Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. Позов мотивовано тим, що з 08.08.1987 року позивач перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON]. Від шлюбу мають двох повнолітніх дітей: дочку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2015 року шлюб з [PERSON] розірвано. На даний час, між позивачем та відповідачем погіршилися стосунки, в результаті чого виникають непорозуміння і з приводу користування спільним майном. За час подружнього життя нами [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти було придбано автомобіль Ford ЕSСОRТ SЕ 2.0, легковий седан - В білого кольору, 1998 року випуску, який зареєстровано на ім'я [PERSON], про що свідчить облікова картка приватного транспортного засобу від 29.07.2015 року. Вартість спірного автомобіля становить 77 070, 00 грн. Домовленості щодо розміру часток у спільному майні подружжя між позивачем та відповідачем не досягнуто, шлюбного договору не укладалося. Зважаючи на те, що відповідач фактично не визнає права власності позивача, безпідставно вважає, що автомобіль є його особистим майном, позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі, аргументуючи мотивами викладеними в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог, яка прийнята судом, та просили їх задовольнити. Відповідач та його представник щодо задоволення первісного позову заперечували, надали суду письмові заперечення. До початку розгляду справи по суті відповідач подав зустрічний позов до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна. Позов мотивований тим, що [PERSON] за первісним позовом позовні вимоги не визнає і вважає що позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими, а відповідно безпідставними. Як зазначає представник відповідача по первісному позову, в позові [PERSON] зазначила, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано автомобіль Ford ЕSСОRТ SЕ 2.0, легковий седан - В білого кольору, 1998 року випуску, який є єдиним спільно набутим майном, про яке зазначила [PERSON] Проте, такі твердження [PERSON] не відповідають дійсності, оскільки спірний автомобіль був придбаний її батьками і згідно сертифікату, виданого компетентною державною установою держави США, спірний автомобіль дійсно належав матері [PERSON] та був безкоштовно переданий [PERSON], оскільки графа «ціна відчуження» сертифікату незаповнена. Даний сертифікат є фактично договором дарування і тому спірний автомобіль не є спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] та поділу не підлягає. Разом з тим за час шлюбу за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] у належну [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] були придбані та встановлені металопластикові вікна вартістю 4 998, 00 грн. та вхідні металеві двері вартістю 1 800, 00 грн. Таким чином, загальна вартість спільного сумісного майна подружжя [PERSON] та [PERSON] становить 6 798, 00 грн. Дані факти були встановлені Вінницьким міським судом у ході судового розгляду справи №127/26929/15-ц, за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя. Поділ вищезазначеного майна в натурі не можливий, оскільки воно є неподільним, тому при поділі спірне майно слід присудити одному з подружжя, а іншому грошову компенсацію замість його частки. Оскільки спірне спільне сумісне майно перебуває у належній [PERSON] квартирі, [PERSON] вважає, що воно має бути присуджене [PERSON], а [PERSON], має бути присуджено компенсацію за нього у розмірі 1/2 його вартості, що становить 3 399, 00 грн. Ухвалою суду від 19.04.2016 року зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна прийнято до спільного розгляду з первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя та об'єднано в одне провадження. Позивач та його представник зустрічні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити, аргументуючи мотивами, викладеними в зустрічній позовній заяві. Відповідач по зустрічному позову та її представник позовні вимоги визнали. В ході розгляду справи позивачем по первісному позову/відповідачем по зустрічному позову було збільшено позовні вимоги, а саме: [PERSON] просила стягнути з [PERSON] грошову компенсацію в розмірі 39 257 грн. 81 коп. - 1/2 частину вартості автомобіля Ford ЕSСОRТ SЕ 2.0, легковий седан - В., а також понесені нею судові витрати. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.04.2014 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 8). Даним судовим рішенням було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 08.08.1987 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 24.03.2016 року встановлено, що з 2005 по 2010 рік у квартирі, що належала на праві власності [PERSON], подружжям за спільні кошти робились ремонтні роботи. Так, відповідно до наданих угод між [PERSON] (замовником) та СПД [PERSON] (підрядником) №193 від 15.09.2003 року, № 956 від 05.05.2005 року та №б/н від 23.09.2002 року, підрядником були виконані роботи по виготовленню та встановленню металопластикових вікон за адресою [ADDRESS], загальною вартістю 4998 грн. 27.02.2010 року між ПП [PERSON] (постачальник) та [PERSON] (замовник) була укладена угода про доставку та встановлення вхідних металевих дверей вартістю 1800 грн. за адресою: [ADDRESS]. У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 61 ЦПК України дані обставини не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що власником автомобіля Ford ЕSСОRТ SЕ 2.0, легковий седан - В білого кольору, 1998 року випуску є [PERSON] (а.с. 11). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.11.2015 року по справі № 127/18019/15-ц призначено судову автотоварознавчу експертизу. Згідно висновку експерта №2227/15-21 від 18.01.2016 року розрахункова вартість легкового автомобіля Ford ЕSСОRТ SЕ 2.0, д/н [NUMBER], 1998 року виготовлення з урахуванням технічного стану та пробігу, станом на час проведення експертизи - 78 515 грн. 62 коп. (а.с. 56-69) Суд не приймає до уваги як доказ по справі сертифікат, наданий [PERSON], оскільки вважає, що даний сертифікат не є належним та допустимим доказом по справі в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Водночас, в судовому засіданні судом встановлено та не заперечується сторонами той факт, що спірний автомобіль був придбаний батьками [PERSON] в Сполучених Штатах Америки, а згодом безоплатно переданий у власність та користування [PERSON] та [PERSON], однак зареєстрований був за останнім. Договору дарування зазначеного майна не укладолось. При винесенні рішення судом враховано наступне. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 355 ЦК України майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1, ч. 3 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності пожружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно із ч. 1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно із ч. 1 ст. 71 СК України якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Також, ч. 1 ст. 70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що шлюбний договір між подружжям не укладався і що згоди щодо поділу майна, що є спільною сумісною власностю подружжя, між ними не було досягнуто, а тому частки майна, що є спільною сумісною власністю дружини та чоловіка є рівними. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 16 ЦК України встановлює, що одним із способів захисту судом цивільних прав та інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог та на підставі наданих доказів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України, відповідно до ст. 60 ЦПК України. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Заслухавши пояснення сторін по справі, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд прийшов до переконання в тому, що первісний та зустрічний позов підлягають задоволенню. Згідно ч. 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи положення п. 2 та п. 4 ч. 3 ст. 79 , ст. 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню судовий збір в сумі 385 грн. 35 коп. і витрати на правову допомогу в розмірі 4 409 грн. 60 коп. З [PERSON] на користь [PERSON] слід стягнути судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved