Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнаня договору довічного утримання (догляду) недійсним. Просила визнати недійсним договір довічного утримання (догляду), який укладений 18.09.2015 р. між нею та відповідачем [PERSON] та посвідчений приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу [PERSON], зареєстровано в реєстрі під № 3436. В обґрунтування позову посилалась на те, що 18.09.2015 р. між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір довічного утримання (догляду), який посвідчений приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі під № 3436. В цей же день до неї в будинок прийшла її невістка [PERSON] і сказала, що необхідно доробити документи на будинок. Разом з невісткою та відповідачем, який є її онуком, в їх супроводі, відповідач повіз її, як вони повідомили, доробляти документи на будинок. Коли вони приїхали до двоповерхового будинку, то піднялись на другий поверх, там її [PERSON] посадила біля столу, виносили їй документи, показували, де ставити підписи. Що це були за документи, їй не було відомо, їй нічого не пояснювали, а вона внаслідок свого стану здоровя не розуміла значення своїх дій та не могла керувати ними, оскільки протягом більше трьох років до цього страждала психічним захворюванням. Після дооформлення документів на будинок як відповідач, так і невістка [PERSON] та син [PERSON] взагалі про неї забули. В жовтні 2015 р. її стан здоровя став критичним, вона взагалі була лежача і не могла підводитись. Її сестра повідомила про це старшого сина [PERSON], який залишив роботу і в кінці жовтня 2015 р. приїхав до неї та став лікувати та доглядати її, оскільки вона була безпорадна, не могла себе сама обслуговувати, у неї були галюцинації, втрата памяті. [PERSON] разом зі своєю дружиною насамперед стали займатись її лікуванням, навели в будинку порядок, попрали одяг та інше. В звязку з такими обставинами в грудні 2015 р. її було госпіталізовано до обласної психіатричної лікарні. Після проходження лікування її стан здоровя покращився, але ознаки порушення психіки залишились. По приїзду додому після лікування вона виявила, що в неї зникли документи на будинок, в звязку з чим звернулась до поліції, оскільки підозрювала в зникненні документів [PERSON] Після звернення до поліції було виявлено те, що будинок уже не її, а відповідача. На даний час вона страждає хронічним стійким психічним розладом у вигляді помірної вираженої парціальної деменції з психотичним включенням, набутої внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку на фоні хронічної атеросклеротичної, гіпертонічної дисцикуляторної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що позбавляє її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Порушення психіки у неї стало відмічатись з 2013 р. Згідно з історією хвороби з 2013 р. у неї спостерігалось наростаюче порушення психічної діяльності у вигляді прогресуючого інтелектуально-мнестичного зниження, внаслідок чого вона втратила здатність до самообслуговування. Вважає, що станом на 18.09.2015 р., тобто на момент вчинення правочину, вона страждала психічним захворюванням, не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Позивач [PERSON] зявилась у підготовче засідання 03.04.2018 р., просила у подальшому розгляд справи проводити за участю її представників [PERSON] та [PERSON] За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності позивача [PERSON] Представники позивача [PERSON] та [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, проте його інтереси у судовому засіданні представляв [PERSON] За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача [PERSON] Представника відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав повністю. Пояснив, що договір, який оспорюється, посвідчений нотаріусом і в ньому зазначено, що [PERSON] є дієздатною особою, що в свою чергу передбачає здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними. [PERSON] не могла подати до суду позовну заяву, оскільки не усвідомлювала значення своїх дій. Судово-психіатричні експертизи проводились після вчинення правочину, тому слід вважати, що договір укладений правомірно. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази: копію договору довічного утримання (догляду), укладеного між сторонами 18.09.2015 р., висновок судово-психіатричної експертизи № 327 від 07.09.2018 р., інші письмові докази, суд вважає, що позов\~ підлягає задоволенню повністю з таких підстав.\~ Судом встановлено, що 18.09.2015 р. між сторонами був укладений договір довічного утримання (догляду). Договір посвідчений приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 3436. За цим договором відповідно до положень ст. 744 ЦК України позивач [PERSON] (відчужувач) передала, а відповідач [PERSON] (набувач) прийняв у власність житловий будинок з усіма належними до нього будівлями і спорудами та земельну ділянку площею 0,0650 га, які розташовані по вул. Першотравневій, 71 «Б» в м. Христинівці, взамін чого відповідач (набувач) зобов'язався забезпечувати позивача (відчужувача) утриманням та доглядом довічно на умовах цього договору. Відповідно до ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Згідно з ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. Вказаний вище договір повинен бути визнаний недійсним з таких підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Даних про те, що позивач [PERSON] є недієздатною особою, сторони суду не надали. Суд вважає, що позивач [PERSON] договір довічного утримання (догляду) з відповідачем [PERSON] від 18.09.2015 р. вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та не могла керувати ними. Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 105 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї зі сторін. Така експертиза судом першої інстанції була призначена ухвалою від 03.04.2018 р. Постановою апеляційного суду Черкаської області від 24.04.2018 р. було задоволено апеляційну скаргу позивача [PERSON] та скасовано ухвалу суду першої інстанції в частині поставленого на вирішення експертизи питання: «Чи могла [PERSON] станом на 23.10.2017 р. (момент подачі позовної заяви) усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними?» Відповідно до висновку судово-психіатричної експертизи № 327 від 07.09.2018 р. [PERSON], [INFO], станом на 18.09.2015 р., тобто на час укладання нею з [PERSON] договору довічного утримання (догляду), посвідченого приватним нотаріусом Христинівського районного нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за № 3436, виявляла ознаки хронічного стійкого психічного розладу у вигляді помірно вираженої парціальної судинної деменції з окремими психотичними включеннями, набутої внаслідок атеросклеротичного, гіпертонічного ураження судин головного мозку на фоні хронічної атеросклеротичної, гіпертонічної, дисциркуляторної енцефалопатії з хронічною недостатністю мозкового кровообігу, що позбавляло на той час її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Тому слід вважати, що в момент вчинення правочину волевиявлення позивача [PERSON] як учасника правочину не було вільним і не відповідало її внутрішній волі, тобто була порушена вимога ч. 3 ст. 203 ЦК України. Крім зазначеного висновку експертизи, наявність у позивача [PERSON] захворювань, які позбавляли її здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, стверджується і висновком судово-психіатричної експертизи № 233 від 10.06.2016 р., копія якого долучена до справи і де вказується, що зміни у психічному стані [PERSON] спостерігаються протягом останніх двох років (дані направлення з місця проживання на госпіталізацію в психіатричну лікарню в грудні 2015 р.). У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] стверджував, що у задоволенні позову необхідно відмовити, оскільки у договорі, який оспорюється, вказано про те, що дієздатність сторін перевірено. Однак, як зазначено вище, у суду відсутні дані про встановлення недієздатності позивача [PERSON] Крім того, правила статті 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні також вказував, що договір слід вважати укладеним правомірно, оскільки судово-психіатрична експертиза була проведена вже після укладення правочину. Проте, судово-психіатрична експертиза проводилась на підставі в тому числі документів, які відображають стан позивача [PERSON] на час укладення правочину, зокрема, історії хвороби з КЗ «Черкаська обласна психіатрична лікарня» № 4496/2015 р. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] також зазначив, що позивач [PERSON] не могла звернутись до суду з позовом, оскільки на момент подачі позову не усвідомлювала значення своїх дій. Суд вважає, що вказане твердження є лише припущенням, оскільки не опирається на жодний доказ, в тому числі і на висновок судово-психіатричної експертизи. Не існує жодного судового рішення, яке б обмежувало цивільну процесуальну дієздатність позивача [PERSON] Враховуючи зазначені обставини, позов [PERSON] підлягає задоволенню повністю.

Outcome: approved