Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO] та стягнути з нього на свою користь судові витрати. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що з відповідачем по справі знаходилась у фактичних шлюбних відносинах з листопада 2006 року. [INFO] позивач народила дитину [PERSON], батьком якої є [PERSON], але останній відмовився подати до органів РАЦС заяву про реєстрацію батьківства, у зв'язку з чим позивач була вимушена звернутися до суду з позовом до нього про визнання батьківства та стягнення аліментів. Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 року по цивільній справі № 2-1017/08 вищезазначений позов позивача було задоволено та [PERSON] визнано батьком [PERSON], [INFO], у зв'язку з чим Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції внесені зміни до актового запису № 1106 від 25.12.2007 року, де записано [PERSON] батьком дитини, а також стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], щомісячно в твердій грошовій сумі в розмірі 526,00 грн. до досягнення сином повноліття. 03 жовтня 2008 року позивач уклала шлюб з [PERSON], [INFO], зареєстрований Комунарським відділом державної РАЦС реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 1067, у зв'язку з чим змінилось її прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]». Як зазначає позивач, під час розгляду Комунарським районним судом м. Запоріжжя цивільної справи № 2-1017/08 за її позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів, останній у судовому засіданні визнав себе батьком їх дитини [PERSON] та зазначив, що яких-небудь аліментних зобов'язань він не має та в змозі платити щомісячно аліменти на утримання дитини у розмірі 526, 00 грн., однак своїх зобов'язань по утриманню дитини не виконує. За твердженнями позивача, відповідач до Шевченківського ВДВС м. Запоріжжя не з'являється, аліменти не сплачує, має значну заборгованість по сплаті аліментів, добровільної допомоги в утриманні та вихованні дитини не здійснює, чим грубо порушує свій батьківський обов'язок, встановлений статтею 180 Сімейного кодексу України З дня народження і по теперішній час дитина - [PERSON] знаходиться на повному утриманні позивача. Відповідач не відвідує сина, не надає йому кошти на утримання, не купує одяг та продукти харчування, не сплачує аліменти, не цікавиться його фізичним та духовним станом та взагалі самоусунувся від виховання та спілкування з дитиною. Зазначені обставини позивач розцінює як ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов'язків по утриманню та вихованню дитини, а тому вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав відносно їх сина. Позивач в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву за змістом якої просить суд розглядати справу без її участі та участі її представника, на позовних вимогах наполягає, просить їх задовольнити та не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву за змістом якої просить суд розглядати справу без участі представника органу опіки та піклування, прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини, наданих доказів та висновку органу опіки та піклування. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавав, а тому на підставі статей 280 - 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 141 Сімейного кодексу України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 155 Сімейного кодексу України передбачено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до частин 1 та 2 статті 157 Сімейного кодексу України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Згідно з частиною 1 статті 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини. Згідно зі статтею 165 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. У пункті 16 постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну малолітню дитину - сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого повторно 29.08.2008 року Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції серія [NUMBER] (а.с.8), копією рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 06.05.2008 року, яким відповідача визнано батьком дитини [PERSON] та стягнуто з останнього аліменти на користь позивача на утримання малолітньої дитини (а.с.9) та копією ухвали Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.08.2008 року про виправлення описки в вищезазначеному рішенні суду (а.с.10). 03.10.2008 року позивач уклала шлюб з громадянином [PERSON], у зв'язку з чим змінила своє прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого повторно 14.03.2013 року Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції серія [NUMBER] (а.с.13). З матеріалів справи, а саме, копії виконавчого листа № 2-1400/08 виданого Комунарським районним судом м. Запоріжжя 26.08.2008 року (а.с.11) вбачається, що з відповідача у примусовому порядку стягуються аліменти на утримання малолітньої дитини та відповідно до довідки-розрахунку заборгованості зі сплати аліментів у твердій грошовій сумі від 14.11.2017 року № 35371/11 виданого Шевченківським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області (а.с.35) заборгованість по аліментам відповідача станом на 01.11.2017 рік - складає 49 697, 02 грн. Згідно з витягом з характеристики учня 4-А класу [PERSON], [INFO], виданого Запорізьким навчально-виховним оздоровчим комплексом № 110 Запорізької міської ради Запорізької області від 13.11.2017 року (а.с.34) батько дитини [PERSON] за період навчання дитини з 01.09.2014 року по 13.11.2017 року до школи не приходив, батьківські збори не відвідував, з класним керівником не спілкувався; мати [PERSON] виховує сина без участі рідного батька, завжди відвідує батьківські збори, спілкується з класним керівником контролює процес навчання дитини, забезпечує всім необхідним. Відповідно до інформації наданої Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги № 6» від 10.08.2017 року № 998/02-8 (а.с.15) дитина [PERSON], який мешкає разом з матір'ю, сестрою та вітчимом за адресою: [ADDRESS], знаходиться під наглядом амбулаторії № 10 КЗ «ЦПМСД №6» з народження. При оглядах дитини вдома та при відвідуваннях дитячої амбулаторії дитина з'являлась з вітчимом або з мамою. Дільничний лікар батька не бачила. З вищенаведеного вбачається, що відповідач не приймає участі у житті свого сина, не піклується про його духовний, фізичний розвиток, не піклується про стан його здоров'я, матеріальної допомоги не надає, не відвідує сина, не цікавиться його життям, успіхами, навчанням, повністю ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Районна адміністрація Запорізької міської ради по Шевченківському району як орган опіки та піклування, надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітнього [PERSON] (а.с.52-53). Згідно з частинами 1, 2 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Відповідно до частин 1, 5, 6, 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов'язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. На підставі вищевикладеного, приймаючи до уваги те, що відповідач не виконує належним чином свої батьківські обов'язки, не приймає участі у вихованні дитини, не дбає про стан її здоров'я, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є законними, обґрунтованими й такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню понесений останньою судовий збір у розмірі 640, 00 грн.

Outcome: approved