Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та порядку стягнення аліментів на утримання їх неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 14.08.2007 року із відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], у твердій грошові сумі 150 грн., на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Станом на дату подання позову змінилась економічна ситуація в країні, доходів позивача критично не вистачає для належно утримання дітей, а сплачуваних відповідачем аліментів в розмірі 150 грн. на кожну дитину, недостатньо для їх належного матеріального утримання. [PERSON] та [PERSON] хоч і перебувають на утриманні матері, але і зі сторони батька також потребують матеріальної допомоги. Відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, працевлаштований та отримує постійний заробіток, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останніх. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивачка звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 20.03.2018 року. Відповідач до суду направив відзив на позовну заяву, згідно з яким позовні вимоги не визнав, вважав їх необґрунтованими та такими , які не містять достатніх доказів на підтвердження вимог позивача. Крім того відповідач зазначав, що не має можливості здійснювати сплату аліментів у більшому розмірі, оскільки має незадовільний стан здоровя, а також має на своєму утриманні двох малолітніх дітей від іншого шлюбу. Також відповідач наполягав, що він забирає дітей до себе на літні канікули, надає допомогу при їх лікуванні, направляв у грудні 2017 року кошти на їх утримання, оскільки діти не проживають разом із позивачем, навчаються у Золотоніській загальноосвітній санаторній школі-інтернат І-ІІІ ступенів та періодично проживають за місцем навчання, а тому позивач, на думку відповідача, не має права на отримання аліментів у більшому розмірі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення із наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 07.09.2011 року. Від вказаного шлюбу у сторін народився 15.10.2002 року [PERSON] та [PERSON] [INFO], що стверджується відповідними свідоцтвами про народження серії 1-СР №115590 від 30.10.2002 року, та серії 1-СР №044153 від 17.04.2007 року. Як вбачається із копії виконавчого листа виданого Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 14.08.2007 року, із відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], в твердій грошові сумі в розмірі 150 грн., на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Таким чином суд вважає доведеним обовязок відповідача по утриманні своїх дітей до досягнення ними повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулася до суду із позовом про збільшення розміру аліментів у звязку із погіршенням свого матеріального стану, окрім того з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дітей не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Крім того суд зважає, що прожитковий мінімуму для дітей від 6 до 18 років на момент звернення позивача до суду становив 1860 грн., тоді як на момент ухвалення судового рішення в 2007 році, прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років становив 463 грн., а відповідач продовжує сплачувати на утримання своїх дітей по 150 грн. на місяць, що не може бути визнано судом достатнім та справедливим в розумінні норм ст. 180 та ст. 141 СК України. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. При вирішенні вказаної справи суд враховує, що відповідач має на утриманні інших дітей від іншого шлюбу, що стверджується матеріалами справи. Разом із тим суд вважає, що неповнолітні [PERSON] та [PERSON], які знаходяться на утриманні позивача, мають такі ж права на належне утримання від свого батька, як і малолітні діти від іншого шлюбу. Таким чином, із аналізу вказаних вище норм чинного законодавства, суд при вирішенні вказаної справи, враховує інтереси дітей від обох шлюбів, які мають рівне право на утримання від свого батька. Посилання відповідача, що діти навчаються в санаторній школі-інтернаті, не звільняє батьків від їх утримання, оскільки діти під час навчання в санаторній школі, як і під час навчання в загальноосвітній школі, потребують постійного харчування. забезпечення одягом, медикаментами, та іншим навчальним приладдям. Періодичне проживання дітей в школі-інтернат не передбачає усунення обох батьків від їх утримання, тим більше, що вказане проживання є лише періодичним та не передбачає постійного проживання, та повного утримання державою дитини під час навчального періоду. Суд також враховує, що позивач просить стягувати аліменти у розмірі 1/3 частини з всіх доходів відповідача, але не менше ніж 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України. За таких обставин суд вважає, що розмір аліментів, які необхідно стягнути із відповідача на користь позивача у розмірі 1/3 частини всіх видів його доходів на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є обґрунтованим та таким, що буде відповідати інтересам сторін. За вказаних обставин, з метою недопущення порушення прав позивача та належного здійснення виконавчого провадження суд вважає за необхідне виконавчий лист виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області від 14.08.2007 року про стягнення із [PERSON] аліментів на користь [PERSON] на утримання дітей [PERSON] , 15.10.2002 р.н, та [PERSON] [INFO], в твердій грошовій сумі 150 (сто пятдесят) грн.. на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, справа №2-1079/2007 рік, повернути на адресу суду. Разом із тим, суд враховує, що відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином вимога позивача про зміну розміру аліментів саме з дати подачі позову до суду не може бути задоволена та в цій частині підлягає відмові. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial