Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, позовні вимоги якого уточнила, до Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки площами 0,6514 га та 0,7796 га у відповідності до Державних актів на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 016922 та серії ІФ № 035432 від 15.09.2010 року, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах на вищевказані земельні ділянки наявні виправлення та підчистки в частині по батькові власника земельних ділянок, в нотаріальному порядку було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. А тому, також просила суд при прийнятті рішення врахувати обставини та докази по справі, які стверджують факт приналежності її покійному батьку Державних актів на право власності на земельну ділянку. 16.12.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. Позивачка [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явилась, однак у позовній заяві просила справу розглянути у її відсутності. Представник відповідача Тлумацької міської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 016922 від 09.03.2010 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,6514 га, призначеня для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Руда», с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 5). Також згідно копії Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 035432 від 09.03.2010 року [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка площею 0,7796 га, призначеня для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована в урочищі «Задубники», с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 7). Згідно копії свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] з 20.08.1979 року перебували у зареєстрованому шлюбі (а.с. 15). Позивачка являється донькою [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 16). Позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який 21.03.1989 року було розірвано та після державної реєстрації розірвання шлюбу їй було відновлено дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с. 17). [INFO] [PERSON] (батько позивачки) помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 12). Ще за життя [PERSON] (батько позивачки) посвідчив на ім`я [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповів їй все належне йому на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 17.08.2006 року (а.с. 10). В силу ст. 1268 ЦК України (в редакції 2003 р.), спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або її не прийняти. Відповідно до ст.ст. 1268, 1269 ЦК України (в редакції 2003 р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважається: постійне проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини або подача спадкоємцем у шестимісячний термін заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори. Після смерті [PERSON] (батько позивачки) спадщину в порядку спадкування за заповітом прийняла його донька [PERSON] , оскільки вона у шестимісячний термін з моменту відкриття спадщини звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 31). Відповідно до довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області № 475 від 10.12.2020 року та виписки з погосподарської книги по Гринівецькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року [PERSON] (батько позивачки) проживав по [ADDRESS] разом з дружиною [PERSON] (мати позивачки) та онуком [PERSON] , та на момент його смерті разом з ним проживав та був зареєстрований онук [PERSON] (а.с. 8-9). Дружина спадкодавця [PERSON] (батько позивачки) - [PERSON] (мати позивачки) померла ще до моменту відкриття спадщини, а саме [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 11). Дані обставини підтверджуються копією спадкової справи № 24/2017 від 20.04.2017 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 30-46), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] (батько), інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом немає. Позивачці [PERSON] в нотаріальному порядку відмовлено в оформленні спадщини за заповітом на земельні ділянки, які належали спадкодавцю [PERSON] (батько позивачки) у зв`язку з тим, що у правовстановлюючих документах наявні виправлення та підчитки в частині по батькові власника земельних ділянок, що не дає можливість підтвердити належність спадкодавцю права власності на нерухоме майно (постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, видана державним нотаріусом Тлумацької державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. за № 677/02-31 від 08.12.2020 року (а.с. 14). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити спадщину на спадкове майно. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності на земельні ділянки, які належали спадкодавцям, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їй право на спадкування за заповітом. Так, як зазначалось вище, у Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 016922 від 09.03.2010 року та Державному акті на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 035432 від 09.03.2010 року, містяться виправлення та підчистки в частині по батькові власника земельних ділянок, а саме: « [PERSON] » виправлено на « [PERSON] » (а.с. 5, 7). Однак, відповідно до словника власних імен людей « [PERSON] » та « [PERSON] » це одне й те ж ім`я (а.с. 49), а згідно виписки з погосподарської книги по Гринівецькій сільській раді Тлумацького району Івано-Франківської області станом на 01.07.1990 року особою, яка згідно погосподарського обліку значилась в с. Гринівці Тлумацького району Івано-Франківської області, являється [PERSON] (а.с. 9). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю - [PERSON] (батько позивачки) правовстановлюючих документів - Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 016922 від 09.03.2010 року та Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ІФ № 035432 від 09.03.2010 року, де містяться виправлення та підчистки в частині по батькові власника земельних ділянок, оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на земельні ділянки, в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачу слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн. На підставі ст.ст. 315, 316-319, 391, 392, 1216 - 1222, 1266, 1268 ЦК України,

Outcome: approved