Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди у зв'язку з його невиконанням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, щої їй на праві власності належить земельна ділянка площею 14,6400 га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області. 02 червня 2011 року між нею та відповідачем укладено договір оренди землі, згідно якого вона передала відповідачеві у строкове плате користування вказану земельну ділянку строком на 10 років. Відповідно до умов договору орендар зобов'язувався протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати 3% від нормативної грошової оцінки даної земельної ділянки, а саме в розмірі 4 757,15 грн. з урахуванням коефіцієнта грошової оцінки землі згідно діючого законодавства. Проте взяті на себе зобов'язання відповідач не виконала, орендну плату за період з 2011 року по 2013 роки вона так і не отримала, в 2011 році в рахунок орендної плати отримала лише 2 тони неякісного зерна, тому просить розірвати договір оренди у зв'язку з систематичним його невиконання та стягнути з [PERSON] заборгованість по виплаті орендної плати в розмірі 21 473,29 грн. за період з 2011 року по 2013 рік. Крім того, діями відповідача їй завдано моральну шкоду, оскільки внаслідок невиконання умов договору вона постійно нервує, чим порушено її нормальний спосіб життя. Моральну шкоду оцінює в 10 000 грн. Також просить стягнути з [PERSON] понесені нею судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 487,20 грн. В ході розгляду справи позивачка [PERSON] надала уточнену позовну заяву, згідно якої просила розірвати договір оренди, укладений 02 червня 2011 року, зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку, стягнути з відповідача [PERSON] 21 473,29 грн. заборгованості по орендній платі, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 487,20 грн. сплаченого судового збору. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві та пояснила, що позивачка [PERSON] за період з 2011 року по 2013 рік жодного разу орендної плати у грошовій формі не отримувала, в 2011 році відповідачем [PERSON] в рахунок орендної плати було надано лише 2 тони неякісного зерна, в зв'язку з чим просила розірвати договір оренди, укладений 02 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], зобов'язати відповідача повернути належну їй земельну ділянку, стягнути з відповідача [PERSON] 21 473,29 грн. заборгованості по орендній платі, 10 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди та 487,20 грн. сплаченого судового збору. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала і пояснила, що дійсно 02.06.2011 року між нею та позивачкою був укладений договір оренди земельної ділянки, проте вказаний договір був зареєстрований 29.12.2011 року, тому лише після державної реєстрації у неї виникло право на використання земельної ділянки, у зв'язку з чим орендна плата за 2011 рік позиваці і не була сплачена. Орендна плата за 2012-2013 року позиваці виплачувалась в натуральній формі сільськогосподарською продукцією, однак оскільки вони з позивачкою перебувають в родинних відносинах, ніяких відомостей щодо передачі орендної плати [PERSON] вона не вела. Вага та вид сільськогосподарської продукції, що повинна була отримувати [PERSON] в рахунок орендної плати нічим не визначалась, проте відвантаження сільськогосподарської продукції проходило в межах грошового розміру орендної плати, тобто в межах 4757,15 грн. Також вважає, що позивачем не зазначено та не надано жодного доказу, що підтверджує факт спричинення їй моральної шкоди, у зв'язку з чим у задоволенні позову просить відмовити. В судове засідання 30.09.2014 року відповідачка [PERSON] не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву з проханням справу розглядати за її відсутності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що відповідачка [PERSON] є його цивільної дружиною, разом займаються обробкою землі, в тому числі обробляють земельний пай позивачки [PERSON] В 2012-2013 роках [PERSON] виплаучала позиваці орендну плату в натуральній формі, в 2012 році він собисто привозив [PERSON] по 2 тони зерна, пшениці, кукурудзи, ячменю та 300 кг соняшника. Ніяки акти при визгрузці зерна не складалися, відносини між ними будувалися на засадах добропорядності. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показала, що позивачка [PERSON] є її сестрою, а відповідачка [PERSON] доводиться їй невісткою. Знає що сестра передала відповідачці [PERSON] в оренду належну їй земельну ділянку, а [PERSON] в свою чергу кожен рік розраховувалась з сестрою за користування земельною ділянкою сільськогосподарською продукцією. Про розімір та вагу сільськогосподарської продукції, яку позивачка отримувала в якості орендної плати, нічного сказати не може, проте [PERSON] ніколи ніяких претензій з приводу її якості не висловлювала. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що в 2012 році займався обробкою землі відповідачки [PERSON], пам'ятає, що в цьому році він займався погрузкою сільськогосподарської продукції, яку розвозили орендодвцям в рахунок оплати орендної плати. [PERSON] теж завозили пшеницю, проте точно сказати, яку саме кількість зерна та його вагу отримала [PERSON] сказати не може. Зерно, яке їй відвозили було чисте, його сміттям назвати не можна. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що живе в с. Лихівка П'ятихатського району Дніпропетровської області, має грузовий автомобіль та на проханням відповідачки допомогав їм розвозити в рахунок оплати орендної плати сільськогосподарську продукцію орендодавцям. В рахунок орендної плати [PERSON] в 2013 році вони відвантажили 2 тони ячменю та 4,5 тони кукурудзи. Відвантажене зерно відміряли відрами та переважували на вагах. Частину сільськогосподарської продукції на прохання позивачки вони віздвезли [PERSON], а частину її родичам. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у трудрвих відносинах з [PERSON] не перебуває, проте часто на її прохання допомогає їм за кошти. Точно пам'ятає, що в 2012 році він допомогав відвозити [PERSON] сільськогосподарську продукцію в рахунок оплати орендної плати, останній відвезли 2 тони ячменю, 2 тони пшениці та 2 тони кукурудзи, а в 2013 році відвезли позивачці 2 тони ячменю та 4,5 тони кукурудзи. В 2013 році частину зерна відгрузили [PERSON], а частину зерна відвезли її родичам. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як вбачається із матеріалів справи позивачці [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 14,6400 га, що розташована на території Лихівської селищної ради П'ятихатського району Дніпропетровської області, що підтверджується копією державного акту на право власності на землю серії ЯЛ № 926032 /а.с.5/ 02 червня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] в письмовій формі укладено договір оренди земельної ділянки, згідно якого [PERSON] передала фізичній особі підприємцю [PERSON] в строкове платне користування належну їй земельну ділянку строком на 10 років /а.с.6-7/ Даний договір пройшов відповідну державну реєстрацію та є зареєстрованим у відділі Держкомзему П'ятихатського району 29.12.2011 року за № 122455564000032, про що мається відповідний запис в договорі /а.с. 6-7/. Передачу земельної ділянки, якою користується відповідач [PERSON] здійснено на підставі акту прийняття-передачі земельної ділянки в оренду, копія якого долучена до матеріалів справи /а.с.77/. На виконання вказаного договору орендар [PERSON] взяла на себе зобов'язання протягом строку дії договору за кожен рік користування земельною ділянкою сплачувати орендну плату у грошовій формі у розмірі 4 757,15 грн. за рік, що становить 3 % від нормативної грошової оцінки землі, з урахуванням коефіціента грошової оцінки землі згідно діючого законодаства України. Орендна плата виплачується у грошовій формі, але за домовленостю сторін орендна плата може бути повністю або частково сплачена сільськогосподарською продукцією за біржовими цінами згідно діючого законодавства, а також наданням орендодавцю послуг (п. 9 Договору). Згідно ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Відповідно до ст. ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов'язання внаслідок розірвання договору. Відповідно до ст. 93 ЗК України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької діяльності. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються законом (ч. 8 ст. 93 ЗК України). Таким спеціальним законом, що регулює орендні земельні відносини та підлягає застосуванню до спірних правовідносин є Закон України від 2 жовтня 2003 року «Про оренду землі». Договір оренди землі укладається у письмовій формі і за бажанням однієї із сторін може бути посвідчений нотаріально. Він підлягає державній реєстрації і після цього набирає чинності (ст.ст. 14, 18, 20 Закону). Відповідно до ст. 13 Закону за договором оренди землі орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ст. 15 Закону орендна плата, її розмір, форма платежу, строк і порядок виплати є суттєвими умовами договору оренди землі. Статтями 24, 25 Закону передбачені права та обов'язки орендодавця та орендаря, зокрема, орендодавець зобов'язаний своєчасно вносити орендну плату в розмірі та строки обумовлені договором. За змістом ст. 32 Закону договір оренди землі на вимогу однієї із сторін може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24, 25 Закону та умовами договору, зокрема, й щодо несплати орендної плати. Така правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року № 6-146 цс12, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог та заперечень, надавши докази відповідно до вимог статей 57-60 ЦПК. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.59 ЦК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст.60 ЦПК України). Обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню (ч.1 ст.61 ЦК України). Позивач [PERSON] зазначила, що орендну плату за 2011-2013 роки вона не отримувала, а відповідачем не надано належних та допустимих доказів виплати позивачу орендної плати. Так, суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на те, що, відносини між нею та [PERSON] будувалися на засадах добропорядності та пояснення свідків про отримання позивачем орендної плати, оскільки це суперечить п. 12 укладеного між сторонами договору оренди, яким передбачено, що передача продукції та надання послуг в рахунок орендної плати оформляється відповідними актами, які відповідач не надав до суду. Крім того, свідки не зазначають конкретно на яку суму позивач отримувала сільгоспродукцію. За таких обставин, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт систематичного неналежного виконання відповідачем умов договору, а тому вимоги позивача щодо розірвання договору оренди є законними та такими, що підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача заборгованості по орендній платі в розмірі 21 437,29 грн. суд приходить до висновку, що в цій частині позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Так, відповідно до п. 43 Договору оренди цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Пунктом 11 вказаного договору передбачено, що орендна плата вноситься у такі строки з 01 вересня по 31 грудня кожного року. Даний договір пройшов відповідну державну реєстрацію та є зареєстрованим у відділі Держкомзему П'ятихатського району 29.12.2011 року за № 122455564000032, тобто набрав чинності лише 29.12.2011 року, як це передбачено самим договором /п. 43 Договору/ Позивачка просить стягнути з [PERSON] заборгованість по орендній платі в тому числі і за 2011 рік, проте остання не надала доказів, передбачених ст.ст. 57, 58 ЦПК України, які б свідчили про те, що відповідач [PERSON] користувалася спірною земельною ділянкою до 29 грудня 2011 року, в той час, як відповідно до положень ст. 60 ЦПК України саме сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення орендної плати за 2011 рік задоволенню не підлягають. На час укладення договору нормативно грошова оцінка землі складала 158 638,32 грн./а.с.8/, відповідно розмір орендної плати згідно умов договору становив 4 757,15 грн. Посилаючись на наявність заборгованості по орендній платі позивач зазначала, що нормативно грошова оцінка земельної ділянки у 2012 році та 2013 роках складала - 278568,94 грн., у зв'язку з чим вважає, що розмір рендної плати підлягав збільшенню, а саме у 2012 році повинна була отримати 8357,06 грн. (278568,94 грн. х 3% річних = 8 357,06 грн) та відповідно у 2013 році розмір орендної плати теж повинен був складати 8357,06 грн. (278568,94 грн. х 3% річних = 8 357,06 грн). Вважає, що розмір орендної плати повинен був автоматично змінюватися відповідачем в залежності від нової грошової оцінки земельної ділянки. Між тим, відповідно до п. 13 Договору розмір орендної плати переглядається один раз на рік у разі зміни умов господарювання, передбачених договором, зміни розмірів земельного податку, підвищення цін і тарифів, зміни коєфіціентів індексації, визначених законодавством; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами (п. 13 Договору) Зміна умов договору здійснюється у письмовій формі за взаємно згодою сторін ( п. 33) Тобто, умовами зазначеного договорору оренди земельної ділянки передбачено обчислення орендної плати за землю з урахуванням саме індексу інфляції, з тієї нормативної грошової оцінки земельної ділянки, яка зазначена у договорі. Позивачка [PERSON] не зверталась до відповідача з проханням внести зміни в умови договору щодо розміру орендної плати у бік її збільшення, ніяких змін з приводу застосування коефіцієнта індексації нормативно-грошової оцінки при обчисленні орендної плати в договори не вносилось, а тому посилання [PERSON] на те, що відповідачем неправильно обраховується розмір орендної плати є безпідставними, у зв'язку з чим вимоги позивача в частині стягнення заборгованості по орендній платі підлягають частковому задоволенню, а саме в розмірі 9514,30 грн. (4 757,15 грн. за 2012 рік +4 757,15 грн. за 2013 рік = 9514,30 грн.) Що ж стосується вимог позивача про стягнення моральної шкоди в розмірі 10 000 грн. суд приходить до наступного. Згідно ч.1, 3, 4 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Проте суд вважає безпідставними доводи позивача в частині заявлених вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди, оскільки доказів заподіяння їй такої шкоди позивач суду не надав та матеріали справи їх не містять, крім того правовідносини сторін регулюються зобов'язаннями по договору оренди землі і у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором, а положення укладеного договору оренди не передбачають таких наслідків за невиконання договору як відшкодування моральної шкоди, а тому вимоги щодо відшкодування моральної шкоди задоволенню не підлягають. Відповідно до ст. 88 ЦПК України на користь позивача підлягає стягненню з відповідача сплачений судовий збір за вимогами майнового характеру в розмірі 243,60 грн., тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі ст.ст. 13,15, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі», ст.ст. 610, 611, 651 ЦК України,

Outcome: partial