була на роботі, її передчасне залишення робочого місця було зафіксовано відповідним актом, однак не може бути розцінено як відсутність на роботі, а тому відсутні і підстави для надіслання їй поштового повідомлення про необхідність отримання трудової книжки. Письмову згоду на пересилання трудової книжки [PERSON] надала лише шляхом написання відповідно заяву, відправленої на адресу ПП «Ласунка-Маркет» 25.09.2015, а отриманої останньою 28.09.2015. Позиція представника відповідача про вчинення усіх можливих дій для видачі [PERSON] трудової книжки також підтверджується наявністю довідки про доходи, яку [PERSON] особисто отримала 02.09.2015 в офісі ПП «Ласунка-Маркет» на першу свою вимогу, однак жодних вимог чи заяв щодо видачі трудової книжки при цьому не висувала. Відповідно до положень ч. 4 ст. 235 КЗпП України у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди внаслідок порушення її прав. В ході розгляду справи не було встановлено вини підприємства у затримці видачі [PERSON]Є трудової книжки, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу необґрунтовані. Ані [PERSON], ані її представник не надали суду належних та допустимих доказів на підтвердження порушення її прав як працівника з боку ПП «Ласунка-Маркет», а тому відсутні підстави для задоволення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed