Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. Вказує, що в період з 21 квітня 2007 року по 28 вересня 2018 року працювала на посаді охоронника у відділі охорони та внутрішньої безпеки в ПАТ «Електротермометрія». При звільненні відповідач не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату за період з лютого по вересень 2018 року в сумі 19 029,83 грн. У зв`язку з чим, вона звернулась до Луцького міськрайонного суду Волинської області з позовом, та рішенням від 02 вересня 2019 року позов задоволено, ухвалено стягнути заборгованість по заробітній платі в сумі 19 029, 83 грн. На виконання вказаного рішення 22.11.2019 року відділом примусового виконання рішень управління ДВС ГТУЮ у Волинській області було відкрито виконавче провадження № 60679596 про стягнення з ПАТ «Електротермометрія» в її користь 19029 грн 83 коп. Заборгованість по заробітній платі їй було виплачено лише 09 квітня 2020 року. З посиланням на вимоги ст. 116, 117 КЗпП України, позивач просить стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за весь час затримки розрахунку при звільненні з 29.09.2018 року по 08.04.2020 року в сумі 70 732 грн. 80 коп. Ухвалою від 04 травня 2020 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача 29.05.2020 року надійшов відзив на позовну заяву, в якому вказує, що позов визнає частково та просить зменшити розмір середнього заробітку до 5241 грн. 20 коп, з врахуванням тієї обставини, що сума середнього заробітку є неспівмірною з сумою заборгованої заробітної плати, весь час затримки розрахунку при звільненні пов`язаний з арештом коштів на рахунках підприємства, а також те, що позивач з позовом про стягнення заборгованості по заробітній платі звернулась лише за спливом 10 місяців з дня звільнення. Вказує, що за період з дня звільнення позивача рахунки відповідача не перебували під арештом лише в період з 11.10.18 року по 20.11.2018 року, на цей період припадає 28 робочих днів, а тому сума середнього заробітку має становити 28*184.20 - 5241,60 грн. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав повністю з підстав, викладених в позовній заяві, просив його задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково з підстав, викладених у відзиві. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 21 квітня 2007 року по 28 вересня 2018 року працювала на посаді охоронника у відділі охорони та внутрішньої безпеки в ПАТ «Електротермометрія», що підтверджується копією трудової книжки останньої (а.с.3-4). 28 вересня 2018 року [PERSON] звільнено з посади охоронника відділу охорони та внутрішньої безпеки в ПАТ «Електротермометрія» за угодою сторін на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП (а. с. 4, 5). Також встановлено, що при звільненні з позивачем не було проведено повного розрахунку. Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 02 вересня 2019 року ухвалено стягнути з ПАТ «Електротермометрія» в користь [PERSON] заборгованість по заробітній платі в сумі 19029 грн. 83 коп. Відповідно до виписки по особовому рахунку вбачається, що 09 квітня 2020 року [PERSON] виплачено заборгованість по заробітній платі в сумі 19029 грн. 83 коп. згідно виконавчого листа Луцького міськрайонного суду № 161/11470/19 від 19.11.2019 року Відповідно до статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку (частина перша статті 117 КЗпП України). При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в статті 117 КЗпП України відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Із роз`яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» при розгляду справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по дань постановлення рішення. Таким чином? суд прийшов до висновку, що оскільки з вини відповідача позивачу не виплачено при звільнені всіх сум у строки, визначені ст. 116 КЗпП України, останній вправі згідно ст. 117 КЗпП України вимагати стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 29.09.2018 року по 09.04.2020 року (день фактичного розрахунку). Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» №13 від 24.12.1999 р. при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ №100 від 08.02.1995 р. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100,середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої пов`язана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку , нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Заробітна плата за останні 2 календарні місяці перед звільненням з роботи складає 8105 грн 13 коп, відпрацьовано 44 робочих дні, відповідно сума середньоденного заробітку позивача становить 184 грн. 20 коп., з таким розміром середньоденного заробітку погодилась представник відповідача. Отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 70732 грн 80 коп., з розрахунку: 384 робочих дні (з 29.09.2018 року по 09.04.2020) х 184 грн 20 коп. (середньоденна заробітна плата позивача на день звільнення) . Відповідно до правової позиції, висловленої Великою Палатою Верховного суду постановою від 26 червня 2019 року у справі за N № 761/9584/15-ц суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково. Зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати: -Розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором. -Період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; -Ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника. -Інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні. Як вбачається з матеріалів справи, станом на день звільнення - 28 вересня 2018 року заборгованість по заробітній платі [PERSON] становила 19029 грн. 83 коп., з позовом до суду про стягнення невиплаченої заробітної плати позивач звернулась 10 липня 2019 року, тобто зі спливом майже 10 місяців після звільнення. При розгляді справи представником позивача не було доведено тієї обставини, що позивач зверталась в усному порядку до відповідача з приводу виплати в добровільному порядку заборгованості по заробітній платі. Суд вважає, що заявлена до стягнення сума середнього заробітку є неспівмірною зі встановленим розміром заборгованості, та беручи до уваги ту обставину, що заборгованість по заробітній платі позивача на час звільнення складала 19029 грн. 83 коп., то справедливим буде застосувати принцип співмірності та зменшити за таких обставин розмір відшкодування працівникові заробітку за час затримки розрахунку до 19029 грн. Суд відхиляє доводи представника відповідача, що причиною затримки виплати заробітної плати позивачу є накладені арешти на кошти підприємства, оскільки дана обставина не звільняє відповідача від обов`язку визначеного ст.116 КЗпП України. Згідно з п. 3 ч. 2 ст.141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог. Позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 840 грн 80 коп. та заявлено позовні вимоги про стягнення 70732 грн 80 коп. Судом задоволено позовні вимоги на суму 19029 гривень, що становить 26,90 % від ціни позову, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 226 грн 18 коп.

Outcome: partial