Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації. Позов мотивовано тим, що [INFO] о 16:48 год. на своїй сторінці у соціальній мережі «Facebook» відповідачем була поширена інформація наступного змісту: «Ось так сьогодні скуповували нашу землю. Через рекламу в інстаграмі та навішування локшини, що це «голосування» за земельну реформу. Людей задурили, щоб зацікавити, а потім підсовували довіреності та просили продати право на 2Га землі сільськогосподарського призначення за 500 грн. На моє переконання, нотаріус Ткачук Марина Владиленівна має бути позбавлена ліцензії за участь у таких схемах! Буду ініціювати це питання! Прошу допомогти та поширити цю інформацію! Звертаюсь до справжніх журналістів не бути осторонь та звернути увагу суспільства на такий зухвалий дерибан! Звертаюсь до правоохоронних органів забезпечити мій фізичний захист, оскільки ми знаємо що буває, коли переходиш дорогу «великим» людям! Якщо зі мною щось станеться, це буде на вашій відповідальності, я попереджаю!». Під цією інформацією було розміщено фото [PERSON] . Позивач зазначає, що таким чином її як нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу, без жодних на те підстав було звинувачено в участі у комерційній схемі щодо скуповування прав людей на земельні ділянки. Така поширена щодо [PERSON] інформація є недостовірною та такою, що порочить її честь, гідність та ділову репутацію як людини, громадянки і як нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу. Така неправдива інформація формує негативну громадську думку та думку окремих громадян з точки зору додержання [PERSON] законів та принципів людської моралі, що вбачається із чисельних коментарів щодо поширеної інформації. Поширена відповідачем неправдива інформація щодо [PERSON] як приватного нотаріуса посягає на її доброчесну ділову репутацію. Неправдива та негативна інформація є для позивача образливою, принизливою та негативно вплинула на стан її здоров`я. Остання змушена було звернутись за допомогою до лікаря та їй було виписано рецепт на заспокійливі ліки. Виписані лікарем ліки позивачу не допомогли і вона звернулась за допомогою до сімейного лікаря. [PERSON] було поставлено діагноз: астено-невротичний синдром. Позивач у позовній заяві вказує, що внаслідок поширення щодо неї недостовірної інформації був значно порушений її звичний ритм життя. Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 04 травня 2020 року, у даній цивільній справі прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Крім того, даною ухвалою суду було визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення. 25 травня 2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, у якому просив суд розглянути цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, у порядку загального позовного провадження (а.с. 34-35). Ухвалою судді Вінницького міського суду Вінницької області від 27 травня 2020 року, клопотання відповідача [PERSON] про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, залишено без задоволення (а.с. 37-38). 25 травня 2020 року на адресу суду від відповідача [PERSON] надійшов відзив на позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про захист гідності, честі чи ділової репутації шляхом спростування недостовірної інформації, зі змісту якого вбачається, що відповідач позовну вимоги не визнає та просить суд відмовити [PERSON] у задоволенні позову у повному обсязі, оскільки заявлені позовні вимоги вважає безпідставними, та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідач у своєму відзиві зазначає про те, що поданий позивачем доказ у вигляді інформації з соціальної мережі « [INFO] » є неналежним та недопустимим, адже не доводить факт розміщення відповідної інформації, а також особу, що таку інформацію розмістила. [PERSON] не доведено, що саме [PERSON] поширив спірну інформацію та, що соціальна сторінка у мережі « [INFO] » належить саме відповідачу (а.с. 23-32). 03 червня 2020 року на адресу суду від позивача [PERSON] надійшла відповідь на відзив, у якій остання просить суд задовольнити її позов в повному обсязі. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відмову у задоволенні вимог позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до фотокопії сторінки в соціальній мережі « [INFO] », яка розміщена у всесвітній мережі Інтернет, вбачається поширення інформації наступного змісту: ««Ось так сьогодні скуповували нашу землю. Через рекламу в інстаграмі та навішування локшини, що це «голосування» за земельну реформу. Людей задурили, щоб зацікавити, а потім підсовували довіреності та просили продати право на 2Га землі сільськогосподарського призначення за 500 грн. На моє переконання, нотаріус Ткачук Марина Владиленівна має бути позбавлена ліцензії за участь у таких схемах! Буду ініціювати це питання! Прошу допомогти та поширити цю інформацію! Звертаюсь до справжніх журналістів не бути осторонь та звернути увагу суспільства на такий зухвалий дерибан! Звертаюсь до правоохоронних органів забезпечити мій фізичний захист, оскільки ми знаємо що буває, коли переходиш дорогу «великим» людям! Якщо зі мною щось станеться, це буде на вашій відповідальності, я попереджаю!». Відповідно до ч. 3, 4 ст. 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 51 ЦПК України, суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Статтею 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст. 9 Конституції України, є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Ця стаття не перешкоджає державам вимагати ліцензування діяльності радіомовних, телевізійних або кінематографічних підприємств. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров`я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду. Згідно з ч. 1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про авторське право та суміжні права» автором є фізична особа, яка своєю творчою працею створила твір. У постановах Верховного Суду від 15 липня 2019 року по справі № 569/8172/16-ц, від 28 серпня 2019 року по справі № 761/12402/15-ц, від 12 лютого 2020 року по справі № 754/11102/16-ц зроблені висновки про те, що відповідачами у справі про спростування недостовірної інформації є фізична або юридична особа, яка поширила недостовірну інформацію, а також автор цієї інформації. У випадку, коли інформація була поширена у засобі масової інформації з посиланням на особу, яка є джерелом цієї інформації, ця особа є належним відповідачем. Належним відповідачем у разі поширення оспорюваної інформації у мережі Інтернет є автор відповідного інформаційного матеріалу та власник веб-сайту, особи яких позивач повинен установити та зазначити в позовній заяві. Якщо автор поширеної інформації невідомий або його особу та/чи місце проживання (місцезнаходження) неможливо встановити, а також коли інформація є анонімною і доступ до сайту вільним, належним відповідачем є власник веб-сайту, на якому розміщено зазначений інформаційний матеріал, оскільки саме він створив технологічну можливість та умови для поширення недостовірної інформації. Якщо недостовірна інформація, що порочить гідність, честь чи ділову репутацію, розміщена в мережі Інтернет на інформаційному ресурсі, зареєстрованому в установленому законом порядку як засіб масової інформації, то при розгляді відповідних позовів судам слід керуватися нормами, що регулюють діяльність засобів масової інформації. Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що 10 квітня 2020 року в соціальній мережі «Facebook», було опубліковано зазначену у позовній заяві інформацію. Однак, позивачем суду не надано жодного доказу, який би підтверджував, що саме відповідач [PERSON] є власником веб-сайту, на якому опубліковано ці матеріали. Позивач [PERSON] не заявляла клопотань про заміну відповідача, залучення співвідповідача або про витребування доказів з метою встановлення власника веб-сайту, на якому було розміщено інформацію. Доводи позивача про те, що відповідач є автором вищевказаної інформації, оскільки на веб-сайті містяться посилання на прізвище та ім`я останнього, не можуть бути прийнятті судом до уваги, оскільки лише посилання на прізвище та ім`я відповідача не може свідчити про те, що ця фізична особа є власником веб-сайту, на якому розміщено інформацію. У спірних правовідносинах інформація фактично є анонімною, а доступ до соціальної мережі « [INFO] » вільним, що надає можливість будь-якій особі створити сторінку в цій соціальній мережі під іменем іншої особи. На підставі вищевикладеного суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позову. Суд не вважає за можливе проводити оцінку доводів представника позивача стосовно недостовірності інформації по суті, адже така оцінка можлива лише за умови участі у справі належного відповідача (відповідачів). Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. В зв`язку з відмовою в задоволенні позову, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору слід залишити без відшкодування. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed