Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/4 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] , після померлої [INFO] [PERSON] , яку вона успадкувала, але юридично не оформила після смерті свого чоловіка [PERSON] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона є спадкоємицею за заповітом після смерті матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала майно після їх померлого батька [PERSON] , прийняла спадщину та вже оформила частину спадкового майна; крім неї, спадкоємицею після смерті матері є також її рідна сестра [PERSON] . Однак, позивачка не може в органах нотаріату отримати свідоцтво про право на спадщину на належну батьку 1/2 частину спадкового будинку, який мав статус «колгоспного двору», оскільки той за життя не зареєстрував її у встановленому порядку й у нього відсутній відповідний правоустановлюючий документ. Представник позивачки в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав; не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідачка була належним чином та своєчасно повідомлена про дату, час і місце розгляду справи за місцем реєстраційного обліку (ч.7, 8 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, але своїм правом на участь не скористалась, про причини неприбуття не повідомила, відзиву на позов не надала. Тому, зі згоди представника позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом; спадкоємство за законом згідно встановленої черговості має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Приписами ч.1 ст.1278 ЦК України, якими регламентовано поділ спадщини між спадкоємцями , визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Водночас згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Згідно роз`яснень, викладених у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15.04.1991р. не втратили права на частку в його майні і розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Відповідно до ст.123 ЦК УРСР розмір частки члена колгоспного двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. В судовому засіданні встановлено, що в домоволодінні, яке розташоване в [ADDRESS] , та мало статус «колгоспного двору», станом на 15.04.1991р. були зареєстровані й проживали батьки сторін у справі [PERSON] , [PERSON] , яким згідно діючого на той час законодавства і належало зазначене домоволодіння в рівних долях (по 1/2 частині кожному). [PERSON] помер [INFO] , не склавши при житті заповіту, й спадкоємцем його майна на підставі ст.529 ЦК УРСР є дружина [PERSON] , яка прийняла спадщину шляхом фактичного вступу у володіння та управління спадковим майном (ст.548, 549 ЦК УРСР), ставши власником всього домоволодіння, але за життя юридично не оформила свої спадкові права на належну чоловіку 1/2 частину цього нерухомого майна. Водночас право власності на свою 1/2 частину вказаного домогосподарства [PERSON] зареєструвала в передбаченому законом порядку, отримавши відповідне свідоцтво. [PERSON] також померла [INFO] , склавши при житті 23 червня 2016 року на користь [PERSON] заповіт на все належне їй майно. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері шляхом подачі відповідної заяви до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини та вже оформила частину спадкового майна, в зв`язку з чим вона має право на решту частину спадкового майна як спадкоємець за заповітом відповідно до положень ст.1223 ЦК України. Відповідачка [PERSON] (інша дочка спадкодавиці) також у встановлений законом шестимісячний строк звернулася до приватного нотаріуса Борзнянського районного нотаріального округу Хайлука О.В. з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] й вже оформили частину спадкового майна, отримавши відповідні свідоцтва про право на спадщину за законом; інші спадкоємці відсутні. Отже, після померлої [PERSON] , яка успадкувала майно свого чоловіка [PERSON] , позивачка та відповідачка мають право на 1/4 частину (1/2 : 2) з належної [PERSON] 1/2 спірної частини домоволодіння ( [PERSON] - за заповітом, [PERSON] - в порядку обов`язкової частки за законом згідно рішення Борзнянського районного суду Чернігівської області від 29.11.2019р., справа №730/1081/19). Виникнення в спадкоємця права на спадщину, яке пов`язується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину та не здійснив державної реєстрації права, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 14 серпня 2019 року по справі №523/3522/16-ц. Зазначені обставини підтверджується копіями паспорта, свідоцтв про народження, укладення шлюбу, смерть, заповіту, свідоцтв про право на спадщину за законом та заповітом, довідками Шаповалівського старостинського округу Борзнянської міської ради Чернігівської області №496, 497 від 20.07.2020р., №80 від 26.01.2017р., КП «Ніжинське МБТІ» №78 від 19.06.2019р. Крім того, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відтак, рішення Борзнянського районного суду від 29.11.2019р. у цивільній справі №730/1081/19, що набрало законної сили 31.12.2019р. і яким для сторін встановлено вищевказані обставини щодо спадкування майна померлих батьків, носить преюдиційний характер. За змістом положень ст.25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження і припиняється у момент її смерті. Відповідно до приписів ст.392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки [PERSON] являється спадкоємцем за заповітом після смерті своєї матері [PERSON] , яка в свою чергу успадкувала майно свого чоловіка [PERSON] й цивільна правоздатність яких припинилася, прийняла спадщину, померлому спадкодавцю [PERSON] як члену колгоспного двору, належала 1/2 частина житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться в [ADDRESS] , і збереглася після припинення існування колгоспного двору, на яку відсутній відповідний правоустановлюючий документ, що перешкоджає позивачці оформити право власності на спадкове нерухоме майно через нотаріальну контору, то суд вважає за можливе її позов задовольнити. Оскільки відповідачка як особа з інвалідністю ІІ-ої групи безстроково згідно з п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, не повідомила про визнання позову, спір вирішений на користь позивачки, якою при подачі позовної заяви за квитанцією №28 від 31.12.2020р. було сплачено 1009,10 грн судового збору, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України ці судові витрати по розгляду справи слід компенсувати [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. На підставі викладеного,

Outcome: approved