Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування належним їй на праві власності житловим приміщенням, розташованим по вул. Пушкіна, 32 м. Борзна Чернігівської області. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідачка є її дочкою, яка близько 15 років тому виїхала за кордон й з цього часу в будинку не проживає, комунальних платежів не сплачує, участі в утриманні житла не бере, хоча продовжує бути зареєстрованою в її житловому приміщені, чим порушує її права власника житла. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що її дочка [PERSON] в 2004 році поїхала на заробітки до Німеччини, де вийшла заміж і там постійно проживає з сімєю по даний час. Додому приїжджає рідко, останній раз була близько пяти років тому. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 17.10.2018р., але в судове засідання не з'явилась, відзиву на позов не подала, надіславши електронною поштою заяву, в якій просить розглядати справу без її участі. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону; в разі відсутності члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік він втрачає право користування даним житлом. З показань допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON] вбачається, що [PERSON] у будинку своєї матері [PERSON] не проживає з 2004 року, коли виїхала на заробітки до Німеччини, де вийшла заміж і там постійно мешкає; останній раз додому приїжджала близько пяти років тому; [PERSON] в будинку проживає сама, так як її чоловік нещодавно помер. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється одноособовим власником житлового будинку по вул. Пушкіна, 32 м. Борзна Чернігівської області. Відповідачка по справі [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) доводиться дочкою позивачці. Водночас [PERSON] з 2004 року значиться зареєстрованою в будинку позивачки, але фактично там не проживає близько чотирнадцяти років, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, що підтверджується копіями свідоцтва про право на спадщину за законом та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 31.01.2014р., довідкою Борзнянської міської ради №4445 від 14.09.2018р. про склад сімї, актом обстеження житлово-побутових умов від 14.09.2018р., домової книги, показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Відповідачкою всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів поважності причин її тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний їй на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачці, а остання в ньому не проживає без поважних причин понад один рік (близько чотирнадцяти років) і в добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved