Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Лубенської міської ради Полтавської області, [PERSON] , [PERSON] про визнання незаконним та скасування рішення. Свої вимоги мотивувала тим, що згідно свідоцтва на право приватної власності на жилий будинок від 4 лютого 1997 року, виданого виконавчим комітетом Лубенської міської Ради народних депутатів, їй належить право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, місцезнаходженням якого є [ADDRESS] . Вищезазначене свідоцтво видане взамін свідоцтва про право на спадщину, виданого першою Лубенською державною нотаріальною конторою 09.09.1986 року № 2051. Відповідно до викопіювання із забудованого кварталу № 109 від 04.05.1953 року, з внесеними змінами станом на 26.06.1980 року, на присадибну ділянку [ADDRESS] , користувачу було визначено земельну ділянку по нормі площею 1466 кв. м. В грудні 2018 року вона дізналася про те, що в провадженні Лубенського міськрайонного суду знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Лубенська міська рада Полтавської області, про поділ житлового будинку з господарськими побудовами та встановлення порядку користування земельною ділянкою. Як на підставу своїх вимог позивач у справі № 539/323/18, [PERSON] , посилається на надання йому та [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0634 га. кадастровий номер: 5310700000:03:031:0009, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вважаючи, що її право порушене позивачем, 03.01.2019 року до канцелярії Лубенського міськрайонного суду Полтавської області нею було подано позовну заяву третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору у справі № 539/323/18, позовна вимога в якій стосувалася відновлення межі земельних ділянок, розташованих за адресами: [ADDRESS] та [ADDRESS] , ( [ADDRESS] . (Додаток № 3). При ознайомленні з матеріалами справи її представником було виявлено витяг з рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року, зі змісту якого вбачалося, що в п. 22 міська рада вирішила: оформити право спільної сумісної власності на присадибну земельну ділянку відповідно до ст. 89 Земельного кодексу України, рішення міської ради від 03.10.1997 року «Про надання громадянам України власності на землю на території міста», поданих заяв та технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) надати безоплатно у власність та оформити право спільної сумісної власності на земельні ділянки громадянам: [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0634 га кадастровий номер: 5310700000:03:031:0009, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Вищезазначене рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року, порушує її право, як користувача земельною ділянкою по [ADDRESS] , оскільки надана у власність земельна ділянка площею 0,0634 га., по [ADDRESS] , з якою межує її домоволодіння, збільшена за рахунок земельної ділянки, відведеної згідно викопіювання із забудованого кварталу № 109 від 04.05.1953 року, з внесеними змінами станом на 26.06.1980 року, на присадибну ділянку [ADDRESS] , тобто земельної ділянку, яка перебуває в її користуванні. Рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року, в частині надання у власність земельної ділянки площею 0,0634 га по [ADDRESS] , суперечить наявному в матеріалах справи № 539/323/18, викопіюванню із плану кварталу № 109 від 04.09.1953 року, на присадибну ділянку [ADDRESS], користувачу було визначено земельну ділянку по нормі площею 600 кв. м. Рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року, в частині надання у власність земельної ділянки площею 0,0634 га. по [ADDRESS] , безпідставно позбавляє її права користування, оскільки значно зменшує площу земельної ділянки по [ADDRESS] . Крім того, межі земельної ділянки, визначеної Лубенською міською радою Полтавської області, не було погоджено з нею, як з суміжним землекористувачем. Верховний суд України у Постанові від 11.07.2018 року у справі № 263/11779/16-ц, провадження №61-25486св 18 роз`яснив, що погодження меж земельної ділянки із суміжними власники (користувачами) є обов`язковим при виділенні земельної ділянки у власність. Прохала суд Визнати незаконним та скасувати пункт 22 рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним та фізичним особам для різного цільового призначення». В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, на задоволенні позову наполягав. Представник відповідача Лубенської міської ради в судове засідання не з`явився. Відповідач Лубенська міська рада надав суду відзив в якому проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Вважає пункт 22 рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним та фізичним особам для різного цільового призначення» законним та обґрунтованим. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] проти задоволення позову заперечував, оскільки у різних технічних документаціях різна конфігурація земельної ділянки, яка перебуває у користуванні [PERSON] . По техдокументації значиться, що ця теперішня конфігурація земельної ділянки існує вже близько сорока років. Вважає, що позивач не довела, що пунктом 22 рішення чотирнадцятої сесії сьомого скликання Лубенської міської ради Полтавської області від 22 грудня 2016 року «Про вилучення, надання земельних ділянок у власність та користування юридичним та фізичним особам для різного цільового призначення» порушені її права. У 50-х роках змінювалась площа і конфігурація земельної ділянки, яка перебуває у користування позивача. З 1982 року ніяких змін не було. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, звернувся до суду з заявою в якій прохав справу розглядати без його участі. Позов визнає. Вислухавши учасників справи, дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності на підставі наданих учасниками справи доказів, суд дійшов висновку що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити з наступних підстав. Згідно ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. На підставі доказів, наданих учасниками справи, судом встановлено, що згідно свідоцтва на право приватної власності на жилий будинок від 4 лютого 1997 року, виданого виконавчим комітетом Лубенської міської Ради народних депутатів, позивачу [PERSON] належить право власності на жилий будинок з приналежними до нього будівлями та спорудами, місцезнаходженням якого є [ADDRESS] . Вищезазначене свідоцтво видане взамін свідоцтва про право на спадщину, виданого першою Лубенською державною нотаріальною конторою 09.09.1986 року № 2051. Відповідно до викопіювання із забудованого кварталу № 109 від 04.05.1953 року, з внесеними змінами станом на 26.06.1980 року, на присадибну ділянку [ADDRESS] , за користувачем значиться земельна ділянка площею 1466 кв. м. Відповідно до ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Стаття 118 ЗК України визначає порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Стаття 121 ЗК України визначає норми безоплатної передачі земельних ділянок громадянам Громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності в таких розмірах: а) для ведення фермерського господарства - в розмірі земельної частки (паю), визначеної для членів сільськогосподарських підприємств, розташованих на території сільської, селищної, міської ради, де знаходиться фермерське господарство. Якщо на території сільської, селищної, міської ради розташовано декілька сільськогосподарських підприємств, розмір земельної частки (паю) визначається як середній по цих підприємствах. У разі відсутності сільськогосподарських підприємств на території відповідної ради розмір земельної частки (паю) визначається як середній по району; б) для ведення особистого селянського господарства - не більше 2,0 гектара; в) для ведення садівництва - не більше 0,12 гектара; г) для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) у селах - не більше 0,25 гектара, в селищах - не більше 0,15 гектара, в містах - не більше 0,10 гектара; ґ) для індивідуального дачного будівництва - не більше 0,10 гектара; д) для будівництва індивідуальних гаражів - не більше 0,01 гектара. Відповідно до ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Із матеріалів справи вбачається, що в 2013 році громадяни [PERSON] та [PERSON] звернулися до Лубенської міської ради з заявою про надання дозволу на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) в [ADDRESS] . До заяви було додано план земельної ділянки із з технічного паспорту на житловий будинок датований 21.02.1989 року. Згідно плану загальна площа її становила 651 кв.м. 06.05.2016 року [PERSON] продав належні йому 3/5 частини будинку за вказаною адресою [PERSON] , до якого, відповідно до ст. 120 ЗК України, перейшло право користування земельною ділянкою. 01.11.2016 року [PERSON] та [PERSON] звернулися до Лубенської міської ради з заявою, якою просили затвердити технічну документацію із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки по [ADDRESS] та передати їм у спільну власність земельну ділянкою площею 634 кв.м. Зазначена площа відповідає площі, що була встановлена при виготовленні землевпорядної документації ТОВ «Інвентземсервіс». Рішенням Лубенської міської ради від 22.12.2016 року земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] , площею 0,0634 га, кадастровий номер 5310700000:03:031:0009, за цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, було передано у спільну сумісну власність [PERSON] та [PERSON] . Згідно матеріалів технічної документації, що збереглася під рішенням міської ради, фактична площа земельної ділянки, яка перебуває у власності громадян [PERSON] та [PERSON] становить 634 кв.м. Межі були узгоджені із суміжними землекористувачами (власниками) [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до ст. 26 Закону України «Про землеустрій» замовниками документації із землеустрою можуть бути органи державної влади, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, органи місцевого самоврядування, землевласники і землекористувачі. Розробниками документації із землеустрою є: юридичні особи, що володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та у складі яких працює за основним місцем роботи не менше двох сертифікованих інженерів-землевпорядників, які є відповідальними за якість робіт із землеустрою; фізичні особи - підприємці, які володіють необхідним технічним і технологічним забезпеченням та є сертифікованими інженерами- землевпорядниками, відповідальними за якість робіт із землеустрою. Взаємовідносини замовників і розробників документації із землеустрою регулюються законодавством України і договором. Подання документації із землеустрою до центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, для внесення відомостей до Державного земельного кадастру від імені замовника документації здійснюється її розробником, якщо інше не встановлено договором. В даному випадку замовником документації був [PERSON] . Відповідно до ст. 29 цього Закону розробники документації із землеустрою мають право: а) виконувати роботи із складання документації із землеустрою; б) погоджувати із замовником наукові, технічні, економічні та інші вимоги до документації із землеустрою, строк виконання робіт, їх вартість та порядок оплати; в) вимагати індексації вартості виконаних робіт із землеустрою в порядку, встановленому законом; г) авторства на створену ними документацію із землеустрою; ґ) здійснювати авторський нагляд за реалізацією заходів, передбачених документацією із землеустрою; д) вимагати зупинення робіт, що виконуються з порушенням документації із землеустрою і призводять до нецільового використання земель та їх псування; е) вносити пропозиції щодо оновлення застарілої або розробки нової документації із землеустрою. Розробники документації із землеустрою зобов`язані: а) дотримуватися законодавства України, що регулює земельні відносини, а також державних стандартів, норм і правил при здійсненні землеустрою; б) інформувати зацікавлених осіб про здійснення землеустрою; в) виконувати всі умови договору; г) виконувати роботи із складання документації із землеустрою у строк, передбачений договором. Максимальний строк складання документації із землеустрою не повинен перевищувати шести місяців з моменту укладення договору. Розробники документації із землеустрою несуть відповідно до закону відповідальність за достовірність, якість і безпеку заходів, передбачених цією документацією. У разі невиконання або неналежного виконання умов договору при здійсненні землеустрою, розробники документації із землеустрою несуть відповідальність, передбачену договором і законом. Відповідно до ст. 55 Закону України «Про землеустрій» встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) проводиться відповідно до топографо-геодезичних і картографічних матеріалів. Встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі, (на місцевості) здійснюється на основі технічної документації із землеустрою, якою визначається місцеположення поворотних точок меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). Межі земельної ділянки в натурі (на місцевості) закріплюються межовими знаками встановленого зразка. У разі, якщо межі земельних ділянок в натурі (на місцевості) збігаються з природними та штучними лінійними спорудами і рубежами (річками, струмками, каналами, лісосмугами, шляхами, шляховими спорудами, парканами, огорожами, фасадами будівель та іншими лінійними спорудами і рубежами тощо), межові знаки можуть не встановлюватися. Власники землі та землекористувачі, у тому числі орендарі, зобов`язані дотримуватися меж земельної ділянки, закріпленої в натурі (на місцевості) межовими знаками встановленого зразка. Межові знаки здаються за актом під нагляд на збереження власникам землі та землекористувачам, у тому числі орендарям. Відповідно акту встановлення меж земельної ділянки від 11.02.2013 року розміри земельної ділянки, згідно земельно-облікових документів становить 651 кв. м., а згідно по матеріалах встановлення меж, розміри земельної ділянки становлять 634 кв.м. Відповідно до Інструкції про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженої наказом Держкомзему № 376 від 18.05.2010 року встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі розробленої та затвердженої технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), технічної документації із землеустрою щодо поділу та об`єднання земельних ділянок або проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. Відновлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) здійснюється на підставі раніше розробленої та затвердженої відповідно до статті 186 Земельного кодексу України документації із землеустрою. У разі відсутності такої документації розробляється технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Якщо фактичне використання ділянки встановити неможливо, то кожному виділяється однакова за розміром частина спірної ділянки. У разі коли в такий спосіб визначення меж не узгоджується з виявленими обставинами, зокрема зі встановленими розмірами земельних ділянок, то межі визначаються з урахуванням цих обставин. З огляду на вищевикладене, Лубенська міська рада, приймаючи рішення про передачу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність, діяла у відповідності до норм ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст. 89, 116, 118, 121,122 Земельного кодексу країни. Позивач [PERSON] не надала суду доказів того, що розмір земельної ділянки відповідачів [PERSON] та [PERSON] збільшилися за рахунок земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні, та не надала жодних доказів про розміри та площу земельної ділянки, яка перебуває у її користуванні на даний час. Крім цього, позивачем не надано суду рішення органу місцевого самоврядування про надання у її користування земельної ділянки за адресою [ADDRESS] . За таких обставин суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed