Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом до Оріхівської районної державної адміністрації Запорізької області, в якому просила визнати за нею «право власності на цінний папір (сертифікат на право на ? земельну частку (пай) серії ЗП № 0115968) за законом після смерті [PERSON]». Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги за громадянином [PERSON], якому за життя належало право на ? земельної частки (паю) за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0115968, виданим на підставі Розпорядження Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області від 04.10.1996 року № 705. За свого життя [PERSON] на підставі зазначеного сертифікату отримав земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,13 га на території Преображенської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, в процесі оформлення прав на яку сертифікат був переданий ним до райдержадміністрації. В подальшому виявилось, що земельна частка за спірним сертифікатом була виділена в натурі не повністю, і розпочався процес додаткового розпаювання земель. Однак позивач не має можливості реалізувати свої спадкові права, оскільки в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва права на спадщину. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала, пославшись на факт та норми права, викладені в позовній заяві. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, подав заяву про розгляд справи без його участі та відсутність заперечень проти позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, суд приходить до такого. Як випливає з фактів, встановлених Рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 05.12.2011 року у справі за позовом [PERSON] до виконавчого комітету Преображенської сільської ради Оріхівського району, позивач є спадкоємцем за законом четвертої черги після [PERSON] За життя [PERSON] мав право на ? земельної частки (паю) за Сертифікатом на право на земельну частку (пай) серії ЗП № 0115968, виданим на підставі Розпорядження Оріхівської райдержадміністрації Запорізької області від 04.10.1996 року № 705, що підтверджується змістом самого сертифікату. На підставі зазначеного Сертифікату, який надавав право на отримання земельної ділянки в натурі площею 7,80 умовних гектарів, [PERSON] була виділена земельна ділянка, право власності на яке підтверджувалось Державним актом на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 031710, виданим 29.10.2002 року. 23.05.2011 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЖС № 199929, виданим виконкомом Преображенської сільської ради 24.05.2011 року. [PERSON] спадщину за [PERSON] прийняла в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, що також встановлено зазначеним вище рішенням суду. Постановою державного нотаріуса Оріхівської державної нотаріальної контори Запорізької області від 02.08.2016 року було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за [PERSON] через недоведеність прийняття позивачем спадщини, незважаючи на наявність згаданого вище рішення суду. Право на земельну частку (пай) за своєю правовою природою є майновим правом, а тому може переходити в порядку спадкування іншій особі. [PERSON] за життя отримав Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІІ-ЗП № 031710, виданий 29.10.2002 року Преображенською сільською радою та зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 192. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), також є: свідоцтво про право на спадщину; посвідчені у встановленому законом порядку договори купівлі-продажу, дарування, міни, до яких додається сертифікат на право на земельну частку (пай); рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Відповідно до ч. 3 ст. 3 зазначеного Закону земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. За бажанням власника земельної частки (паю) йому можуть бути виділені в натурі (на місцевості) дві земельні ділянки з різним складом сільськогосподарських угідь (рілля, багаторічні насадження, сінокоси або пасовища). Статтею 13 цього ж Закону встановлено, що нерозподілені (невитребувані) земельні ділянки за рішенням відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації можуть передаватися в оренду для використання за цільовим призначенням на строк до моменту отримання їх власниками державних актів на право власності на земельну ділянку, про що зазначається у договорі оренди земельної ділянки, а власники земельних часток (паїв) чи їх спадкоємці, які не взяли участь у розподілі земельних ділянок, повідомляються про результати проведеного розподілу земельних ділянок у письмовій формі, у разі якщо відоме їх місцезнаходження. Таким чином, факт виділення земельної частки в натурі на підставі сертифікату про право на земельну частку (пай) має наслідки припинення існування права на земельну частку (пай) лише у випадку відповідності між розміром такої частки та площею виділеної в натурі земельної ділянки. В іншому випадку право на земельну частку продовжує діяти в частині права на участь в розподілі раніше нерозподілених земельних ділянок. Позивач посилається на те, що станом на день подання позову відбувається процес додаткового розподілу земельних ділянок за сертифікатами на право на земельну частку. Це факт відповідачем не заперечується, і тому в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Предмет позову сформульований позивач як визнання права власності на сертифікат як цінний папір, однак в ході судового засідання позивач уточнила, що мала на увазі саме право на земельну частку як майнове право, що надає право на виділення земельної ділянки в натурі, що випливає з ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)». Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Встановлені судом обставини свідчать про відсутність перешкод для прийняття визнання позову відповідачем та задоволення позову. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 2, 3, 13 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)», ст. 1268 ЦК України,

Outcome: approved