Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого, з урахуванням уточнень, зазначила, що квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 червня 1994 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №4/1323-94 від 22 червня 1994 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за №11п-73. [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON]. На день її смерті разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік (батько позивачки) - [PERSON], а тому відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР він спадщину на 1/5 частину вищезазначеної квартири фактично прийняв. [INFO] року помер батько позивачки. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 2/5 частини вищезазначеної квартири, що належали йому: 1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 червня 1994 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №4/1323-94 від 22 червня 1994 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за №11п-73; 1/5 частина відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. У передбачений законом строк до нотаріальної контори позивачка не зверталась, оскільки на день смерті проживала разом з батьком, ховала його та надалі продовжує проживати в квартирі. Оскільки позивачка проживала разом зі своїм батьком на день його смерті, відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України, прийняла спадщину. Відповідач [PERSON] право позивачки на спадщину не визнає та утримує в себе оригінали правовстановлюючих документів на квартиру [ADDRESS], чим позбавляє її можливості оформити спадщину в позасудовому порядку. У зв'язку з викладеним позивачка вимушена звернутись до суду з позовною заявою для встановлення факту її постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. Позивачка та її представник у судове засідання не з'явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, при цьому останній надав суду письмову заяву, згідно до якої позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив розгляд справи провести без його та позивачки участі, на підставі документів, наявних в матеріалах справи. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому надав суду заяву про розгляд даної справи без його участі, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Представник Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори у судове засідання не з'явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, при цьому надав суду заяву про розгляд даної справи без його участі, у вирішенні питання поклався на розсуд суду. Враховуючи дані обставини, суд вважає за можливе здійснити розгляд даної цивільної справи без участі сторін, обмежившись дослідженням письмових доказів, а також без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ст. 197 ч. 2 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази у сукупності з нормами чинного законодавства України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Згідно ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Статтею 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. У відповідності до ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі не підлягають доказуванню; обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, [INFO] року народилась [PERSON], батьком якої - [PERSON], матір - [PERSON], що підтверджується повторним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 25 червня 1997 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровська (а.с. 6). 21 січня 1978 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб та дружині було присвоєне прізвище чоловіка - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 21 січня 1978 року (а.с. 7). Даний шлюб було розірвано 15 січня 1988 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 15 січня 1988 року (а.с. 8). 18 січня 1994 року позивачка та [PERSON] зареєстрували шлюб та дружині було присвоєне прізвище чоловіка - «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 14 червня 1995 року (а.с. 9). На підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 червня 1994 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №4/1323-94 від 22 червня 1994 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за №11п-73 (а.с. 4), квартира [ADDRESS] належала [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 13 вересня 2000 року, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровської районної ради м. Дніпропетровська. На день її смерті разом з нею був зареєстрований та проживав її чоловік (батько позивачки) - [PERSON], а тому відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР він спадщину на 1/5 частину вищезазначеної квартири фактично прийняв [INFO] року помер батько позивачки, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 01 серпня 2012 року (а.с. 11). Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з 2/5 частини вищезазначеної квартири, що належали йому: 1/5 частина на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 22 червня 1994 року Виконкомом Дніпропетровської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження №4/1323-94 від 22 червня 1994 року, зареєстрованого в КП «ДМБТІ» у реєстрову книгу за №11п-73; 1/5 частина відповідно до ст.ст. 548, 549 ЦК УРСР в порядку спадкування за законом, після смерті [PERSON]. 01 грудня 2012 року [PERSON] звернувся до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті свого вітчима - [PERSON], зареєстрованою за №2901 державним нотаріусом Шугаєвою Н.С. (а.с. 39). 10 грудня 2013 року [PERSON] в інтересах позивачки звернулась до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті свого батька - [PERSON], зареєстрованою за №3234 державним нотаріусом Шугаєвою Н.С. (а.с.54). В цей же день державним нотаріусом було направлено запит до КП «ДМБТІ» за №5165/0214 щодо надання [PERSON] інформаційної довідки згідно матеріалів інвентаризаційної справи станом на 31 грудня 2012 року, кому і на підставі яких документів належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 61). Відповідно до довідки, наданої КП «ЖЕП №31» Дніпропетровської міської ради №3450 від 26 грудня 2013 року (а.с. 61), [PERSON] з 05 січня 1973 року по 30 серпня 2012 року (день смерті) була зареєстрована за адресою: [ADDRESS], разом з нею на момент її смерті за даною адресою були зареєстровані її чоловік - [PERSON] та онук - [PERSON]. Відповідно до довідки, наданої КП «ЖЕП №31» Дніпропетровської міської ради №3451 від 26 грудня 2013 року (а.с. 61 - зворот), [PERSON] з 05 січня 1973 року по [INFO] року (день смерті) був зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним на момент його смерті за даною адресою був зареєстрований його онук - [PERSON]. Згідно до відповіді КП «ДМБТІ» від 30 грудня 2013 року №15457 на запит державного нотаріуса №5165/0214 від 10 грудня 2013 року (а.с. 62), станом на 31 грудня 2012 року в інвентаризаційній справі містяться відомості про право власності за адресою: [ADDRESS], за «гр. [PERSON] 1/5 ч., гр. [PERSON] 1/5 ч., гр. [PERSON] 1/5ч., гр. [PERSON] 1/5ч., гр. [PERSON] 1/5 ч.» (ПІБ власників зазначено на російській мові згідно правовстановлюючого документа) на підставі свідоцтва про право власності від 22 червня 1994 року, виданого виконкомом міської Ради народних депутатів згідно розпорядження №4/1323-94 від 22 червня 1994 року, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР в реєстровій книзі №11п за реєстровим №73. Згідно матеріалів інвентаризаційної справи на квартиру [ADDRESS], загальна площа вищезазначеної |квартири складає 61,7 кв.м., а житлова площа - 42,7 кв.м. 11 січня 2014 року [PERSON] звернувся до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори з заявою (а.с. 64), відповідно до якої йому відомо, що він не є спадкоємцем згідно ст. 1261-1266 ЦК України, не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину спадкоємцю за законом - донці спадкодавця - [PERSON], а також не буде звертатись до суду з приводу оформлення своїх спадкових прав на майно померлого. 11 січня 2014 року державний нотаріус Шугаєва Н.С. Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 65), відповідно до якої вона, вивчивши документи подані [PERSON], яка діє від імені гр. [PERSON], на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу [PERSON] 15 листопада 2013 року за реєстровим №2387, а також, архівні дані Четвертої дніпропетровської державної нотаріальної контори з 2012 року та інші документи, долучені до спадкової справи № 1446/2012 після гр. [PERSON], померлого [INFO] року, для видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, відмовила у вчиненні зазначеної нотаріальної дії з наступних мотивів: свідоцтво про право на спадщину на частину квартири розташованої за адресою: [ADDRESS], що належить гр. [PERSON], померлому [INFO] року, не може бути видане в зв'язку з тим, що гр. [PERSON], не надано документів, які підтверджують її фактичне проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, у зв'язку з тим, що на момент відкриття спадщини гр. [PERSON] не була зареєстрована належним чином разом з померлим на момент його смерті, але вважає що спадщину прийняла фактично сумісним проживанням. Так, позивачка не зверталась у передбачений законом строк до нотаріальної контори, оскільки на день смерті проживала разом з батьком, ховала його та надалі продовжує проживати в квартирі. Факт проживання позивачки без реєстрації в квартирі [ADDRESS] на день смерті її батька [PERSON], померлого [INFO] року підтверджується актом про проживання без реєстрації від 07 квітня 2014 року за підписами [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], та [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS], засвідченими начальником КП «ЖЕП №31» Дніпропетровської міської ради (а.с. 13). Згідно ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до вимог ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені і інші факти, від яких належить виникнення майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Верховний Суд України в пункті 2 Постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначає: «Справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 01 січня 2004 року тощо». Відповідно ст. 174 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. До ухвалення судового рішення у зв'язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз'яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник сторони, який висловив намір вчинити ці дії, у повноваженнях на їх вчинення. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Так, з наявних в матеріалах справи доказів вбачається, що позивачка являється спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька, яка проживала разом з ним за адресою: [ADDRESS], на момент його смерті та продовжувала проживати після, однак не була належним чином зареєстрована. У зв'язку з вищевказаним, нотаріусом було відмовлено у видачі їй свідоцтва про право на спадщину за законом. Відповідач в свою чергу не заперечував проти позовних вимог позивачки. В даному випадку встановлення факту постійного проживання позивачки з її батьком не суперечить інтересам заінтересованих осіб. Виходячи з викладеного та враховуючи, що встановлення факту постійного проживання позивачки з її батьком необхідне для отримання свідоцтва про право на спадщину, а також те, що діючим законодавством не передбачено іншого порядку його встановлення, суд вважає необхідним задовольнити вимоги позивачки. Аналізуючи встановлені в судовому засіданні фактичні обставини в контексті наведених вище норм діючого законодавства, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON], третя особа - Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, про встановлення факту проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини у повному обсязі. Визначаючись в питанні розподілу судових витрат, суд вважає за необхідне на підставі ст. 88 ЦПК України стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивачки суму сплаченого при подачі позову судового збору в розмірі 243,60 гривень, що підтверджується квитанцією. На підставі викладеного та

Outcome: approved