Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON], [PERSON], [PERSON] із вказаним позовом, яким просила поділити в натурі житловий будинок [ADDRESS], припинити право спільної часткової власності на вказане домоволодіння та стягнути з відповідачів в рівних долях на її користь за 1,2 кв.м. житлової площі - ? частку сараю. В заяві вказала, що у 1955р. на підставі рішення Жовтневого виконкому м. Жданова її батьку [PERSON] була надана земельна ділянка для індивідуального будівництва житлового будинку, який у 1960 році був прийнятий у експлуатацію, а у 1961році зареєстрований в БТІ м. Маріуполя на ім'я батька. Після смерті батька у 1973 році будинок [ADDRESS] перейшов у її власність та власність її брата [PERSON] в рівних частках кожному. До складу спадщини входило: будинок літ. А-1, потреб літ. а/п, сіні літ. а-1 з верандою літ. а1-1, вбиральня літ. Б-1, сарай літ. Г, басейн літ. Д, огорожа № 1-3, мощіння № 1.Прибудова з тамбуром до складу спадщини не входили та правовстановлюючі документи на ці споруди не оформлювались. Після смерті батька у в будинку залишився мешкати брат з родиною, а після вступу в шлюб з відповідачкою - поселилась остання. У 2009 році її брат помер та після його смерті залишилось спадкове майно у вигляді 1/2 частки будинку. Спадкоємцями виступили його дружина - [PERSON] та двоє дітей: син [PERSON] та дочка [PERSON], в рівних частках - по 1/3 кожний на 1/2 частку будинку [ADDRESS]. Їй на підставі рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.05.2013р. належить право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких побудовано прибудову літера А-1 з тамбуром літера а-1. Проте на теперішній час сторони не можуть добровільно дійти згоди щодо поділу належного їм житлового будинку, в зв'язку з чим, виникла необхідність звернення до суду. До суду представник позивача [PERSON] не з'явився, надав заяву, якою заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, справу просив розглянути за його відсутністю та відсутності позивачки, надав письмову заяву про стягнення судових витрат з відповідачів у сумі 31578,00грн. Відповідачі будучи своєчасно та належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, у судове засідання не прибули з невідомих причин, відзиву на пред'явлений позов не надали. З урахуванням наведених обставин, що суд вважає за можливе постановити рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. ст. 223, 280 ЦПК України. Ухвалою Приморського районного суду м. Маріуполя від 10.05.2017р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] та призначено судово-будівельно-технічну експертизу, провадження по справі зупинено. 22.05.2018р. до суду надійшов висновок судово-будівельно-технічної експертизи. 15.08.2018р. провадження по справі поновлено. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Другої Жданівської нотаріальної контори від 23.06.1976 р. за реєстром № 1873, [PERSON] та [PERSON] на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] з господарськими прибудовами, по ? кожному (а.с. 12). Відповідно до рішення Приморського районного суду м. Маріуполя від 29.05.2013 р., яке набрало законної сили, [PERSON] належить право власності на будівельні та конструктивні матеріали, з яких побудовано прибудову літера А-1 з тамбуром літера а-1 домоволодіння [ADDRESS]. Також, [PERSON] вселено у вказаний будинок. Вказаним рішенням встановлено, що згідно свідоцтвам про право на спадщину за законом, виданим Другою Маріупольською державною конторою 06.01.2011р. до майна померлого [PERSON] (реєстр 2-23), [PERSON]. (реєстр 2-21), [PERSON] (реєстр 2-25) на праві спільної часткової власності належить по 1/6 частки будинку [ADDRESS], що в сукупності складає ? його частку, яка складається з житлового будинку шлаконабивного, житловою площею 19,7 м2 літ А-1, погреба літ а/п, сіней літ. а-я, веранди літ а1-1, вбиральні літ Б-1, сараю Г-1, басейна літ. Д, огорожі № 1-3, мощіння літ.1 (а.с. 79-83). Згідно із ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у ст. 317 ЦК України. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Що стосується існуючої в співвласника правомочності розпорядження спільним майном, то вони передбачені в ст. ст. 364, 367 ЦК України як способи реалізації цієї правомочності, при здійсненні якої передбачена ч. 4 ст. 358 ЦК України умова не є обов'язковою. Так, відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання (ч. 2 ст. 364 ЦК України). Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. На відміну від виділу, за якого право власності припиняється лише для того співвласника, частка якого виділяється із спільної власності у разі поділу (ст. 367 ЦК України) спільна часткова власність припиняється для всіх її учасників. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч.1 ст.183 ЦК України). Виходячи з аналізу змісту норм ст.ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) житлового будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частки жилого будинку та нежилих будівель, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню будівлі. У тих випадках, коли в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина жилого будинку, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на будинок. Згідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 255/7 від 24.04.2018 року,виділити частку домоволодіння [ADDRESS], відповідно до ідеальних часток співвласників - можливо. Експерт наводить наступний можливий варіант № 2 розподілу житлового будинку [ADDRESS], без врахування прибудови літ.А1-1 (приміщення 1-8, 1-9, 1-10) та тамбуру літ. а3-1 (приміщення І): В користування [PERSON] пропонується виділити приміщення 1-4, площею 8,3кв.м, приміщення 1-5, площею 10,0 кв.м., що на 1,2 кв.м. менш ніж на ? ідеальну частину житлового будинку. Також пропонується виділити: приміщення № 1-5, площею 10,0кв.м., убиральня літ. Б-1, басейн для збору води літ. Д-1, ? частина тротуару літ.І, ? частина огорожі. Всього будівель і споруд на суму 53137,00, що становить 41/100 реальних долей, що на 31356,50 грн. менше, ніж на ? ідеальних часток. В користування відповідачів пропонується виділити приміщення 1-2, площею 5,7кв.м, приміщення 1-3, площею 4,9кв.м., приміщення 1-7, площею 10,1кв.м.,що на 1,2 кв.м. більше ніж на ? ідеальну частину житлового будинку. Також пропонується виділити: приміщення № 1-3, площею 4,9кв.м., що відповідає прибудові літ.а-1, та приміщення № 1-2, площею 5,7 кв.м., що відповідає веранді літ. а1-1, погріб під частиною будівлі літ а/п, сарай літ.Г, ? частина тротуару літ.І, ? частина огорожі. Всього будівель і споруд на суму 115850,00, що становить 74/100 реальних долей, що на 31356,50 грн. більше, ніж на ? ідеальних часток(а.с. 129-261). Як вбачається з матеріалів справи, прибудова літ А1-1 з тамбуром літ. а3-1 до складу спадщини не входила та правовстановлюючі документи на ці споруди не оформлювались, а тому компенсація на вказані об'єкти не розраховується. Вирішуючи питання, щодо стягнення з відповідачів в рівних долях на користь позивачки за 1,2 кв.м житлової площі - ? частку сараю, а не грошової компенсації, суд, враховуючи висновки експерта, вважає за доцільним відмовити у задоволенні цієї вимоги відмовити та стягує грошу компенсацію за різницю в долях відповідно висновку судової будівельно-технічної експертизи № 255/7 від 24.04.2018 року у сумі 31356,50 грн. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає за доцільне задовольнити позовні вимоги, поділивши в натурі житловий будинок, виділивши сторонам у власність в житловому будинку приміщення, відповідно до варіанту № 2 висновку судової будівельно-технічної експертизи, на якому наполягає позивач і який є найбільш доцільним і прийнятним для кожного з співвласників, припинити право спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, відповідно до ст. ст. 137, 141, 139 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача: судовий збір в розмірі 580,00 грн.; понесені і доведені позивачем витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 13712,24 грн., витрати пов'язані з оплатою проведеної експертизи по справі в розмірі 13410,29 гривень. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Щодо стягнення 3876,00грн. інфляційних витрат, суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги у зв'язку з її необґрунтованістю. На підставі вищевказаного,

Outcome: partial