Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання. Позов мотивовано тим, що сторони є батьками [PERSON] , [INFO] . На даний час син є повнолітнім, однак навчається в 12-а класі КЗ ЗСО І- ІІІ ст. №9 ВМР на денній формі навчання, а тому не має змоги влаштуватися на роботу та мати самостійний заробіток, через постійну зайнятість у навчальному процесі і тому потребує матеріальної допомоги до моменту закінчення навчання. Відповідач матеріальної допомоги сину не надає, чим ставить його в скрутне матеріальне становище. Просить стягнути з [PERSON] , аліменти на користь [PERSON] на утримання повнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1 /4 частини від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дати звернення до суду і до закінчення навчання. Ухвалою суду від 25.11.2019року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити, не заперечував щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про день, місце та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином. Враховуючи вимоги ст. 280 ЦПК України ,суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність відповідача постановивши по справі заочне рішення. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження батьками [PERSON] , [INFO] є [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки ТОВ «ЖЕО» від 12.11.2019р. № 6828 [PERSON] зареєстрований та проживає разом із матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Відповідно до довідки КЗ ЗСО І-ІІІ ступенів №9 ВМР № 143 від 22.10.2019року [PERSON] навчається в 12-а класі КЗ ЗСО І-ІІІ ступенів №9 ВМР (а.с.12). Таким чином, судом встановлено, що повнолітній [PERSON] продовжує навчання в КЗ ЗСО І-ІІІ ступенів №9 ВМР та потребує матеріальної допомоги. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ від 27.02.1991року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Під час вирішення будь яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей (ч.1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України). Згідно із ч.1 ст. 8 ЗУ «про охоронну дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Правовідносини щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів необхідно враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами. Аналогічний висновок щодо застосування норм права викладений у постанові Верховного Суду від 29.01.2018, у справі № 622/373/16-ц, в постанові Верховного Суду України від 24 лютого 2016 року у справі № 6-1296цс15. Згідно ч.1 ст. 199 СК України батьки зобов`язані утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання. У відповідності з ч. 3 ст. 199 СК України право звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. На підставі ст. ст. 183-183 СК України розмір аліментів, які стягуються на утримання дитини, встановлюється судом з урахуванням стану здоров`я та матеріального становища дитини, сімейного та матеріального стану сторін, їх доходів, як частина заробітку чи доходу відповідача по справі але розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на утримання дитини присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судом встановлено, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання повнолітньої дитини чим порушує вимогу ст. 198 СК України, згідно якої батьки зобов`язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Аналізуючи зібрані докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує, що відповідач має можливість надавати допомогу повнолітній дитині, яка продовжує навчання, тому з відповідача підлягають стягненню аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частки з усіх видів доходів (заробітку) щомісяця, з 13.11.2019 року до 30.06.2020р. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України вважає, що з відповідача в дохід держави підлягають стягненню 768,40 грн. судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду з даним позовом була звільнена від його оплати. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 182, 199, 200 СК України,

Outcome: approved