Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] ,за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Артемівська філія Донецької товарної біржі про визнання право власності. Як на підставу позовних вимог позивач посилається на ті обставини, що 29 жовтня 1999 року в Артемівській філії Донецької товарної біржі був укладений біржовий контракт (договір купівлі-продажу) №659-Н, відповідно до якого [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS] . Зазначений договір був зареєстрований в Бюро технічної інвентаризації м. Бахмут (раніше м. Артемівськ). На теперішній час [PERSON] вирішила розпорядитися квартирою, але у неї відсутні первини правовстановлюючі документи, змінилось цивільне законодавство, що унеможливлює подальше вирішення долі квартири, у зв`язку з чим, просить суд визнати право власності на вищезазначену квартиру. Представник позивача у судове засідання не з`явився про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином. До початку судового засідання надав заяву про розгляд справи у його відсутності, просить позов задовольнити у повному обсязі з підстав викладених в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення Відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду. Відзив та заперечення проти позову від відповідача не надходили, тому суд ухвалює рішення про заочний розгляд даної справи у відповідності до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи у судове засідання не з`явився. Судом вживалися заходи щодо повідомлення третьої особи про дату, час та місце розгляду справи належним чином шляхом, зокрема, розміщення інформації на веб-сторінці суду. З урахуванням ч.2 ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] , 27 серпня 1996 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 327 та видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] . Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , 20 жовтня 2008 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 409. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишено прізвище « [PERSON] ». Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON] , 23 жовтня 2008 року уклали шлюб, про що складено відповідний актовий запис № 263 та видано свідоцтво про одруження. Після одруження дружині присвоєне прізвище « [PERSON] ». Згідно договору купівлі-продажу від 29 жовтня 1999 року, зареєстрованим за №659-Н в Артемівській філії Донецької товарної біржі, [PERSON] продав, а [PERSON] придбала квартиру, що розташована за адресою [ADDRESS] . Цим контрактом підтверджується той факт, що розрахунки між позивачем та відповідачем проведені повністю до моменту укладення контракту, претензій вони не мають. Тобто, позивач повністю виконав умови домовленості за угодою: сплатив продавцю належну суму у розмірі 1700,00 грн. Із технічного паспорту, убачається, що власником квартири, що розташована за адресою [ADDRESS] , є [PERSON] . Відповідно до п.4 Прикінцевих та Перехідних положень ЦПК України (в редакції 2004 року) Цивільний кодекс України застосовується до цивільних прав та відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» від 28 квітня 1978 року №3 з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Згідно зі ст.227 ЦК УРСР (в редакції, що діяла на час укладення спірної угоди) договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу жилого будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів.. Відповідно до ст. 47 ЦК УРСР нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Позивач вважав, що укладений договір є законним, оскільки згідно ст. 15 Закону України від 10.12.1991 року № 1956-XII «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, нотаріальному посвідченню не підлягають. Проте нещодавно позивач дізналася, що укладений між ним та відповідачем договір потребує обов`язкового нотаріального посвідчення. Згідно п. 1.1, п. 1.7 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5, який діє з 7 березня 2012 року, правочини щодо відчуження майна, право власності на яке підлягає реєстрації, посвідчуються за умови подання документів, що підтверджують право власності на майно, що відчужується. Крім правовстановлюючого документа на житловий будинок, квартиру садибу та інше нерухоме майно, якщо воно підлягає реєстрації, долучається витяг із Реєстру прав власності на нерухоме майно. Судом встановлено, що будь-які перешкоди для нотаріального посвідчення договору на час його укладення були відсутні, що договір не був посвідчений нотаріально в зв`язку із неправильним тлумаченням на той час ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якого угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню, що не виключало дотримання при його укладенні вимог ст. 227 ЦК УРСР 1963 р. Крім того, згідно ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не забороняються законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч.1ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Факт здійснення сторонами своїх обов`язків за договором (виконання договору) підтверджується самою письмовою угодою - біржовим контрактом , який визнаний сторонами та зареєстрований в Комунальному підприємстві «Артемівське бюро технічної інвентаризації». Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, що закріплено в ст.321 ЦК України. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що ґрунтуються на вимогах чинного законодавства України, у зв`язку з чим підлягають задоволенню. Позивач не наполягав на стягненні з відповідача судового збору в сумі 768,40 грн., який був сплачений ним при подачі позову до суду, тому судовий збір не підлягає стягненню з відповідача. З огляду на викладене та

Outcome: approved