Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття, тобто до 28 жовтня 2031 року. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що 08 червня 2013 року уклала шлюб з [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЕД № 162508, виданим Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис 44. Від даного шлюбу подружжя мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 340410, виданого 05 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №140. Відповідач, [PERSON], півтора роки проживає за місцем своєї реєстрації, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає. Донька проживає разом з матірю, позивачем по справі [PERSON], та перебуває на повному її утриманні. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.05.2018 року головуючим суддею визначено суддю Пархоменко І.О. Строк відрядження судді Пархоменко І.О. закінчився 06.08.2018 року, цивільна справа не розглянута. Згідно розпорядження керівника апарату суду від 13.09.2018 року за № 741 та протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи від 13.09.2018 року, справу передано до розгляду судді Трояновській Т.М. 11 жовтня 2018 року за вхідним № 4989/18-вх в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі [PERSON]. Ухвалою від 12 жовтня 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON]\~до [PERSON]\~про стягнення\~аліментів на\~утримання малолітньої\~дитини до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм право, встановленим ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] 29 листопада 2018 року через канцелярію суду надала заяву, зареєстрованою за вхідним\~номером 6124/18-вх, в якій просила суд розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково надавши довідку про склад сімї (а.с 24). Відповідач [PERSON] також в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статтей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм право, встановленим ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, 29 листопада 2018 року через канцелярію суду [PERSON] надав заяву за вхідним номером 6117/18-вх, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що не має заперечень проти задоволення позову [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання доньки [PERSON] у розмірі ? частини з усіх видів заробітку та доходу, надавши до заяви копії паспорту громадянина України та картки платника податків (а.с. 20 23). Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обовязковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та обєктивно зясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено,\~що 08\~червня 2013\~року між\~[PERSON], [INFO] та [PERSON] (після укладання шлюбу [PERSON]) [PERSON], [INFO], був зареєстрований шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сватівського районного управління юстиції у Луганській області зроблено відповідний актовий запис за № 44 та видане свідоцтво про шлюб серії І-ЕД № 162508 (а.с. 4). Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ВЛ № 340410, виданим 05 листопада 2018 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції у Харківській області, актовий запис №140, в якому батьками дитини\~зазначено:\~батько \~[PERSON],\~мати \~[PERSON](а.с.5). Як вбачається з довідки, виданої Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області від 29.11.2018 року № 04-55/2885, дитина [PERSON] проживає разом із матірю [PERSON] та бабусею, [PERSON] за адресою: Харківська область, Нововодолазький район, смт. Нова Водолага, вул. Ярославська, будинок 60 (а.с. 25). Частиною 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України чітко визначений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку З огляду на вище викладене, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча є працездатною особою та має задовільний стан здоровя, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 18 травня 2018 року. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved