Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати за нею право власності на житловий будинок та земельну ділянку, розташовані за адресою: Черкаська область, м. Звенигородка, вул. Дружби 90-А. Позовні вимоги мотивує тим, що з 10.05.2006 року вона перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року їхній шлюб було розірвано та вона змінила прізвище з «Некреча» на «Пономаренко». 28 грудня 2007 року на її імя було придбано житловий будинок в м. Звенигородка по вул. Дружби 90-А за ціною 172 000 грн. При цьому 22 000 грн. було сплачено одразу при підписанні договору купівлі-продажу, а решту 150 000 грн. було сплачено продавцеві за рахунок кредитних коштів, виданих [PERSON] в «Укрсоцбанк» згідно кредитного договору від 10 січня 2008 року. Крім того, 28 грудня 2007 року було придбано земельну ділянку площею 751 кв.м., розташовану по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка за ціною 5000 грн. 27 червня 2014 року позивач повністю достроково сплатила кредит та мала намір продати житловий будинок і земельну ділянку, однак відповідач відмовився надати згоду на продаж майна, мотивуючи тим, що також має право на його частку. [PERSON] вважає, що [PERSON] втратив право власності на частку в спільному сумісному майні подружжя, оскільки після розірвання шлюбу вони домовились про поділ майна та вирішили, що позивач повністю сплачує кредит за рахунок власних коштів та отримує у власність житловий будинок і земельну ділянку, а відповідач отримує у власність автомобіль «Форд Гранада». Крім цього, [PERSON] на протязі трьох років після розірвання шлюбу не звернувся до суду з позовною заявою про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя, та відповідно до ст. 72 СК України на даний час втратив таке право. В судовому засіданні позивач та її представники підтримали позовні вимоги в повному обсязі з підстав, викладених в позовній заяві, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник позов не визнали. Відповідач пояснив, що дійсно в період шлюбу з [PERSON] вони придбали житловий будинок та земельну ділянку по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка, які оформили на імя останньої. На придбання будинку та земельної ділянки вони витратили 15\~000 доларів США, які заробили разом, перебуваючи на роботі в Австралії, а також інші спільні кошти. Позивач дійсно оформляла кредитний договір на суму 150\~000 грн., але з цих грошей на оплату боргу за будинок нею було витрачено лише 70\~000 грн., а 80\~000 грн. позивач використала на розширення власного бізнесу, до якого відповідач не має ніякого відношення. Після розірвання шлюбу він виїхав на роботу до Російської Федерації, де перебував до серпня 2012 року і не мав можливості звернутися до суду з позовом про поділ майна, а тому вважає, що строк позовної давності для вимог про поділ спільного майна він не пропустив. Також вказав на те, що твердження позивача про добровільний поділ майна, за яким йому виділено старий автомобіль, а їй двоповерховий житловий будинок та земельну ділянку, не відповідає дійсності та такий розподіл є явно нерівноцінним. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просить визнати житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка та земельну ділянку, на якій розташований будинок, площею 751 кв.м., спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON]. Визнати за ним право власності на ? частку житлового будинку з надвірними спорудами по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка та ? частину земельної ділянки, на якій розташований цей будинок, без виділення в натурі. Початком перебігу строку позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя просить вважати серпень 2012 року. Стягнути з [PERSON] судові витрати. Представники позивача за первісним позовом зустрічний позов не визнали. Пояснили, що кредитні кошти, які були отримані на імя позивача на придбання будинку, вона повертала сама, а тому відповідач не може претендувати на майно. Крім того, він пропустив строк позовної давності для предявлення вимог про поділ майна подружжя. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні первісного позову слід відмовити, а зустрічний позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб 10 травня 2006 року, який було розірвано рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 26 жовтня 2010 року, що набрало законної сили 08 листопада 2010 року (а.с. 11-12). За договорами купівлі-продажу від 28 грудня 2007\~року [PERSON] за згодою свого чоловіка [PERSON] придбала у [PERSON] житловий будинок з надвірними спорудами по вул. Дружби, 90-А в м.\~Звенигородка Черкаської області та земельну ділянку площею 751 кв.м. за цією ж адресою. Продаж будинку було вчинено за ціною 172\~000 грн., з яких 22\~000 грн. отримані продавцем від [PERSON] до підписання договору та є попередньою оплатою, а решта суми 150\~000 грн., залишались боргом, які [PERSON] зобовязалась сплатити продавцю до 15 січня 2008 року із залученням кредитних коштів Звенигородського відділення АКБ СР «Укрсоцбанк» (а.с. 13,16). З договору кредиту № 915/06-034-012 від 10.01.2008 року вбачається, що [PERSON] отримала в «Укрсоцбанку» кредит в сумі 150 000 грн. з кінцевим терміном погашення 08.01.2023 року на придбання житлового будинку та земельної ділянки по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка. При цьому нерухоме майно, на придбання якого видавався кредит, було передане позичальником в іпотеку кредитору (а.с.19-24). З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно вбачається, що право власності на житловий будинок по вул. Дружби 90-А в м. Звенигородка Черкаської області зареєстровано на імя [PERSON] (а.с.14). Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯД № 971761 [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 28 грудня 2007 року № [NUMBER] № 528290 є власником земельної ділянки площею 751 кв.м. по вул. Дружби, 90-А в м. Звенигородка (а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи те, що будинок та земельна ділянка площею 751 кв.м, розташовані по вул. Дружби 90-А в м. Звенигородка Черкаської області, були придбані [PERSON] та [PERSON] в період подружнього життя, суд вважає, що вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю, а їхні частки в цьому майні є рівними. Посилання позивача та її представника на те, що відповідач пропустив строк позовної давності для предявлення вимог про поділ майна подружжя, оскільки не звертався до суду впродовж трьох років з моменту розірвання шлюбу, суд вважає безпідставними. Так, відповідно до ст. 72 СК України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Отже, встановлений законодавцем трирічний строк позовної давності слід обчислювати не з моменту розірвання шлюбу, а з моменту, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. В судовому засіданні встановлено, що після розірвання шлюбу [PERSON] виїхав на роботу до Російської Федерації, де перебував до серпня 2012 року. Вказані обставини підтверджуються копією повідомлення про прибуття іноземного громадянина, де казано, що він прибув до РФ 21.09.2011 року, обліковою карткою до військового квитка, в якій вказано дату зняття з обліку 20.09.2011 року та прийняття на облік 03.08.2012 року, копією протоколу від 14.02.2012 року про ухилення від виїзду з РФ, постановою про накладення штрафу, квитанцією про сплату штрафу, повідомленням Державної прикордонної служби від 16.04.2015 року (а.с. 63, 66, . Як пояснив відповідач [PERSON], у них з позивачем взагалі не виникало спорів щодо поділу чи порядку користування спільним майном. Після розірвання шлюбу він перейшов проживати до батьків, а позивач з донькою залишилась проживати в їхньому будинку. Про порушення свого права власності він дізнався тоді, коли позивач прийняла рішення продати спільне майно. За таких обставин суд приходить до висновку, що відповідач не пропустив трирічний строк позовної давності для предявлення вимог про поділ спільного майна подружжя. Зустрічний позов підлягає до задоволення в повному обсязі, а в задоволенні первісного позову слід відмовити повністю. Посилання позивача за первісним позовом на те, що вона погасила кредит самостійно 27 червня 2014 року після розірвання шлюбу не можуть бути підставою для визнання за нею права власності на все нерухоме майно. Судом встановлено, що кредитний договір був укладений позивачем в період шлюбу, та вона сплачувала частину коштів за кредитним договором після розірвання шлюбу. На підтвердження цього позивач надала витяги з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про припинення обтяження на підставі іпотечного договору (а.с. 25,26). Згідно з вимогами ч. 4 ст. 65 СК України договір, укладений одним із подружжя в інтересах сімї, створює обовязки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сімї. Таким чином, якщо кредитний договір був укладений в інтересах сімї, то він створив обовязки і для іншого з подружжя (відповідача у справі), однак позивач не ставить питання про стягнення з відповідача половини кредитних коштів, сплачених нею після розірвання шлюбу, а суд розглядає справу лише в межах заявлених сторонами вимог. В звязку з відмовою в задоволенні первісного позову [PERSON] до [PERSON] понесені нею судові витрати не відшкодовуються. На підставі ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме а саме судовий збір в сумі 1295 грн. 24 коп. Також підлягають стягненню з позивача витрати відповідача на правову допомогу в сумі 976 грн., обраховані судом відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». На підставі ст.ст. 60, 61, 63, 69, 70, 71, 72 СК України,

Outcome: approved