Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду за заявою та просить встановити факт, що на момент смерті [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 069627, зареєстрованого 12.06.2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3878, належало дві земельні ділянки загальною площею 0, 0999 га, а саме: земельна ділянка площею 0, 0994 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка площею 0, 0005 га для ведення особистого підсобного господарства. При цьому заявниця посилається на те, що вона є спадкоємицею [PERSON], який помер 21 червня 2016 року. За життя [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0, 1751 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Саксаганського, 10. Вказана земельна ділянка включала в себе 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 752 кв.м. для ведення особистого підсобного господарства. В подальшому, за договором дарування від 13 березня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5-500, [PERSON] подарував частину вищевказаної земельної ділянки площею 752 кв.м [PERSON], проте відповідні зміни за життя [PERSON] в межах та площі його земельної ділянки до державного акту внесені не були. Таким чином у [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0999 га, в тому числі: земельна ділянка площею 0,0994 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка площею 0,0005 га для ведення особистого підсобного господарства. Заявниця звернулася до Третьої одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] та для оформлення спадщини у встановленому законом порядку їй необхідно вчинити дії повязані з присвоєнням кадастрового номеру земельній ділянці, в звязку із чим вона вимушена звернутися до суду. Заявниця та її представник адвокат [PERSON] у судове засідання не з'явились, повідомлялись належним чином, представник заявниці надав до суду заяву, якою вимоги викладені в заяві підтримав у повному обсязі, справу просить розглянути у його відсутності. Представник зацікавленої особи Головного управління Держгеокадастру в Одеській області надав до суду письмові пояснення та просив розглядати справу у їх відсутність. Відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України особа, яка бере участь у справі має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, згідно Свідоцтва про смерть [PERSON] помер 21 червня 2016 року (актовий запис про смерть №6425 Одеського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 21 червня 2016 року). Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] набув право власності на земельну ділянку площею 0, 1751 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Саксаганського, 10, що підтверджується актом на право приватної власності на землю серії IV-ОД № 069627, зареєстрований 12 червня 2000 року в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 3878, виданий на підставі рішення виконкому Одеської міської ради від 09 грудня 1999 року за № 469-XXIII. Земельна ділянка включала в себе 1000 кв.м. для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та 752 кв.м для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до договору дарування від 13 березня 2001 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 5-500, [PERSON] подарував частину вищевказаної земельної ділянки площею 752 кв.м гр. [PERSON]. Таким чином, у [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 999 кв.м (0,0999 га). [PERSON] є спадкодавцем заявниці [PERSON], відповідно до запиту Третьої одеської державної нотаріальної контори від 14 червня 2017 року за вих. № 3498/02-14 (спадкова справа № 953/2016). Згідно вказаного запиту Державний нотаріус Третьої одеської державної нотаріальної контори [PERSON], звернулася до Головного управління держгеокадастру в Одеській області (відділу у м. Одесі) про надання витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, яка розташована на території Київського району м. Одеси по вулиці Саксаганського, 10, що належала [PERSON], який помер 21 червня 2016 року. З метою виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) для обслуговування житлового будинку і господарських будівель (0,0994 га) та для ведення особистого підсобного господарства (0,0005 га), які розташовані за адресою: м. Одеса, вул. Саксаганського, 10 заявниця [PERSON] звернулася до Одеської регіональної філії Державного підприємства «Центр державного земельного кадастру». Відповідно до пояснювальної записки, виконаної провідним інженером-землевпорядником [PERSON], в рамках виготовлення вказаної технічної документації у власності [PERSON] після укладення договору дарування від 13 березня 2001 року залишилась земельна ділянка загальною площею 0,0999 га, в тому числі: земельна ділянка площею 0,0994 га для обслуговування житлового будинку і господарських будівель та земельна ділянка площею 0,0005 га для ведення особистого підсобного господарства. Відповідно до п.2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» - Земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. У разі якщо відомості про зазначені земельні ділянки не внесені до Державного реєстру земель, їх державна реєстрація здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) за заявою їх власників (користувачів земельної ділянки державної чи комунальної власності) або особи, яка подала заяву про визнання спадщини відумерлою, якщо така справа прийнята до провадження судом. Пунктами 9 та 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлено, що до 1 січня 2013 року державна реєстрація земельних ділянок, які передавались у власність із земель державної чи комунальної власності, здійснювалась з видачею державних актів на право власності на земельні ділянки. Реєстрація державних актів на право власності здійснювалась у книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі. Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи, що одержали у власність, у тимчасове користування, в тому числі на умовах оренди, земельні ділянки у розмірах, що були передбачені раніше діючим законодавством, зберігають права на ці ділянки. Положення щодо збереження права на земельну ділянку дублює норми Конституції України. Так, за ст. 41 Конституції України кожен має право, зокрема, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Також згідно зі ст. 22 Конституції України конституційні права і свободи гарантуються і не можуть бути скасовані. При прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів не допускається звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод. Таким чином, зважаючи що державний акт серії IV-ОД № 069627 на право власності на земельну ділянку та договір дарування від 30 березня 2001 року є чинними та зареєстрованими у встановленому законом порядку, неможливість реалізувати право заявника на спадкування не відповідає чинному законодавству, порушує права та інтереси заявника і обмежує її право. Відповідно до ч.1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суд України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення факту, якщо згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. При таких обставинах суд дійшов висновку, що заява [PERSON] обґрунтована, доведена та підлягає задоволенню.

Outcome: approved