Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Свої позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] - відмовлено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2014 року в частині задоволення позову [PERSON] про стягнення із [PERSON] на її користь втраченого заробітку в сумі 85414,00 гривень - скасувати та ухвалити в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11.02.2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08.04.2015 року - залишено без змін. Вказує, що на підставі рішення 17.03.2015 року Рівненським міським судом було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на її користь у рахунок відшкодування завданої каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17 768,26 грн., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн. витрат на правову допомогу, що понесені нею та належним чином підтверджені. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження та належним чином повідомлено відповідача. Вказує, що на сьогоднішній день [PERSON] її суми грошових коштів не було відшкодовано. Загальна сума боргу становить 20 068.26 грн.. [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби, вих. №15439 від 11 квітня 2017 року державним виконавцем неодноразово виносилася Постанова про привід боржника, а саме: 18.11.2015 року та 02.08.2016 року. Відповідач на жодні звернення не реагує та не виконує рішення суду. Враховуючи, те що станом на 04 травня 2017 року кошти в сумі 20068,26 грн. відповідно до рішення суду та виконавчого листа на її рахунок не надійшли, тому вона змушена звернутись до суду. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали повністю та просили суд їх задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явилась жодного разу, хоча належним чином повідомлялась про час, дату і місце проведення судових засідань. Таким чином суд проводить розгляд справи на підставі ст.224 ЦПК України в заочному порядку за згодою позивача, на підставі наявних у справі даних та доказів. Дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що рішенням Апеляційного суду Рівненської області від 11 лютого 2015 року в задоволенні апеляційної скарги [PERSON] - відмовлено. Апеляційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25.11.2014 року в частині задоволення позову [PERSON] про стягнення із [PERSON] на [PERSON] користь втраченого заробітку в сумі 85414,00 гривень - скасовано та ухвалено в цій частині рішення про відмову в задоволенні позовних вимог. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01.07 2015 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області в частині, що не скасована апеляційним судом, та рішення апеляційного суду Рівненської області від 11.02.2015 року, ухвалу апеляційного суду Рівненської області від 08.04.2015 року - залишено без змін. На підставі рішення від 17.03.2015 року Рівненським міським судом було видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] у рахунок відшкодування завданої каліцтвом матеріальної шкоди в сумі 17 768,26 грн., 2000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди, 300 грн. витрат на правову допомогу, що понесені нею та належним чином підтверджені. Державним виконавцем було відкрито виконавче провадження. [PERSON] міського відділу державної виконавчої служби, вих. №15439 від 11 квітня 2017 року державним виконавцем неодноразово виносилася Постанова про привід боржника, а саме: 18.11.2015 року та 02.08.2016 року. Станом на 04 травня 2017 року кошти в сумі 20068,26 грн. відповідно до рішення суду позивачу не надходили. Відповідно до положень ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст.526 ЦК України зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог -відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України встановлено, що одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається. Згідно ст. 599 Цивільного кодексу України, зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Відповідно до ст. 610 ЦК України, порушенням зобовязання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобовязання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Статтею 625 Цивільного кодексу України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлено договором, або законом. За таких обставин суд вважає, що у позивача є право на звернення до суду про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Фактично право позивача порушене і, це порушення триває по цей день, а відповідно до ст. 599 ЦК України зобовязання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Отже, оскільки існують грошові зобовязання, то відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України кредитор має право нараховувати 3 % та інфляційні до повного його виконання. На підставі вищезазначеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог повністю. В силу ч. 1\~ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати,на підставі цього суд приходить до висновку що з відповідача на користь позивач підлягають відшкодування судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 640,00 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: approved