Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з вересня 2003р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Від спільного проживання у них народилась дитина - [PERSON], [INFO]. На даний час відповідач проживає окремо від сім'ї, проте будь-якої допомоги на утримання їх спільної дитини не надає, тому звернулась до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначив, що може сплачувати аліменти у розмірі лише 200-300 грн. на місяць, оскільки ніде не працює, страждає на цукровий діабет І типу, у зв'язку з чим йому протипоказана тяжка фізична праця, тривале перебування на ногах та психоемоційні перенавантаження. Крім того, має на утриманні матір пенсійного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 27 вересня 2003р., про що Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області зроблено актовий запис № 115, та видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] Від спільного проживання з відповідачем у них народилась дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 30 червня 2004р., серії [NUMBER] Згідно вказаного свідоцтва, батьком дитини записаний [PERSON]. На даний час донька проживає разом з матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідач проживає окремо, та в добровільному порядку не бажає надавати допомогу на утримання своєї дитини, тому позивач звернулась до суду з відповідним позовом. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789ХІІ (78912) від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. У судовому засіданні встановлено, що на утриманні позивача знаходиться малолітня донька - [PERSON]. Батько дитини, відповідач по справі проживає окремо від сім'ї, матеріально дитині не допомагає. У судовому засіданні відповідач зазначив, що може сплачувати по 200-300 грн. на місяць на утримання дитини, проте суд не може з цим погодитись, оскільки розмір аліментів, передбачений законодавством на одну дитину віком від 6 до 18 років не може бути меншим ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який станом на момент розгляду справи становить 459,30 грн. У силу ст. 183 ЦПК України, встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Враховуючи доводи позивача та заперечення відповідача, суд вважає, що відповідач, будучи працездатним, не надав суду доказів тому, що не працює з поважних причин, що вживав заходів до працевлаштування, в тому числі через службу зайнятості населення, а тому його доводи про те, що він ніде не працює, та має певний хворобливий стан, у зв'язку з чим не може сплачувати аліменти на утриманню дитини у повній мірі, не відповідають вимогам сімейного законодавства України. За таких обставин, суд приходить до висновку, що з відповідача слід стягнути аліменти на утримання його доньки у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У разі зміни обставин сторони не позбавлені можливості і мають право ставити вимоги в суді про збільшення чи зменшення присудженого розміру аліментів. На підставі п.1 ст. 367 ЦПК України суд допускає рішення до негайного виконання в частині стягнення розміру аліментів за один місяць. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551, 20 грн.

Outcome: approved