Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача служба у справах дітей Берегівської міської ради, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що 03 січня 2014 року шлюб позичавачки з відповідачем було розірвано рішення Берегівського районного суду № 701/1913/12, яке набрало законної сили 11.02.2013 року. Ще до укладення шлюбу в них з відповідачем народився син [PERSON], [INFO] (при укладенні шлюбу відповідач взяв прізвище дружини). На даний момент їх малолітній син проживає разом з позивачкою та повністю перебуває на його утриманні та вихованні. Відповідач жодним чином не допомагає в утриманні сина, не цікавиться його життям та здоров'ям, не навідується до нього та не бере ніякої участі у вихованні дитини. Відповідач не зв'язується з ними та їм навіть не відомо, де він зараз проживає чи перебуває. Коли востаннє вона питала відповідача, чи має він намір побачитися з сином, останній відповів, що в нього немає на це часу. Вищезазначені фактори повністю описують поводження відповідача, адже він взагалі не приймає участі в житті їхнього сина та зовсім не цікавиться ним. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, позивачка вирішила скористатися правом, наданим їй ст. 165 СК України, та звернутися до суду з позовом про позбавлення відповідача батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. Позивачка [PERSON]. у судовому засіданні позов підтримала та просила задоволити. Представник третьої особи за довіреністю Удуд В. М. у судовому засіданні позов також підтримала та просила задоволити. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Прокурор Микулець В. Ю. у судовому засіданні позов підтримав. Заслухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, її утримання визначені Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Зокрема ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч. 1-3 ст. 150 СК України передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п. 16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вищезазначені фактори повністю описують поводження відповідача, адже він взагалі не приймає участі в житті сина та зовсім не цікавиться ним. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання сина, що негативно впливає на його розвиток, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити.

Outcome: approved