Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомості від 25.02.1998 року №437, укладений на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» між [PERSON] та [PERSON], обєктом продажу якого є житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, 28, розташований на земельній ділянці площею 644,0 кв.м.; визнати за нею право власності на житловий будинок з будівлями та спорудами по вул. Волонтерів (до перейменування вул. Піонерська), 28, м. Бердянськ, Запорізька область, який складається з: житлового будинку з балконом «А» загальною площею 93,1 кв.м., житловою площею 41,4 кв.м., мансарди МС загальною площею 41,8 кв.м., балкону до «Мс», гаражу «Б» загальною площею 29,6 кв.м., оглядової ями під «Б» загальною площею 3,0 кв.м., сараю «В» загальною площею 7,8 кв.м., погребу під «А» загальною площею 21,6 кв.м., вбиральні «Г», душу «Е», водопроводу «Д», воріт №1, паркану №2, паркану №3, замощення №І, замощення №ІІ, басейну «Ж», вигрібної ями №4, паркану №5, в порядку спадкування за законом після смерті 05.05.2017 року [PERSON]; визнати дійсним Договір купівлі-продажу нерухомості від 25.02.1998 року №438, укладений на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» між [PERSON] та [PERSON], обєктом продажу якого є земельна ділянка площею 0,0644 га, розташована за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, 28; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0644 га по вул. Волонтерів (до перейменування вул. Піонерська), 28, м. Бердянськ, Запорізька область, в порядку спадкування за законом після смерті 05.05.2017 року [PERSON] В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 05.05.2017 року помер її чоловік [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, що розташовані за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Волонтерів, 28, та які належали спадкодавцю на підставі договорів купівлі-продажу нерухомості від 25.02.1998 року №437 та №438, відповідно, укладених на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя». На момент смерті [PERSON], подружжя мешкало разом, що підтверджується Будинковою книгою. Також від шлюбу вони мають двох синів: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], які на час смерті батька мешкали за іншими адресами та не подавали заяви про прийняття спадщини. 18.10.2017 року вона звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за законом. На підставі цієї заяви була заведена спадкова справа, якій у спадковому реєстрі було присвоєно №61394957. У звязку з хворобою приватного нотаріуса [PERSON], спадкову справу було передано приватному нотаріусу [PERSON] 31.01.2018 року приватним нотаріусом [PERSON] було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки спадкоємцем для підтвердження належності спадкового майна спадкодавцю були надані договори купівлі нерухомості, укладені на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя», які нотаріус вважає недійсними. Вказує, що всі умови за зазначеними вище договорами купівлі-продажу сторони виконали в повному обсязі. Так, до підписання зазначених договорів [PERSON] передав продавцю ([PERSON]П.) обумовлені грошові суми, а остання звільнила та передала [PERSON] житловий будинок та земельну ділянку. Також, до укладання зазначених договорів [PERSON] було розяснено, що відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Окрім того, право власності на житловий будинок №28 по вул. Волонтерів (вул. Піонерська) в м. Бердянську Запорізької області було зареєстровано Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації 26.02.1998 року за реєстровим №4432, а 25.11.1999 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП №031512. Представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] подав заяву про розгляд справи у його відсутність , просив позов задовольнити. [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила, відзив на позов не подала. Представник Бердянської міської ради в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у його відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позови такими, що підлягають задоволенню в звязку з наступним. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Фактичні обставини справи підтверджуються письмовими доказами, дослідженими в судовому засіданні. На підставі договору купівлі-продажу №437, укладеного на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» між [PERSON] та [PERSON], останній придбав житловий будинок, розташований за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, 28. Право власності на вказаний житловий будинок було зареєстровано Бердянським комунальним підприємством з технічної інвентаризації 26.02.1998 року за реєстровим №4432. На підставі договору купівлі-продажу №438, укладеного на Бердянській регіональній товарній біржі «Нерухомість Приазовя» між [PERSON] та [PERSON], останній придбав земельну ділянку площею 0,0644 га, розташовану за адресою: Запорізька область, м. Бердянськ, вул. Піонерська, 28. 25.11.1999 року [PERSON] отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії І-ЗП №031512 на зазначену вище земельну ділянку. Акт зареєстровано в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №2015. Відповідно п.4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України він застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Оскільки договори купівлі-продажу нерухомості укладені 25.02.1998 року, то дані правовідносини регулюються нормами ЦК України (1963 р.). Згідно положень ЦК УРСР 1963 року, чинного на час виникнення спірних правовідносин, договір купівлі-продажу об'єкту нерухомості повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору. Відповідно до статті 47 ЦК УРСР 1963 року нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. Правило частини 2 статті 47 ЦК УРСР 1963 року про визнання угоди дійсною не може бути застосоване, якщо сторонами не досягнуто згоди з істотних умов угоди або для укладення її були в наявності передбачені законом обмеження. Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 28.04.1978 року, зі змінами №15 від 15.05.1998 р. «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч.2 ст. 47 ЦК (1963 р.) за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. Як встановлено судом біржовий договір купівлі-продажу нерухомості від 25.02.1998 №437 та 3438 року носили реальний характер, повністю виконані сторонами. Реєстрація за [PERSON] права власності на житловий будинок та земельну ділянку на підставі даних догорів є законною та не оспорювалась. На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що матеріалами справи підтверджується домовленість сторін з усіх істотних умов догорів і відбулося їх повне виконання, суд вважає, що відповідно до вимог частини 2 ст. 47 ЦК УРСР позов в частині визнання дійсними зазначених вище договорів купівлі-продажу нерухомості підлягає задоволенню. [PERSON] помер 05.05.2017 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС №385428, виданим 08.05.2017 року Бердянським міським відділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Родинні відносини померлого з [PERSON] підтверджуються копією свідоцтва про укладення шлюбу серії ІІ-ЖС №350656, виданим 06.02.1991 року. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У відповідності до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно листа приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] №68/02-14 від 19.04.2017 року, [PERSON] є єдиною спадкоємицею після померлого 05.05.2017 року [PERSON], [INFO], свого чоловіка (спадкова справа (72/2017). За змістом ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Постановою приватного нотаріуса Бердянського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] від 31.01.2018 року позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом через відсутність нотаріального посвідчення договорів купівлі-продажу нерухомого майна (спадкового майна). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 «Про практику у справах про спадкування», у разі відмови нотаріуса в оформлені права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, позивач повинен довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст. ст. 77-79 ЦПК України, зазначені ним обставини. З огляду на викладене та аналізуючи надані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved