Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів з [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.04.2011 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 700,00 грн. на місяць, починаючи з 25.02.2001 року. Крім того, рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 07.05.2019 року збільшено розмір аліментів на утримання [PERSON] стягнуто з [PERSON] аліменти на утримання дочки в розмірі 1/4 частини усіх доходів, починаючи з 26.10.2018 року. Проте, [PERSON] аліменти на утримання дитини не сплачує в результаті чого виникла заборгованість за період з 01.01.2012 року по 11.12.2019 року у розмірі 103 531,81 грн. На підставі викладеного, позивач просить стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в період з січня 2012 року по березень 2017 року в сумі 56 700,00 грн. та в період з листопада 2018 року по грудень 2019 року в сумі 32 442,00 грн., а всього в сумі 89 142,00 грн. Ухвалою суду від 12.02.2020 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 15.07.2020 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити в повному обсязі, з підстав викладених у позовній заяві. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги визнала частково, а саме в частині стягнення пені за період з листопада 2018 року по грудень 2019 року в розмірі 32 442,00 грн. Щодо стягнення пені за період з січня 2012 року по березень 2017 року заперечувала, оскільки відсутній розрахунок вказаної пені, а тому не зрозуміло з чого виходила позивач вказуючи суму пені в розмірі 56 700,00 грн. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача та представника відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.04.2011 року стягнуто з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON] - [INFO] та дочки [PERSON] - [INFO] у розмірі 700,00 грн. щомісячно, починаючи з 25.02.2011 року і до їх повноліття. 07.05.2019 року рішенням Вишгородського районного суду Київської області збільшено розмір аліментів призначених рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 27.04.2011 року та стягнуто щомісячно з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50%прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.10.2018 року до її повноліття, тобто до [INFO] . Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 02.04.2019 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) з прострочення сплати аліментів у розмірі 32 599,00 грн., за період з 2017 року по березень 2018 року. Згідно розрахунку заборгованості по аліментам від 01.12.2019 року, складеного державним виконавцем Вишгородського районного відділу ДВС Головне ГТУЮ у Київської області Картошкіної М.М. станом на 01.12.2019 року [PERSON] має заборгованість у розмірі 103 531,81 грн. Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Відповідно до п.22 постанови Пленум Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року №3, передбачена ст.196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано доказів суду про відсутність його вини у виникненні заборгованості по аліментах. Отже, у позивача виникло право на стягнення неустойки у відповідності до ст.196 СК України. За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Суд, погоджується з способом обрахунку пені проведеним позивачем та вважає його таким, що узгоджується з правовим висновком Верховного Суду по справі №572/1762/15-ц. Таким чином, суд проходить до висновку, що заявлені позовні вимоги обґрунтовані та такі, що підлягають задоволенню. Крім того, за змістом ч.1 та п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Таким чином, враховуючи норми статей 133, 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved