Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Полапівською сільською радою Любомльського району Волинської області 19.02.2013 року, про що зроблено актовий запис за №1. Від шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що основною причиною розлучення з відповідачем є те, що кожен із них має різні погляди на сімейне життя та ведення спільного господарства, між ними не досягнуто взаєморозуміння, а їх характери є несумісними. Відповідач не піклується про створення нормальних сімейних стосунків, про взаємовідносини один до одного, а також матеріальне становище сім'ї, тому таке його ставлення до сім'ї та дитини призвело до розладу і фактичного припинення шлюбних відносин між ними та з червня 2014 року вони проживають окремо. Вважає, що подальше спільне життя і збереження шлюбу з відповідачем суперечитиме її інтересам та інтересам дитини, що також унеможливлює примирення з відповідачем, тому, укладений з останнім, шлюб просила розірвати. В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах, кожен зокрема, вказав, що позовні вимоги підтримує та просить шлюб розірвати. За викладених обставин розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 19 лютого 2013 року виконавчим комітетом Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 19 лютого 2013 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №1 (а.с. 3). Від шлюбу сторони мають неповнолітню дочку - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 27.08.2013 року виконавчим комітетом Полапівської сільської ради Любомльського району Волинської області (а.с.6). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, з чим також погодився відповідач, суд вважає, що викладені позивачем доводи відповідають фактичним обставинам справи при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, прийшов до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Позивач у своїй заяві не висловила думку щодо прізвища, а тому питання щодо подальшого іменування її за прізвищем судом не вирішується. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved