Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючих документів. В своїй заяві вказала, що після смерті [INFO] року її матері [PERSON] відкрилася спадщина за заповітом, яку вона має намір оформити, проте позбавлена можливості це зробити в зв»язку з наявністю розбіжностей у записах у правовстановлюючих документах, а саме: у заповіті, складеному від імені спадкодавця, запис останньої зазначено як «[PERSON]», у державному акті серії ЯГ № 853779 на право власності на земельну ділянку власника зазначено як «[PERSON]», тоді як в свідоцтві про смерть та паспорті прізвище спадкодавця вказано як «[PERSON]». За таких обставин просить встановити факт належності [PERSON] державного акта на право власності на земельну ділянку ЯГ № 853779, виданого Бахмацькою районною державною адміністрацією 08.09.2008 року на ім»я [PERSON] та заповіту, складеного 15.01.1999 року [PERSON]. В судове засідання заявниця [PERSON] не з»явилася, але надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник заінтересованої особи - Халмонівської сільської ради Бахмацького району в судове засідання не з»явився, але у своїй заяві просить суд розглядати зазначену справу без участі їх представника. Проти задоволення заяви не заперечують. Представник заінтересованої особи - Бахмацької районної державної адміністрації в судове засідання не з»явився, але у своїй заяві просить суд розглядати зазначену справу без участі їх представника. Проти задоволення заяви не заперечують. Представник заінтересованої особи - відділу держземагенства у Бахмацькому районі в судове засідання не з»явився, але у своїй заяві просить суд розглядати справу без їх участі та винести рішення згідно закону. В зв»язку з неявкою в судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу з допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося, відповідно до вимог ч.2 ст. 197 ЦПК України. Згідно п.1, 6 ч.1 ст. 256 ЦПК України «Суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами…належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я по-батькові, місце і час народження якої, що зазначено в документі, не збігаються з ім»ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті». Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «При розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім»я, по-батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім»ям, по-батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по - батькові або замість імені чи по-батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення». Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні [PERSON] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], померла [INFO] року (а.с.5). Як вбачається з копії паспорту останньої, її прізвище ім»я та по - батькові у викладі українською мовою вказано як [PERSON] (а.с.14). Остання за час свого життя, 15 січня 1999 року склала заповіт на все своє майно на користь доньки [PERSON] (а.с.9). У даному документі прізвище ім»я та по-батькові заповідача зазначено як «[PERSON]» (а.с.9). За приписами ст. 1233 та ч.1 ст. 1234 ЦК України «Заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин». Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» «… суд може встановлювати факти належності особі документів, які не належать до таких, що посвідчують особу,…а також заповіту…». Як вбачається з копії державного акту серії ЯГ № 853779, виданого 08 вересня 2008 року на підставі розпорядження голови Бахмацької районної державної адміністрації від 02 березня 2007 року за № 66, власником земельної ділянки площею 6.91 га, яка розташована на території Халимонівської сільської ради Бахмацького району Чернігівської області, являється саме [PERSON] (а.с. 7). Згідно ч. 1,3 ст. 1268 ЦК України «Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї». Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкоємцем, має подати до нотаріуса заяву про прийняття спадщини, що визначено ч.1 ст. 1269 ЦК України. Заявниця [PERSON], як спадкоємець на підставі заповіту, прийняла спадщину після смерті [PERSON], оскільки у передбачений законодавством шестимісячний термін звернулася до нотаріуса з відповідною заявою, а також проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (а.с.20). Зі змісту довідки за № 758, виданої 04.04.2014 року Бахмацькою районною державною нотаріальною конторою, вбачається, що спадкова справа до майна померлої 04.05.2009 року [PERSON] відкрита 30.10.2009 року за № 687 за заявою доньки [PERSON]. В справі є заповіт, посвідчений Халимонівською сільською радою 15.01.1999 року за р № 4 на все майно на ім»я [PERSON]. Свідоцтво про спадщину не видавалося (а.с.21). Як було встановлено в судовому засіданні, нотаріус відмовив заявниці у видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті [PERSON], оскільки нею не було надано документів, які посвідчують право власності на земельну ділянку саме [PERSON] (а.с.22). Враховуючи вищевикладене, аналізуючи докази по справі та додані до матеріалів справи документи, суд приходить до висновку, що заповіт, складений 15 січня 1999 року в с. Халимонове Бахмацького району Чернігівської області від імені [PERSON] на все майно на користь [PERSON], та державний акт серії ЯГ № 853779, виданий на ім»я [PERSON], належить саме [PERSON]. На думку суду, розбіжності у записах прізвища останньої є технічною помилкою, допущеною при складанні вищевказаних документів, а тому заявниці слід встановити факт належності правовстановлюючих документів. Встановлення даного факту має для заявниці юридичне значення, так як дає можливість реалізувати спадкові права, і встановити його іншим шляхом неможливо, оскільки, як вбачається з повідомлення відділу Держземагентства у Бахмацькому районі, [PERSON] відмовлено у видачі нового державного акту з посиланням на Постанову КМУ від 17.10.2012 року за № 1051 «Про затвердження порядку ведення Державного земельного кадастру» та Закону України «Про державний земельний кадастр» (а.с.13,23).

Outcome: approved