Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача, за вказаною вище адресою зареєстрований відповідач - її син, [PERSON] , [INFO] , який фактично не мешкає за адресою реєстрації з 2014 року, особистих речей не має та не цікавиться зазначеним житлом. Наявність реєстрації [PERSON] у вказаній квартирі перешкоджає позивачу вільно користуватись зазначеною квартирою. Також, [PERSON] змушена нести витрати на житлового приміщення та сплачувати комунальні платежі за сина, який фактично не проживає за адресою реєстрації. З цих підстав, позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. В підготовче засідання позивач не з`явилась, про дату, час та місце проведення засідання була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, надав суду заяву про визнання позовних вимог, в якій вказав, що не заперечує проти розгляду справи за його відсутності, оскільки проживає за межами України. Представник третьої особи в підготовче засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення засідання був повідомлений своєчасно та належним чином, причини неявки суд не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні в ній докази, судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Статтею 47 Конституції України визначено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно з ст. 51 ЖК Української РСР, жилі приміщення в будинках житлового фонду місцевих Рад народних депутатів надаються громадянам виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів за участю громадської комісії з житлових питань, створюваної при виконавчому комітеті з депутатів Рад, представників громадських організацій, трудових колективів. Відповідно до ст. 58 ЖК Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Статтею 64 ЖК Української РСР визначено, що члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору ( ч. 1). До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2). Судом встановлено, що на підставі рішення Жовтневої районної Ради народних депутатів від 19.07.1989 року №155/2 на заселення однокімнатної квартири [ADDRESS] , [PERSON] оформлено державний ордер від 09.11.1989 року [NUMBER], що підтверджується повідомленням Департаменту з управління житлово-комунальним господарством Запорізької міської ради від 09.09.2020 року №Н-3949. 23.12.1989 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис №587. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу від 19.02.1991 року серії [NUMBER] , актовий запис №103, шлюб між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розірвано 19.02.1991 року. Частиною 4 ст. 9 ЖК Української РСР встановлено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Нормами ст. 72 ЖК Української РСР передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.04.1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» передбачено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відряджені, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України» визначено, що зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З матеріалів справи слідує, що позивач у справі є основним наймачем квартири за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорту громадянина України серії [NUMBER] , виданого Комунарським РВ ЗМУ УМВС України 01.04.2004 року (а.с. 7) та актом проживання/не проживання від 14.07.2020 року за підписом голови ОСББ «Водограйна 4» (а.с. 9). Відповідач у справі - [PERSON] , [INFO] , є сином [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження від 09.02.1989 року серії [NUMBER] , актовий запис №274. Як вбачається з відповіді на запит Департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 21.07.2020 року №01-71/9773, [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з 28.02.1990 року (а.с. 14). При розгляді справи по суті судом встановлено, що відповідач у справі з 2014 року не проживає за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується актом проживання/не проживання від 14.07.2020 року за підписом голови ОСББ «Водограйна 4» (а.с. 9). Даний факт не заперечується відповідачем в ході розгляду цієї справи, про що свідчить власноручно написана заява [PERSON] від 17.11.2020 р. Доказів протилежного матеріали справи №333/3698/20 не містять й відповідачем не надано. З огляду на викладене, враховуючи норми ч. 2 ст. 405 ЦК України, суд дійшов висновку, що вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням є обґрунтованими, підтвердженими зібраними у справі доказами, а тому задовольняються судом. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 840,80 грн. судом покладається на відповідача.

Outcome: approved