Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до відповідача з позовом про визнання удаваним договору оренди гаражу, визнання дійсним договору купівлі-продажу, зміни часток у праві власності на житловий будинок із господарськими будівлями. В судовому засіданні позивачка позов підтримала. Представник позивачки пояснив, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі під час якого придбаний житловий будинок [ADDRESS] Після розірвання шлюбу за рішенням суду житловий будинок розділений, та сторонам виділені окремі приміщення та господарські будівлі, що відповідають 1/2 частки у праві власності на будинок з господарськими будівлями кожному. В рішенні суду гараж зазначений як такий, що виділений відповідачеві. В серпні 2009 року відповідач звернувся до позивачки з пропозицією продати гараж, вони домовились про ціну в сумі 11000 грн. та відповідач погодився оформити договір купівлі-продажу до кінця 2009 року. На підтвердження сплати позивачкою грошей за гараж надані розписки відповідача про отримання ним грошей. Позивачка стала користуватися гаражем. В грудні 2009 року сторони звернулися до нотаріуса для оформлення договору купівлі-продажу гаражу, але оформили договір оренди, тоді як мали намір оформити договір купівлі-продажу частки в майні відповідача. У зв'язку з тим, що відповідач відмовляється оформляти договір купівлі-продажу гаражу, просить визнати договір оренди гаражу укладений між сторонами 11 грудня 2009 року удаваним, визнати що сторони уклали договір купівлі-продажу 1/20 частки житлового будинку з надвірними будівлями, змінити частки співвласників у праві спільної часткової власності на будинок з господарськими будівлями [ADDRESS], визнавши за позивачкою право власності на 55/100 часток, а за відповідачем на 45100 часток, включивши гараж в перелік будівель які входять до частки позивачки. Представник відповідача позов не визнала, пояснила, що її батько ніколи не мав бажання відчужувати майно. Договір оренди гаражу укладений за спільною домовленістю. Гроші за розписками батько отримував в борг для власних потреб. У двох розписках текст «за гараж» підписані позивачкою після написання розписки. Третя розписка має виправлення та дописки, які зроблені позивачкою, отже в судовий процес за іншим позовом нею подавалась копія вказаної розписки без виправлень. Позивачка користувалась гаражем згідно договору оренди. Просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про не обгрунованість позовних вимог з наступних підстав. Рішенням Скадовського районного суду Херсонської області від 02.11.1998 року здійснено розподіл житлового будинку [ADDRESS] Сторонам виділено по 1/2 частини у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями із зазначенням конкретних приміщень та будівель, в тому числі гаражу вартістю 1530 грн. який виділений відповідачеві.( а.с. 07) 11 грудня 2009 року між сторонами укладений договір оренди гаражу літ. «В» розташований за адресою [ADDRESS] Орендна плата відсутня за домовленістю сторін.(а.с. 15) Як вбачається з акту здачі-прийняття від 11.12.2009 року, гараж передано в користування позивачки.(а.с. 16) У відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності за позивачкою зареєстровано 1/2 частина у праві спільної часткової власності на будинок [ADDRESS]. (а.с. 17) На підтвердження своїх вимог, позивачкою надані розписки. Згідно розписки від 03.08.2009 року [PERSON] бере у [PERSON] 3000 грн. строком до 01.12.2009 року за гараж.(а.с. 12) Друга розписка від 06.09.2009 року містить зазначення, що відповідач бере у позивачки 3000 грн. строком до 01.11.2009 року за гараж.(а.с. 13) В третій розписці від 06.10.2009 року зазначено, що відповідач в рахунок сплати вартості гаражу отримав від позивачки 5000 грн. При цьому зобов'язується підписати договір купівлі-продажу до червня 2010 року. Дата «2010» містить виправлення, представник відповідача вважає вказане виправлення зробленим позивачкою у власних інтересах так як воно не посвідчено підписом відповідача з чим суд погоджується. Крім цього, за клопотанням представника відповідача, в судовому засіданні досліджувалась цивільна справа № 663/3239/13-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання угоди укладеною, визнання права власності на гараж, де в якості доказів позивачкою до позовної заяви надавалась також копія розписки [PERSON] від 06.10.2009 року, однак яка не містила виправлення та зазначення номеру та серії паспорту відповідача. Відповідно до ст. 235 ЦПК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що право чин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину який вони насправді вчинили. Згідно ч.1 ст. 209 ЦПК України, правочин який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом. Як вбачається з норми ч.1 ст. 210 ЦПК України, правочин підлягає державній реєстрації лише у випадках, встановлених законом. Такий правочин, є вчиненим з моменту його державної реєстрації. Виходячи з правової позиції ВСУ викладеної в Узагальненні практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними, суб'єкт який вимагає визнання удаваного правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою, однак під час розгляду справи позивачкою це не доведено. Так, сторони визнали, що відповідачка фактично згідно умов договору оренди користується гаражем розташованим на території земельної ділянки яка виділена для користування відповідачем та обслуговування належної йому частини будинку згідно з рішенням суду та є господарською будівлею житлового будинку, отже міг бути відчужений тільки як частина у праві власності відповідача на нерухоме майно, а не як самостійний об'єкт продажу. Представник відповідача заперечує намір відповідача укладати договір купівлі-продажу частки у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та суд погоджується з тим, отже надані судові розписки не містять доказів такого наміру так як зазначають, що гроші беруться за гараж, а не за частку в праві спільної часткової власності на нерухоме майно під яку мав бути виділений саме гараж. Крім цього, суд звертає увагу, що договір який підлягає державній реєстрації, але не зареєстрований не можна вважати укладеним, тому визнання того, що сторони уклали договір купівлі-продажу 1/20 частки житлового будинку з надвірними будівлями, як того потребує позивач суперечить діючому законодавству.

Outcome: dismissed