Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу та поділ спільного майна подружжя. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач та відповідач з 2008 року перебували у фактичних шлюбних відносинах, а в 2011 році сторони офіційно зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження від 14 травня 2011 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис за № 432. За час проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу сторонами було придбано нерухоме майно - Ѕ частина трикімнатної квартири [ADDRESS], жилою площею 39,9кв.м, загальною площею 69,5кв.м. складається з трьох кімнат, кухні, санвузлу, вбиральні та коридору. За згодою позивача, квартира була оформлена на ім'я відповідача, що підтверджується договором купівлі - продажу від 21.04.2011 серії ВРК № 049934, зареєстрованого в реєстрі №1773 та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Коптєловою О.Р. Пунктом 8 цього договору зазначено, що придбання майна здійснюється за згодою фактичної дружини покупця [PERSON], викладеної у вигляді заяви, засвідченої в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса. За час зареєстрованого між [PERSON] та [PERSON] шлюбу було придбане рухоме майно - легковий автомобіль марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. З огляду на викладене, позивач просить встановити факт проживання однією сім'єю без реєстр рації шлюбу між [PERSON] та [PERSON] з 2008 року по травень 2011 року та визнати за нею право власності на ј частину трикімнатної квартири [ADDRESS] та на Ѕ частину легкового автомобіля марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER], оскільки частки сторін у праві власності на Ѕ частину квартири та на транспортний засіб є рівними, так як спірне майно придбане за спільні кошти подружжя під час фактичного проживання однією сім'єю та під час перебування у зареєстрованому шлюбі. Ухвалою суду від 12.04.2017р. до матеріалів справи приєднано заперечення на позовну заяву, в яких представник відповідача зазначає, що [PERSON] був власником Ѕ частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] згідно свідоцтва про право власності на житло від 17.11.2008р. Власником іншої Ѕ частини зазначеної квартири була бабуся відповідача - [PERSON], відповідно до витягу на реєстрацію права власності на об'єкти нерухомого майна від 15.09.2010р. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, яка складалась з Ѕ частини квартири, що знаходилась за адресою: [ADDRESS]. Спадкоємцями п'ятої черги за законом стали [PERSON] та його рідна сестра [PERSON], відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 22.12.2010р., які успадкували по Ѕ частині належного спадкодавцю спадкового майна. Отже, відповідач став власником 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], а його сестра [PERSON] - власником ј частини вказаної вище квартири, відповідно до витягу про реєстрацію в спадковому реєстрі №25718824 від 22.12.2010 та №25718747 від 22.12.2010р. 05 липня 2010р. [PERSON] та членами її сім'ї укладено договір купівлі-продажу належної їм на праві власності квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], згідно х договором купівлі-продажу від 05.07.2010р. В день укладання даного договору, [PERSON] звернулась до ПАТ «ФОЛЬКСБАНК» з проханням надання їй в оренду індивідуального сейфу в депозитному сховищі, у зв'язку з чим був укладений відповідний договір про надання в оренду індивідуального сейфу в депозитному сховищі від 05.07.2010р. В зазначеному індивідуальному сейфі зберігались кошти, отримані від продажу квартири та інша частина особистих заощаджень [PERSON] та членів її сім'ї. За попередньою усною домовленістю [PERSON] та відповідач [PERSON] узгодили про продаж останнім на користь [PERSON] 3/4 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Внаслідок зазначеної усної домовленості, 09.08.2010р. [PERSON] отримав від [PERSON] суму коштів у розмірі 49 000 доларів США, що за курсом НБУ станом на день передачі коштів становить 386 610,00 грн., про що була складена відповідна розписка від 09.08.2010р. В цей же день - 09.08.2010р. [PERSON] уклав з ПАТ «ФІНАНС БАНК» договір №Д-57 про надання індивідуального банківського сейфу № 18 та поклав кошти, отримані від [PERSON] на зберігання. 25.10.2010 р. маючи намір в подальшому продати належні відповідачу 3/4 частини квартири [PERSON], відповідач надав їй довіреність на отримання спадкового майна на його ім'я та здійснення реєстрації зазначеного майна у відповідних органах. 21.04.2011р. за кошти отримані від [PERSON] відповідач придбав Ѕ частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Після чого, 11.05.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб. Отже, представник відповідача стверджує, що Ѕ частини квартири [ADDRESS] була придбана до реєстрації шлюбу за кошти, які були особистою приватною власністю [PERSON], а тому зазначене майно поділу не підлягає. Оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які належні та допустимі докази, які підтверджують факт проживання сторін у фактичних шлюбних відносинах, докази ведення сторонами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних трат та придбання іншого майна в інтересах сім'ї, представник відповідача просить відмовити в задоволення позову [PERSON] в повному обсязі (а.с.148-151). Ухвалою суду від 04.10.2018р. визнано явку позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] обов'язковою для надання особистих пояснень по справі. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, за викладеними в позові обставинами та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні заперечував проти позову, за викладених у запереченнях обставинах та просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Відповідач [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків, судом встановлено наступне. Згідно копії договору купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року, укладеного між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], останній придбав Ѕ частину квартири [ADDRESS] за 238962,00 грн., що за курсом НБУ на день підписання договору становить 30000 доларів США, які продавці отримали до підписання договору (а.с.12-15). Пунктом 8 вищевказаного договору зазначено, що даний договір укладається за згодою фактичної дружини покупця [PERSON], викладеною у вигляді заяви, засвідченої приватним нотаріусом Коптєвою О.Р. 21 квітня 2011 року в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб, 14 травня 2011 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві (а.с.11). Відповідно до копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, 23.06.2011р. за [PERSON] зареєстровано на праві власності автомобіль - марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER] (а.с.25). Відповідно до п.4 ч.1 ст.256 ЦПК України (в редакції, що діяла на час подачі позову до суду) суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу, а також інші факти від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих прав фізичних осіб в порядку позовного провадження при наявності спору про право цивільне. За положеннями ч. 1, 2 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов'язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 36 цього Кодексу, шлюб є підставою для виникнення прав та обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно із ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення гл.8 цього Кодексу. Тобто, при застосуванні ст. 74 СК України, слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Крім того, для визначення осіб, як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно. За приписами ч.2 ст.3 СК України, сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Таким чином, предметом доказування у спорі про встановлення факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу є такі обставини, що мають матеріально-правове значення: чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі, між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а саме спільне проживання, спільний побут, наявність взаємних прав та обов'язків. Майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об'єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб, як сім'ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об'єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. Звертаючись з позовом до суду, позивач просить встановити факт спільного проживання однією сім'єю із [PERSON] у період з 2008 року по травень 2011 року, для визнання спільно нажитим майном - Ѕ частини квартири [ADDRESS], яка була придбана відповідно до договору купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року. За змістом ст.ст. 12, 13, 76, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З метою встановлення фактичних обставин у справі судом були допитані свідки як зі сторони позивача, так і з сторони відповідача, досліджені надані сторонами письмові докази. Свідки [PERSON] засвідчив, що в період з 2008 року по 2013 року сторони по справі приїжджали за місцем мешкання свідка на його день народження та день народження його дружини [PERSON] Особисто [PERSON] відвідував квартиру [ADDRESS] двічі в жовтні 2008 року та в 2010 році, у зв'язку з виповнення онуку 16-річчя. В 2011 року на день народження доньки [PERSON] він приїжджав разом з дружиною та в присутності онука подарував доньці 30000 доларів США Свідок [PERSON] дала показання про те, що 24 січня 2008 року її донька - [PERSON] переїхала спільно проживати до відповідача. Також свідок зазначила, що пам'ятає дату переїзду доньки, оскільки 24.01. є поминальним днем її діда і в цей день в 2008 році зателефонував її колишній зять та повідомив, що її донька виїхала з квартири. Також свідок зазначила, що приїжджала до доньки кожного місяця, а іноді і тричі на місяць, щоб допомогти їй, оскільки відповідач в той період не працював. 06 березня 2011 року свдок разом зі своїм чоловіком [PERSON] приїхали до доньки та подарували їй на 35-річчя кошти в розмірі 30000 доларів США. Допитана у судовому засіданні як свідок [PERSON] пояснила суду, що обставини придбання квартири та надання батьками коштів позивачу на придбання квартири їй відомо зі слів матері позивачки. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 24.01.2008р. перевозив позивачку з квартири , в якій вона проживала на Харківському масиві до квартири відповідача. Речі, які позивач мала на меті перевезти, вантажились ним особисто до автомобіля, яким керував відповідач та який належав його сестрі. В квартирі, де мешкала позивачка разом з відповідачем свідок відвідував майже на всі свята - новий рік, паска, дні народження. Свідок [PERSON] в судовому засіданні стверджував, що в березні 2011 року батьки його матері приїхали до них в Київ та подарували матері на день народження гроші. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в січні 2008р. позивач переїхала проживати до відповідача, та останній відрекомендував позивачку як свою дружину. [PERSON] постійно проживала в квартирі з відповідачем, який періодично працював, тобто не постійно. Після трьох років спільного проживання у сторін почали виникати дебоші та бійки, внаслідок яких свідок викликав поліцію. Безпосередньо свідку відомо, що позивач погасила заборгованість за комунальні послуги, яка була наявна у відповідача. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті дружини відповідача - [PERSON], приблизно місяці через два-три відповідач привів [PERSON], яка постійно конфліктувала з донькою покійної дружини відповідача. Через сварки та скандали, які вчинялись в квартирі, [PERSON] довелось продати частину квартири та придбати за отримані кошти собі житло. Свідок [PERSON] пояснила, що відповідач одружився на позивачці після придбання квартири, а почав зустрічатися з нею, ще перед смертю його дружини. Свідок [PERSON] в судовому засіданні зазначила, що була свідком переїзду на позивачки [PERSON] до її брата [PERSON] Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила, що позивач переїхала проживати до квартири відповідача приблизно через пів року після смерті її матері, яка була дружиною останнього. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що після смерті дружини відповідача позивач почала проживати разом з відповідачем. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Враховуючи показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], суд приходить до висновку, що сторони по справі почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 24 січня 2008р., тобто до отримання свідоцтва про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], яка змінила прізвище після розірвання шлюбу на [PERSON] (а.с.67). Також, враховуючи п.8 договору купівлі-продажу частини квартири від 21.04.2011 року, в якому зазначено, що даний договір укладається за згодою фактичної дружини покупця [PERSON], викладеною у вигляді заяви, засвідченої приватним нотаріусом Коптєвою О.Р. 21 квітня 2011 року в реєстрі за №1772, яка знаходиться при договорі та зберігається в архівних справах нотаріуса, а також те, що відповідач не звертався до суду з зустрічним позовом про визнання спірної частини квартири його особистим майном та не оспорював вищевказаний 8 пункт договору купівлі-продажу частини квартири, суд дійшов висновку, що спірна квартира була придбана за спільні кошти сторін, які проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу. Відповідно до статей 60, 61, 63 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. За змістом ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, оскільки придбана Ѕ частина квартири [ADDRESS] за спільні кошти та в період проживання однією сім'єю [PERSON] та [PERSON], є їх спільною сумісною власністю, а також те, що спірний автомобіль був придбаний за час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі та виходячи з рівності часток кожного з них на спірне майно, суд вважає за можливе визнати за позивачем та відповідачем в порядку поділу майна право власності на ј частину спірної квартири [ADDRESS] та на Ѕ частину спірного автомобіля марки Wolkswagen Caddy, 2004 року випуску, номер кузова [NUMBER], номерний знак [NUMBER]. На підставі викладеного та

Outcome: approved