Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з нього аліменти на утримання неповнолітніх синів - [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) у твердій грошовій сумі по 5000,00 гривень на кожного. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона та відповідач є батьками [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ). Зазначає, що діти мешкають разом із нею та перебувають на повному її утриманні. Так, відповідач із жовтня 2017 року перестав брати участь у матеріальному забезпеченні синів, через що позивач не може у повному обсязі забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дітей. Зазначає, що [PERSON] є фізично здоровим, має власний бізнес та зареєстрований як фізична особа-підприємець, має у власності два автомобілі та квартиру, а тому має можливість сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем. Беручи до уваги вищевикладене, позивач змушена звернути до суду із вказаним позовом. Ухвалою суду від 19.03.2018 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху та надано строк для усунення зазначених в ній недоліків. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.04.2018 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. 04.06.2018 року до суду надійшов відзив від [PERSON] , в якому він зазначив, що позовні вимоги не визнає, з огляду на наступне. Так, відповідач зазначив, що виконує обов`язки по утриманню неповнолітніх дітей добровільно у розмірах, що є достатніми для їх розвитку. Крім того, наголошує на тому, що окрім повсякденних витрат, дарує синам подарунки та забезпечує відвідування ними гуртків. Також зазначає, що мешкає разом зі своїм батьком, який є інвалідом 2 групи, який також потребує турботи та матеріального забезпечення. Оскільки підприємницька діяльність не дає достатнього доходу, відповідач підкреслює, що надає матеріальну допомогу дітям з урахуванням його матеріальних надходжень та додаткових витрат на утримання непрацездатного батька. Окрім вищезазначеного, наголосив на тому, що має певні проблеми зі здоров`ям, у зв`язку із чим не може працювати на будь-якій роботі, а тому не має можливості віднайти додатковий заробіток. Підсумовуючи вищевикладене, просить відмовити позивачу у задоволені її вимог, оскільки він і так сплачує добровільно на користь [PERSON] по 1000 гривень на кожну дитину, що на його думку, є цілком достатнім. 24.07.2018 року від представника позивача надійшла відповідь на відзив, в якому він зазначив, що всі обставини, викладені [PERSON] у своєму відзиві не відповідають дійсності, а надані відповідачем докази є неналежними. Зазначає, що всі надані квитанції про добровільне перерахування позивачу коштів на утримання дітей, є такими, що не відповідають дійсності, так як всі кошти перераховувались в рахунок погашення кредитної заборгованості перед банком, яка існувала на ім`я позивача, однак користувався ними саме відповідач. Щодо тверджень відповідача відносно матеріального забезпечення свого непрацездатного батька, то представник позивача зазначає, що батько [PERSON] насправді перебуває на утриманні свого другого сина - [PERSON] та його сім`ї, а тому не потребує коштів від [PERSON] . До того ж наголошує на тому, що всі твердження з приводу того, що позивач позбавила його можливості мешкати у спільній квартирі є такими, що не відповідають дійсності, оскільки зазначений об`єкт нерухомості є спільною власністю подружжя, і відповідач має на нього таке ж саме право як і позивач, однак не чинить жодних дій, дій для того щоб мешкати там також. Також позивач змушена витрачати кошти на утримання та лікування свого хворого батька, а тому в поєднанні із витратами на синів, вона не має можливості забезпечити останнім повноцінне фінансування всіх потреб. Крім того, представник наголосив на тому, що позивач змушена витрачати значні кошти на утримання синів, оскільки кожен із них має певні хронічні захворювання, що потребують належного та якісного лікування. Враховуючи вищевикладене просив суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 06.08.2018 року до суду надійшли письмові заперечення відповідача, в яких він зазначив, що всі твердження представника позивача є недостовірними, та наголосив на тому, що всі обставини з приводу хвороби батька та необхідності у його підтримці може підтвердити сам [PERSON] . Крім того, вказав на те, що приймав участь у додаткових витратах на лікування дітей, про що свідчать надані ним копії квитанцій. У судовому засіданні від 14.03.2019 року від представника позивача [PERSON] надійшло письмове клопотання про витребування доказів у відповідача, в якому вона просила витребувати інформацію про номери всіх рахунків, номери всіх банківських карток, відкритих на ім`я відповідача та інформацію про рух коштів по цих рахунках з 19.03.2018 року; інформації щодо належного відповідачу майна, право власності на яке набуто та реалізовано відповідачем з 19.03.2018 року; інформацію щодо всіх транспортних засобів, належних відповідачу та таких, що були реалізовані відповідачем з 19.03.2018 року; інформацію щодо корпоративних прав відповідача. 11.04.2019 року від відповідача до суду надійшли письмові заперечення, в яких він висловив свою незгоду із заявленим клопотанням представника позивача про витребування від нього інформації. В обґрунтування заперечень зазначив, що представником позивача не надано жодних доказів неможливості отримання такої інформації самостійно, про що зазначено у ЦПК України. Крім того, відмовився надавати витребувану інформацію. Ухвалою суду від 13.05.2019 року було витребувано з АТ «ПриватБанк» інформацію про номери всіх рахунків, номера всіх банківських карток, відкритих на ім`я відповідача, інформацію про рух коштів по цих рахунках за період з 19.03.2018 року, відкритих як для фізичної особи, так і для фізичної особи-підприємця. Ухвалою від 02.07.2019 року було повторно витребувано з АТ «ПриватБанк» інформацію про номери всіх рахунків, номера всіх банківських карток, відкритих на ім`я відповідача, інформацію про рух коштів по цих рахунках за період з 19.03.2018 року, відкритих як для фізичної особи, так і для фізичної особи-підприємця. Представник позивача у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала та просила задовольнити у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав до суду письмове клопотання в якому просив справу розглядати без його участі, позовні вимоги не визнав, просив відмовити у їх задоволенні та надав копії квитанції про добровільне матеріальне забезпечення дітей, в обсягах менших, аніж заявлено позивачем. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за час розгляду справи про стягнення аліментів. Зазначені обставини визнаються самими сторонами. Відповідно до ч.1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Від шлюбу позивач та відповідач мають двох неповнолітніх синів - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого Дзержинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби ХМУЮ, актовий запис №451 та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції, актовий запис №3535. Згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї та прописку від 13.03.2018 року, неповнолітні сини мешкають разом зі своє матір`ю - [PERSON] . Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня та дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Відповідно до ч.1, 2 ст. 184 СК Україи, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. При визначенні розміру аліментів, які мають бути стягнені з [PERSON] , суд враховує наступні обставини. Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта [PERSON] на підставі договору дарування належить житловий будинок загальною площею 41,6, житловою площею 21,6 за адресою [ADDRESS] . Відповідно до інформації, наданої Регіональним сервісним центром в Харківській області МВС України №31/20-3028 від 18.07.2019 року у власності [PERSON] знаходяться наступні автомобілі: Mitsubashi Outlander 2360 д.н.з АХ5093НМ з 01.06.2019 року; Skoda Octavia 1595 д.н.з. [NUMBER] з 09.10.2018 року. Крім того, враховуючи інформацію, що міститься у виписках по рахунках [PERSON] , відкритих АТ КБ «ПриватБанк», по зазначеним рахункам відбувався активний рух значних обсягів коштів. Суд критично оцінює та приходить до висновку щодо необґрунтованості позивачем розміру аліментів, які остання просить стягнути з відповідача. Зокрема, позивачем не наведено підстав стягнення з відповідача аліментів саме в розмірі по 5 000 грн. щомісячно, зокрема, не зазначено доказів матеріальної можливості відповідача сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. На підставі вказаного, підстави стверджувати про наявність в відповідача доходу, який надавав йому можливість сплачувати аліменти на утримання дітей в розмірі по 5 000 грн. на кожну дитину на місяць, відсутні. Посилання сторони позивача на те, що щомісячні витрати на харчування дітей складають близько 20 000 грн., не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, зокрема, не здобуто доказів необхідності особливого харчування дітей, викликаного певними потребами, тощо, та доказів необхідності саме зазначеної суми регулярно, щомісячно для забезпечення двох дітей. Подані до суду квитанції не свідчать про щомісячні, викликані необхідністю, витрати в зазначеному розмірі. Разом з тим, посилання позивача на особливі здібності дітей, необхідність відвідування гуртків, тощо, не стосуються предмета спору про стягнення аліментів, а стосуються додаткових витрат на утримання дітей, питання про стягнення яких позивачем не ставилось. Позивачем не надано доказів несення щомісячних витрат на утримання дітей в розмірі близько 20 000 грн., виходячи з рівного обов`язку батьків брати участь в матеріальному утриманні дітей та розміру аліментів, зазначеного в позовних вимогах. При цьому, суду не надано доказів підтвердження необхідності саме вказаної суми для забезпечення належного розвитку та належного рівня життя дітей. При цьому, суд враховує також те, що відповідачем не надано суду доказів перебування на його утриманні інших дітей, батьків чи інших осіб, не надано доказів стану здоров`я, який би перешкоджав відповідачу виконувати свої обов`язки по утриманню дітей. Під час судового розгляду не встановлено обставин, які б викликали необхідність встановлення мінімального рекомендованого розміру аліментів на утримання дитини та які б перешкоджали відповідачу сплачувати аліменти в більшому розмірі ніж передбачено ст. 182 СК України. Посилання відповідача на надані до суду копії квитанцій, як на підтвердження того факту, що на його утриманні знаходиться непрацездатний батько, суд не бере до уваги в якості належних доказів, оскільки із наданих квитанцій неможливо визначити на чиї саме потреби були куплені, визначені в них товари та чи дійсно вони були спрямовані на утримання батька [PERSON] . Враховуючи отриману судом інформацію про майновий стан відповідача та належність йому на праві приватної власності об`єкту нерухомості та двох транспортних засобів, вищезазначене підтверджує майновий стан відповідача, достатній для визначення розміру аліментів на рівні, вищому ніж встановлено ст. 182 СК України. З урахуванням вказаного, враховуючи найкращі інтереси дітей та їх потреби, а також визнання відповідачем вимог позову в розмірі 1 000 грн., суд приходить до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання дітей в розмірі по 2 500 грн. щомісячно. При цьому, суд зазначає, що позивач не позбавлена права звернення до суду з позовом про збільшення розміру аліментів, стягнення додаткових витрат на дитину в разі зміни матеріального стану відповідача, а відповідач, в разі наявності підстав, має право звернутись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів. Проаналізувавши встановлені обставини справи в контексті вищезазначених правових норм, враховуючи матеріальний та сімейний стан відповідача, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 2500 грн. на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову, тобто з 15.03.2018 року і до досягнення дітьми повноліття.

Outcome: partial