Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новойадарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частку житлового будинку в порядку спадкування. В обґрунтування позову зазначила, що вона та відповідач - [PERSON] є сестрами. [INFO] померла їхня бабуся [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно житловий будинок [ADDRESS] , який вона у рівних частках заповіла позивачці і відповідачці згідно заповіту від 23.09.1998 року. Після смерті баби вони звернулись до нотаріуса з метою прийняття спадщини, у зв`язку з чим заведена спадкова справа № 200/1989, проте свідоцтво про право на спадщину за заповітом не отримали. У листопаді 2020 року позивач звернулась до Щастинської державної нотаріальної контори Луганської області для отримання свідоцтва про право власності на спадщину за заповітом, проте постановою нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва у зв`язку з тією обставиною, що нотаріус не може отримати інформацію зі Спадкового реєстру про посвідчений заповіт та не може направити відповідний запит до Луганського обласного державного нотаріального архіву, так як він знаходиться на непідконтрольній українській владі території ( [ADDRESS] ). Враховуючи вищевикладені обставини, позивач посилаючись на положення книги 6 Спадкове право Цивільного кодексу України та ст.ст. 328, 392 ЦК України, а також на те, що вона є спадкоємцем за заповітом та прийняла спадщину, у строк визначений ст. 1270 ЦК України після смерті бабусі [PERSON] , наразі не може отримати свідоцтво про право на спадщину, просить визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] у порядку спадкування за заповітом. Представник позивача та позивач у судове засіданні не з`явились, просили розглядати справу без їх участі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, надала суду заяву про визнання позову та про розгляд справи без її участі. Враховуючи вищенаведене, суд у відповідності до ст. 211, 223 ЦПК України вважає за можливе вирішити справу за відсутності учасників справи, на підставі наявних у суду матеріалів. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали справи та копію спадкової справи, суд доходить до наступного. [PERSON] померла [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Муратівською сільською радою Новоайдарського району Луганської області 20.06.2011 року. Згідно копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно, видане Новоайдарським районним комунальним підприємством технічної інвентаризації вбачається, що [PERSON] на праві приватної власності належав житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по [ADDRESS] , який вона успадкувала після смерті свого чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом (а.с.10). З копії технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок за адресою: [ADDRESS] вбачається, що він належить [PERSON] . Відповідно до копії рішення №1 від 15.01.2016 року Муратівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області вул. Кірова у с. Капітонове перейменована на Поштову. З копії заповіту, посвідченого державним нотаріусом Новоайдарської державної нотаріальної контори серії ААН №34389 за № 843 від 23.09.1998 року встановлено, що [PERSON] після своєї смерті заповіла все своє майно [PERSON] та [PERSON] . З витребуваної копії спадкової справи встановлено, що 04.11.2011 року [PERSON] та [PERSON] звернулись до Новоайдарської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі підтверджується реєстрація спадкової справи за № 51943318 після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] . Відповідно до копії інформаційної довідки зі Спадкового реєстру видно, що інформація у даному реєстрі про спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] відсутня. Згідно з копією інформаційної довідки зі Спадкового реєстру встановлено, що інформація про заповіти та спадкові договори від [PERSON] відсутні. З копії довідки, виданої за № 02.11/425 від 04.11.2011 року Муратівською сільською радою Новоайдарського району Луганської області встановлено, що [PERSON] на день смерті проживала одна за адресою: [ADDRESS] . Постановою державного нотаріуса Щастинського державної нотаріальної контори від 18.11.2020 року [PERSON] та [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] після померлої [INFO] [PERSON] у зв`язку з тим, що місцем зберігання заповіту від 23.09.1998 року є Луганський обласний державний нотаріальний архів, який розташований на тимчасово окупованій території, а тому відсутня можливість отримання інформації про його чинність. [PERSON] на підставі протоколу засідання комісії «З обстеження постраждалих домогосподарств та надання статусу постраждалої особи № 2 від 16.10.2020 року» визнана особою, яка постраждала від надзвичайної ситуації (масштабна лісова пожежа 30.09.2020 року та 01.10.2020 року на землях Муратівської сільської ради), про що надана довідка виконавчого комітету Муратівської сільської ради Новоайдарського району Луганської області за вих. № 325 року 02.12.2020 року. Актом про пожежу від 05.10.2020 року та актом обстеження об`єкту, постраждалого внаслідок пожежі 30.09.2020 року підтверджується факт знищення житлового будинку під час пожежі, що розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно копії акту обстеження житлового будинку Новоайдарського районного комунального підприємства технічної інвентаризації встановлено, що житловий будинок разом з господарськими будівлями за адресою [ADDRESS] повністю знищено пожежею. Частиною 1 статті 4 ЦПК України встановлено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Статтями 1268, 1269, 1270 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом або за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час прийняття спадщини не проживав постійно з спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з відкриття спадщини. За змістом частин 1, 2 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. У статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У ст. 346 ЦК України передбачені підстави припинення права власності на майно, яке припиняється, зокрема, у разі знищення майна. Згідно з положеннями статті 349 ЦК України право власності на майно припиняється в разі його знищення. Аналіз зазначених норми дає підстави дійти висновку про те, що умовами для припинення права власності на знищене нерухоме майно згідно вимог статі 349 ЦК Украйни, є наявність встановленого факту знищення майна, а також відповідної заяви власника майна про внесення змін до державного реєстру. Документами, які підтверджують знищення майна, можуть бути матеріали технічної інвентаризації, що засвідчують факт знищення майна, довідки органів внутрішніх справ України, акт про пожежу, офіційні висновки інших установ або організацій, які відповідно до законодавства уповноважені засвідчувати факт знищення майна тощо. З матеріалів справи встановлено, що будинок на який позивач просить визнати право власності у порядку спадкування знищений повністю, що підтверджується актами про пожежу, тобто на момент звернення до суду він вже був зруйнований фактично, а тому суд не вбачає підстав для задоволення позовних вимог. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи положення ст. 392 ЦК України існують дві підстави для визнання права власності у судовому порядку, якщо право власності не визнається, оспорюється іншою особою власника такого майна або у разі втрати ним документа, що підтверджує його право власності. У абзаці 1-2 пункту 37 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено: з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Під час судового розгляду та зі змісту позовної заяви вбачається, що оформлення прав на спадщину позивачу необхідно для отримання державної допомоги внаслідок знищення житлового будинку внаслідок пожежі. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення. З встановлених обставин у справі, можна дійти висновку, що позивач та відповідач, яка визнала позов, спадщину прийняли після смерті своєї баби у 2011 році, проте не отримали свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки у встановленому законом порядку не оформили право власності на житловий будинок, у зв`язку з чим не отримали документ, що посвідчує право власності на зазначене майно, а тому суд доходить висновку про те, що заява відповідачки про визнання позову не може у даному випадку бути підставою для задоволення позовних вимог. З урахуванням викладеного, суд доходить висновку, що позовна заява є такою, що не підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір у разі відмови у позові покладається на позивача.

Outcome: dismissed