Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, який мотивовано тим, 11.12.2003 помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, зокрема, житлова квартира [ADDRESS], яка є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] Спадкоємцями після смерті [PERSON] залишилась позивач та [PERSON] Позивач спадщину прийняла, оскільки на день смерті проживала із спадкодавцем. Позивач зазначає, що в лютого 2015 року у неї стався інсульт, після чого позивач стала потребувати сторонньої допомоги та посиленого догляду. Відповідач відмовилась їй допомагати, тому позивач знайшла жінку, яка погодилась на умовах договору про довічне утримання надавати їй таку допомогу. Коли позивач почала збирати правовстановлюючі документи на набуте за час шлюбу нерухоме майно, дізналась, що відповідач без згоди позивача 21.03.2005 оформила права на усе спадкове майно, що залишилось після смерті [PERSON] та отримала свідоцтво про право на спадщину. На добровільний перерозподіл спадщини відповідач не погоджується. Позивач вважає, що була протиправно позбавлена права власності та права на оформлення своїх спадкових прав після смерті чоловіка [PERSON], а тому звернулась до суду із вказаним позовом в якому просить: 1) визнати частково недійним на3/4 частки спадкового майна - свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 21.03.2005 державним нотаріусом Могилів-Подільської міської державної нотаріальної контори [PERSON] на імя [PERSON] після смерті [PERSON] на квартиру під номером другим, що знаходиться в м. Могилів-Подільському по вул. Шевченка, в будинку під номером 93, яке зареєстроване в реєстрі за №1-378; 2) визнатиза позивачем право власності наідеальну долюв розмірі1/2 часткижитлової квартири [ADDRESS]; 3) визнати за позивачем в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON], який помер 11 грудня 2003 рокуправовласності наідеальну долю в розмірі 1/4 частки житлової квартири [ADDRESS]. Ухвалою Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.09.2017 [PERSON] залучено до участі у справі в якості співвідповідача, а [PERSON] в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідачів. Позивач в судове засідання не з'явилась. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі. Позов просила задоволити. Проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлена завчасно та належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлена завчасно та належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не зявилась. Про час та місце проведення судового розгляду повідомлялена завчасно та належним чином за місцем реєстрації, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. Представник Могилів-Подільського міськрайонного ВДВС в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Проти задоволення позову заперечив. Надав для огляду в судовому засіданні копію матеріалів виконавчого провадження № 36987955. Дослідивши матеріали справи, матеріали виконавчого провадження, оцінивши докази суд, прийшов до таких висновків. [PERSON] зареєстрував шлюб з [PERSON] 02 лютого 1966 року. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу «Данилюк». Дана обставина підтверджується свідоцтвом про одруження серії III-УР № 060683 (а.с.14). [PERSON] помер 11.12.2003, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-АМ № 213253 (а.с.13). З матеріалів спадкової справи № 53/2005 до майна померлого 11 грудня 2003 року [PERSON] слідує, що 21 березня 2005 року відповідач по справі [PERSON], звернулась до державного нотаріуса з заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину. Також відповідач вказала в заяві, що інших спадкоємців після смерті [PERSON], які прийняли спадщину, немає (а.с.71). Відповідачу було видано, зокрема, оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно померлого 11 грудня 2003 року [PERSON], а саме: квартиру № 2, що знаходиться по вул. Шевченка в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-378 (а.с.78). З копії матеріалів виконавчого провадження 6/4 за ЄДРВП 36987955 наданих суду для огляду встановлено таке. Відповідно до постанови від 12.03.2013 ВП № 36987955 в Могилів-Подільському міськрайонному управлінні юстиції було відкрито виконавче провадження за виконавчим листом № 138/78/13-ц виданим 07.03.2013 про стягнення з [PERSON] за договором позики заборгованості в сумі 79898,00 грн., судових витрат в сумі 1757,30 грн., а всього в сумі 81655,30 грн. на користь [PERSON]. В ході проведення виконавчих дій квартира [ADDRESS] була реалізована на прилюдних торгах і таке майно було придбано [PERSON] Дана обставина підтверджується протоколом № 0214121-1 проведення прилюдних торгів по реалізації нерухомого майна. Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 83648886 від 28.03.2017 за [PERSON] зареєстровано право власності на квартиру № 2, по вул. Шевченка, 93 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області (а.с.142). Таким чином, власником квартири [ADDRESS] на час розгляду справи є [PERSON] Відповідно до п. 4, 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України від 01.01.2004, Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Разом з тим, відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З положень ст. 1261 ЦК України слідує, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. На підтвердження обставини прийняття спадщини після смерті [PERSON] відповідачем нотаріусу було надано довідку № 8 від 04.03.2005 ЖК «Подільський», згідно якої [PERSON] дійсно проживала з 1995 року разом із сімєю: чоловіком [PERSON], донькою [PERSON], сином [PERSON] та батьком [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.74). Зважаючи на викладене, відповідачу було видано оскаржуване свідоцтво про право на спадщину за законом, на майно померлого 11 грудня 2003 року [PERSON], а саме: квартиру № 2, що знаходиться по вул. Шевченка, 93 в м. Могилеві-Подільському Вінницької області, яке зареєстровано в реєстрі за № 1-378 (а.с.78). В свою чергу, на підтвердження тієї обставини, що позивач прийняла спадщину після смерті [PERSON] суду надано довідку № 577 від 29.07.2015 видану головою квартального комітету № 8 «Лісний», згідно якої позивач проживала разом з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та вели спільне господарство (а.с.15). Тобто, в матеріалах справи наявні суперечливі за своїм змістом довідки про останнє місце проживання спадкодавця. Разом з тим, суду надано копію актового запису про смерть № 370 від 15.12.2003 [PERSON], який помер 11 грудня 2003 року у віці 61 рік, з якого слідує, що останнім місцем проживання спадкодавця також зазначено адресу: вул. Шевченка, 93, м. Могилів-Подільський. Згідно ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно розяснення п. 27 постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» іншими підставами для визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним можуть бути: визнання заповіту недійсним, визнання відмови від спадщини недійсною, визнання шлюбу недійсним, порушення у зв'язку з видачею свідоцтва про право на спадщину прав інших осіб тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Зважаючи на положення вказаних вище норм, а також те, що матеріали справи переконують суд, що останнім місцем проживання спадкодавця була адреса: [ADDRESS], тобто разом з позивачем, суд вважає, що було допущено порушення прав позивача при видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому позов в частині визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, яке зареєстроване за № 1-378, в частині 3/4 часток даного майна, підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем права власності на ідеальну долю в розмірі 1/2 частки житлової квартири [ADDRESS] суд зазначає таке. З розяснень п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України» № 16 від 12.06.1998 (в редакції на час придбання майна), вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановити обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. При цьому належить виходити з того, що відповідно до статей 22, 25, 27-1 КпШС спільною сумісною власністю подружжя є нажите ними в період шлюбу рухоме і нерухоме майно, яке може бути обєктом права приватної власності (крім майна, нажитого кожним із подружжя під час їх роздільного проживання при фактичному припиненні шлюбу). Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним контрактом) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, може бути квартира. Як уже зазначалось вище, позивач з [PERSON] зареєструвала шлюб 02 лютого 1966 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ІІІ-УР № 060683. Доказів розірвання шлюбу на день смерті [PERSON], а саме 11.12.2003 жодною із сторін суду надано не було. З оскаржуваного свідоцтва про право на спадщину, зареєстрованого за № 1-378 слідує, що [PERSON], який помер 11 грудня 2003 року[ADDRESS], що знаходиться по вул. Шевченка, 93 в м. Могилеві-Подільському належала на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого Могилів-Подільською міською державною нотаріальною конторою 05 березня 1991 року за № 1018 та зареєстрованого в КП Могилів-Подільському міжрайонному бюро технічної інвентаризації 14 березня 1991 року за № 3954 в книзі за № 22. Зважаючи на дату реєстрації шлюбу між позивачем та спадкодавцем, а саме 02.02.1966, таке майно було придбано за час шлюбу, а відтак дане нерухоме майно належало їм на праві спільної сумісної власності. Згідно\~ст. 22 КпШС України який діяв на час виникнення спірних правовідносин, зокрема, що майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Аналогічна норма є в Сімейному кодекс України, а саме ст. 60 СК України, яка вказує, що\~майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності. Відповідно до ст. 28 КпШС України в разі поділу майна, яка є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Дана норма дублюється положеннями ч.1 ст. 70 СК України, згідно якої у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором та ч.2\~ст. 370 ЦК України згідно якої\~вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням. Зважаючи на положення вказаних вище норм, а також те, що спірне майно було придбане спадкодавцем за час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем, останній належить рівна частина такого майна. Отже, позовна вимога про визнання за позивачем права власності на ідеальну частку в розмірі 1/2 частки житлової квартири [ADDRESS] підлягає задоволенню. Щодо позовної вимоги про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 11.12.2003 прав власності на ідеальну долю в розмірі 1/4 частки житлової квартири [ADDRESS] суд зазначає таке. Відповідно до ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх\~порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів\~. Частиною ч. 1\~ст. 1297 ЦК України\~встановлено обов'язок\~спадкоємця звернутися до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Крім того, за змістом розяснень п. 23\~постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування»\~свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців,\~які\~прийняли\~спадщину\~в\~порядку,\~установленому цивільним\~законодавством.\~За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. З урахуванням наведених положень закону право на\~спадщину мають особи, які її прийняли. Разом із тим, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. Отже, за наявності умов у спадкоємця для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, позовні\~вимоги про визнання права на спадщину\~задоволенню не підлягають. Особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження в разі\~ відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, в нотаріальній конторі заведена спадкова справа\~№ 53/2005 щодо майна померлого 11.12.2003 [PERSON] (а.с.70) Проте відмова нотаріуса\~в оформленні права [PERSON] на спадщину в матеріалах справи відсутня. Така позиція суду відповідає правовій позиції Верховного суду України від 24.03.2010 у справі № 6-15191св09. Зважаючи на викладене та положення вказаних вище норм, суд вважає, що позовна вимога [PERSON] про визнання за позивачем в порядку спадкування після смерті [PERSON], який помер 11.12.2003 прав власності на ідеальну долю в розмірі 1/4 частки житлової квартири [ADDRESS] не підлягає задоволенню. На підставі ст. 22, 28 КПшС, ст. 60, 70 СК України, ст. 3, 370, 1218, 1261, 1268, 1297, 1301 ЦК України,\~та

Outcome: partial