Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про визнання договору дарування недійсним. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 23.04.2014р. між нею та її донькою, [PERSON], було укладено договір дарування. Предметом вказаного договору була квартира [ADDRESS]. Копію вказаного договору вона не отримала, текст договору також не читала, оскільки повністю довіряла своїй донці та вважала, що укладає договір довічного утримання, положеннями якого врегульовані усі права та обов'язки сторін, про які вони попередньо домовились. [INFO] її донька, [PERSON], померла. Після смерті доньки позивач дізналась, що квартира в якій вона проживає, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, є власністю чоловіка її доньки - [PERSON]. При укладенні спірного договору вона фактично помилялась щодо правової природи договору, прав та обов'язків сторін. Крім того, на момент укладення договору у неї було відсутнє волевиявлення на безоплатну передачу у власність донці квартири, яка є її єдиним житлом і в якій вона фактично проживає та яку утримує. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати договір дарування квартири, укладений між нею та [PERSON], недійсним. В судове засідання сторони та третя особа, приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Полтавської області В.М. Ганночка, не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від представника позивача, [PERSON], надійшла заява про розгляд справи без його участі та участі позивача, позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Також в заяві зазначив, що не заперечує проти заочного розгляду справи. Суд, з огляду на положення ч.4 ст.169 ЦПК України та повторну неявку відповідача, вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази, суд приходить до таких висновків. Згідно ч.ч. 1, 2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Частиною 1 ст.202 ЦК України, визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. За договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність (ч.1 ст.717 ЦК України). Згідно п.2 ст.719 ЦК України, договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч. 5 ст.203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ст.229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Судом встановлено, що 23.04.2014р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування квартири від 23.04.2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу, Ганночкою В.М., зареєстрованого в реєстрі за №738. Відповідно до умов договору, [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар квартиру [ADDRESS], загальною площею 36,0 кв.м., житловою площею 16,8 кв.м.. [INFO] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] виданого Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області, актовий запис №201. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На підставі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої [PERSON], серії НАР №718523, виданого 14.09.2015р. Приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Дощенко О.В., право власності на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано за відповідачем, [PERSON]. В правових позиціях Верховного Суду України викладених в постановах від 19.03.2014 року у справі №6-9цс13, 18.06.2014 року у справі №6-69цс14, 21.10.2015 року у справі №6-202цс15, 11.11.2015 у справі №6-1124цс15, 02.12.2015 у справі №6-2087цс15 зазначено, що виходячи зі змісту статей 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повне уявлення не лише про предмет договору, а й досягли згоди щодо всіх його істотних умов. Відсутність у особи під час укладення договору дарування волевиявлення на безоплатну передачу майна у власність обдаровуваного й передача його за умови вчинення на користь дарувальника будь-якої дії майнового або немайнового характеру, усупереч вимогам статті 717 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), є підставою для визнання договору дарування недійсним на підставі частини третьої статті 203 та статті 229 ЦК України. Якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом (частина перша статті 229 ЦК України). Сам по собі факт прочитання сторонами тексту оспорюваного договору дарування та роз'яснення нотаріусом суті договору не може бути підставою для відмови в задоволенні позову про визнання цього договору недійсним. При вирішенні справи судам необхідно встановити чи продовжує проживати позивач у спірному будинку, чи відбулася фактична передача будинку згідно умов договору дарування (зокрема передача ключів), чи здійснює позивачка особисто оплату комунальних послуг. З'ясування зазначених обставин та їх належна оцінка мають значення для вирішення питання про те, чи дійсно позивач мала на меті безоплатну передачу відповідачу свого будинку у власність на противагу її тверджень про те, що спірний будинок є її єдиним місцем проживання. В ході розгляду справи судом встановлено, що [PERSON] є інвалідом І групи, хворіє на ряд захворювань, зокрема двосторонню катаракту очей, дифузний кардіосклероз, церебральний атеросклероз, цукровий діабет 2 типу, остеоартроз обох колінних суглобів. На думку суду, наявні у позивача захворювання в момент укладення спірного договору впливали на можливість дарувальника сприймати зміст договору, який вона укладала. Крім того, суд відмічає, що в п.5.10 Договору зазначено, що договір було складено в двох примірниках, один з яких залишається на зберіганні в справах приватного нотаріуса Ганночки В.М., а другий видається обдарованому. Суд приймає до уваги ту обставину, що квартира [ADDRESS] є єдиним житлом позивача і після укладання договору дарування [PERSON] продовжила проживати у даній квартирі і здійснювати оплату комунальних послуг. Вказані обставини підтверджуються відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копіями квитанцій на оплату житлово-комунальних послуг, довідками ПАТ «Полтаваобленерго» від 21.09.2016р. за вих.№13-13-06-5/1322 та від 30.09.2016р. за вих.№13-13-02/2618, відповіддю ПАТ «Кременчукгаз» від 12.09.2016р. №29/3154, відповіддю КП «Кременчукводоканал» від 14.09.2016р. за вих.№10/7216. Вказані обставини в їх сукупності дають підстави суду зробити висновок про те, що дарувальник, [PERSON], на момент укладення договору неправильно сприймала фактичні обставини і правові наслідки правочину, що вплинуло на її волевиявлення під час укладення договору дарування замість договору довічного утримання, який вона мала на меті укласти. За таких обставин, враховуючи положення статей 203, 229 ЦК України, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання договору дарування від 23.04.2014 року недійсним. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 640 грн..

Outcome: approved