Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про зміну розміру аліментів, в якій просить Змінити розмір аліментів, визначений рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2008 року, рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року, стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи від дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. В обґрунтування вимог зазначила, що з 20 лютого 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбу з відповідачем. Від вказаного шлюбу мають двох дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з чоловіком не склалось, приблизно 12 років позивач не мешкає разом з відповідачем однією сім`єю, діти проживають разом з нею. На час звернення з даним позовом до суду в провадженні Харківського районного суду Харківської області перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] про розірвання шлюбу з відповідачем [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2006 року з [PERSON] на користь позивача на утримання старшої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1 / 4 частини усіх видів заробітку , але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2008 року і до повноліття дочки [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 09 березня 2011 року і до повноліття [PERSON] . З часу прийняття рішень про стягнення аліментів на їх спільних дітей, матеріальний сан та сімейне становище відповідача змінилося. Так, син відповідача - [PERSON] , [INFO] , набув повноліття, а тому у відповідача припинено обов`язок щодо утримання старшої дитини. Крім того, відповідач на час ухвалення рішень не мав постійного місця роботи, однак на даний час здійснює підприємницьку діяльність, зареєстрований фізичною особою - підприємцем, тобто отримує систематичний дохід. З огляду на викладене, позивач вважає, що виникли підстави для зміни розміру аліментів. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 23 вересня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином. Позивач надала до суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та прохає їх задовольнити. Відповідач надав до суду заяву, в якій просить розгляд справи повести без його участі, позовну заяву визнає, оскільки в зв`язку з набуттям сином від першого шлюбу - [PERSON] повноліття у нього припинився обов`язок щодо сплати аліментів на його утримання, а тому його матеріальний стан змінився та він має можливість сплачувати аліменти на користь дітей - [PERSON] та [PERSON] у більшому розмірі. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що сторони з 20 лютого 2005 року перебувають в шлюбі, який зареєстровано у Васищівській селищній раді Харківського району Харківської області, актовий запис № 01, про що свідчить копія свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , повторно видане 08 серпня 2019 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Харківському району та місту Люботину Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від вказаного шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 01.06.2005 року Василівською селищною радою Харківського району Харківської області) та сина - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 07.04.2008 року Василівською селищною радою Харківського району Харківської області). Факт проживання дітей [PERSON] , [INFO] та сина [PERSON] , [INFO] з позивачем за адресою: [ADDRESS] підтверджується довідкою Васищівської селищної ради Харківського району Харківської області № 579 від 26.08.2019 та не заперечується відповідачем по справі. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 14 березня 2006 року з [PERSON] на користь позивача на утримання старшої дитини - [PERSON] , [INFO] , стягнуто аліменти у розмірі 1 / 4 частини усіх видів заробітку , але не менше 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 06 лютого 2008 року і до повноліття дочки [PERSON] . Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 06 квітня 2011 року з [PERSON] на користь позивача на утримання дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 200 (двісті) гривень 00 копійок, щомісячно, починаючи з 09 березня 2011 року і до повноліття [PERSON] . Враховуючи, що сторони визнали, що обов`язок відповідача [PERSON] щодо сплати аліментів на сина від першого шлюбу - [PERSON] , [INFO] , припинився, тому вказана обставина відповідно до частини 1 статті 82 ЦПК України доказуванню не підлягає. Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька. Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Відповідно до частини 1 статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Статтею 51 Конституції України та статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. У частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитина на розмір аліментів , визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 СК України «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 СК України «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 СК України «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Таким чином, розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути змінений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та на які посилався позивач. Під час розгляду справи судом відповідач позовні вимоги визнав. Обставини на які посилається позивача при обґрунтуванні позовних вимог не спростовані, тобто відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлений можливості працювати, доказів щодо наявності на його утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дітей суду не надав. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Відповідно до частини 1, 4 статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, суд у повній мірі враховує обставин, які повинні бути враховані судом при розгляді заявлених вимог, а саме визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб, відсутність підстав, які б свідчили про неможливість надання дітям матеріальної допомоги у більшому розмірі, а тому приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтовані, та підлягають задоволенню. Відповідно до пункту 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Статтею 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог частини 6 статті 141 ЦПК України. З урахуванням вищевикладеного, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір у розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved