Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в подальшому доповненим заявою про збільшення розміру позовних вимог до [PERSON], з участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмет спору: Львівської міської ради про стягнення штрафу, усунення перешкод у користуванні і розпоряджанні майном шляхом виселення, покликаючись на те, що відповідач зайняв приміщення належної їй квартири [ADDRESS], загальною площею 191,4 кв.м., відмовляється підписувати акт прийомки-передачі приміщень позивачеві згідно п. 5.1. Договору позички нерухомого майна від 01 грудня 2012 року б/н після закінчення строку дії позички нерухомого майна та добровільно не допускає до згаданих приміщень, оскільки стверджує, що позивач втратила своє право власності на приміщення у строк до 31.12.2014 року, тобто до закінчення строку дії договору. Поряд з цим відповідач вказує на відсутність прав у позивача вимагати повернення усієї площі квартири з користування, оскільки позивач ніби-то не володіє майновими правами квартири щодо загальної площі 191,4 кв.м.. Таким чином, оскільки, відповідач добровільно не надає доступу та оспорює право власності позивача на приміщення квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 191,4 кв.м., а також відповідно до п. 6.2. Договору позички нерухомого майна від 01 грудня 2012 року б/н, з огляду на закінчення строку дії позички, відмовляється сплачувати позичкодавцю штраф у розмірі 25 000,00 грн., остання була змушена звернутися з даною позовною заявою в суд з метою захисту порушеного права та інтересу. В судове засідання позивач не з'явився, проте подав клопотання про розгляд справи у його відсутності, позов із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог підтримує повністю та просить позов задоволити. Відповідач у судове засідання не з'явився, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи. Подав суду заяву про визнання позову із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, також просить слухати справу без його присутності на підставі поданих суду доказів, а відтак суд вважає за можливе розглянути справу в його відсутності. В судове засідання представник відповідача - ЛМР в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову у зв'язку з тим, що ЛМР жодним чином не порушила права сторін.. З'ясувавши дійсні обставини справи, дослідивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних мотивів та передбачених законом підстав. Судом встановлено, що одноособовим власником квартири [ADDRESS] є позивач - [PERSON], згідно договору купівлі-продажу № 3881 від 14.11.2012 року посвідченого приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу [PERSON] та стверджується витягом про державну реєстрацію прав від 19.11.2012 року за № 36310271, виданого ОКП ЛОР «Бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки». 01 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позички нерухомого майна б/н. Згідно умов даного договору 01 грудня 2012 року позивачем передано, а відповідачем прийнято у тимчасове безоплатне користування приміщення квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], загальною площею 191,4 кв.м., що підтверджують актом приймання-передачі нерухомого майна згідно договору позички від 01 грудня 2012 року. Згідно п. 2.1. згаданого договору, приміщення надаються в позичку на строк до 31.12.2014 року. Строк позички може бути змінений позичкодавцем в односторонньому порядку. Про зміну строку позички позичкодавець повинен повідомити користувача не пізніше як за 30 днів до дня закінчення строку позички ( п. 2.3. Договору). У зв'язку з наміром позивача використовувати передані у позичку приміщення для власних потреб, відповідача було повідомлено 20.06.2013 року про зміну строку позички, встановленого п. 2.1. Договору. Новий строк позички визначений до 31.07.2013 року, про що повідомлено відповідача у встановлений договором термін - не пізніше як за 30 днів до дня закінчення строку позички. Всупереч наведеному, 12.07.2013 року відповідач звернувся до позивача з листом, у якому відмовився передавати приміщення згаданої квартири у строк до 31.12.2014 року та зазначив, що не допускатиме позивача до цих приміщень, оскільки останній втратив своє право власності на передані у позичку приміщення на строк до 31.12.2014 року. Крім того, згідно повторного повідомлення надісланого відповідачем на адресу позивача рекомендованим поштовим повідомленням першим вказано, що у позивача у справі ніби-то відсутні майнові права на квартиру [ADDRESS] на усю загальну площу 191,4 кв.м., а відтак, на думку відповідача, позивач не вправі був передавати вказані приміщення у позичку та вимагати повернення усієї площі квартири з користування, оскільки не володіє майновими правами квартири щодо загальної площі 191,4 кв.м. Таким чином, судом встановлено, що відповідач заперечує право власності позивача на зазначені приміщення квартири [ADDRESS] У ст. 392 ЦК України передбачено, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що на час купівлі вказана квартира юридично складалась із двох житлових кімнат та кухні, загальною площею 34,40 кв.м. (з них житлова площа квартири - 19,5 кв.м.), проте фактично її площа була значно більшою за рахунок наявної не узаконеної самовільної реконструкції квартири з надбудовою та приєднаного вільного допоміжного приміщення вказаного будинку, котре згідно листа від 24.03.1994 року № 196 було закріплено за квартирою [ADDRESS]. При купівлі вказаної квартири від попередніх власників позивачу перейшло у користування приміщення вільної, непридатної до проживання квартири [ADDRESS], яку виключено з житлового фонду на підставі розпорядження міської адміністрації Львівської міської ради народних депутатів розпорядженням від 16.03.1994 №290 «Про виключення з житлового фонду жилих приміщень та переведення їх в нежилі». Реконструкція квартири проведена більше 15 років тому. Земельна ділянка, на якій здійснена прибудова не приватизована та перебуває у власності Львівської міської ради. Відповідно до ч.1 ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває права власності на це майно (набувальна давність). Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Норми ч. 2 ст. 383 ЦК України передбачають, що власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть порушень прав власників інших квартир у багатоквартирному житловому будинку та не порушують санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку. Відповідно до ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Реконструкція належної позивачу квартири проведена ще у кінці 1990-их років, і з того часу вказаним майном безперервно, відкрито володіють та користуються, тобто відповідно до ст. 344 позивач набула право власності на вказану реконструйовану квартиру у порядку набувальної давності. Згідно зі ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Аналогічні приписи закріплені у положеннях ст. 317, 319, 321 Цивільного кодексу України (надалі - ЦК України) кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Суд оцінює критично дії Відповідача, оскільки такий не маючи жодних прав на приміщення отримане від позивача в позичку, після закінчення строку договору не звільнив його, користується ним та перешкоджає позивачеві володіти, користуватись та розпоряджатись ним шляхом не допуску до нього останнього та заперечує наявність у позивача як майнових прав, так і повноважень щодо передання у позичку нерухомого майна на підставі договору позички від 01 грудня 2012 року, чим порушує та не визнає його право власності, а відтак позовні вимоги позивача в частині визнання за ним права власності на оспорюванні відповідачем приміщення є обґрунтованими. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Обґрунтованими, та такими що підлягають задоволенню є також вимоги позивача до відповідача про усунення перешкод в користуванні і розпоряджанні майном шляхом виселення останнього з приміщень квартири [ADDRESS] Крім того, відповідно до п. 6.2. договору позички нерухомого майна у випадку прострочення звільнення приміщень після закінчення строку позички, встановленого у п. 2.1. договору або встановленого позичкодавцем, тобто позивачем за первісним позовом в порядку п. 2.3. Договору, користувач тобто відповідач за первісним позовом сплачує позичкодавцю штраф у розмірі 25 000,00 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно приписів ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Таким чином, відповідач у зв'язку з відмовою передачі приміщень позивачеві згідно п. 5.1. та 2.3. договору позички, за допущення порушень зобов'язань взятих на себе за договором позички нерухомого майна від 01 грудня 2012 року зобов'язаний сплатити на користь позивача штраф у розмірі 25 000,00 грн. Отже, на підставі вищезазначеного, враховуючи те, що відповідачем свідомо та безпідставно заперечується право власності позивача на зазначене приміщення, чиняться перешкоди і не надається доступ до згаданих приміщень, суд вважає, що позовні вимоги є підставними, обґрунтованими доказами у справі та підлягають до задоволення. Більше того, суд відзначає, що відповідачем у справі подано суду заяву про визнання позову, згідно якої позовні вимоги викладені у позові із врахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог перший вважає підставними та обґрунтованими, а також визнав їх повністю.

Outcome: approved