Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голопристанського районного суду Херсонської області із вищевказаним позовом, у якому зазначила, що у квітні 2019 року придбала житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, розташований на земельній ділянці площею 0,25 га. за адресою: [ADDRESS] . Продавцем будинку була [PERSON] - власниця житла. Юридично факт придбання вищевказаного майна підтверджується розпискою. Відповідач відмовляється посвідчувати договір купівлі-продажу нотаріально, посилаючись на поганий стан здоров`я, що у свою чергу перешкоджає повноцінному володінню, користуванню та розпорядженню набутим житловим будинком і земельною ділянкою. Тому, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями і спорудами у [ADDRESS] , що викладений у формі розписки. У судовому засіданні представник позивача адвокат Рахімов В.А. позовні вимоги підтримав і просив їх задовольнити, не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не з`явилась, відзиву не надіслала, про дату, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Таким чином, оскільки наявна сукупність умов, передбачених ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на основі наданих позивачем доказів та винести заочне рішення. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною четвертою стаття 203 ЦК України встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як визначено у ч. 1 ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 207 ЦК України встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У судовому засіданні досліджено розписку від 29.05.2019, у якій зазначено, що [PERSON] продала належний їй з господарськими будівлями і спорудами на земельній ділянці площею 0,25 га., кадастровий номер 6522383200:01:002:0002 [PERSON] за 3000 доларів США. Кошти отримала в повному обсязі. На розписці міститься підпис, вчинений від імені [PERSON] . Наявність у [PERSON] права власності на вищевказаний будинок і земельну ділянку підтверджується договором купівлі-продажу та державним актом на право власності на земельну ділянку. Таким чином, у справі про визнання договору дійсним суд повинен встановити: чи укладено договір у належній формі, чи його виконано, чи дійсно одна зі сторін відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Як встановлено ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем, всупереч зазначеній нормі процесуального закону, не було надано прямих і беззаперечних доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Позиція позивача у цій частині є виключно його твердженням про зазначені вище обставини. Однак, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч. 6 ст. 81 ЦПК України, а тому суд за відсутності підтверджуючих документів, показань свідків тощо, позбавлений можливості перевірити доводи [PERSON] про ухиляння [PERSON] від нотаріального посвідчення договору. Крім того, з аналізу релевантних норм матеріального права вбачається, що договір, в разі відмови сторони від нотаріального посвідчення, може бути визнаний дійсним лише за умови його укладення, тобто дотримання вимог щодо форми правочину та змісту правочину (досягнення згоди про всі істотні умови). Надана суду розписка містить неточні і неконкретизовані відомості про сторін договору, майно, яке є предметом договору. Так, у розписці вказано тільки прізвище, ім`я та по-батькові продавця і покупця, що є недостатнім для їх ідентифікації як фізичних осіб. Крім того, в даному документі упущено опис житлового будинку, його площу, будівельний матеріал тощо, не зазначено адресу житлового будинку і земельної ділянки. Крім того, через неявку відповідача суд позбавлений можливості перевірити факт укладення цієї розписки та дійсність підпису [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що розписка про придбання [PERSON] житлового будинку не відповідає вимогам закону в частині форми і змісту договору купівлі-продажу житлового будинку та земельної ділянки, а тому не є укладеним правочином у розумінні ст.ст. 202, 638 ЦК України, оскільки з його змісту неможливо дійти однозначного висновку про обсяг встановлених/змінених/припинених прав та обов`язків сторін. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed