Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON] та просила надати їй дозвіл на виїзд дочки [PERSON] за межі України без дозволу батька дитини до досягнення дитиною повноліття, а також надати дозвіл їй або її офіційному представнику без згоди батька оформляти документи для тимчасового виїзду або супроводу дитини за межі України до досягнення дитиною повноліття. В позові вказує, що перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. В шлюбі народилася донька [PERSON] [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.02.2013 року шлюб між ними розірвано та визначено місце проживання дитини разом з позивачкою. Відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання дочки не надає. Позивачка вказує, що має можливість оздоровлювати дитину за кордоном, однак відповідач згоди на тимчасовий вивіз дитини за кордон не надає. Просила надати дозвіл на оформлення документів для тимчасового виїзду дитини за кордон та на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Позивачка просила суд про розгляд справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Жодних заяв, клопотань або заперечень до суду не надав. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється. Судом встановлено наступні обставини. Згідно свідоцтва про народження серії І-НМ №122919 від 22.05.2001 року сторони є батьками [PERSON] [INFO]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 18.02.2013 року, яке набрало законної сили 18.03.2013 року, шлюб між сторонами розірвано, неповнолітню дочку [PERSON] [INFO] залишено на проживання з позивачкою. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які установлюються законом. Згідно ст.141 СК України, батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства, батьки, відповідно до положеньст.151 СК України, вправі обирати самі. Згідно вимог ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Ст.154 СК України надає батькам право звернутися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Відповідно до Конвенції ,,Про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст.8 Закону України ,,Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За ст.11 Закону України ,,Про охорону дитинства предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла 16 років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків, піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. За загальними правилами, встановленими ст.4 Закону України ,,Про порядок виїзду з України та вїзду в Україну громадян України та п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 №57, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон, а виїзд з України громадян, які не досягли16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі, або в супроводі осіб, уповноважених ними. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, за нотаріальною згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Законодавство України передбачає також можливість судового вирішення спору щодо виїзду дітей за межі України без дозволу того з батьків, який безпідставно не надає згоду на виїзд дитини частина друга статті 4 Закону України ,,Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян [PERSON] п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 № 57. Отже, законодавством передбачена можливість і необхідність вирішення у судовому порядку питання про надання дозволу на виїзд за кордон дитини, якій не виповнилося 16 років, із зазначенням конкретної країни, конкретної дати виїзду (разового), а не надання рішенням суду дозволу на виїзд дитини за кордон без зазначення держави перебування та конкретного періоду такого перебування. Така правова позиція підтримана Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ в ухвалі від 19 грудня 2012 року (справа № 6-44788). Відповідно до ч.1 ст.10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість виїзду за кордон, де може забезпечити відпочинок та оздоровлення дитини. Однак у позові просить не про тимчасовий виїзд, а про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди батька. Крім цього, позивачка не зазначає, у яку країну, і на який термін просить надати такий дозвіл. Таким чином, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог. На підставі наведеного та

Outcome: partial