Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду зі вказаним позовом до [PERSON] (далі також може вживатись як відповідач). У ньому просить стягувати з останнього по 10'000 гривень щомісячно, аліментів на утримання їх спільної дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування цих вимог зазначає, що відповідач ухиляється від виконання свого обов'язку утримувати дитину, а тому з нього слід стягувати аліменти. У судовому засіданні позивач зменшила позовні вимоги і просила стягувати з відповідача 5'000 грн. щомісячно з мотивів, викладених у позовній заяві. Таку позицію позивача підтримала її представник - адвокат Лисенко О.В. 06 червня 2018 року Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області постановив ухвалу згідно якої доручив компетентному суду Федеративної Республіки Німеччина у встановленому законом порядку та відповідно до Гаазької Конвенції про вручення судових або позасудових документів у цивільних або комерційних справах від 15 листопада 1965 року, вручити копію позовної заяви та додані до неї матеріали [PERSON], котрий проживає за адресою: [ADDRESS], а також допитати його з ряду питань. Це судове доручення було виконано. Документи вручено, про що свідчить відповідне підтвердження. Також, як убачається з протоколу закритого засідання Районного суду Буд-Урах від 18 жовтня 2018 року, відповідач пояснив, що нічого не знав про виклик до суду, оскільки перебував в Греції. Загалом він повідомляє, що не проживає з дружиною і дочкою приблизно 12 років, з того часу як вони поїхали в Україну і, - всупереч початковій обіцянці, - не повернулись. При поверненні в Україну його дружина забрала значну частину власності подружжя. З дочкою він підтримував регулярний зв'язок через «Skype» до минулого року, але з минулого року вона здається замкнутою (можливо через процес про стягнення аліментів). Всі ці роки він нерегулярно допомагав дочці грошима у розмірі 30-150 Євро. Більше грошей він не міг зекономити. Він приніс численні відповідні документи. Враховуючи розмір, відмовився від виготовлення архівних копій. В будь-якому випадку, вимога про допомогу на дитину вже більше не актуальна. На поставлені судом запитання відповів, що позову не визнає. Не може платити таку велику суму, яка, між іншим, може дорівнювати 3-кратній зарплаті простого працівника. Вважає, що не зобов'язаний утримувати жодних інших осіб. Його щомісячна пенсія у розмірі 714,35 Євро з вирахуванням всіх податків і зборів. За кімнату, яку він займає, платить пану Когіусу щомісячно 250 Євро, включаючи комунальні платежі. На засідання суду в Україні він приїхати не може з фінансових причин і погоджується на заочний розгляд справи. Такі пояснення відповідача по суті спору суд розцінює як відзив. Окрім цього бере до уваги клопотання відповідача про розгляд справи за його відсутності у зв'язку з неможливістю з'явитись у судове засідання. Суд, заслухавши пояснення, всесторонньо, повно та об'єктивно дослідивши докази у справі, прийшов до переконання, що позов слід задовольнити з огляду на таке. Щодо підсудності даної справи. Частиною 1 ст. 497 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) визначено, що підсудність судам України цивільних справ з іноземним елементом визначається цим Кодексом, законом або міжнародним договором, згода на обов'язковість якого надана Верховною Радою України. Порядок урегулювання приватноправових відносин, які хоча б через один із своїх елементів пов'язані з одним або кількома правопорядками, іншими, ніж український правопорядок, встановлений Законом України «Про міжнародне приватне право» № 2709-IV від 23 червня 2005 року (далі Закон № 2709-IV) Згідно з підпунктом 2 п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону № 2709-IV іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в тому, що хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою. Відповідач не є громадянином Республіки Україна (далі Україна) та не проживає на її території. Отже, у даній справі наявний іноземний елемент. Відповідно до пункту 3 ч. 1 ст. 2 Закону № 2709-IV, він застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, як підсудність судам України справ з іноземним елементом. Згідно з пунктом 4 ч. 1 ст. 76 Закону № 2709-IV, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у випадку, якщо у справі про сплату аліментів позивач має місце проживання в Україні. Позивач є громадянкою України та постійно поживає на її території ([ADDRESS]), а тому дана справа підсудна судам України, тобто Тернопільському міськрайонному суду Тернопільської області. Щодо застосування права України до спірних правовідносин. Відповідно до частини 1 ст. 4 Закону № 2709-IV, право, що підлягає застосуванню до приватноправових відносин з іноземним елементом, визначається згідно з колізійними нормами та іншими положеннями колізійного права цього Закону, інших законів, міжнародних договорів України. Відповідно до частини 1 ст. 66 Закону № 2709-IV права та обов'язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв'язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини. Як уже зазначалось судом вище, і мати (позивач) і дитина на постійній основі проживають в Україні, а тому право цієї країни має тісний зв'язок з правовідносинами, щодо утримання дитини. Окрім цього, право України є більш сприятливим для дитини у цьому питанні, адже рівень заробітків батьків не обмежує можливості дитини на отримання допомоги від них. На відміну від права Федеративної Республіки Німеччина (в регіоні де проживає відповідач), де батьки дитини, рівень доходу яких не досягає 880 Євро, можуть не платити допомогу своїм малолітнім дітям. Саме з таких міркувань суд прийшов до висновку, що до даних правовідносин слід застосувати право України. Щодо встановлених обставин справи. 29 серпня 1997 року сторони зареєстрували шлюб у Федеративній Республіці Німеччина. Про це свідчить виписка з книги реєстрації одружень № 21а/1997. Запис здійснений у РАГС Ройтлінген-Зондельфінген. Вказані обставини підтверджуються анкетою В, виданою 07 червня 2006 року, окружним управлінням м. Тюбінген. [INFO] року в місті Ройтлінген, Федеративної Республіки Німеччина, у позивача та відповідача народилась дочка - [PERSON], що стверджується анкетою А, виданою 09 червня 2006 року, окружним управлінням м. Тюбінген. Позивач та [PERSON] проживають в Україні, [ADDRESS]. Позивачем не надано документів, за допомогою яких можна було б охарактеризувати її фінансове становище. Щодо відповідача, то як вбачається з виписки із рахунку, він отримує пенсію у Федеративній Республіці Німеччина і її щомісячний розмір складає 714,35 Євро. Щодо норм законодавства України, котрі регулюють спірні правовідносини та висновків суду по суті спору. Відповідно до пунктів 2, 4 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Держави-учасниці вживають всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками або іншими особами, які відповідають за дитину як всередині Держави-учасниці, так і за кордоном. Зокрема, якщо особа, яка несе фінансову відповідальність за дитину, і дитина проживають в різних державах, Держави-учасниці сприяють приєднанню до міжнародних угод або укладенню таких угод, а також досягненню інших відповідних домовленостей. Відповідно до частини 2 ст. 51 Конституції України та частини 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі СК України) батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 2 ст. 181 СК України передбачено, що за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Однак такої домовленості між позивачем та відповідачем не досягнуто, тому слід врегулювати ці відносини рішенням суду та стягувати з останнього аліменти на утримання дитини. Згідно з частиною 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 2 ст. 182 СК України передбачає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Суми прожиткового мінімуму на 2019 рік встановлено Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» від 23 листопада 2018 року № 2629-VIII. Відповідно до цього закону, прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років, у період з 01 січня - 30 червня 2019 року, становить 2'027 грн. Згідно вимог частин 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За таких обставин, враховуючи приписи статті 182 СК України,

Outcome: approved