Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що після смерті свого батька [PERSON] , вона успадкувала його земельну ділянку (пай) та після виготовлення і розробки технічної документації, державною адміністрацією їй було видано державний акт про право власності на земельну ділянку загальною площею 3,1344 га. Вказаний акт наручно їй не видавався, а був переданий до Поморянської селищної ради. В 2018 році нею було виявлено, що виданий на її ім`я акт містить виправлення, зокрема закреслено її ім`я та по батькові, натомість зазначено ім`я і по-батькові іншої особи - її однофамільця [PERSON] , водночас, в державний акт останнього теж внесено виправлення, та замість його даних зазначено її анкетні дані. Внаслідок цього, фактично зроблено заміну їх земельних ділянок - по акту їй належить земельна ділянка [PERSON] загальною площею 1,7010 га, а відповідачу [PERSON] її земельна ділянка загальною площею 3,1344 га. Зазначає, що про внесення виправлень її ніхто не інформував, такі виправлення законом не були передбачені, підстави їх внесення є незрозумілими, внаслідок цього її фактично позбавили права власності на земельну ділянку. Як наслідок, просить визнати недійсними державні акти, до яких внесені виправлення, визнати за нею право власності на земельну ділянку загальною площею 3,1344 га. В судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні доводам позовної заяви, просить такі задовольнити. Додатково зазначила, що про вказаний факт їй стало відомо лише наприкінці 2018 року, оскільки оригінал державного акту чи його копію вона раніше не отримувала. Всі акти зберігались в селищній раді, а земельні ділянки передані в оренду. Вказаним питанням займалась селищна рада, хто підписував договір оренди від її імені вона не знає. Їй було відомо, що земельна ділянка фактично передана в оренду, грошові кошти за неї вона отримувала в сільській раді. Під час цього, вона зрозуміла, що грошові кошти їй оплачують у значно меншому розмірі, ніж її односельчанам за ту ж площу, та стала з`ясовувати причину цього. Згодом нею було виявлено, що це зумовлено внесеними виправленнями до державних актів. Копію договорів оренди вона ніколи не отримувала, хто їх підписав замість неї їй не відомо. Після огляду копій договорів оренди, надісланими на адресу суду відповідачем [PERSON] , позивач вказала, що підпис в таких виконаний від її імені невідомою особою. Зазначена заява позивача щодо підробки документів, зафіксована на технічному записі судового засідання, скерована до Золочівського ВП ГУ НП у Львівській області для вирішення питання щодо внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом можливої підробки документів. Представник Золочівської РДА позовні вимоги визнала у повному обсязі, додатково пояснила, що причина виправлень у державних актах невідома, жодних розпоряджень з даного приводу не виносилось. Після виготовлення та підписання, державні акти передавались до сільських рад, де останні видавались громадянам. Облік виданих актів в адміністрації не здійснювався. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причин неявки не повідомив, хоча належним був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи. На адресу суду [PERSON] надіслав клопотання про застосування строків позовної давності, оскільки вважає, що позивач довідалась та/або могла довідатись про порушення свого права в 2004 році, коли були видані державні акти, або ж 12.02.2014 року, коли позивачем укладено договори оренди на спірну земельну ділянку. Просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку із спливом строку позовної давності. Представник селищної ради в судовому засіданні пояснив, що остання не володіє інформацією з яких причин було внесено виправлення до державних актів. Підтвердив також пояснення, що державні акти з районної адміністрації передавались до сільських рад, де в подальшому видавались громадянам на руки. Обліку виданих актів селищна рада не вела та не веде. Коли саме був виданий державний акт [PERSON] йому не відомо, не виключає, що це могло статись в 2018 році, як про це зазначала позивач. Щодо укладення договорів оренди зазначив, що селищна рада сприяє в укладенні таких, щоб люди мали можливість отримувати плату за свої земельні ділянки, про те, хто підписував договір щодо оренди земельної ділянки [PERSON] йому не відомо. Грошові кошти за оренду земельних ділянок для зручності могли видаватись в селищній раді, однак остання та її працівники не мають стосунку до правовідносин між орендарем та орендодавцями цих ділянок. Щодо вимог заявленого позову, представник селищної ради вказав, що не заперечує щодо задоволення такого. Заслухавши пояснення учасників, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з огляду на таке. [PERSON] являється донькою [PERSON] , який помер [INFO] , що підтверджується відповідними копіями свідоцтв про народження та смерть. За життя [PERSON] володів земельною ділянкою (правом приватної власності на середню земельну частку) площею 2,68 га, розташованою на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області. Матеріалами спадкової справа підтверджено, що єдиною спадкоємицею майна померлого [PERSON] є позивач у справі [PERSON] , яка, згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 24.11.2000 року, виданого державним нотаріусом Золочівської державної нотаріальної контори Плотицею Г.Д. успадкувала право приватної власності на землю (середню земельну частку) площею 2,68 га, без контурного визначення зовнішніх меж на місцевості, розташовану на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області. В подальшому, у відповідності до діючого на той час законодавства, розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації №347 від 23.06.2003 року, надано дозвіл на складання проектів відведення земельних часток (паїв) у приватну власність для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області. Розпорядженням голови Золочівської районної державної адміністрації №299 від 16.07.2004 року, затверджено технічну документацію з передачі земельних часток (паїв) у власність і видачі державних актів на право приватної власності на землю громадянам на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області, а також передано у власність громадянам земельні частки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області згідно з додатком. Відповідно до вказаного списку (додатку до розпорядження), в такому під номером 463 значиться [PERSON] , якому передано у власність угіддя загальною площею 1,7010 га, з них 1,518 га ріллі, 0,5429 га кормових угідь, під номером 652 значиться [PERSON] , якій передано у власність угідь загальною площею 3,1344 га, з них 2,0038 га ріллі, 1,1306 га кормових угідь. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №074463 від 01.10.2004 року, такий видано на підставі розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації №299 від 16.07.2004 року, [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 1,7010 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області. Вказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: перша площею 1,1581 га з кадастровим номером 4621855600:15:000:0493, та друга - площею 0,5429 га з кадастровим номером 4621855600:15:000:0497. Даний державний акт містить виправлення, зокрема в ньому закреслено ім`я та по-батькові в анкетних даних власника « [PERSON] », натомість зазначено « [PERSON] », при цьому прізвище « [PERSON] » залишилось незмінним. Виправлення в анкетних даних власника земельної ділянки засвідчено підписом голови Золочівської районної державної адміністрації Б. Золотника та печаткою адміністрації, дати внесення вказаного виправлення чи підставу такого, у державному акті не зазначено. Згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЛВ №002402 від 01.10.2004 року, такий видано на підставі розпорядження голови Золочівської районної державної адміністрації №299 від 16.07.2004 року, [PERSON] на земельну ділянку загальною площею 3,1344 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам на території Поморянської селищної ради Золочівського району Львівської області. Вказана земельна ділянка складається з двох земельних ділянок: перша площею 2,0038 га з кадастровим номером 4621855600:15:000:0542, та друга - площею 1,1306 га з кадастровим номером 4621855600:16:000:0312. Даний державний акт містить виправлення, зокрема в ньому закреслено ім`я та по-батькові в анкетних даних власника « [PERSON] », натомість зазначено « [PERSON] », при цьому прізвище « [PERSON] » залишилось незмінним. Виправлення в анкетних даних власника земельної ділянки теж засвідчено підписом голови Золочівської районної державної адміністрації Б. Золотника та печаткою адміністрації, дати внесення вказаного виправлення чи підставу такого, у державному акті не зазначено. Позивач зазначає, що із відповідачем [PERSON] вони є однофамільцями, жодних родинних стосунків між ними не має. Листом від 24.09.2019 року відділ у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Львівській області інформував позивача про те, що причини внесення виправлення в державні акти невідомі. Відповідно до наданих копій договорів оренди земельних ділянок від 12.02.2014 року, земельні ділянки площею 1,1581 га з кадастровим номером 4621855600:15:000:0493, та площею 0,5429 га, власником яких вказано [PERSON] , передані в оренду ПП «Приватна агрофірма «Вороняцькі лани». У відповіді на адвокатський запит, вказана агрофірма інформувала представника відповідача [PERSON] , що [PERSON] отримувала орендну плату за вказані земельні ділянки впродовж 2014-2019 року. Разом з тим, відповідних доказів про отримання орендної плати надано не було, а копії вказаних договір не засвідчені в установленому законом порядку, попри те, що до суду докази (документи) подаються в оригіналах або засвідчених копіях. Підписи у вказаних договорах від імені [PERSON] дійсно візуально відрізняються від підпису [PERSON] , який вона продемонструвала в судовому засіданні та яким підписано документи на адресу суду від її імені, за твердженням позивача підписи в договорах оренди від її імені є підробленими, в зв`язку з чим вказану інформацію скеровано до Золочівського ВП ГУНП у Львівській області для вирішення питання про можливість внесення відповідних відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом можливої підробки документів. В наступному судовому засіданні [PERSON] інформувала суд, що відповідне розслідування було розпочате, оскільки її для допиту вже викликав слідчий. Вирішуючи питання про наявність підстав для задоволення позову, суд виходить з наступного. За приписами ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а одним із способів захисту прав та законних інтересів особи є визнання права. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом. Статтею 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом , в тому числі, визнання прав; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; застосування інших, передбачених законом, способів. Відповідно до ч. 1 ст. 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. За приписами ст. 154, 155 ЗК України, органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування без рішення суду не мають права втручатись у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження належною йому земельною ділянкою або встановлювати непередбачені законодавчими актами додаткові обов`язки чи обмеження. Органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування несуть відповідальність за шкоду, заподіяну їх неправомірним втручанням у здійснення власником повноважень щодо володіння, користування і розпорядження земельною ділянкою. У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Згідно ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Судом встановлено, що особа, яка засвідчила виправлення в державних актах Б . Золотник , обіймав посаду голови Золочівської районної державної адміністрації з 07.03.2005 року до 02.06.2006 року, тобто вищевказані виправлення були внесені до актів в цей період часу. В період 2004-2006 року діяла Інструкція про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю, право колективної власності на землю, право власності на землю і право постійного користування землею, договорів на право тимчасового користування землею та договорів оренди землі, затверджена наказом Державного комітету України по земельних ресурсах від 04.05.1999 року № 43. Згідно п. 2.9 вказаної Інструкції, виправлення в державні акти не допускались. Записи у ці акти вносились з використанням комп`ютерної техніки. Натомість, як вбачається із спірних державних актів, такі містять виправлення в анкетних даних власників, а ці виправлення здійснені з використанням друкарської машинки. Підстава внесення цих виправлень в державних актах не відображена, за твердженням представника районної адміністрації, жодних розпоряджень чи інших актів з даного приводу не видавалось. По факту вказані виправлення призвели до позбавлення позивача права власності на належну їй земельну ділянку площею 3,1344 га, натомість відповідач [PERSON] набув право власності на цю земельну ділянку без відповідних на те правових підстав. Відтак, право власності позивача на земельну ділянку було грубо порушено, а отже заявлений позов є підставним. Щодо можливості застосування строку позовної давності, суд зазначає наступне. Відповідно до статей 257, 261 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Положеннями статті 268 ЦК України, передбачено винятки із загального правила про поширення позовної давності на всі цивільні правовідносини і визначено вимоги, на які позовна давність не поширюється. Зокрема у пункті 4 частини першої цієї статті в редакції, яка діяла до 15 січня 2012 року, зазначено, що на вимогу власника або іншої особи про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право, позовна давність не поширюється. Відповідно до пункту 5 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-VI «Про внесення змін до деяких законів України щодо вдосконалення порядку здійснення судочинства» протягом трьох років з дня набрання чинності цим Законом, тобто з 15 січня 2012 року, особа має право звернутися до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, яким порушено його право власності або інше речове право. Пункт 4 частини першої статті 268 ЦК України за своєю суттю направлений на захист прав власників та інших осіб від держави. Вказана позиція викладена у постанові Великої палати Верховного суду у справі № 916/1979/13 від 19.06.2018 року. В даній постанові Велика палата Верховного Суду вказала, що оскільки держава зобов`язана забезпечити належне правове регулювання відносин і відповідальна за прийняті її органами незаконні правові акти, їх скасування не повинне ставити під сумнів стабільність цивільного обороту, яку покликані підтримувати норми про позовну давність, тому, на відміну від інших учасників цивільних правовідносин, держава несе ризик спливу позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, якими порушено право власності чи інше речове право. Правовий висновок у вказаній справі стосувався наслідків пропуску строку позовної давності прокурором, за позовом в інтересах держави, щодо оскарження правового акту органу державної влади. Натомість, [PERSON] , як власник земельної ділянки, чиї майнові права грубо порушено внаслідок неправомірних дій посадової особи органу державної влади, не може нести такий же ризик спливу позовної давності на оскарження незаконних правових актів державних органів, як держава. З врахуванням зазначеного, суд приходить до переконання, що до вказаних правовідносин слід застосовувати вимоги п. 4 частини першої статті 268 ЦК України, оскільки такі діяли на момент як видачі державних актів, так і на момент внесення в них виправлень. При цьому, внесені виправлення до державних актів суд розцінює саме як правовий акт, який стосується інтересів як [PERSON] , так і [PERSON] , оскільки рішення (усне чи письмове) щодо виправлення в державних актах голови районної адміністрації мало визначальний вплив встановлення, зміну і фактично припинення майнових прав вказаних осіб. Окрім цього, слід зазначити, що вищевказані копії договорів оренди земельних ділянок не засвідчені в установленому законом порядку, оригінали таких суду не надавались, позивач заперечує факт їх підписання, а тому вказані копії не можуть прийматися судом до уваги у якості доказу обізнаності позивача із спірними державними актами та відповідно можливості строку застосування позовної давності до заявлених вимог. В силу вимог ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору слід стягнути з відповідачів у рівних частинах.

Outcome: approved