Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] на 1/2 частину від земельної ділянки площею 0,2220 га. на яку видано Рудською сільською радою Державний акт на право приватної власності на землю від 01 червня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116 та визнання за [PERSON] права власності 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину від земельної ділянки площею 0,2220 га., на яку видано Рудською сільською радою Державний акт на право приватної власності на землю від 01 червня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116. В судовому засіданні позивачка та представник позивача позов підтримали і пояснили, що позивачка з відповідачем обвінчались в вересні 1993 року після чого почали проживати однією сім'єю. Весною 1994 року відповідачу було виділено у власність земельну ділянку площею 0,2220 га. для будівництва житлового будинку. Восени 1994 року будинок вже був збудований і позивачі перейшли проживати в спірний будинок. Так як позивачка в 1993 році була неповнолітньою, то шлюб зареєстрували лише в 2001 році. Відповідач обіцяв оформити на позивачку частину будинку під час будівництва спірного будинку. В 2010 році шлюб між позивачкою та відповідачем було розірвано. В 2007 році позивачка забрала телевізор і письмовий стіл для дитини. Через деякий час забрала вазони. Житловий будинок будувався за спільні кошти. Москвич жовтого кольору відповідач продав батькові позивачки на запчастини. Після цього сторони продали корову, свиню і до виручених коштів додали кошти від продажу автомобіля Москвич придбали автомобіль ВАЗ, яким на даний час користується відповідач. Позивачка претендує тільки на 1/2 частину спільно нажитого житлового будинку. Право власності на ? частину земельної ділянки, яка закріплена за домоволодінням просять визнати в зв'язку з переходом права власності на 1/2 частину домоволодіння. Позивачка з січня 1994 року теж працювала в колгоспі. Між сторонами була домовленість , що вони будуть добровільно накопичувати кошти на навчання їхньої дитини. Відповідач аліменти на дитину не сплачував, а давав певну суму коштів матері позивачки на зберігання. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що сторони з 2007 року спільно не проживали і спільного побуту не вели , під час розгляду справи про розірвання шлюбу сторонам надавався строк для вирішення питання про поділ спільно нажитого майна. Тоді позивачка забрала відеокамеру , два паласи , весь посуд, жіночий велосипед. Одну свиню здали заготовачу і кошти за цю свиню забрала позивачка. Також позивачка забрала 10 мішків кукурудзи та автомобіль «Москвич». Після розірвання шлюбу відповідач на банківський рахунок матері позивачки перерахував 5000 гривень згідно досягнутих умов про поділ майна подружжя. Просить в задоволенні позову відмовити в зв'язку з добровільним проведенням поділу майна подружжя та в зв'язку з пропуском позивачкою строку позовної давності тривалістю три роки , з часу добровільного проведення розподілу спільного майна, який розпочався в 2010 році. Свідок [PERSON] в судовому засіданні дала показання, що в вересні 1993 року було весілля, в 1994 році сторони почали будувати будинок. Будинок був побудований в 1994 році. Батьки позивачки теж допомагали будувати спірний будинок. Будівництво будинку вели позивачка і відповідач разом. Свідок [PERSON] дала суду аналогічні покази. Свідок [PERSON] в своїх показаннях вказала, що позивачка забирала з будинку телевізор, тумбу від телевізора. Мікроавтобусом вивозила позивачка з будинку вазони. Свідок [PERSON] дала суду покази. Що позивачка і відповідач працювали в колгоспі. Заробітну плату не брали . а в рахунок заробітної плати брали будівельні матеріали. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи в повному об'ємі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Судом встановлено, що сторони з вересня 1993 року почали проживати однією сім'єю без реєстрації шлюбу. З 22 грудня 2001 року по 26 січня 2010 року сторонни перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією рішення Кам'янець - Подільського міськрайонного суду від 26 січня 2010 року . З копії державного акту на право приватної власності на землю від 01 червня 1999 року . виданого Рудською сільською радою , зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів на право приватної власності на землю за № 116 вбачається, що власником земельної ділянки вказаний [PERSON]. Земельна ділянка йому була передана в приватну власність згідно рішення Рудської сільської ради за № 6 від 27 лютого 1995 року. З копії паспорту на забудову садиби в сільському населеному пункті на спірний житловий будинок вбачається, що будівельний паспорт був виданий в 1997 році. Початок будівництва будинку є 1997 рік, закінчення будівництва є 1999 рік. З копії технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS] вбачається, що житловий будинок був збудований в 1999 році. З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 10 листопада 2009 року вбачається, що власником житлового будинку є [PERSON]. Враховуючи. що свідоцтво про право власності на спірний будинок було видано в 2009 році то і право власності на нього виникло в 2009 році Відповідно до ст. 61 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст.. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Відповідно до ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Враховуючи, що право власності на спірний будинок виникло під час перебування сторін в зареєстрованому шлюбі, то за позивачкою слід визнати право власності на 1/2 частину спірного домоволодіння. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація прав проводиться на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Відповідно до ст. 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до підпункту Ґ пункту 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» в разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх. Враховуючи, що за позивачкою визнано право власності на ? частину домоволодіння, то за нею слід визнати право власності на ? частину земельної ділянки , яка закріплена за даним будинком. В задоволенні позову про [PERSON] до [PERSON] про визнання за [PERSON] права власності 1/2 частину домоволодіння по [ADDRESS] , право власності на 1/2 частину від земельної ділянки площею 0,2220 га., на яку видано Рудською сільською радою Державний акт на право приватної власності на землю від 01 червня 1999 року, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 116 слід відмовити, оскільки позивачка не має права звертатись до суду з позовом в інтересах відповідача. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. При вирішенні спору суд враховує, що сторони згідні з вартістю спірного домоволодіння, яка вказана в технічному паспорті і становить 10420 гривень та вартістю земельної ділянки, яка вказана в довідці про грошову оцінку від 20 лютого 2015 року за № 737/абп і становить 20707 гривень 57 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial