Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між нею та [PERSON] було укладено шлюб 12.09.2015 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 1561. Від шлюбу у сторін малолітня донька - [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось, подружні відносини між сторонами припинені, проживають окремо з початку 2017 року, сім'я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам сторін. Донька проживає разом із позивачем, спору щодо визначення місця проживання дитини між сторонами немає. Просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач під час проведення підготовчого судового засідання позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, судові витрати покласти на неї. Також зазначила, що після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане при реєстрації шлюбу «[PERSON]». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав, просив розірвати шлюб. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем визнано заявлені вимоги, суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 12 вересня 2015 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у місті Києві, про що зроблено актовий запис № 1561. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 3912. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство та не проживають разом з початку 2017 року. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін. Як зазначили сторони, строк на примирення їм не потрібен. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Дошлюбне прізвище позивача [PERSON]- «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу. В судовому засіданні встановлено, що позивач після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище отримане при його реєстрації. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується вимогами ст.141 ЦПК України, проте буде до уваги вимогу позивача та залишає судові витрати на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved