Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що вона є наймачем неприватизованої квартири [ADDRESS]. Рішенням №56 сесії №8 Бердянської міської ради «Про перейменування назв вулиць, проїздів, площ, проспектів, скверів, бульварів в м. Бердянськ» проспект пролетарський в м. Бердянську перейменовано на [ADDRESS]. Відповідач є колишнім її чоловіком, в зазначеній вище квартирі він мешкав з часу її надання у 1985 році і до 1990 року, а рахується зареєстрованим до теперішнього часу. В 1990 році сторони припинили сімейні відносини. Відповідач, у зв'язку із наміром створити нову сім'ю, виїхав на проживання до іншого міста. З того часу контакту з ним не має, він не спілкується ані з позивачем, ані з дітьми. Від колишніх товаришів по службі їй відомо, що відповідач прийняв громадянство Російської Федерації, уклав інший шлюб та має постійне місце проживання у Хабаровському краї. З 1990 року відповідач у спірному житловому приміщенні не проживає, належних йому речей в квартирі не має, участі в утриманні квартири, сплаті квартирної плати, комунальних платежів він не приймає, що свідчить про те, що він втратив інтерес до спірного житла. В свою чергу, вона є пенсіонером за віком. Єдиним джерелом її матеріального доходу є пенсія. Реєстрація відповідача створює їй додаткове матеріальне навантаження, оскільки вона вимушена сплачувати послуги за газопостачання із розрахунку зареєстрованих осіб, у тому числі і за колишнього чоловіка. Крім того, через реєстрацію відповідача у спірній квартирі вона не має можливості оформити субсидію. У зв'язку з цим просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON], повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, письмові заперечення на позов не надав. Свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1985 року проживає в квартирі [ADDRESS] та знайома з родиною [PERSON], які проживають в квартирі №91 зазначеного будинку. [PERSON] з 1990 року в квартирі не проживає. Свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1985 року по 2015 рік проживала в квартирі [ADDRESS]. З 1990 року вона не бачила [PERSON] На підставі ст.ст. 280-281 ЦПК України, за згодою представника позивача, суд вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній доказів в заочному порядку. Заслухавши позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири [ADDRESS]. В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою КП «Житлосервіс-2А» від 30.07.2018 року. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, особа має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 2) про визнання особи безвісно відсутньою; 3) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст. ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України, ст. 405 ЦК України). Відповідно до пояснень позивача, відповідач [PERSON] була зареєстрований в квартирі як член наймача. Відповідно до ст. 61 ЖК України користування житловим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення (ч.1 ст. 64 ЖК України). Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 71 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до тверджень позивача, пояснень свідків та наданих письмових доказів, суд вважає доведеним, що відповідач з 1990 року не проживає в квартирі [ADDRESS]. Доказів на підтвердження поважності причин не проживання в квартирі за місцем реєстрації відповідачем суду не подано. З урахуванням викладеного, зібраних та досліджених по справі доказів, встановлених обставин, суд вважає, що позивач довів наявність передбачених ч. 1 ст. 71 ЖК України підстав для визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно п. 3 Правил реєстрації місця проживання, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 02.03.2016 року №207, реєстрація/зняття з реєстрації місця проживання/перебування здійснюється виконавчим органом сільської, селищної або міської ради, сільським головою (у разі коли відповідно до закону виконавчий орган сільської ради не утворено) (далі - орган реєстрації) на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. Відповідно до п. 26 вказаних вище Правил зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням.

Outcome: approved