Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи товариства з обмеженою відповідальністю Агентства нерухомості «Атланта» про стягнення суми авансу. Позові вимоги обґрунтовані тим, що в результаті укладення між сторонами договорів про наміри укласти договори купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та [ADDRESS] , позивач передала відповідачеві в якості авансу 5800 доларів США. Однак, після того, як укладення вказаних договорів купівлі-продажу не відбулося, відповідач відмовляється повертати позивачеві вказану суму коштів. Ухвалою від 16.04.2019 року позовну заяву було залишено без руху та надано позивачеві строк на усунення недоліків у позові. 24.04.2019 року позивачем усунуто недоліки, на які було звернуто увагу судді. Ухвалою суду від 03.05.2019 року відкрито провадження у справі та встановлено порядок спрощеного позовного провадження для розгляду справи з призначенням судового засідання на 03.07.2019 року. 06.06.2019 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову повністю, посилаючись на те, що позивач необґрунтовано об`єднав у своєму позові дві різні вимоги, а також посилаючись на те, що передані позивачем відповідачеві кошти не є авансом, а є забезпечувальним платежем, яким забезпечено виконання зобов`язання визначеного сторонами, а саме зобов`язання було не виконане через розпочату, але не доведену до кінця, реконструкцію вказаних квартир. 03.07.2019 року у зв`язку з отриманням повідомлення про замінування будівлі суду та терміновою евакуацією всіх співробітників та відвідувачів суду, слухання справи перенесено на 27.08.2019 року. 08.07.2019 року позивачем подано відповідь на відзив, в якій позивач посилається на те, що жодних доказів на підтвердження своїх заперечень у відзиві, відповідачем не надано. Також, п. 4.4 договорів про наміри, містить положення про те, що у разі укладення правочину, забезпечувальний платіж є засобом оплати за майно, а, відтак, є авансовим платежем. 27.08.2019 року у зв`язку з не явкою відповідача, слухання справи перенесено на 22.10.2019 року. 22.10.2019 року судом протокольно викликано свідка [PERSON] , в зв`язку з чим оголошено перерву в судовому засіданні до 26.11.2019 року. 26.11.2019 року судом у зв`язку з неявкою, повторно протокольно викликано свідка [PERSON] , в зв`язку з чим оголошено перерву в судовому засіданні до 21.01.2020 року. 21.01.2020 року за клопотанням представника позивача розгляд справи відкладено на 27.02.2020 року. Ухвалою суду від 07.02.2020 року представнику позивача повернуто заяву про забезпечення позову. У судове засідання 27.02.2020 року сторони не з`явилися. Від представника позивача та представника третьої особи надійшли заяви про розгляд справи за відсутності позивача та третьої особи, представник позивача позов підтримав, представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову. Згідно ч. 2 ст.247 ЦПК України у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено, що 22 жовтня 2018 року, між [PERSON] та [PERSON] , за участю товариства з обмеженою відповідальністю Агентство нерухомості «Атланта» було укладено Договір №164/17 (Бланк №02-093) про намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Ціна квартири була обумовлена у розмірі 35000,00 доларів США. Згідно п.4.4. вказаного Договору про намір в якості передплати [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти «забезпечувальний платіж» в сумі 800 (вісімсот доларів США), для забезпечення виконання зобов`язань по даному договору. Сторони, також, погодили, що ці кошти можуть бути зараховані як платіж по майбутньому договору купівлі-продажу вказаної квартири, який вони зобов`язалися укласти у майбутньому, у строк до 05 листопада 2019 року. Крім того, 22.10.2018 року, між сторонами було укладено додаткову угоду (бланк №02-006), за умовами якої сума передоплати (гарантованого до авансу) була збільшена на 750 (сімсот п`ятдесят доларів США). Також, 22 жовтня 2018 року, між [PERSON] та [PERSON] , за участю товариства з обмеженою відповідальністю Агентство нерухомості «Атланта» було укладено Договір №169/17 (бланк №02-100) про намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Ціна квартири була обумовлена у розмірі 39000,00 доларів СІЛА. Згідно п.4.4. вказаного Договору про намір в якості передплати [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти «забезпечувальний платіж» в сумі 4250 (чотири тисячі двісті п`ятдесят доларів США), для забезпечення виконання зобов`язань по даному договору. Сторони, також, погодили, що ці кошти можуть бути зараховані як платіж по майбутньому договору купівлі-продажу вказаної квартири, який вони зобов`язалися укласти у майбутньому, у строк до 31 січня 2019 року. Таким чином, всього позивачем було передано відповідачу 5800 (п`ять тисяч вісімсот доларів США). На момент передачі грошових коштів в сумі 5800 доларів США, за курсом національної валюти України, згідно із даними Національного Банку України, ця сума складала 163455 гривень (сто шістдесят три тисячі чотириста п`ятдесят п`ять) гривень 60 копійок. Укладення обумовлених сторонами договорів купівлі-продажу не відбулося. Так, відповідно до висновку щодо технічної можливості поділу об`єкту нерухомого майна за адресою: [ADDRESS] , який наданий ТОВ «Профпроект» 07.05.2018 року, вих. № 124554, за технічними показниками об`єкт може бути поділений на самостійні квартири. Згідно договору купівлі-продажу від 31.05.2019 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2019 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Наразі, Відповідач відмовляється повернути позивачеві отримані від неї грошові кошти в сумі 5800,00 доларів США, не зважаючи на отримання 05.04.2019 року претензії позивача на адресу відповідача з вимогою повернути вказані грошові кошти. Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частина 1 ст.628 ЦК передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Інститут свободи договору передбачає можливість сторін вільно визначати зміст договору, коли сторони мають право погоджувати на свій розсуд будь-які умови договору, які не суперечать законодавству, з врахуванням звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. При цьому сторони мають право врегулювати й ті відносини, які не визначені у положеннях актів цивільного законодавства та не суперечать ним. Згідно із ч. ч. 1, 3 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір В майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основі їй її договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Відповідно до статті 570 Цивільного кодексу України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Статтею 571 ЦК України встановлено наслідки порушення або припинення зобов`язання, забезпеченого завдатком. Так, якщо порушення зобов`язання сталося з вини боржника, завдаток залишається у кредитора. Якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості. На відміну від завдатку, аванс - це спосіб платежу. Аванс не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати, у разі сплати авансу кредитор не може бути зобов`язаний до повернення авансу у подвійному розмірі і відповідно до відшкодування збитків. З наданих суду копій Договору №164/17 (Бланк №02-093) про намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] та Договору №169/17 (бланк №02-100) про намір укласти договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] , вбачається, що суть грошової суми, яка передана позивачем на користь відповідача як гарантія подальшого укладення договору купівлі-продажу квартири та названа сторонами як «забезпечувальний платіж», на переконання суду, є лише авансовим платежем, використання якого в рахунок наступних платежів по договорам відчуження (купівлі-продажу) квартир, сторони прямо передбачили в п. 4.4. вказаних договорів про наміри. При цьому, згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної у постанові від 13.02.2013 року у справі № 6-176цс12 та Постанові від 02.09.2015 року у справі №6-226цс14, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов`язання може мати місце лише в разі наявності зобов`язання. Якщо договору, який б за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а сторони лише домовилися укласти такий договір в майбутньому, передана грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Поверненню підлягає й аванс, отриманий за попереднім договором. Відповідно до ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Дослідивши умови укладених між сторонами договорів, суд вважає, що за своє правовою природою вони є договорами, які містять умови попереднього договору. Разом з тим, за змістом закону попередній договір не відноситься до грошового зобов`язання, він тільки передбачає зобов`язання його сторін укласти в майбутньому основний договір, а таке зобов`язання не є грошовим, отже забезпечувати його завдатком неможливо. Крім того, враховуючи вимоги закону до форми договору купівлі-продажу нерухомості, який повинен бути нотаріально посвідчений, попередній договір в такому випадку також має бути нотаріально посвідченим. Тобто, за змістом вказаних постанов будь-яких підстав утримувати аванс у продавця не існує, якщо попередній договір або договір про наміри укласти договір не було укладено у нотаріальній формі. В даному випадку між сторонами було укладено договір про наміри лише у простій письмовій формі, що свідчить про не виникнення у сторін належним чином оформленого зобов`язання щодо укладення договору купівлі-продажу об`єктів нерухомого майна, а виникли лише наміри, які не були реалізовані, а тому сума авансу, яка передана позивачем на користь відповідача в розмірі 5800 доларів США, що в гривневому еквіваленті по курсу НБУ складає 163455,60 грн. підлягає поверненню. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до вимог ст.ст. 77-80 ЦПК України, докази повинні бути належними, допустимими, достовірними та достатніми. Відповідно до ч.1, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За таких обставин, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON] та задовольняє їх. При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір за подачу позову майнового характеру у розмірі 1634,56 грн., що підтверджується квитанцією від 15.04.2019 року. Відповідно до ст.ст. 133, 141 ЦПК України, оскільки позовні вимоги задоволені повністю, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в сумі 1634,56 грн.

Outcome: approved