Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням, Позовні вимоги обгрунтувала тим, що відповідно до договору дарування житлового будинку від 26 березня 2010 року вона є власником житлового будинку [ADDRESS] . Вона зареєстрована та постійно проживає у вказаному будинку. В будинку також зареєстрований відповідач [PERSON] ,з яким вона шлюб розірвала та останніх п`ять років він в будинку не проживає. В будинку відсутні будь-які речі, які б належали відповідачу, та жодних обов`язків по утриманню житла відповідач не здійснює. Відповідач в добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку не бажає, що створює для неї суттєві перешкоди, оскільки вона позбавлена можливості оформити субсидію. Позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] . В суді позивач позов підтримала, надала пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просила позов задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи, судові витрати просила покласти на неї. Відповідач, будучи належним чином поваідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, відзиву на позов, заяв та клопотань від нього не надходило. Відповідно до ст. ст. 280-281 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши позивача, свідків, дослідивши та оцінивши надані докази, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування житлового будинку від 26 березня 2010 року (а.с.7). В будинку [ADDRESS] зареєстрований на даний час [PERSON] , що підтверджується довідкою Брусилівської селищної ради Житомирського району Житомирської області від 02.02.2021 р.( а.с.6). Допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони тривалий час знають [PERSON] , бувають у неї в гостях, її колишній чоловік [PERSON] приблизно 5 років у будинку [ADDRESS] не проживає, в будинку відсутні будь-які його речі. Таким чином, судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є власником житлового будинку [ADDRESS] , не проживає в ньому близько п`яти років та витрат з утримання будинку не несе. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні ( ч.1 ст. 321 ЦК України). Саттею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Згідно статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи може бути здійснено на підставі судового рішення, яке набрало законної сили. Враховуючи, що відповідач без поважних причин не проживає за місцем реєстрації більше одного року, не є власником будинку [ADDRESS] , то він підлягає визнанню таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі ст.ст. 319, 321, 391, ч. 2 ст. 405 ЦК України та

Outcome: approved