Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про визначення місця проживання дитини: [PERSON] ( [INFO] ), із матір`ю. Ухвалою від 16 серпня 2021 року у справі було відкрито провадження. Справу вирішено розглянути за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 жовтня 2021 року, 15 годину 00 хвилин, у приміщенні зали судових засідань Рубіжанського міського суду Луганської області. А ухвалою від 04 жовтня 2021 року, без виходу до нарадчої кімнати, було закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 01 листопада 2021 року на 09 годину 00 хвилин. 01 листопада 2021 року в судове засідання учасники справи не з`явились, були повідомлені належним чином. Позивач подала заяву, в якій просила розгляд справи здійснити за її відсутності, не заперечувала розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. Представник третьої особи також просив розглянути справу без його участі. У зв`язку із чим, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав, позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Позиції учасників у справі. Позиція позивача, полягала в тому, що з 12.07.2008 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . Під час перебування ними у шлюбі у них народилась дитина [PERSON] , [INFO] . У 2015 році, у зв`язку із окупацією міста Первомайськ, через небезпеку, вона разом з дитиною переїхала до міста Кременчук Полтавської області. А батько дитини залишився проживати в місті Первомайську, оскільки був проти переїзду. Шлюбі між нею та відповідачем був розірваний на підставі рішення суду 31.10.2016 року. У 2020 році за судовим рішенням з відповідача були стягнуті аліменти, проте відповідач їх не сплачує, аргументуючи тим, що вона силоміць забрала дитину і він вимагає її повернути. Відповідач ігнорує прохання про надання дозволу на виїзд дитини за кордон для відпочинку. Добровільно не надає згоди на зміну місця реєстрації дитини (на даний час є потреба у реєстрації місця проживання дитини). Реалізувати в повній мірі права дитини без згоди батька значно ускладнюються. В разі визначення місця проживання дитини разом з матір`ю, за наявності боргу аліментів, згода батька на виїзд дитини не вимагається, а також не буде потрібна згода батька на зміну зареєстрованого місця проживання дитини. Дитина проживає з нею в атмосфері любові, емоційної стабільності,моральної захищеності та матеріальної забезпеченості. Вона має дохід та проживає в належних умовах, має все необхідне для нормального фізичного, розумового, духовного, морального та соціального розвитку. Тому просить визначити місце проживання дитини разом із нею. Відповідач правом на подачу відзиву не скористався. Третя особа Служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету кременчуцької міської ради, як орган опіки та піклування, надала висновок про визначення місця проживання дитини [PERSON] разом із матір`ю [PERSON] . Оцінка суду щодо фактів. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2008 року. Але рішенням Автозаводського районного суду в м. Кременчуці від 31 жовтня 2016 року, шлюб між ними було розірвано. Рішення суду набрало законної сили 06.12.2016 року (а.с. 10). Під час перебування [PERSON] та [PERSON] у шлюбі, [INFO] у них народилась дитина [PERSON] (а.с. 7). На утримання дитини [PERSON] , [INFO] , з [PERSON] на користь [PERSON] рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 20 січня 2020 року (яке набрало законної сили 20.02.2020 року), були стягнуті аліменти у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше мінімального гарантованого розміру аліментів, встановленого законодавством, щомісячно, починаючи з 16 жовтня 2019 року і до досягнення [PERSON] повноліття. І для виконання цього рішення суду був виданий виконавчий лист (а.с. 12-13). Однак, станом на 10 лютого 2021 року, у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів, сукупний розмір якої становить 25116 гривень 55 копійок (а.с. 14). Згідно довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 12 травня 2017 року № 1845 та 10 травня 2017 року № 1845, дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6,9). Відповідно до довідки виданої [PERSON] , останній навчається в Кременчуцькій гімназії № 12 Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області (а.с. 17). А згідно проміжного звіту за 2020-2021 навчальний рік, [PERSON] має значні успіхи в навчанні (а.с. 18). З наданої копії декларації про вибір лікаря, який надає первинну медичну допомогу, поданої 15.08.2019 року, вбачається, що [PERSON] , як законний представник пацієнта [PERSON] , уклала цю декларацію з лікарем педіатром Комунального некомерційного медичного підприємства «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 3» м. Кременчук, а це свідчить про те, що дитина перебуває під медичним спостереженням (а.с. 19). [PERSON] , працює на посаді менеджера персоналу в ТОВ «Будтрон» та отримує постійний дохід, що перевищує вставлений розмір мінімальної заробітної плати (а.с. 16). А згідно з характеристикою виданою товариством з обмеженою відповідальністю «Будтрон», [PERSON] , характеризується позитивно, як працівник та користується повагою серед колег по роботі (а.с. 15). Згідно з висновком наданим органом опіки та піклування виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Кременчуцького району Полтавської області, дитина [PERSON] , проживає разом із матір`ю. За місцем їх проживання, умови проживання задовільні, в квартирі чисто, в наявності необхідні меблі, побутова техніка, речі повсякденного вжитку. Дитині відведена окрема кімната, в якій є все необхідне для повноцінного розвитку та відпочинку. Дитина забезпечена одягом, особистими речами та засобами гігієни. Мати турбується про духовний та фізичним розвиток сина, слідкує за його здоров`ям, бере активну участь у шкільному житті дитини. Батько дитини з сім`єю не проживає та участі у житті дитини не приймає. (а.с. 64-67). Зміст спірних правовідносин. Таким чином, встановлені судом обставини вказують на те, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, у межах яких між ними виник спір з приводу місця проживання їх малолітньої дитини (оскільки вони, як батьки, стали проживати окремо один від одного). Оцінка суду щодо застосовуваних норм права. Положення частини 1 статті 32 Конституції України гарантують, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків передбачених Конституцією України. Разом з цим, частина 3 статті 51 Конституції України унормовує, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. А пункт 6 частини 1 статті 92 Основного Закону України вказує на те, що засади сім`ї, охорони дитинства, материнства та батьківства визначаються виключно законами України. Отже, право на сімейне життя, в тому числі і право проживати разом із своєю дитинною, може бути обмежене законами України. Відповідно до положень статті 3 Конвенції ООН про права дитини 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Тому, суд у першу чергу буде виходити з інтересів дитини, а не батьків. На що, звернув увагу суду і Верховний Суд (рішення від 04 квітня 2018 року, справа №756/2109/16-ц). Статтею 9 Конвенції визначено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Отже, суд вважає, що положеннями статті 9 Конвенції встановлено обмеження права батьків на сімейне життя, в аспекті права проживати разом із своєю дитиною, у тому випадку, якщо батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Тобто, як і у цій справі. Частина 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, встановлює право кожного на повагу до свого сімейного життя. Але частиною 2 статті 8 передбачає і обмеження такого права, зокрема, право органів державної влади втручатись у здійснення такого права, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві для захисту прав і свобод інших осіб. Положення частини 4 статті 29 Цивільного кодексу України передбачають загальне правило, за яким, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків або одного з них. Але, частина 1 статті 161 Сімейного кодексу України встановлює, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Отже, вказаним нормативно-правовим актом прямо передбачена підстава для втручання суду у право батьків на сімейне життя, в аспекті права жити разом із своєю дитиною, зокрема, якщо мати і батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина. І у справі, що розглядається судом, має місце саме такий випадок. Також суд відзначає, що такий випадок суд розцінює як необхідний у демократичному суспільстві, оскільки його метою є захист права дитини на визначення найбільш сприятливого для неї середовища для зростання. При цьому суд одразу відзначає, що за положеннями частини 1 статті 161 Сімейного кодексу України, під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Встановлені судом обставини свідчать про те, що: на час вирішення спору судом, [PERSON] досяг повних 9 років; за час проживання [PERSON] із матір`ю, її ставлення до батьківських обов`язків, суд оцінює як добре; останні 5 років свого життя, [PERSON] проживає з матір`ю, а тому його прихильність, враховуючи його вік, та відсутність побачень із батьком, очевидна, вона має місце на користь матері. Єгор проживаючи разом з матір`ю забезпечений всім необхідним для фізичного та духовного розвитку. За висновком органу опіки та піклування, мати спроможна виконувати обов`язки щодо виховання дитини та догляду за нею. Мати дитини має постійний дохід. Відтак, зважаючи на всі висновки суду та зважаючи на встановлені судом обставини і положення національних законів, перевагу у проживанні разом з дитиною, має мати. І за даних умов, тільки визначення місця проживання [PERSON] із матір`ю, буде відповідати найвищим інтересам дитини. Отже, право [PERSON] на проживання дитини із нею, як матір`ю, було порушено, і порушено саме [PERSON] , а тому назване право, як і право дитини на проживання і зростання у найбільш сприятливих умовах, підлягає судовому захисту шляхом визначення місця проживання [PERSON] із матір`ю. Тому, позовні вимоги [PERSON] про визначення місця проживання дитини із нею, підлягають задоволенню. Таким чином,

Outcome: approved