Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його неповнолітньої доньки [PERSON] та стягнути з нього на свою користь судові витрати. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що між нею та відповідачем був укладений шлюб, який 10.06.2010 року було розірвано та від якого вони мають неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу дочка залишилась проживати разом з позивачем та знаходиться на повному її утриманні. 23.07.2016 року позивач уклала новий шлюб та змінила своє прізвище на «[PERSON]». Позивач разом з дитиною мешкають за адресою: [ADDRESS]. Дитина має добрі умови проживання, навчається у 8 класі ЗНВК «Вибір», займається в танцювальному ансамблі «Перлина» ПНЗ «ЦД та ЮТ Шевченківського району». Позивач повністю утримує доньку, займається її вихованням, систематично відвідує шкільні батьківські збори, приймає участь у позакласних шкільних заходах, цікавиться успіхами дитини, піклується про стан її здоров'я, створює всі необхідні умови для нормального життя, розвитку та навчання дитини. Як зазначає позивач, відповідач взагалі не цікавиться життям дитини, не спілкується з нею, не бере участі у її вихованні, навчанні, лікуванні, вільний час з дитиною не проводить, не сплачує аліменти з власної ініціативи, не надає жодної матеріальної допомоги, систематично вживає спиртні напої. Зазначені обставини позивач розцінює як ухилення відповідача від виховання дитини, свідоме нехтування ним своїх батьківських обов'язків, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх доньки. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву за змістом якої просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. В матеріалах справи міститься нотаріально посвідчена його заява від 11.05.2017 року, в якій відповідач зазначає, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки - [PERSON], [INFO], просить справу розглядати за його відсутності, за наявними у справі матеріалами. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу виданого 10.05.2010 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.6). Від даного шлюбу сторони по справі мають спільну дитину неповнолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно 20.11.2007 року Шевченківським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції серія [NUMBER] (а.с.5). 23.07.2016 року позивач вдруге уклала шлюб з громадянином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого Хустським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Закарпатській області (а.с.7). З матеріалів справи, а саме копії довідки № 1671 виданої головою квартального комітету № 103 Шевченківського району м. Запоріжжя (а.с.9) вбачається, що дитина мешкає разом з позивачем та відповідно до акту обстеження умов проживання (а.с.17) позивачем створені належні умови для проживання, виховання та розвитку дитини. У вказаному акті зазначено, що під час бесіди з дитиною було встановлено, що з батьком громадянином [PERSON] вона бачилась у травні 2016 року, родинні стосунки майже не підтримуються. З характеристик, виданих головою квартального комітету № 103 Шевченківського району м. Запоріжжя, ЗНВК «Вибір», КЗ «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» (а.с.10, 12, 14) вбачається, що дитина навчається у 8 класі ЗНВК «Вибір», займається в «Народному художньому колективі» хореографічному ансамблі «Перлина», питанням виховання дитини займається її мати та бабуся, мати регулярно відвідує батьківські збори, цікавиться успіхами та поведінкою дитини, вирішує шкільні проблеми, відвідує всі виступи дитини у танцювальному ансамблі, цікавиться проблемами дитячого колективу, здає кошти на виготовлення сценічних костюмів для доньки, доглядає її під час хвороб. З вищенаведеного вбачається, що відповідач не приймає участі у житті своєї доньки, не піклується про її духовний, фізичний розвиток, не піклується про стан її здоров'я, ніякої матеріальної допомоги не надає, не відвідує доньку, не цікавиться її життям, успіхами, навчанням, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Зазначене підтверджується і показами свідків - сусідами та друзями позивача, які надали письмові свідчення (а.с.18-21). Крім того, в матеріалах справи міститься заява відповідача від 11.05.2017 року, посвідчена приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області Кушніренко О.Г., за змістом якої він, перебуваючи при здоровому розумі та ясній пам'яті, розуміючи значення своїх дій, діючи добровільно, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно його неповнолітньої дочки - [PERSON], [INFO]. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої доньки [PERSON] (а.с.37-38). Згідно з частиною 1 статтею 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 57 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Відповідно до статті 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до частини 4 статті 174 Цивільного процесуального кодексу України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, не займається вихованням дитини, не дбає про стан її здоров'я, не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. За приписами частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: approved