Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 10.01.2014 року, про що складено відповідний актовий запис за № 6 та видано свідоцтво про шлюб серії І-БК № 240815, після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Скринська», також просить визначити місцем проживання доньки [PERSON], [INFO], разом з нею, а також стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, проживаючого [INFO], аліменти на її користь на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини певного віку, щомісячно, починаючи з 04.05.2016 року і до повноліття дитини. Позивач у позовній заяві зазначила, що з 10.01.2014 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем. Шлюб був зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 10.01.2014 року, про що складено відповідний актовий запис за № 6 та видано свідоцтво про шлюб серії І-БК № 240815. Від шлюбу сторони мають спільну доньку [PERSON], [INFO]. 19.04.2016 року позивач разом з донькою були зняті з реєстрації за адресою : вул. Ревуцького, 7/25, Дарницький район м. Києва в звязку з вибуттям до нового місця постійного проживання в [INFO]. При знятті з реєстрації відповідачем була надана згода на зняття з реєстрації її та дитини в звязку з вибуттям до нового місця постійного проживання. Разом з тим, при реєстрації дитини разом з матір'ю за новим місцем постійного проживання в [INFO] зясувалось, що необхідна ще одна згода батька вже на реєстрацію дитини, отримати яку не виявляється можливим. Дані обставини стали причиною відмови в реєстрації дитини та необхідності встановлення місця проживання дитини. Також позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем у неї не склалося. На даний час шлюбні відносини між сторонами фактично припинені. Подальше сумісне життя і збереження сім'ї неможливе. Спору про розподіл майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя у сторін не виникає. Ухвалою судді від 12 травня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. Ухвалою суду від 23 червня 2016 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дитини та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, у частині заявлених позовних вимог про визначення місця проживання неповнолітньої [PERSON], 20.06.2014 року, залишено без розгляду в звязку з поданням позивачем [PERSON] відповідної заяви ( а.с. 39-40 ). У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги в частині розірвання шлюбу з відповідачем та стягнення зі [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки підтримала та просила їх задовольнити. Підтвердила обставини, які викладені нею в позовній заяві, та посилаючись на ці обставини обґрунтовувала заявлений позов. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу з позивачем та погодився сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі визначеному позивачем у позовній заяві. Вказав, що через його поведінку по відношенню до дружини остання з донькою залишили сім'ю та вже два місяці вони проживають окремо. Також відповідач зазначив, що має задовільний стан здоров'я та на його утриманні немає неповнолітніх та непрацездатних осіб. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, зясувавши позицію позивача та відповідача з приводу заявлених позовних вимог, заслухавши пояснення сторін по суті спору, перевіривши матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії І-БК № 240815, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві 10 січня 2014 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 10 січня 2014 року, про що відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дарницького районного управління юстиції у м. Києві зроблено відповідний актовий запис за № 6. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу : [PERSON], [PERSON] ( а.с. 6 ). Зі свідоцтва про народження серії І-БК № 404636 встановлено, що [PERSON] народилась 20 червня 2014 року у м. Київ, її батьками значаться [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 7 ). З довідки про зняття з реєстрації місця проживання від 19.04.2016 року за № 231, виданої відділом з питань реєстрації місця проживання/перебування фізичних осіб Дарницької районної в місті Києві державної адміністрації, встановлено, що [PERSON], [INFO], 19.04.2016 року знята з реєстрації за адресою : [ADDRESS], у звязку із вибуттям до нового місця проживання : [INFO] ( а.с. 8 ). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність у сторін неповнолітньої дитини. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що спільне життя з відповідачем не склалося, шлюбні стосунки сторони припинили та проживають окремо. Подальше сумісне життя і збереження шлюбу позивач вважає неможливим. З огляду на викладене, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачем причини розірвання шлюбу, визнання відповідачем позову та його згоду на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх спільної неповнолітньої дитини, в звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням стану здоровя та матеріального становища відповідача, відсутності у відповідача на утриманні інших дітей та непрацездатних осіб, а також того, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному позивачем у позовній заяві, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved