Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього [PERSON], [INFO] Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач не виконує свої обов'язки по вихованню дитини, передбачені законом та моральними засадами суспільства, ухиляється від виховання та утримання неповнолітнього сина. В письмових заявах позивачка та її представник вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач проти задоволення позову заперечував, просив не позбавляти батьківських прав. Третя особа позов підтримала повністю. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] та [PERSON] з 26 червня 2006 року перебували у шлюбних відносинах, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.11). У шлюбі [INFO] народився син, [PERSON], батьком якого є відповідач, що підтверджується копією свідоцтва про народження від 07.12.2006р. (а.с.9). [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, актовий запис №2687 від [INFO] (а.с.10). [PERSON] є громадянином Російської Федерації, має там постійне місце роботи, переважну кількість часу протягом року проживає за кордоном, що підтверджується копією паспорта (а.с.13). Дитина проживає на території України разом бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON] за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією довідки від 21.10.2014р. (а.с.8). [PERSON] згідно рішення УМВС України в Сумській області від 19.01.2012р. набув громадянства України, що підтверджено копією довідки №12 (а.с.12). З пояснень позивачки та довідки КУ Сумська ЗОШ №27 від 29.10.2014 р. № 926 (а.с.14), довідки Сумського міського центру науково - технічної творчості від 29.10.2014 р. (а.с.16) судом встановлено, що відповідач протягом 2012 - 2014 р.р. неналежно виконує обов'язки з виховання дитини, не цікавиться навчанням сина, не відвідує батьківські збори. [PERSON] після смерті дружини весь час працює на території Російської Федерації. 05 лютого 2014 року Рішенням Зарічного районного суду м. Суми встановлено факт порушення відповідачем обов'язків по вихованню сина, [PERSON] попереджено про необхідність зміни ставлення до виконання своїх обовязків по вихованню дитини - неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] Таким чином, [PERSON] дійсно неналежним чином виконує батьківські обов'язки по відношенню до неповнолітнього сина [PERSON] Виходячи з досліджених по справі судом встановлено, що на даний час відповідач кошти на утримання дитини не перераховує, з сином не спілкується близько трьох років. Дитина не виявляє бажання спілкуватися з батьком, що підтверджено Висновком Служби у справах дітей Сумської міської ради від 29.10.2015 року. Таким чином, ставлення відповідача до виконання батьківських обов'язків з часу оголення судом попередження погіршилося. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Статтею 164 Сімейного кодексу України передбачені підставами для позбавлення батьківських прав батьків є: якщо мати, батько не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Пунктом 15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради від 27.02.1991р., держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно принципу 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, дитина для повного і гармонічного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Враховуючи той факт, що відповідач тривалий час утримувався від виконання батьківських обов'язків, пояснення дитини з приводу небажання спілкуватися з батьком, [PERSON] слід позбавити батьківських прав. Тому, в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню. З приводу покладення на відповідача обов'язку повернути кошти нараховані на дитину, то позивачкою всупереч вимогам ст.ст.59, 60 ЦПК України не визначено суми, яку слід повернути, не надано належних та допустимих доказів в обґрунтування заявлених вимог. На підставі ст.60 ЦК України опіка призначається за поданням органу опіки та піклування. Оскільки, до матеріалів справи висновку з приводу доцільності призначення позивачки опікуном не надано, то позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню. Вирішення питання про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина суд вважає передчасним, оскільки аліменти призначаються на в інтересах дитини на користь конкретної особи, яка здійснює опіку неповнолітнього. Тобто, дане питання може бути вирішено після надання позивачці статусу опікуна [PERSON] Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. З приводу стягнення витрат на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. слід відмовити, оскільки з наданої позивачкою квитанції встановлено, що послуги вона сплатила за складання позовної заяви та представництво інтересів в суді. Договір про надання правової допомоги укладено 03.02.2015 року, однак, позов подано до суду 19.11.2014 року, тому не доведено, що саме адвокат Гордієнко О.В. надавала послуги зі складання позовної заяви. Також, адвокат не приймала участь в судових засіданнях, розгляд справи проведено за відсутності повідомлених належним чином учасників процесу згідно письмових заяв. Крім того, не надано розрахунку вартості робіт з визначенням кількості витраченого часу та переліку наданих послуг, що позбавляє суд можливості визначити розмір витрат на правову допомогу пропорційно відпрацьованому адвокатом часу та з урахування граничних витрат на правову допомогу. Водночас, в силу ст.88 ЦПК України, судові витрати зі сплати судового збору за подачу позову в розмірі 243,60 грн. слід покласти на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial