Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS], яку вона отримала в спадщину після померлої 31 жовтня 2015 року матері [PERSON]. До своєї смерті [PERSON] в квартирі [ADDRESS], зареєструвала свою онуку [PERSON], [INFO], яка в зазначеній квартирі не проживає з моменту реєстрації і по теперішній час. У відповідності до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України член сімї власника втрачає право користування цим приміщенням у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла. Оскільки, за спірною адресою [PERSON] не має особистих речей та не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але за них нараховується плата. Вона сплачує всі комунальні послуги за квартиру та проводить в квартирі всі поточні ремонти. З вищевикладеного витікає, що відповідачка жодного дня з моменту реєстрації не проживає у квартирі, у приміщенні відсутні її особисті речі, тобто вона добровільно змінила своє місце проживання, вибувши в інше жиле приміщення та з цього приводу, втратила право користування зазначеною вище квартирою. [PERSON] на теперішній час проживає у [INFO], Російська Федерація, що підтверджується бланком повідомлення про прибуття іноземного громадянина у місце прибуття від 29.12.2015 року. Вона не заперечує проти зняття її з реєстрації у [ADDRESS], але добровільно приїхати та виписатися із квартири у неї не має фінансової можливості. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №39 в будинку №12 по вулиці Чайковського, міста Першотравенська, Дніпропетровської області. У судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, надала суду заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги визнала у повному обсязі та прохала суд їх задовольнити. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 31 травня 20016 року, виданого приватним нотаріусом Першотравенського міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер №676, відповідно до якого, [PERSON] отримала спадщину у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS], яка належала на праві приватної власності її матері [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності на житло №1380, виданого 21 грудня 1993 року Першотравенським УЖПГ та зареєстрованого у КП «Павлоградське МБТІ» 29 грудня 1993 року, реєстраційний номер №11-52 та інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна №60599140 від 03 червня 2016 року. Відповідач [PERSON] відповідно до виписки із фінансово-облікового рахунку по квартирі [ADDRESS] від 18 січня 2016 року, виданого Приватним підприємством «Комунальщик-3», зареєстрована за спірною адресою з 22 липня 2013 року, як член сімї власника квартири, а саме як онука [PERSON] З моменту реєстрації відповідач не проживала за зазначеною вище адресою, що підтверджується актом № 335 від 15 липня 2016 року та актом №450 від 23 грудня 2015 року, виданими Приватним підприємством «Комунальщик-3» та не заперечується відповідачкою. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 3, 15 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] є онукою померлої 31 жовтня 215 року [PERSON], зареєстрована у спірній квартирі, як член сімї, не проживає у спірній квартирі з моменту реєстрації (22.07.2013 р.), відсутня без поважної причини в зазначеній квартирі понад один рік, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved