Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом до [PERSON], у якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини: [PERSON], [INFO], за місцем її проживання в [INFO]. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що вона з 24.11.2001 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], 16.07.2008 року вони розлучились. В період шлюбу 02 червня 2002 року у них народився син [PERSON]. Після розірвання шлюбу вона і син почали проживати спільно в смт. Ківшарівка, де він закінчив перший клас Куп'янської гімназії №2. У червні 2009 року на вмовляння колишнього чоловіка позивач з сином переїхали до нього в м. Чугуїв, де [PERSON] навчався в Чугуївській ЗОШ №1 до січня 2015 року. По причині частих сімейних сварок і неможливості подальшого спільного проживання з відповідачем, у січні місяці 2015 року позивач приїхала до своєї матері в смт. Ківшарівка. Позивач зазначає, що у період окремого проживання відповідач не давав їй спілкуватися з сином по телефону, висловлював погрози. У березні 2015 року вона дізналася, що син перебуває в Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації за заявою батька. Приїхавши туди їй повідомили, що дитина не відвідувала школу та була голодною; меблі, телевізор, одяг і посуд - були продані. Після розмови з відповідачем керівництва центру і служби у справах дітей він написав заяву, що не заперечує проти того, щоб позивач забрала сина до себе в смт. Ківшарівка, де він з 24.04.2015 року і дотепер мешкає та навчається у школі. У зв'язку з такою поведінкою відповідача, вона вимушена звернутись до суду і просити вирішити спір щодо подальшого місця проживання малолітнього сина [PERSON]. У судовому засіданні позивач підтримала уточнений позов і просила суд його задовольнити. Відповідач був допитаний Чугуївським міським судом Харківської області у порядку ст. 132 ЦПК України, та надав письмову заяву про визнання позову [PERSON] та розгляд справи за його відсутності, вказав, що не заперечує проти місця проживання дитини з позивачем та стягнення з нього аліментів (а.с.46-50). Представник третьої особи Служби у справах дітей Куп'янської міської ради Харківської області [PERSON] вважала, що задоволення уточненого позову [PERSON] відповідає інтересам дитини та надасть позитивний результат у долі малолітнього [PERSON]. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до наступного. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO] ( а.с.5,6 ) Шлюб між сторонами був розірваний, про що 16 липня 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по місту Куп'янську Куп'янського міськрайонного управління юстиції Харківської області було видано свідоцтво, актовий запис № 135 від 16 липня 2008 року ( а.с.7). Позивач мешкає разом з сином [PERSON], братом і бабусею дитини в [ADDRESS], та характеризується з позитивного боку. Згідно комісійного акту обстеження умов проживання позивача від 23 квітня 2015 року її родиною створені всі належні умови для нормального проживання, навчання та розвитку дитини ( а.с.8,9). На теперішній час [PERSON] навчається у 7 класі Куп'янської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №12 Куп'янської міської ради Харківської області ( а.с.11). Згідно змісту позову та доданих до нього документів відповідач [PERSON] протягом 2004-2006 років неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адмінправопорушень, передбачених ст. ст. 173, 173-2 і 178 КпАП України, а також позивач у 2006 році зверталася до Ківшарівського СВМ із заявою про спричинення їй відповідачем легких тілесних ушкоджень, що також вбачається і з копії епікризу-виписки з історії хвороби № 1363 на ім'я [PERSON] (а.с.12). Дитина була повернута матері після спільної бесіди з відповідачем керівника Чугуївського міського центру соціально-психологічної реабілітації та служби у справах дітей м. Чугуєва. За час мешкання з відповідачем малолітній [PERSON] навчався в Чугуївській [PERSON] ступенів №1 імені [PERSON], батько не брав участі у його шкільному житті, батьківські збори не відвідував, мати мешкала окремо, але підтримувала зв'язок з класним керівником сина, [PERSON] навчався на середньому рівні, мав дружні стосунки з учнями та поважні відносини з вчителями, що підтверджується характеристикою (а.с.10). В порядку ст. ст. 160, 161 СК України, [PERSON] звернулася до суду з позовом про визначення місця проживання дитини. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. ( ч. 1 ст. 161 СК України ) Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. ( ч. 2 ст. 161 СК України) Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, адже усунення одного з них від виховання дитини порушує не тільки право цього батька (матері), а й, як правило, права самої дитини. Позивач [PERSON] зарекомендувала себе із позитивного боку, за результатами обстеження умов проживання позивача вона має належні умови для життя і навчання сина, що також підтверджується представником Служби у справах дітей Куп'янського міськвиконкому Харківської області. Оцінюючи викладене, суд приходить до висновку, що особисті неприязні стосунки між батьками призвели до того, що між ними виник спір про те, з ким із них буде проживати малолітня дитина. Судом встановлено, що позивач відповідально ставиться до виховання сина, піклується про його стан здоров'я та дбає про створення сприятливих умов для розвитку дитини. При вирішенні судом питання про визначення місця проживання дитини, суд звертає увагу на те, чи мають сторони реальну можливість займатися дитиною, створити їй необхідні умови для виховання й розвитку; рід діяльності кожного з батьків, наявність у родині матері (батька) осіб, здатних надати допомогу в догляді за дитиною (бабусь, дідусів, інших родичів), матеріальне становище батьків і таке інше. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про визначення місця проживання дітей, повинен «максимально можливо враховувати інтереси дитини». Статтею 9 Конвенції про права дитини, ратифікованою Постановою Верховної ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, держава має забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосованого закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо визначення місця проживання дитини. Згідно принципів Декларації прав дитини, дитина може бути розлучена із матір'ю лише у винятковій ситуації, такої виняткової ситуації судом не встановлено. Виходячи з обставин справи та враховуючи заяву відповідача, у якій він не заперечував проти проживання сина з позивачем, беручи до уваги вік дитини (13 повних роки) суд вважає, що дитина в такому віці потребує материнської опіки і проживання у звичній для неї обстановці, а тому приходить до висновку, що комфортне проживання та належне виховання дитини буде забезпечено у разі проживання разом із матір'ю. Судом встановлено, що позивач не перешкоджає спілкуванню дитини із батьком, малолітній [PERSON] проживав у відповідача та через деякий час припинив відвідувати школу і був за заявою батька розміщений у Чугуївському міському центрі соціально-психологічної реабілітації, після якого позивач забрала його до себе. Це все може вплинути на психіку дитини. Дані обставини в сукупності доводять, що в даний час, враховуючи інтереси малолітньої дитини, [PERSON] доцільно передати на проживання до матері. Суду не надано переконливих доказів того, що дитина повинна проживати із батьком і його проживання з матір'ю може негативно вплинути на виховання та емоційний стан. Одночасно суд звертає увагу, що у випадку зміни життєвих обставин сторін та/або настання негативних явищ, передбачених ч. 2 ст. 161 СК України, сторони не позбавлені можливості з урахуванням цих нових обставин ініціювати, в тому числі, у судовому порядку, питання про зміну місця проживання дитини. Крім того, позивач [PERSON] у позові просить суд вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, і це зобов'язаний робити також відповідач. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Як встановлено в судовому засіданні відповідач на даний час є працездатним, військовослужбовець, інших утриманців не має. З огляду на це, суд приходить до висновку щодо визначення розміру аліментів у частці від доходу. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд у відповідності зі ст. 182 та ст.183 СК України, та із врахуванням всіх обставин справи, а також перевіривши доводи сторін в повному обсязі, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти, на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30 квітня 2015 року (тобто з дня звернення з позовом до суду) і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладені вище обставини, суд приходить до висновку про доведення позивачем доказами своїх вимог щодо доцільності проживання з нею сина та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, натомість відповідачем не було надано суду жодних доказів його участі у вихованні і утриманні дитини, та доказів, які б спростовували доводи позивача. Оскільки позов обґрунтований, у відповідно до ст. 88 ЦПК України суд покладає на відповідача витрати по оплаті судового збору.

Outcome: approved