Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Корольовського районного суду м. Києва із заявою та з урахуванням уточнень просила видати відносно заінтересованої особи - [PERSON] , [INFO] , обмежувальний припис строком на шість місяців, яким: - заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатися на відстань ближчу ніж 100 (сто) метрів до місця фактичного проживання [PERSON] , [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; - заборонити особисто [PERSON] , [INFO] , і через третіх осіб розшукувати [PERSON] , [INFO] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; - заборонити [PERSON] , [INFO] , вести листування, телефонні переговори з [PERSON] , [INFO] , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто, так і через третіх осіб.; - зобов`язати Житомирський відділ поліції ГУ НП в Житомирській області взяти на профілактичний облік як кривдника - [PERSON] , [INFO] ; - направити [PERSON] , [INFO] як особу, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство на проходження програми для кривдників. В обґрунтування заяви зазначає, що заявник [PERSON] з 2006 року перебувала в зареєстрованому шлюбі із [PERSON] , від якого у сторін [INFO] народилася донька [PERSON] . Рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Зазначає, що протягом спільного проживання [PERSON] зловживав спиртними напоями, застосовував фізичне насильство до заявника, морально її принижував. Крім того, після розлучення [PERSON] продовжує з`ясовувати стосунки з заявником, приходить до помешкання де вона мешкає з дитиною, погрожуючи доньці та заявнику фізичною розправою. Оскільки [PERSON] неодноразово вчиняв та продовжує вчиняти насильство проти заявника та їх спільної дитини, схильний до проявів неконтрольованої агресії, висловлював та продовжує висловлювати образи та погрози по відношенню до заявника та дитини, неодноразово застосовував фізичне насильство і по одному з даних фактів наразі справа перебуває в суді, заявник не може почуватися в безпеці за своє життя та життя дитини і перебуває в постійному страху повторення подій, коли останню було побито на вулиці, і що наступного разу дії заінтересованої особи матимуть трагічні і невідворотні наслідки для неї та дитини, тому звернулась до суду із вказаною заявою. 26.11.2019 ухвалою суду по справі відкрито провадження та призначено справу до розгляду. Заявник [PERSON] у судовому засіданні підтримала вказану заяву та просила її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судовому засіданні підтвердив обставини побиття заявника та те, що кримінальна справа з цього приводу перебуває в суді. Заперечив щодо погроз насильством заявниці та вказав, що це просто були побажання. Крім того зазначив, що із сокирою заявницю не переслідував, а взяв її для точіння і випадково зустрівши знайомого зайшов у автобус, в якому їхала колишня дружина. Заслухавши пояснення заявника, заінтересованої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлено, що рішенням Корольовського районного суду м.Житомира від 27.09.2016 року шлюб між сторонами розірвано. Стягнуто з [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] , [INFO] , аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] в розмірі 800,00 гривень щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, починаючи з 09.06.2016 року до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] (а.с.4-5). Рішення суду набрало законної сили 10.10.2016. Звертаючись до суду із вказаною заявою, заявниця обґрунтувала заявлені вимоги тим, що колишній чоловік, [PERSON] за час подружнього життя вчиняв та наразі вчиняє щодо неї та спільної дитини фізичне та психологічне насильство, у зв`язку з чим остання не може почувати себе в безпеці та хвилюється за їхнє з дитиною життя. На підтвердження зазначених обставин зазначила, що за одним із таких фактів завдання заявниці фізичного насильства в суді розглядається кримінальне провадження №296/868/19 по обвинуваченню [PERSON] за ст.125 КК України, що підтверджується повісткою про виклик до суду потерпілої [PERSON] (а.с.9). Крім того, з виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого №13229 [PERSON] від 19.11.2018 року вбачається, що з 12.11.2018 року по 19.22.2018 року заявник знаходилась на стаціонарному лікуванні у Центральній міській лікарні №1 м.Житомира з діагнозом - струс головного мозку, збій м`яких тканин тім`яної ділянки голови (а.с.8). Також, з матеріалів справи вбачається, що старшим інспектором Житомирського відділу поліції ГУ НП в Житомирській області Денисовим М.Д. проведено перевірку по зверненню [PERSON] та встановлено, 05.11.2016 року о 16 год. 00 хв. за місце проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] [PERSON] вчинив психологічне насильство в сім`ї відносно колишньої дружини [PERSON] в ході якого висловлював в її адресу слова брутальної лайки, поводив себе агресивно та погрожував застосуванням фізичної сили (а.с.10). Відповідно до положень ст.1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; Психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; Фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - колишнє подружжя , діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими. При цьому, згідно п. 6, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Згідно п.7 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців (ч. 4 ст. 26 Закону). Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України (ч. 8 ст. 26 Закону). Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст. 2 ЦПК України). Правилами глави 13 ЦПК України визначено, що розгляд справ про видачу і продовження обмежувального припису провадиться в порядку окремого провадження, а правилами ст.294 цього Кодексу встановлено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Відповідно до ст.350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Згідно ст.24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належать: 1) терміновий заборонний припис стосовно кривдника; 2) обмежувальний припис стосовно кривдника; 3)взяття на профілактичний облік кривдника та проведення з ним профілактичної роботи; 4) направлення кривдника на проходження програми для кривдників. Відповідно до ч.2 ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; обмеження спілкування з постраждалою дитиною; заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно п.9 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. При цьому, стаття 3 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод закріплює одну з фундаментальних цінностей демократичного суспільства. Вона категорично забороняє без будь-яких винятків катування, нелюдське або таке, що принижує гідність, поводження та покарання без огляду на обставини чи поведінку потерпілого, що висвітлюється у рішенні ЄСПЛ «A.V. v. Ukraine», n. 68177, «Enea v. Italy» [GC], n. 55182, «Idalov v. Russia» [GC], 91183. Нелюдське поводження або покарання передбачає спричинення сильних фізичних та душевних страждань, рішення ЄСПЛ «Ireland v. the UK», n. 167. Практика Європейського суду з прав людини у рішенні «Ireland v. the UK», наголошує на тому, що таке, що принижує гідність, поводження або покарання передбачає знущання, які мають викликати у жертви почуття страху, страждання і почуття власної неповноцінності, а також принизити її гідність З врахуванням вищевикладеного, а також пояснень, наданих заявницею в судовому засіданні, пояснень заінтересованої особи, а також враховуючи зміст заяви та наданих до матеріалів справи доказів, суд дійшов висновку про наявність у діях заінтересованої особи ознак фізичного та психологічного насильства, який останній вчиняє по відношенню до колишньої дружини. За таких обставин, оцінюючи вірогідність продовження чи повторного вчинення таких дій заінтересованою особою по відношенню до заявника та можливе настання тяжких або особливо тяжких наслідків їх вчинення, суд вважає, що заявниця, як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а тому приходить до висновку про необхідність задоволення вимог [PERSON] в частині видачі обмежувального припису відносно [PERSON] .. Щодо вимог про направлення [PERSON] , [INFO] , особи, що систематично вчиняє фізичне та психологічне домашнє насильство на проходження програми для кривдників, суд вважає за необхідне зазначити наступне. Статтею 8 Конвенції гарантовано, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до п.10 ч.1 ст.1 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» програма для кривдника - комплекс заходів, що формується на основі результатів оцінки ризиків та спрямований на зміну насильницької поведінки кривдника, формування у нього нової, неагресивної психологічної моделі поведінки у приватних стосунках, відповідального ставлення до своїх вчинків та їх наслідків, у тому числі до виховання дітей, на викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків. Згідно ч.6,7 ст.28 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» кривдника може бути направлено судом на проходження програми для кривдників на строк від трьох місяців до одного року у випадках, передбачених законодавством. Кривдник повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. Враховуючи наведені вище положення, направлення кривдника на проходження програми для кривдників є правом суду, а не його обов`язком. Також необхідно враховувати волевиявлення самого кривдника, який повинен мати можливість відвідувати програму для кривдників за власною ініціативою на добровільній основі. За таких обставин, виходячи з матеріалів справи, відсутність волевиявлення [PERSON] на відвідування такої програми, суд не вбачає безумовних підстав для покладення обов`язку на [PERSON] щодо проходження вказаної програми, а тому заява у вказаній частині задоволенню не підлягає. В силу ч.3 ст.350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання. На підставі викладеного,

Outcome: partial