Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу (а.с.3-4). Заявлені вимоги обґрунтовувала тим, що з відповідачем з 2012 року перебуває у зареєстрованому шлюбі, мають двох спільних дітей - доньку [PERSON] , 2009 року народження, та доньку [PERSON] , 2016 року народження. Спільне життя не склалося, оскільки кожен із подружжя має власні погляди на подальше сімейне життя та ведення спільного господарства. Зазначила, що фактично не ведуть спільного господарства близько року, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. Між ними відсутні взаєморозуміння та довіра. Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою від 30 серпня 2021 року прийняв справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Учасники справи у судове засідання не прибули, надали заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому позивач зазначила, що позов підтримує, а відповідач вказав, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Суд ухвалив проводити розгляд справи без участі сторін на підставі наявних у ній доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, який зареєстрований 19 січня 2012 року у Виконкому Печенюгівської сільської ради Новгород-Сіверського району Чернігівської області, актовий запис №1 (а.с.5). Сторони мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.10,11). Відповідно до ст. 7 Сімейного Кодексу України сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до вимог ст. 55 Сімейного Кодексу України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватись про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 1 ст. 24 Сімейного Кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Згідно ч. 3 ч. 4 ст. 56 Сімейного Кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги обставини життя подружжя, відсутність згоди позивача на примирення, суд дійшов висновку, що шлюб на підставі ст.112 Сімейного Кодексу України належить розірвати, оскільки шлюбні стосунки фактично припинились і перебування їх у шлюбі носить формальний характер, збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін і їх малолітній дитині, що має істотне значення у даній справі. У відповідності до ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивачем заявлено вимогу про залишення її шлюбного прізвища, суд вважає за необхідне після розірвання шлюбу залишити її шлюбне прізвище - « [PERSON] ». Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. У відповідності до п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України у разі задоволення позову з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved