Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON], звернулась в суд із позовом, до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони із відповідачем зареєстрували шлюб 06.05.2001, однак в даний час подружні відносини не підтримують. Вказує, що від шлюбу у них є двоє дітей: син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Зазначає, що діти проживають разом із позивачкою та знаходяться на її утриманні. Просила позов задовольнити та, з урахуванням уточнених позовних вимог, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1100 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак 13.03..2018 року через канцелярію подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в підготовче засідання не зявився, однак 01.03.2018 року подав відзив на позовну заяву, в якому позов визнав частково, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 900 гривень щомісячно. 13.03.2018 року відповідач [PERSON] подав до суду заяву, в якій уточнені позовні вимоги визнав, не заперечував проти стягнення з нього аліментів на утримання дітей в розмірі по 1100 гривень на кожну дитину щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1. ст.206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Частиною 3. ст. 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно зясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, судом встановлено, що сторони уклали шлюб 06.05.2001 року у міськвиконкомі м. Вашківці Чернівецької області, актовий запис №14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-МИ № 028670 (а.с.4). Від шлюбу у сторін є спільний син [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №100216 (а.с.6), та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-МИ №112833 (а.с.5). Згідно довідки виданої виконкомом Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області № 373 від 07.02.2018 року, виданій [PERSON], вбачається, що на її утриманні перебуває дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею\~ 180 Сімейного Кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на момент ухвалення рішення судом, що становить 1860 гривень, а тому кожен із батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Позивачка посилалася на те, що відповідач являється працездатною та особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, які проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Доказів на спростування даних обставин не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дітей. Відповідач позов визнав, а тому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання сина та доньки до досягнення ними повноліття, суд вважає заявлену в позові вимогу у розмірі по 1100 гривень щомісячно на кожну дитину. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, ст.ст.84,180,182, 184,\~191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved