Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 0,724 га (ділянка [NUMBER]- 0,2840га, ділянка [NUMBER] - 0,3206 га, ділянка [NUMBER] - 0,1196 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які виділені на підставі розпорядження Тлумацької РДА за № 744 від 15.10.2003 року, у відповідності з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 15.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 108 на ім'я матері [PERSON]. [INFO] року мати [PERSON] померла. Після її смерті відкрилась спадщина на все належне їй на день смерті майно, яке вона ще за життя заповіла позивачу. Позивач прийняла спадщину та бажає оформити право власності на земельні ділянки на своє ім'я. Однак [PERSON] в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельні ділянки по причині розбіжності в документах (в Державному акті на право власності на земельну ділянку ім'я матері «[PERSON]», а у свідоцтві про народження, про смерть, довідках сільської ради мати значиться на ім'я «[PERSON]»). У зв'язку з вищевказаним, позивач просить суд визнати за нею право власності на земельні ділянки загальною площею 0,724 га (ділянка [NUMBER] - 0,2840 га, ділянка [NUMBER] - 0,3206 га, ділянка [NUMBER] - 0,1196 га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які виділені на підставі розпорядження Тлумацької РДА за № 744 від 15.10.2003 року, у відповідності з Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії [NUMBER], виданого 15.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 108 в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не з'явилась, в прохальній частині позовної заяви просить справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача - Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з'явився, до суду подав письмову заяву № 1099 від 05.09.2018, у якій вказав, що позов визнають в повному обсязі, не заперечують проти його задоволення та просив справу розглядати без його участі. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що позов, підлягає до задоволення на підставі наступного. Судом встановлено, що [PERSON], згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 108, належало право власності на земельну ділянку загальною площею 0,724 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Пужниківської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 6). Як вбачається з копії свідоцтва про народження [NUMBER] ім'я спадкодавця вказано [PERSON] (а.с. 14), а згідно копії витягу № 00020333341 від 12.06.2018 року з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на «[PERSON]» (а.с. 15). Згідно копії свідоцтва про народження, виданого повторно, [PERSON] (позивач), [INFO], її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 16). А згідно копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], [NUMBER] від 06.12.1971 року (а.с. 34), її батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. 18.10.1992 року [PERSON] та [PERSON] (позивач) уклали шлюб та їй було присвоєно прізвище «[PERSON]» (а.с. 17). [INFO] року [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Ще за життя [PERSON] (мати) посвідчила на ім'я [PERSON] (позивач) заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 14.09.2009 року (а.с. 9). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини після смерті спадкодавця вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. [PERSON] (позивач) прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], оскільки постійно проживала та була зареєстрований разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, що підтверджується довідкою Тлумацької міської ради об'єднаної територіальної громади Тлумацького району Івано-Франківської області № 133 від 26.04.2018 року (а.с. 7), а також випискою з погосподарських книг (а.с. 8). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 24/2018 заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON], з якої вбачається, що [PERSON] (позивач) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти спадщину немає. Чоловік спадкодавця [PERSON] (батько) помер [INFO] року, тобто до моменту відкриття спадщини, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Однак, унотаріальному порядку [PERSON] (позивач) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки, у зв'язку з тим, що Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] на земельні ділянки загальним розміром 0,724 гектарів, призначені для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які знаходяться на території Пужниківської сільської ради, Тлумацького району, Івано-Франківської області, на ім'я [PERSON], а свідоцтво про смерть серії [NUMBER], видане Пужниківською сільською радою, Тлумацького району Івано-Франківської області [INFO] року на ім'я [PERSON] померлої [INFO] року, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 372/02-31 від 25.04.2018 року (а.с. 13). Зазначені обставини перешкоджають позивачу належним чином оформити право власності на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім'я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім'ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім'єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз'яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцю, а тому позивач звернулася також з взаємопов'язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за заповітом. Отже, дослідивши та оцінивши докази, які знаходяться у матеріалах справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю [PERSON] Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.12.2003 року, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 108 на ім'я [PERSON], де помилково вказано ім'я спадкодавця «[PERSON]» замість «[PERSON]», оскільки встановлення даного факту має для позивача юридичне значення. За таких обставин, на момент звернення до суду позивач правомірно претендує на земельні ділянки в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] Згідно ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 352,40 грн. На підставі ст.ст. 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1262, 1268 ЦК України,

Outcome: approved