Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та [PERSON] «УТСК» про стягнення страхового відшкодування та відшкодування шкоди. В обґрунтування заявленого позову позивач покликається на те, що 31.12.2014 року стався страховий випадок, в результаті чого був пошкоджений її транспортний засіб автомобіль «Фольксваген Тігуан», номерний знак [NUMBER]. Відповідальність винної особи застраховано у [PERSON] «УТСК» за полісом обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АІ 3451374. 12.01.2015 року вона звернулась до офіційного дилера Фольксваген у м.Львові ТзОВ «[PERSON] со», де оглянули автомобіль на надали рахунок №010018511 на суму 71715,60 грн. Також позивач посилається на те, що 13.02.2015 року автомобіль відремонтовано і вартість ремонту з урахуванням конусної знижки, як постійного клієнта ТзОВ «[PERSON] со» становив 63990,08 грн. Заява від 18.02.2015 року про отримання страхового відшкодування залишилась не розглянутою та рішення про виплату страхового відшкодування не прийнято. У звязку із чим позивач просить стягнути із [PERSON] «УТСК» 50\~000 грн. (в межах ліміту страхової відповідальності страховика) страхового відшкодування і 500 грн. судового збору та стягнути з [PERSON] 21\~715,60 грн. завданої шкоди внаслідок ДТП та 217,20 грн. судового збору. Заочним рішенням Залізничного районного суду м.Львова від 22.09.2016 року позов задоволено частково. З відповідача [PERSON] на користь [PERSON] було стягнуто 21\~715,60 грн. завданої шкоди спричиненої ДТП, 217,20 грн. судового збору, 1333,53 грн. витрат за проведення експертного дослідження та 3028 грн. витрат на правову допомогу, а всього 4578,73 грн. судових витрат. А з відповідача ПАТ «Українська транспортна страхова компанія» на користь [PERSON] стягнуто - 36\~227,85 грн. страхового відшкодування, 362,50 грн. судового збору, 2226,09 грн. за проведення експертного дослідження, 5054,70 грн. витрат на правову допомогу, а всього 7643,295 грн. судових витрат. В решті позовних вимог [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Українська транспортна страхова компанія» - відмовлено (а.с.147-149). В подальшому ухвалою Залізничного районного суду м.Львова від 24.04.2017 року заяву представника відповідача [PERSON] «Українська транспортна страхова компанія» про перегляд заочного рішення Залізничного районного суду від 22.09.2016 року задоволено, вказане заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в загальному порядку (а.с. 179). Суд ухвалив справу розглядати без участі представника позивача [PERSON] - [PERSON], який подав заяву, про розгляд справи за його відсутності та за відсутності позивача (заява в матеріалах справи), що відповідає вимогам ч.2 ст.158 ЦПК України. Відповідачі, які були належним чином повідомленими про час та день розгляду справи 12.00 год. 24.05.2017 року, що підтверджується матеріалами справи, в судове засідання не зявилися, заяв про розгляд справи за їх відсутності не подали, про причини своєї неявки суд не повідомили. За таких обставин, суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що 31.12.2014 року о 11.00 год. [PERSON] на вул.Шевченка, 3 у м.Львові, керуючи автомобілем «Фольксваген Транспортер», номерний знак [NUMBER], рухаючись заднім ходом, не врахував дорожньої обстановки, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольксваген Тігуан», номерний знак [NUMBER], що призвело до пошкодження транспортних засобів, чим порушив п.10.9 Правил дорожнього руху України. Згідно довідки від 31.12.2014 року, виданої інспектором ДПС, автомобіль «Фольксваген Тігуан», номерний знак [NUMBER], номер шасі WVGZZZ5NDW-024348, отримав механічні пошкодження, а саме: пошкоджені праве переднє крило, накладка переднього бампера, парк-тронік, права сторона переднього бампера. Постановою Залізничного районного суду м.Львова від 05.02.2015 року у справі №462/197/15-п [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП і накладено стягнення штраф у розмірі 380 грн. Відповідно до частини четвертої статті 61 ЦПК вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до полісу №АІ/3451374 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [PERSON] «УТСК», відповідальність завдана автомобілем [PERSON] «Фольксваген Транспортер», 1994 року випуску, номерний 775-85ІВ, номер шасі WV2ZZZ70ZRHO19333, застрахована. Франшиза нуль. Згідно пункт 2 полісу, строк його дії з 13.08.2014 року по 12.08.2015 року. Відтак, страховий випадок настав в межах дії страхового полісу. Відповідно до п.4 вказаного полісу, ліміт відповідальності на одного потерпілого складає 100\~000 грн. за шкоду, заподіяну життю та здоровю людини, та 50\~000 грн. за шкоду, заподіяну майну. ТзОВ «[PERSON] со» виставлено [PERSON]В. рахунок №А010018511 від 12.01.2015 року на суму 63\~990,08 грн., без урахуванням знижки - 71\~715,60 грн., за відновлення пошкодженого автомобіля у ДТП. 13.02.2015 року [PERSON] оформлено із ТзОВ «[PERSON] со» наряд замовлення № А000088445 на суму 63\~990,08 грн., без урахування знижки - 71\~715,60 грн. 18.02.2015 року голові правління [PERSON] «УТСК» [PERSON] направлена заява про отримання страхового відшкодування, зареєстрована за №274-15. Відповідачем складено страховий акт № 247-15, відповідно до якого вирішено виплатити [PERSON] страхове відшкодування в розмірі 13772,15 грн. [PERSON] «УТСК» сплачено позивачу 13\~772,15 грн. страхового відшкодування, що підтверджується платіжними дорученнями № 7021 від 29.06.2016 року і №7091 від 30.06.2016 року. Відповідно до ч.1 та ч.2 ст.1166 Цивільного кодексу України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. У відповідності до ч.1 ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №4 від 01 березня 2013 року «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», особою, яка зобов'язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України). Відповідно до ст.ст. 979, 981 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобовязується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. Договір страхування укладається в письмовій формі. Договір страхування може укладатись шляхом видачі страховиком страхувальникові страхового свідоцтва (поліса, сертифіката). Зі змісту п. 3 ч. 1 ст. 988 ЦК України випливає, що страховик зобовязаний у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. Крім того порядок та умови виплати страхового відшкодування у справі, що розглядається, регулюються Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» . Положеннями цього Закону визначено, що обов'язкове страхування\~\~цивільно-правової\~\~відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників. Настання ДТП є страховим випадком в розумінні ст.6 Закону, тобто є подією, внаслідок якої заподіяна шкода під час дорожньої-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, і внаслідок якої настала цивільно-правова відповідальність відповідача. Відповідно до вимог ст.ст. 22, 29 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну в результаті ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи.\~У зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого в порядку, встановленого законодавством. Відповідно до ч.2 ст.9 Закону в редакції, яка діяла на час виникнення спірних правовідносин, розмір страхової суми за шкоду, заподіяну майну потерпілих, становить 50000 грн. на одного потерпілого. Пунктом 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України встановлено, що збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Статтею 988 ЦК України установлено, що страхова виплата за договором майнового страхування і страхування відповідальності (страхове відшкодування) не може перевищувати розміру реальних збитків. За загальним правилом та з огляду на положення ст.1192 ЦК України розмір збитків визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов'язковим. [PERSON] «УТСК», згідно акту огляду транспортного засобу [PERSON] від 08.01.2015 року, замовило звіт №29/99.04.15, виконаний ТОВ «Юніверсал Асістанс» (сертифікат субєкта оціночної діяльності №16672/14, виданий Фондом державного майна України від 10 липня 2014 року, реєстраційний номер №937/23469 у Реєстрі оцінювачів та субєктів оціночної діяльності), відповідно до якого вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу становить 13772,15 грн. В судовому засіданні 09.02.2016 року представник позивача заявив клопотання про призначення судової автотоварознавчої експертизи для вирішення питання про вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля марки «Volkswagen Tiguan», номерний знак [NUMBER], яке було задоволено судом, проведення даної експертизи доручено експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. Відповідно до висновку судової автотоварознавчої експертизи №1015 від\~\~21.06.2016 року, складеного судовим експертом [PERSON], вартість матеріального збитку, заподіяного власнику автомобіля Volkswagen Tiguan, реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок пошкодження у ДТП 31.12.2014 року, в цінах на дату ДТП, виходячи з даних представлених судом матеріалів, становить 79627,98 грн. Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд виходить з того, що сторони не досягли згоди про розмір страхового відшкодування. Зі змісту ст. 10 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Положеннями ч.1 ст.11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, висновків експертів. Згідно ст. 212 ЦК України судоцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Виходячи з аналізу зазначених норм матеріального і процесуального права, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та [PERSON] товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерстваюстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві\~\~юстиції України 24 листопада 2003 року за № 1074/8395. Відповідно до п.5.1 [PERSON] технічний огляд КТЗ оцінювачем (експертом) являє собою початковий етап дослідження, який дає змогу органолептичними методами визначити ідентифікаційні дані КТЗ; його комплектність; укомплектованість; технічний стан, обсяг і характер пошкоджень; пробіг за одометром, інші показники на момент технічного огляду, необхідні для оцінки майна. Визначення матеріального збитку чи вартості КТЗ без його огляду особисто експертом (оцінювачем), який складає висновок чи звіт (акт), можливе тільки за рішенням органу (посадової особи), який здійснює судове чи досудове слідство, у разі надання ними даних, необхідних для оцінки. Разом з тим, як видно з акту огляду транспортного засобу від 08.01.2015 року, такий огляд проводив не оцінювач [PERSON], який склав звіт про оцінку №29/99.04.15 від 10.04.2015 року, а інша особа [PERSON], огляд проводився не станції технічного обслуговування та без знімання/розбирання агрегатів, що в свою чергу вплинуло на обєктивність та повноту огляду пошкоджених частин. Суд ставиться критично до вказаного звіту №29/99.04.15, оскільки таке дослідження не є висновком експерта відповідно до норм ЦПК України, а є лише письмовий доказом у справі, і такий звіт відображає лише вартість відновлювального ремонту з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу, не беручи до уваги витрати повязані із вартістю комплектуючих запчастин транспортного засобу, необхідних для його відновлення, відтак, не відображає дійсного розміру матеріальних збитків завданих позивачу внаслідок ДТП 31.12.2014 року. Крім цього, судом встановлено явну невідповідність фактичних витрат позивача на ремонт належного йому автомобіля тим витратам, що були визначені оцінювачем у його звіті, ураховуючи те, що їх розмір значно відрізняється. Враховуючи наведене, судом не приймаються до уваги при вирішенні спору дані звіту №29/99.04.15. Натомість висновок судової автотоварознавчої експертизи №1015 від\~\~21.06.2016 року містить достовірні і повні дані щодо пошкоджень автомобіля, а також щодо вартості робіт, запчастин та матеріалів, які відповідають цінам, що встановлені спеціалізованим СТО, а тому не викликає у суду сумнівів у його належності і допустимості. Таким чином, позивачем доведено, що [PERSON] «УТСК» не в повному розмірі виплачено йому страхове відшкодування, дане не спростовано відповідачем належними і допустимими доказами, також відповідачем не заявлялось клопотань проведення додаткових експертних досліджень, а тому суд, беручи до уваги здійснення позивачу страхового відшкодування у розмірі 13772,15 грн. та законодавчо встановлений ліміт відповідальності страховика, вважає, що із відповідача [PERSON] «УТСК» на користь [PERSON] необхідно стягнути 36227,85 грн. (50000 грн. - 13772,15) страхового відшкодування, задовольнивши позовну вимогу до [PERSON] «УТСК» частково. Із [PERSON] відшкодовуються позивачу збитки завдані внаслідок ДТП в межах, не покритих страховим відшкодуванням, тобто 21715,60 грн. Згідно з ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Відповідно до Постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року № 10, при повному або частковому задоволенні позову майнового характеру до кількох відповідачів судовий збір, сплачений позивачем, відшкодовується ними пропорційно до розміру задоволених судом позовних вимог до кожного з відповідачів. Оскільки позов стосовно вимог позивача до відповідача [PERSON] задоволено повністю, тому з останнього на користь [PERSON] стягується 217,20 грн. судового збору, що пропорційно частці позовних вимог до [PERSON] У позовній заяві позивач просить стягнути 500 грн. судового збору з [PERSON] «УТСК», проте, зважаючи на часткове задоволення судом позовних вимог [PERSON] до цього відповідача, позивач та [PERSON] «УТСК» несуть витрати пропорційно до розміру задоволених вимог (72,5 % від 500 грн. - [PERSON] «УТСК», що дорівнює 362,50 грн., і 27,5 % від 500 грн. - [PERSON], що дорівнює 137,5 грн.). Відповідно до ч.3 ст.79 ЦПК України, до витрат, повязаних з розглядом судової справи належать зокрема витрати на правову допомогу та витрати повязані із залученням спеціалістів для проведення судових експертиз. Вартість експертного дослідження оплачено позивачем 18 травня 2015 у сумі 4404,00 грн., відповідно до квитанції №0.0.553866041.1 Львівського міського відділення «Колос» західного ГРУ ПАТ «ПриватБанк». Витрати за проведення експертного дослідження у справі №462/4207/15-ц, розподіляються аналогічно із дотриманням вказаних пропорцій. Вартість експертного дослідження становить 4404,00 грн., відтак, витрати розподіляють наступним чином: [PERSON] 844,38 грн., [PERSON] «УТСК» - 2226,09 грн. та [PERSON] 1333,53 грн. У відповідності до ст.84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюється законом. Законом України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення і не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до ст. 33 Правил адвокатської етики гонорар є єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту. Гонорар, що отримує адвокат за надання правової допомоги, має бути законним за формою і порядком внесення й розумно обґрунтованим за розміром. Одним із факторів, який повинен братись до уваги при визначенні обґрунтованого розміру гонорару, і який повинен бути в сукупності з іншими, є роль адвоката в досягненні гіпотетичного результату, якого бажає клієнт. Вказані витрати на правову допомогу становлять 10\~000 грн., що підтверджено розрахунком адвоката [PERSON] від 14.09.2016 року, квитанцією від 01 грудня 2015 року №0.0.469774608.1 Львівського міського відділення «Колос» Західного ГРУ ПАТ «ПриватБанк» про переказ грошових коштів у розмірі 5\~000 грн., квитанцією №35 від 15 січня 2016 року відділення №108 АТ «Укрсиббанк» про переказ грошових коштів у розмірі 5\~000 грн. адвокату [PERSON] та адвокатськими запитами від 11.12.2015 р. Відтак, відповідно до вказаних вище пропорцій, витрати на правову допомогу розподіляються наступним чином: [PERSON] «УТСК» 5054,70 грн., [PERSON] 3028 грн.

Outcome: partial