Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати трудовий договір, укладений між нею та ФОП [PERSON], на підставі ст. 38 КЗпП України за власним бажанням з 01.07.2005. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначала, що 01.01.2005 між нею та ФОП [PERSON] укладено трудовий договір на невизначений строк, за умовами якого її прийнято на роботу на посаду продавця продовольчих товарів. Вказаний договір зареєстрований в Харківському міському центрі зайнятості 04.01.2005 за № 2690/22. Через два місяці роботодавець припинив виплачувати заробітну плату, а тому позивач намагався звільнитися за власним бажанням відповідно до ст.. 38 КЗпП України, однак не міг попередити роботодавця, оскільки їй не було відомо про його місце знаходження. Відсутність запису роботодавця у трудовому договорі щодо підстав його розірвання позбавляє можливості позивач у встановленому законом порядку зняти вказаний договір з реєстрації у Харківському міському центрі зайнятості. До суду надійшла заява позивача [PERSON] про розгляд справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог та ухвалення рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач ФОП [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності не подавав. Представник третьої особи Харківського міського центру зайнятості надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності та просив ухвали рішення на розсуд суду. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: Між ФОП [PERSON] та Гартштейн (після реєстрації шлюбу [PERSON]) Т.Б. 01.01.2005 укладено трудовий договір, зареєстрований у Харківському міському центрі зайнятості 04.01.2005 за № 2690/22, за умовами якого позивач була прийнята на роботу за на посаду продавець продтоварів, з оплатою праці 237,00 грн. щомісячно. Даний договір є безстроковим, тобто таким, що укладено на невизначений строк. З березня 2005 року ФОП [PERSON] припинив виплачувати заробітну плату, працівник [PERSON] виявила бажання звільнитися, однак попередити роботодавця у встановленому ст.. 38 КЗпП України порядку та розірвати трудовій договір вона не може, оскільки за відомим їй місцем заходження роботодавця останнього не має. Відповідно до ст. 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. Працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору. Позивач [PERSON] вважає, що ФОП [PERSON] порушував законодавство про працю, не виплачуючи заробітну плату, а тому вона вправі вимагати розірвання договору у визначений саме нею строк, а саме з 01.07.2005. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, зареєстрованого В Міністерстві юстиції України 27.06.2001 за № 554/5745, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Пунктами 14,15 даного Порядку встановлено, що записи про реєстрацію та зняття з реєстрації трудового договору дають право фізичній особі внести записи до трудової книжки працівника про прийняття та звільнення його з роботи. Посадова особа центру зайнятості підтверджує особистим підписом записи, унесені фізичною особою до трудової книжки працівника, і засвідчує їх печаткою. У звязку із відсутністю роботодавця ФОП [PERSON] працівник [PERSON] позбавлена можливості звільнитися у встановленому законом порядку та розірвати договір, що позбавляє її права на працю, гарантованого Конституцією України. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню з урахуванням досліджених доказів. Відповідно до положень ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved