Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В обгрунтування заявлених вимог зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . В березні 2010 року шлюб між ними розірвано, з того часу відповідач життям доньки не цікавиться, байдуже ставиться до фізичного і духовного виховання дитини, її стану здоров`я. В 2010 році на підставі рішення Жовтоводського районного суду Дніпропетровської області з відповідача були стягнуті аліменти на утримання доньки, проте станом на 01.01.2020 року відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на утримання дитини в розмірі 92440,66 грн. Крім того, з 17.11.2017 року відповідач [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі, перебуваючи в місцях позбавлення волі останній телефонує їй та погрожує фізичної розправою. У зв`язку з вищевикладеним просить позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі і на підставах викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що дійсно малолітня [PERSON] , [INFO] є донькою відповідача. Після розірвання шлюбу з позивачкою дитина проживає з матір`ю, а він відповідач став проживати в с. Миролюбівка П`ятихатського району Дніпропетровської області разом зі своїми батьками. Дочка кожні канікули приїздила до них, вони разом проводили вихідні дні. Його батьки утримували її, одягали, давали кошти на навчання. До 2017 року відповідач служив в АТО, отримував заробітну плату та перераховував кошти на утримання доньки. Проте, 04.07.2017 року згідно вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області [PERSON] засуджено до 4 років 6 місяців позбавлення волі та з того часу він знаходиться в місцях позбавлення волі, не працює, а тому можливості сплачувати аліменти на утримання доньки не має. Проте, перебуваючи в місцях позбавлення волі він по можливості телефонує дочці, намагається підтримувати з нею зв`язок, цікавиться її життям. Вважає, що підстави для позбавлення його батьківських прав відносно його малолітньої доньки [PERSON] відсутні, у зв`язку з чим у задоволенні позову просила відмовити. Свідок [PERSON] допитана в судовому засіданні показала, що вона проживає в с. Миролюбівка П`ятихатського району Дніпропетровської області по сусідству з батьками відповідача. Відповідач [PERSON] проживав з батьками після розірвання шлюбу з позивачкою і до того часу поки не опинився в місцях позбавлення волі. Малолітня [PERSON] часто приїздила до батьків відповідача, майже всі канікули та вихідні дні перебувала в селі. Часто її бачила з батьком [PERSON] , вони разом ходили до магизину, сиділи на лавці біля будинку. Знає, що батьки відповідача допомогали матеріально дівчинці, купували їй одяг, давали продукти харчування. Відповідач [PERSON] у неї купив для доньки планшет. Допитана всудовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає в с. Миролюбівка П`ятихатського району Дніпропетровської області, неподалік від батьків відповідача [PERSON] . Її онуки дружать з малолітньою [PERSON] , остання часто приїздила в гості до батьків відповідача. Зіс слів своїх онуків знає, що відповідач [PERSON] купив дочці мобільний телефон, остання хвасталась ним перед її онуками. Вислухавши сторони, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Так, малолітня [PERSON] народилась [INFO] , її батьками є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження/а.с.13/ 31 березня 2010 року шлюб між сторонами розірвано, про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу та копія рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 31.03.2010 року/а.с.14/. 28 вересня 2013 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] , після чого дружині було присвоєно прізвище « [PERSON] »/а.с.12/. 31 березня 2010 року на підставі рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання донки [PERSON] , [INFO] в розмірі ј частини (заробітку) батька/а.с.18/. Згідно копії розрахунків заборгованості зі сплати аліментів № 5518 та № 5519 від 23.01.2020 року, виданих Жовтоводським міським відділом державної виконавчої служби борг [PERSON] зі сплати аліментів на утримання доньки [PERSON] станом на 01.10.2010 року складає 90332,33 грн., станом на 23.01.2020 року складає 92440,66 грн./а.с.19,20/. Відповідно до довідки Жовтоводського міського відділу державної виконавчої служби №13-04/840 від 23.01.2020 року згідно з матеріалами виконавчого провадження № 51484382 про виконання виконавчого листа про стягнення аліментів на утримання [PERSON] , [INFO] [PERSON] дійсно не отримувала аліменти з [PERSON] /а.с.21/. Згідно характеристики комунального закладу загальної середньої освіти I-III ступеня «Перспектива» № 356 від 18.10.2019 року [PERSON] навчається в 6-А класі ЗЗСО «Перспектива», дівчина має середній рівень навчальних досягнень, за характером добра, весела. За станом здоров`я [PERSON] знаходиться під наглядом кардіолога, відвідує спеціальну групу на уроках фізкультури. Виховується дівчина у відновленій сім`ї, мати і вітчим цікавляться учбовими досягненнями [PERSON] , її поведінкою та психологічним станом/а.с.22/. З копії відгуку на родину учениці ЗЗСО «Переспектива» [PERSON] № 357 від 18.10.2019 року слідує, що виховується [PERSON] у відновленій сім`ї, стосунки у родині мають доброзичливий, дружній характер. Дитина називає вітчима батьком. Біологічний батько дитини [PERSON] знаходиться в місцях позбавлення волі. Зі слів матері стосунки між ним та його колишньою родиною напружені. До навчального закладу, де навчається [PERSON] , з 2014 року батько жодного разу не з`являвся, успіхами доньки не цікавиться/а.с.23/. Відповідно до копії висновку ЛКК № 204 у малолітньої [PERSON] наявне захворювання «метаболічна кардіопатія з порушенням серцевого ритму»/а.с.24/. З копії листа головного лікаря КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Жовтоводської міської ради № 01-13/1024 від 11.10.2019 року дитина [PERSON] поліклініку відвідує разом з мамою, яка здійснює догляд за дитиною/а.с.25/. З копії протоколу бесіди з дитиною [PERSON] слідує, що остання виявила стійке бажання позбавити свого батька [PERSON] батьківських прав, так як він участі у її вихованні не приймає, не цікавиться її життям, не сплачує аліменти, погрожує її життю і життю її родини/а.с.26/. З висновку органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради №557 від 19.12.2019 року останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] по відношенню до малолітньої [PERSON] , [INFO] , оскільки батько самоухилився від виконання своїх батьківських обов`язків, вихованням, здоров`ям та розвитком дитини не займається, разом з дитиною не проживає. На даний час знаходиться в місцях позбавлення волі. Зі слів матері з місць позбавлення волі погрожує їй та дочці через небажання сплачувати аліменти/а.с.27/. Згідно листа Начальника Жовтоводського МВ ГУМВС України в Дніпропетровської області від 08.11.2010 року адміністративний протокол у відношенні [PERSON] за ч. 1 ст. 173-2 КУпАП (вчинення насильства в сім`ї) направлено до суду/а.с.15/. Відповідно до копії вироку Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 04.07.2017 року [PERSON] засуджений за ч. 3 ст. 186, 71 КК України до 4 років 6 місяців позбавлення волі/а.с.75/. Згідно наданого розрахунку заборгованості по аліментам за період з 24.04.2010 року по 01.01.2015 року боржником [PERSON] не було представлено відомостей про місце роботи, заборгованість по сплаті аліментів за 2010 рік складала - 4898,29 грн., за 2011 рік - 6768,30 грн., 2012 рік - 7793,46 грн., 2013 рік - 8001,03 грн., за 2014 рік - 7852,56 грн./а.с.106/. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція про права дитини), ратифікованої Україною згідно з постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до частини першої, другої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (частина друга статті 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Статтею 165 СК України визначено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (параграф 57, 58). ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18. Повно та всебічно дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, які оцінено на предмет належності, допустимості, достовірності, достатності та взаємного зв`язку, а також врахувавши практику ЄСПЛ, суд приходить до висновку, про відсуність підстав вважати, що відповідач свідомо ухиляється від виховання, утримання доньки та спілкування з нею. Позивачем не надано беззаперечних доказів, які б свідчили про вчинення насильства відповідачем по відношенню до [PERSON] , винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дитини. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на [PERSON] , адже позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батька у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в його діях. Висновок органу опіки та піклування виконавчого комітету Жовтоводської міської ради щодо доцільності позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки не є обов`язковим для суду (частини п`ять, шість статті 19 СК України), такий висновок є доказом у справі, який підлягає дослідженню та оцінці судом. Суд критично оцінює вказаний висновок, оскільки такий є недостатньо обґрунтованим, не містить належних доказів на підтвердження свідомого ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків щодо його малолітньої дитини. Зі змісту висновку органу опіки та піклування не слідує, в чому саме полягає захист інтересів малолітньої дитини позбавленням батьківських прав батька. Крім того, альтернативні заходи реагування держави до відповідача [PERSON] не вживалися, а позбавлення батьківських прав тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька, так і для дітей. Та обставина, що матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається мати, не свідчить безумовно про те, що батько дитини не бажає брати участь у її утриманні і вихованні, тобто свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. СК України розрізняє обов`язки батька з виховання (стаття 150 СК України) та обов`язки батька з матеріального утримання (аліментні зобов`язання, передбачені статтями 180, 181, 185 СК України). Однією з підстав для позбавлення батьківських прав відповідно до пункту 2 частини першої статті 164 СК України є ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини, а не з її утримання. Крім того, оскільки батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому погіршення особистих стосунків батька і дитини чи батьків самої дитини може мати тимчасовий характер і не є підставою для позбавлення батьківських прав. Таким чином, будь-яких обставин, які б свідчили про те, що до відповідача необхідно застосувати крайній захід впливу, яким є позбавлення батьківських прав, матеріали справи не містять, та судом встановлено не було, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини. При цьому суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини, оскільки його участі у розвитку і вихованні дочки є недостатньо, поклавши на органи опіки та піклування П`ятихатської районної державної адміністрації контроль за виконанням [PERSON] батьківських обов`язків. Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: dismissed