Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду міста Запоріжжя із позовом до [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності та позбавлення права користування житловим приміщенням, в якій просить суд усунути перешкоди в здійсненні права власності кватирою [ADDRESS] та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 289, їй на праві власності належить квартира [ADDRESS] . 29.01.2020 між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, який в подальшому розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14.09.2020. Зі згоди позивача, в квартирі [ADDRESS] 03.06.2020 зареєстровано місце проживання відповідача. Приблизно з липня 2020 року відповідач не мешкає за вказаною адресою, після розірвання шлюбу припинилася обставина, яка була підставою набуття відповідачем права користування житловим приміщенням, яке є власністю позивачки. Реєстрація відповідача за вказаною адресою перешкоджає позивачу вільно здійснювати право власності на квартиру. З урахуванням викладеного просить позовні вимоги задовольнити. Ухвалою від 29.01.2021 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 18.02.2021. 18.02.2021 судове засідання не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Коломаренко К.А. на лікарняному, засідання відкладено на 17.03.2021. Представник позивача адвокат Мазур О.С. до початку судового засідання, призначеного на 17.03.2021, спрямував до канцелярії суду заяву згідно якої просив провести судове засідання 17.03.2021 без участі позивача та її представника. Відповідач в судове засідання не з`явився, відзиву на позовну заяву не надав, про день та час проведення засідання повідомлявся завчасно, належним чином судовою повісткою за зареєстрованою адресою проживання, про поважність причин неявки суд не повідомив. В зв`язку з викладеними обставинами засідання відкладено на 08.04.2021 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 08.04.2021 через канцелярію суду представник позивача адвокат Мазур О.С. подав заяву про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином у встановленому законом порядку шляхом розміщення на офіційному веб-сайті судової влади України оголошення про виклик особи зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, про причину неявки суд не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав. У зв`язку з чим суд розглянув справу за його відсутністю заочно, на підставі наявних в справі доказів. Частиною 2 статті 247 ЦПК України передбачено, що у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти і користуватись своєю власністю; право власності є непорушним. Конституцією України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку /квартири/ визначені у ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають його права використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2019, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Морозовою М.В., зареєстрованого в реєстрі за № 289, що підтверджується копією договору купівлі-продажу, Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12.03.2019 (а.с. 6-10). Між сторонами 29.01.2020 було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 29.01.2020 (а.с. 11). 03.06.2020 зареєстровано місце проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] , про що надано копію Довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с. 14). Рішенням Ленінського районного суду міста Запоріжжя від 14.09.2020, яке набрало законної сили, шлюб між сторонами розірвано (а.с. 12-13). Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав (правова позиція ВСУ, згідно з постановою від 16.11.2016 року №6-709цс16). У відповідності до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. За таких обставин, та відповідно до положень ст. 391 ЦПК України, позивач [PERSON] , як власник житла, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею прав користування та розпорядження майном. З огляду на вищевикладені обставини, враховуючи надані позивачем докази в обґрунтування позовної заяви, судом встановлено, що відповідач [PERSON] , який зареєстрований у квартирі [ADDRESS] , не є членом сім`ї власника квартири, не проживає у вказаній квартирі. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , усунувши таким чином перешкоди у розпорядженні та користуванні позивачем [PERSON] своєю власністю. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню понесені позивачем та документально підтверджені судові витрати (витрати зі сплати судового збору) в сумі 908 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved