Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] витрати по сплаті комунальних послуг в порядку регресу в сумі 8030 грн. 45 коп. та судові витрати по справі. В обґрунтування своїх позовних вимог посилалася на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], в якій на реєстраційному обліку перебуває її колишній чоловік - відповідач у справі. Разом з цим, [PERSON] не несе жодних витрат по сплаті житлово-комунальних послуг. Так, за період з листопада 2012 року по 15.10.2015 року позивачкою одноособово були сплачені надані послуги з теплопостачання в загальному розмірі 9944 грн. 87 коп., з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій 5758 грн. 53 коп., за електроенергію 50 грн., за водопостачання 70 грн., за вивіз твердих побутових відходів 237 грн. 50 коп., а усього 16\~060 грн. Виходячи з наведеного вважає, що відповідач повинен відшкодувати половину понесених нею витрат. Представник позивачки [PERSON] надала суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі і просила їх задовольнити, просила суд розглядати справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином, причину неявки суду не повідомив, заперечень проти позову не надав, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. Зі згоди представника позивачки суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, оцінив надані позивачкою докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом установлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 05.04.2007 року Виконавчим комітетом Харківської міської ради [PERSON] належить на праві власності двокімнатна ізольована квартира [ADDRESS]. Право власності на її імя зареєстроване у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 19.04.2007 року за номером запису 85435 в книзі 1. З 03.05.2007 року у зазначеній квартирі перебуває на реєстраційному обліку відповідач у справі [PERSON], який не несе витрат по сплаті житлово-комунальних послуг. Правовідносини із споживання житлово-комунальних послуг регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги», відповідно до ст. 4 якого законодавство України у сфері житлово-комунальних послуг базується на Конституції України і складається з нормативно-правових актів у галузі цивільного, житлового законодавства, цього Закону та інших-нормативно правових актів, що регулюють відносини у сфері житлово-комунальних послуг. Порядок оплати за житлово-комунальні послуги визначений у ст. 32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», якою передбачено, що плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. Згідно п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обовязок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Відповідно до положень ст. 322 ЦК України власник зобовязаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Стаття 156 ЖК України визначає права і обовязки членів сімї власника жилого будинку (квартири). У частинах 3, 4 вказаної статті зазначено, що члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сімї про розмір участі у витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій ст. 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сімї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Згідно ст. 162 ЖК України плата за користування жилим приміщенням в будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, встановлюється угодою сторін. Відсутність самого договору між сторонами не звільняє мешканців квартири від обовязку оплати комунальних послуг, оскільки, в силу вимог ст. 162 ЖК України, наймач (власник) зобовязаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. За приписами ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», п.35 Правил користування приміщеннями житлових будинків і прибудинковими територіями, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, обовязок по сплаті за обслуговування і ремонт будинку, комунальні та інші послуги покладається на власника, наймача, орендаря житлового приміщення. Згідно зі ст. 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньо будинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньо будинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3)послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо). Пунктом 1 ч.1 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг, при цьому такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 ч.3 ст. 20 цього Закону обовязок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. Враховуючи наведене слід дійти висновку про те, що правовідносини, які склалися між сторонами у справі, є грошовим зобовязанням, в якому, серед інших прав і обовязків сторін, на боржників покладено виключно певний цивільно-правовий обовязок з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, якому кореспондує право вимоги кредитора (ч.1 ст. 509 ЦК України) вимагати сплату грошей за надані послуги. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 30.10.2013 року у справі №6-59цс13, прийнята за результатами розгляду заяв про перегляд судового рішення з підстав, передбачених п.1 ч.1 ст. 355 ЦПК України. Так, відповідно до ст. 540 ЦК України, якщо у зобовязанні беруть участь кілька кредиторів або кілька боржників, кожний із кредиторів має право вимагати виконання, а кожний із боржників повинен виконати обовязок у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або актами цивільного законодавства. Солідарний обовязок або солідарна вимога виникають у випадках, встановлених договором або законом, зокрема у разі неподільності предмета зобовязання (ст. 541 ЦК України). Правила користування приміщеннями житлових будинків, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 08.10.1992 року № 572, п.18 зобовязують наймача, власника й орендаря житлового приміщення оплачувати житлово-комунальні послуги, тому враховуючи положення ст. 541 ЦК України зобовязання з оплати комунальних послуг мають солідарний характер, а тому особи, що зареєстровані у належній мені на праві власності квартирі несуть солідарні зобовязання з оплати житлово-комунальних послуг. Разом з тим, відповідно до ст. 544 ЦК України боржник, який виконав солідарний обовязок, має право на зворотну вимогу (регрес) до кожного з решти солідарних боржників у рівній частці, якщо інше не встановлено договором або законом, за вирахуванням частки, яка припадає на нього. Отже в період з листопада 2012 року по 15.10.2015 року позивачкою за надані послуги з теплопостачання були сплачені грошові кошти в загальному розмірі 9\~944 грн. 87 коп., за надані послуги з утримання будинків, споруд та прибудинкових територій - 5\~758 грн. 53 коп., за електроенергію 50 грн., за водопостачання 70 грн., за вивіз твердих побутових відходів 237 грн. 50 коп., а усього - 16\~060 грн. 90 коп. Відповідно сума, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки в порядку регресу складає (16\~060 грн. 90 коп. : 2) = 8030 грн. 45 коп. За таких обставин суд вважає, що вимога [PERSON] до [PERSON] цілком обґрунтована, оскільки останній не виконує свої зобовязання по сплаті житлово-комунальних послуг і тому з нього слід стягнути на користь позивачки витрати по сплаті комунальних послуг в порядку регресу в загальному розмірі 8030 грн. 45 коп. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» з відповідача на користь позивачки слід стягнути сплачений нею при подачі позову судовий збір в розмірі 487 грн. 20 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved