Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 25 березня 2017 року помер її син [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина на майно, яке складається з 1/2 частини квартири за адресою: [ADDRESS]. Інших спадкоємців за законом чи за заповітом окрім неї немає. На момент смерті вона та син були зареєстровані окремо. Маючи намір прийняти спадщину позивач звернулася до нотаріальної контори, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом нотаріусом було відмовлено через пропуск встановленого законом шестимісячного строку для подачі заяви про прийняття спадщини. Вважає, що встановлений строк нею пропущено з поважних причин, оскільки їй ніхто не розяснив про необхідність подання до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини у шестимісячний строк. Окрім цього, вона хворіла та перебувала у тяжкому стані. Просить визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини поважними, визначити їй строк для подачі заяви про прийняття спадщини після померлого [PERSON], 25 березня 2017 року, строком у шість місяців. Ухвалою суду від 23 липня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження управі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 23 жовтня 2018 року підготовче провадження у справі закрито, справу призначено до судового розгляду. У судове засідання позивач [PERSON], повідомлена своєчасно та належним чином про дату, час та місце розгляду справи не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, до суду направила свого представника. Представник позивача [PERSON], у судовому засіданні дала пояснення, аналогічні вказаним у позові, позов підтримала, просила задовольнити. Представник відповідача у судове засідання не зявився, до суду надав заяву про розгляд справи за відсутності останнього. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України,\~кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.\~ \~ Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має\~право в порядку,\~встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 81, 76 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими, електронними доказами, висновками експертів, показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У свідоцтві про народження [PERSON], [INFO], батьками вказано [PERSON] та [PERSON]. На підставі свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ЖС № 126713, видане Василівським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, 13 травня 1969 року, прізвище [PERSON] змінено на «Дериведмідь». 25 березня 2017 року [PERSON], [INFO], помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 389585, виданим Приморським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ у Запорізькій області, актовий запис № 91 від 04 квітня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст.\~1222\~ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст.\~1223\~ЦК України право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Статтею 1261\~ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкоємця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив та батьки. Відповідно до ч. 1 ст. 1269 ЦК України\~\~спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.. Судом встановлено, що на момент смерті (час відкриття спадщини) [PERSON] був зареєстрований по вул. Центральна (Комінтерна), 137А у с. Преслав Приморського району Запорізької області та мешкав один, що підтверджується довідкою Виконавчого комітету Приморської міської ради Приморського району Запорізької області № 734 від 09 липня 2018 року. Згідно з ч. 1 ст.\~1270\~ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Постанови ПВС України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до ч. 3 ст.1272 ЦК. Вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Тобто підставами надання додаткового строку: 1) наявність перешкод у спадкоємця для подачі заяви; 2) визнання цих обставин поважними. Підставами пропуску встановлено строку для подачі заяви про прийняття спадщини у позові позивач зазначає, як юридична необізнаність та хвороба. Враховуючи вищевикладене, той факт, що [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом, суд вважає можливим надати позивачу додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини у відповідності з нормами ст. 1272 ЦК України визначивши його в шість місяців. На підставі викладеного,

Outcome: approved