Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, зазначивши в заяві, що з 1974 року по 1977 рік вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем. 23.09.1977 року у них народився син - [PERSON]. Одразу після народження сина, вони з відповідачем посварились та перестали спілкуватись. У звязку з цим, при реєстрації народження дитини в Темирівській сільській раді Гуляйпільського району Запорізької області, імя та по-батькові дитини записано у відповідності зі статтею 55 Кодексу про шлюб та сімю України, за вказівкою матері. У кінці грудня 1977 року вони з відповідачем помирились та стали проживати разом і виховувати їх спільного сина, а 06 червня 2005 року зареєстрували шлюб у Темирівській сільській раді Гуляйпільського району Запорізької області. Через юридичну необізнаність, вони не замислювались над тим, що [PERSON] необхідно подати заяву про визнання себе батьком, вважали, що якщо в графі «батько» записано «Григорій Демянович», то цього достатньо, і він вважається батьком. Просить у судовому порядку визнати [PERSON] батьком [PERSON]. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав в повному обсязі. Третя особа не заперечував проти задоволення позову. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до абз.3 п.24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року N 2 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з'ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 р. «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому слід враховувати дату народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів (зокрема, висновку судово-медичної експертизи). Справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Оскільки заявлені вимоги є законними, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved