Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який в процесі розгляду справи уточнювала, та в якому просить суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини відкритої після смерті її батька [PERSON] терміном 2 місяці з моменту набрання законної сили рішенням суду та зобов`язати державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори прийняти протягом додаткового строку визначеного судом її заяву про прийняття спадщини. В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначає, що 14.09.2018 року засобами пошти (простою кореспонденцією) вона отримала повідомлення державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори про відкриту спадщину після смерті [INFO] її батька [PERSON] , [INFO] , який на день смерті був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Також зазначає, що після розлучення її батьків, вона постійно проживала разом з матір`ю, за іншою адресою, у зв`язку з чим практично були розірвані родинні зв`язки між нею та батьком в площині звичайного побутового спілкування. Як зазначає позивачка, вказане вище повідомлення державного нотаріуса про відкриття спадщини, що датоване 28.08.2018 року, направлено їй засобами звичайної пошти, у зв`язку з чим значно збільшено тривалість поштового пробігу, що також істотно вплинуло на спосіб доставки їй вказаного повідомлення, що і стало по суті незалежними від неї обставинами пропущення нею, як належним спадкоємцем першої черги, строку на прийняття спадщини. З огляду\~на обраний\~державним нотаріусом\~спосіб доставки\~їй повідомлення\~та спосіб\~її повідомлення\~про відкриття\~спадщини,\~вважає,\~що державним\~нотаріусом не\~виконаний обов`язок\~передбачений ст.\~63\~ЗУ «Про\~нотаріат» про\~її своєчасне\~повідомлення про відкриття спадщини, а тому вбачає протиправну бездіяльність та недбалість нотаріуса. Також позивачка вказує, що поважною причиною пропуску нею шестимісячного строку на прийняття спадщини стало те, що вона не знала про смерть батька, а відповідачка, яка була обізнана вказану подію її не повідомила та звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини лише 14.08.2018 року, тобто наприкінці спливу шестимісячного терміну, що також значно звузило час для її належного повідомлення про відкриття спадщини. В подальшому позивачкою, після отримання повідомлення нотаріуса, 19.09.2018 року засобами пошти з описом вкладення було направлено на адресу Четвертої Запорізької державної нотаріальної заяву в якій вона повідомила про свій намір прийняти належну їй спадщину з низкою доданих документів. За вказаних вище обставин позивачка вважає, що шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини було пропущено нею з поважних причин, що не залежали від неї, у зв`язку з чим були порушені її права як спадкоємиці, що стало підставою для звернення до суду з позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2018 року відкрито провадження у справі. В обґрунтування своїх заперечень на позов викладених у відзиві на позовну заяву відповідачка зазначила, що вона є матір`ю померлого [INFO] [PERSON] , з яким вони мешкали в одному будинку ЖБК Автомобіліст-1 за адресою: [ADDRESS] , однак вона проживає в 1- кімнатній квартирі № [ADDRESS] з 1987 року, а її син проживав сам в 1-кімнатній квартирі [ADDRESS] , в ній же був і зареєстрований. Багато років назад її син [PERSON] перебував у шлюбі з [PERSON] , від якого вони мають двох дочок: [PERSON] та Жанну, які вже давно дорослі, однак їх сім`я розпалась, шлюб розірваний, дочки залишились жити з матір`ю. Дочки з батьком не спілкувались, до нього не приходили та не цікавились його життям, це було їх бажання, їх воля та спосіб життя. Відповідачка вважає, що твердження позивачки про те, що вона не знала про смерть батька та посилання на несвоєчасне отримання нею повідомлення від державного нотаріуса про відкриття спадщини не можуть бути визнані поважними причинами пропуску нею шестимісячного строку для прийняття спадщини, оскільки остання сама, добровільно та свідомо фактично відріклась від батька, ніколи навіть не дзвонила, свій номер телефону йому не надала, однак мешкала з ним в одному місті, мала об`єктивну можливість цікавитись його життям. Як зазначає відповідачка її син часто хворів, мав проблеми з серцем, часто скаржився на погане самопочуття, потребував догляду та допомоги, не міг працювати. Відповідачка по мірі своїх сил допомагала йому, доглядала за ним, готувала їжу, приносила ліки та все необхідне, постійно сплачувала комунальні платежі за його житло, оскільки отримувала пенсію та ще вимушена працювати на AT Мотор Січ. Окрім того, вона за власні кошти ховала та поминала його. Після смерті сина вона своєчасно в шестимісячний строк подала до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Щодо посилань позивачки про неналежну роботу пошти та нотаріальної контори, вважає дані аргументи недостовірними та непереконливими, оскільки вона мала право звернутися до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини навіть в останній день спливу шестимісячного строку та в такому разі нотаріус повідомила б інших спадкоємців про відкриття спадщини вже після спливу такого строку. За вказаних вище підстав вважає, що обставини на які позивачка посилається в своєму позові як на поважні причини пропуску нею строку для подання заяви про прийняття спадщини є безпідставними та надуманими, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 21.06.2019 року вищезазначена цивільна справа передана на розгляд Шевченківського районного суду м. Запоріжжя на підставі п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 22.07.2019 року вказана справа прийнята до свого провадження, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 12.09.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 23.10.2019 року за заявою позивачки позовну заяву залишено без розгляду в частині вимог до Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав з підстав наведених в ньому, просив його задовольнити, вважав, що позивачка не подала вчасно заяву про прийняття спадщини до нотаріуса з поважних причин, а саме в неї були напружені стосунки з батьком, він не цікавився її життям, спілкувались вони рідко, тому вона не могла знати про його смерть, відповідачка по справі приховала від позивачки факт смерті її батька, хоча знала де вона мешкає. Окрім того державний нотаріус несвоєчасно повідомила позивачку про відкриття спадщини, направила повідомлення про відкриття спадщини запізно, хоча мала можливість зробити це раніше, бо за його підрахунками відповідь від департаменту реєстраційних послуг ЗМР про реєстрацію місця проживання позивачки нотаріус мала отримати десь 24.08.2018 року, а не 27.08.2018 року, тому вбачає в діях останньої неправомірність та порушення закону. Також посилався на те, що пропущений позивачкою строк є незначним. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги та думку свого представника підтримала, пояснила, що декілька років не спілкувалась з батьком, оскільки він цього не хотів, в останні роки спілкувались переважно по телефону, вітали одне одного з днем народження, на початку 2018 року він на телефонні дзвінки не відповідав. Про його смерть вона не знала, на похоронах не була, а її бабуся - відповідачка по справі приховала даний факт та не повідомила її про це, згодом з`ясувалось, що вона не сповістила про смерть батька, оскільки не хотіла бачити її матір на похоронах сина. Представниця відповідачки в судовому засіданні проти позову заперечувала, в його задоволенні просила відмовити, зазначила, що обставини на які посилається сторона позивачки як на причини пропуску строку для подання заяви на прийняття спадщини не є поважними, оскільки не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами для позивачки на вчинення зазначених дій. Позивачка з померлим батьком мешкала в одному місті, він у Шевченківському районі, вона у Комунарському, відстань від їх місць проживання не була значною, а тому вона мала можливість спілкуватися з батьком, відвідувати його, цікавитися його життям та здоров`ям. Також зазначила, що відповідачка є хворою людиною, інвалідом, погано себе почувала після смерті сина та звернувшись до нотаріуса вона добросовісно зазначила про наявність інших спадкоємців. Відповідачка в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила у позові відмовити, пояснила, що після смерті сина вона дуже погано себе почувала, з онуками вона не спілкується років 15, точної адреси їх мешкання вона вже не пам`ятає, тільки приблизно, вона не зобов`язана була сповіщати їх про смерть батька. Позивачка життям свого батька не цікавилась, не спілкувалась з ним, хоча він дуже хворів. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивачки, пояснила, що вона є подругою позивачки на протязі 12 років та була свідкою того як позивачка 14.09.2018 року отримала повідомлення від нотаріуса про відкриття спадщини. Зазначену дату вона запам`ятала, оскільки того дня обирала подарунок на день народження свого батька, що мало бути 17.09.2018 року. Окрім того пояснила, що позивачка спілкувалась з батьком коли була ще неповнолітньою особою, однак були складнощі у їх спілкуванні. Декілька разів вони з позивачкою їздили до нього на ринок, де він торгував рибками, за аліментами, які він передавав позивачці особисто. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні за клопотанням сторони позивачки та за згодою сторін по справі надала пояснення в яких повідомила, що вона є завідувачкою Четвертої Запорізькою державною нотаріальною конторою, відповідачка звернулась з заявою про прийняття спадщини, у зв`язку чим була заведена спадкова справа, направлені запити до відповідних органів та установ. Також пояснила, що кореспонденцію вони направляють простою поштою та Правилами ведення нотаріального діловодства не передбачено надсилання кореспонденції рекомендованим листом, а кур`єрська доставка потребує оплати за готівковим розрахунком, який у нотаріальній конторі відсутній. Департамент реєстраційних послуг ЗМР свої відповіді також надсилає простою поштою протягом місяця з дня отримання їх запиту. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги\~не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтями 1216 та 1218 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно зі ст.ст. 1217, 1223 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Судом встановлено та матеріалами справи підтверджено, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , який був батьком позивачки та сином відповідачки по справі та після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, Закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. З матеріалів спадкової справи № 226-2018 заведеної після смерті [PERSON] , вбачається, що останній заповіту на випадок своєї смерті не склав, відповідачка 14.08.2018 року у межах строку передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України звернулась до державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, вказавши про наявність інших спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] , дати народження яких та повна адреса проживання їй невідомі. Державним нотаріусом в той же день, 14.08.2018 року, відповідно до ст. 46 ЗУ «Про нотаріат» направлено запити, зокрема, до Департаменту реєстраційних послуг ЗМР для надання відомостей про реєстрацію місця проживання вказаних вище осіб. Відповіді були надані 17.08.2018 року, отримані Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою 27.08.2018 року та в той же день державним нотаріусом за вих. 1545/02-14/226-2018 від 27.08.2018 [PERSON] та [PERSON] адресовано повідомлення про відкриття спадщини після смерті їх батька, в якому також роз`яснено положення ст.ст. 1268, 1272 ЦК України про право на прийняття спадщини та її не прийняття. В судовому засіданні встановлено, що вказане вище повідомлення направлено на адресу позивачки 28.08.2018 року, що підтверджується відтиском штемпеля на поштовому конверті, оригінал якого був оглянутий судом, копія міститься в матеріалах справи. За положеннями ст.ст. 1268, 1269 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Статтею 1270 ЦК України встановлено строк для прийняття спадщини у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На підставі викладеного, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини, а наслідком невчинення вказаних дій є пропущення строку для прийняття спадщини. За приписами ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Строк, визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку (ст. 254 ЦК України). Отже, шестимісячний строк на прийняття спадщини після смерті [PERSON] спадкоємцями за законом почав свій перебіг з 02.03.2018 ороку та сплинув 01.09.2018 року. Позивачка звернулась до державного нотаріуса Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини 19.09.2018 року, тобто вже після спливу строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, у зв`язку з чим державним нотаріусом на адресу останньої 28.09.2018 року направлено лист за змістом якого повідомлено, що вона пропустила строк на прийняття спадщини, роз`яснено її право на звернення до суду для визначення додаткового строку для прийняття спадщини, а також вказано, що державним нотаріусом отримано ухвалу суду від 24.09.2018 року про вжиття заходів забезпечення позову. Відповідно до відповіді наданої Департаментом реєстраційних послуг ЗМР на запит суду, повідомлено, що листом Департаменту від 17.08.2019 № 04-42/3-3/2828 який було надіслано через ПАТ «Укрпошта» було надано відповідь на нотаріальний запит Четвертої Запорізької державної нотаріальної контори в рамках спадкової справи № 02-14/226-2018, яку було віднесено до поштової скриньки відділення ПАТ «Укрпошта» № 104 17.08.2018 або 20.08.2018 у відповідності до п. 5 розділу 1 Типової інструкції з документування управлінської інформації в електронній формі та організації роботи з електронними документами в діловодстві, електронного міжвідомчого обміну, затвердженої постановою КМУ від 17.01.2018 № 55. Інформацією стосовно дати отримання Четвертою Запорізькою державною нотаріальною конторою вказаної відповіді Департамент не володіє. З встановлених вище обставин, суд не вбачає неправомірності в діях державного нотаріуса щодо несвоєчасного направлення позивачці повідомлення про відкриття спадщини та порушення нею вимог чинного законодавства, що також підтверджено показами останньої наданих в якості свідки. За поясненнями позивачки, які в судовому засіданні підтвердила свідка [PERSON] , вона отримала повідомлення від нотаріуса 14.09.2018 року, вже після пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини. Вказані досліджені судом докази лише підтверджують той факт, що зазначений строк для прийняття спадщини позивачка пропустила через необізнаність про смерть свого батька, оскільки позивачка майже з ним не спілкувалась, через напружені стосунки та окреме місце проживання. Доводи позивачки щодо вини відповідачки і нотаріуса, які не повідомили та невчасно повідомили її про смерть батька, суд критично оцінює, оскільки вона є близькою родичкою померлого, проживала з ним в одному місті та на думку суду мала об`єктивну можливість цікавитися його життям, станом здоров`я, а також мала можливість довідатися про його смерть та вчасно звернутися з заявою про прийняття спадщини. Так, позивачка пояснювала в судовому засіданні, що їх з батьком спілкування зводилося до телефонних дзвінків один одному для поздоровлення з днем народження, а на початку 2018 року батько перестав відповідати на її телефонні дзвінки. Оскільки день народження померлого батька [INFO] , а помер він 01.03 [INFO] , тобто до настання дня народження, до цього дня вже не відповідав на телефонні дзвінки позивачка мала можливість з`ясувати про причини цього, але не з`ясувала, з яких причин, пояснити суду не змогла. Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви. Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: 1) тривала хвороба спадкоємців; 2) велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; 3) складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; 4) перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; 5) необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо. Необізнаність про смерть спадкодавця до поважних причинт пропуску строку не відноситься. Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 26 червня 2019 року № 61-38298св18 (справа № 565/1145/17). На підставі вищевикладеного, суд приходить до виснвоку, що позивачкою не доведено поважності причин пропуску строку для прийняття спадщини після смерті спадкодавця, оскільки зазначені нею обставини не пов`язані з об`єктивними, непереборними та істотними труднощами, які перешкоджали їй як спадкоємиці на вчинення зазначених дій, а тому не вбачає підстав для задоволення позову. У відповідності до ст.141 ЦПК України, підстави для відшкодування позивачеві сплачених судових витрат відсутні.

Outcome: dismissed