Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що житловий будинок [ADDRESS] належить їй на праві особистої власності, яке набуте нею на підставі договору дарування що підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В житловому будинку крім позивача зареєстрована її донька[PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . [PERSON] в 2014 році залишив будинок по своїй волі, проживає в тому ж селі за іншою адресою. Протягом проживання в будинку [ADDRESS] [PERSON] вів аморальний спосіб життя, не оплачував комунальні платежі, не допомагав у веденні господарства. Тому позивач просила визнати [PERSON] , [INFO] , таким що втратив право користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] . Позивач подала до суду заяву про розгляд справи у її відстуні, вимоги позову підтримала, проти ухвалення по справі заочного рішення не заперечувала. Відповідач в судове не з`явився. Про час і місце розгляду справи належним чином повідомлений, в тому числі через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відзиву на позову заяву до суду не подав. Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України. У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, житловий будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на праві особистої власності, яке набуте нею на підставі договору дарування що підтверджує Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В житловому будинку крім позивача зареєстрована її донька [PERSON] [INFO] та син [PERSON] [INFO] . [PERSON] в 2014 році залишив будинок по своїй волі, та не проживає в ньому, що підтверджується актами депутата Гатненської сільської ради від 08.01.2020 року та 28 травня 2020 року. Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них. В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб. Згідно положень статті 405 Цивільного кодексу України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст. 405 ЦК України, є підставою для задоволення позову. За таких обставин суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову. На підставі ст.ст. 3, 11, 15, 16, 316 - 319, 321, 379, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. 3 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved