Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Тячівської районної державної адміністрації, [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] управління Держгеокадастру у Закарпатській області, Управління Держгеокадастру у Тячівському районі про скасування розпоряджень голови Тячівської райдержадміністрації, зобовязання вчинити певні дії та відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги мотивує тим, що 26.10.2011 року нею була подана заява до голови Тячівської державної адміністрації з проханням надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки в урочищі «Гарайка» площею 0.64 га., яка розташована за межами с. Вільхівці, для ведення підприємницького господарства. Однак 02.12.2011 року комісія, що розглядала її заяву, відмовила їй мотивуючи відмову тим, що дана земельна ділянка використовується з 2011 року відповідачами [PERSON], [PERSON] , [PERSON]. Позивачка вважає, що відмова виділити їй земельну ділянку 0.64 га. є незаконною, оскільки, на її думку, твердження відповідача про те, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] добросовісно , відкрито і безперевно користуються земельною ділянкою загальною площею 1.26 га. не відповідає дійсності та довідки , які видані Вільховецькою сільською радою нікчемні і не дійсні , оскільки урочище «Гарайка» знаходиться за межами с. Вільхівці. Відповідно треті особи не сплачують податок за користування землею, а це на її думку підтверджує, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] вчинили самовільне зайняття землі в урочищі « Гарайка» площею 1.26 га. Також позивач вказує , що при огляді в погосподарських книгах Вільховецької сільської ради видно, що ці записи щодо цієї землі зроблені свіжим почерком , тобто вже за час її подання заяви до Тячівської районної державної адміністрації. В книгах не вказана дата внесення записів, підстави для внесення таких записів та посадову особу, яка зробила ці записи. Також позивачка вказує , що оскільки земельні ділянки знаходяться за межами населеного пункту с. Вільхівці, то такими землями розпоряджається Тячівська районна державна адміністрація, а не Вільховецька сільська рада. Факт користування третіми особами земельними ділянками, на її думку, не встановлено належними і допустими доказами. Фактично ці особи самовільно захопили дані земельні ділянки , що є протиправним і не може трактуватися як добросовісне, відкрите і безперервне користування земельними ділянками, а як протиправна дія, за яку наступає відповідальність. Для позивачки незрозумілим є термін «закріплення» земельних ділянок. Крім цього позивачка зазначила, що, на її думку, Тячвською райдержадміністрацією порушено Закон України «Про звернення громадян» в частині черговості розгляду заяви , оскільки її заява була подана раніше до відповідного органу ніж третіми особами. З урахуванням змінених і уточнених позовних вимог( а.с.5,6,32, 50, 64) просить скасувати пункт 1.7.12 розпорядження голови Тячівської РДА № 796 від 15.11.2011 року « Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» в частині наданння дозволу на виготовлення технічної документації мешканцям с. Вільхівці [PERSON], [PERSON], [PERSON]; скасувати пункт 4.11.9 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 28.12.2011 року № 969 « Про затвердження технічної документації із землеустрою» в частині передачі у власність земельні ділянки в урочищі «Гарайка» мешканцям с.Вільхівці [PERSON], [PERSON], [PERSON]; скасувати свідоцтва на право власності, видані реєстраційною службою Тячівського районного управління юстиції на громадян: [PERSON], [PERSON], [PERSON] на земельні ділянки в урочищі «Гарайка». Також просить вирішити питання щодо приватизації земельної ділянки в урочищі «Гарайка» у власність [PERSON] , яка подала заяву 26 жовтня 2011 року для особистого селянського господарства з подальшим веденням фермерського господарства козо господарства. За ігнорування, на думку позивачки, черговості розгляду заяви на землю , поданою [PERSON] на земельну ділянку 26 жовтня 2011 року раніше ніж [PERSON], [PERSON] [PERSON], стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 50000 гривень. За видачу, на думку позивачки, недостовірних довідок № №1459, 1460 від 25.10.2011 року головою Вільховецької сільської ради [PERSON] і землевпорядником Вільховецької сільської ради [PERSON], стягнути з [PERSON] і [PERSON] солідарно на користь [PERSON] моральну шкоду на суму 50000 гривень. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] [PERSON] позов підтримав повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснив, що відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] не довели правомірність користування переданою їм земельною ділянкою, на яку претендує його довірителька, оскільки не сплачували в установленому порядку земельний податок. А з приводу порушення процедури передачі земельної ділянки у власність, видачі, на його думку завідомо неправдивих довідок і актів, він звертався в правоохоронні органи, його заяву зареєстровано в ЄРДР і на даний час здійснюється досудове розслідування. Крім цього, на його думку, правомірність заявлених вимог підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року, за якою частково скасовано постанову Тячівського районного суду від 9 квітня 2012 року в частині відмови у задоволенні позивачці в таких же вимогах. Просить позов задоволити. Представник Тячівської райдержадміністрації в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що на його думку оспорювані розпорядження прийняті у встановленому порядку, так як відповідачами [PERSON], [PERSON], [PERSON] були подані всі, передбачені ст. 118 ЗК України, документи: заяви, викопіровки, довідки сільської ради про те, що земельні ділянки в урочищі «Гарайка» перебували у користуванні відповідачів. Були взяті до уваги також квитанції про сплату земельного податку. При цьому позивачка [PERSON] також подавала заяву про передачу їй у власність цієї земельної ділянки, однак оскільки були наявні докази щодо перебування земельної ділянки у користуванні відповідачів, то було задоволено заяви саме [PERSON], [PERSON] , [PERSON]. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не зявилися,хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і вважає його необґрунтованим. Пояснив, що черговість подання заяв не може впливати на законність оспорюваних розпоряджень, а правильність зазначених розпоряджень підтверджено відповідними актами перевірок. На його думку представник позивачки таким чином хоче позбавити відповідачів права на ці земельні ділянки і сам протиправно заволодіти ними. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив і пояснив, що він особисто не приймав ніякого рішення у підготовці чи прийнятті оспорюваних розпоряджень. На нього, як на діючого на той час першого заступника голови Тячівської райдержадміністрації, було покладено тільки контроль за виконанням вже прийнятих розпоряджень. Стверджує, що він ніякої шкоди нікому, в тому числі [PERSON], не заподіював. Просить в задоволенні позову відмовити. Відповідачі [PERSON] і [PERSON] в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник [PERSON] управління Держгеокадастру у Закарпатській області та Управління Держгеокадастру у Тячівському районі [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечив посилаючись на те, що оспорювані розпорядження були прийняті в межах повноважень голови районної державної адміністрації і на підставі діючих на той час норм ЗК України, що підтверджує також актами дотримання вимог земельного законодавства від 12.03.2012 року, які він також підписав і які він вважає обґрунтованими. Просить в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] 26.10.2011 року подала заяву до Тячівської державної адміністрації з проханням надати дозвіл на приватизацію земельної ділянки в урочищі Гарайка площею 0.64 га. , яка розташована за межами с. Вільхівці для ведення селянського господарства( а.с. 104). Аналогічні заяви 27.10.2011 року подали відповідачі [PERSON], [PERSON] , [PERSON] ( а.с.105). Зазначені обставини визнали в судовому засіданні сторони. Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 15.11.2011 року № 796 п.1 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» надано дозвіл [PERSON], мешканцю с. Вільхівці, вул. Леніна , 61 на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність , яка знаходиться за межами населеного пункту Вільхівці, в урочищі «Гарайка» площею 0.5000 га. для ведедння особистого селянського господарства. Цим же розпорядженням п.7 надано дозвіл [PERSON] мешканці с. Вільхівці, вул. Жовтнева , 67 на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність , яка знаходиться за межами населеного пункту Вільхівці, в урочищі « Гарайка» площею 0.3300 га для ведедння особистого селянського господарства. Також зазначений розпорядженням п.12 надано дозвіл [PERSON] , мешканцю с. Вільхівці, вул. Жовтнева , 22 на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність , яка знаходиться за межами населеного пункту Вільхівці, в урочищі «Гарайка» площею 0.4300 га для ведедння особистого селянського господарства ( а.с.8). Позивачкі ж [PERSON], згіднодо рішення комісії Тячівської райдержадміністрації віж 02.12.2011 року відмовлено в задоволенні заяви у звязку з тим,що як зазначено в рішенні, така заява суперечить вимогам ЗК України( а.с. 5-7). Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 року № 969 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» п.п. 4, 9 було затверджено [PERSON] , мешканцю села Вільхівці, вул. Леніна , 61 технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку , яка розташована за межами населеного пункту с.Вільхівці, в урочищі «Гарайка» , площею 0.5000 га. для ведення особистого селянського господарства, а також затверджено [PERSON] , мешканцю села Вільхівці, вул. Жовтнева , 22 технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку , яка розташована за межами населеного пункту с.Вільхівці, в урочищі «Гарайка» , площею 0.4300 га. для ведення особистого селянського господарства( а.с.101). Розпорядженням голови Тячівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 року № 970 «Про затвердження технічної документації із землеустрою» п.11 було затверджено [PERSON] , мешканці села Вільхівці, вул. Жовтнева , 67 технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку , яка розташована за межами населеного пункту с.Вільхівці, в урочищі «Гарайка», площею 0.3300 га. для ведення особистого селянського господарства ( а.с.103). 20 грудня 2011 року позивачка [PERSON] вже зверталася з аналогічними вимогами в Тячівський районний суд з адміністративним позовом до Тячівської районної державної адміністрації, де треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання протиправним рішення комісії Тячівської районної державної адміністрації та скасування розпоряджень голови Тячівської районної державної адміністрації(спр№2-а-6919\\11 а.с.1). Постановою Тячівського районного суду від 26 червня 2012 року позов задоволено частково. Визнано протиправним протокольне рішення комісії Тячівської районної державної адміністрації від 02.12.2011 року про розгляд заяви [PERSON] про виділення земельної ділянки в урочищі « Гарайка» с. Вільхівці, а в решті позову відмовлено. Зазначена постанова була мотивована тим, що вказана комісія райдержадміністрації була створена неправомірно, а тому позов в частині визнання протиправним протокольного рішення комісії Тячівської районної державної адміністрації від 02.12.2011 року про розгляд заяви [PERSON] про виділення земельної ділянки в урочищі « Гарайка» с. Вільхівці, було задоволено. В решті позову було відмовлено, так як було встановлено, що треті особи добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою з 2001 року(спр. №2-а-6919 а.с.87-90). Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року вказана постанова Тячівського районного суду 26 червня 2012 року залишена без змін(спр№2-а-6919\\11 а.с.135-137). Разом з цим, ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року(спр№2-а-6919\\11 а.с.166-169), на яку посилається позивачка, касаційну скаргу [PERSON] задоволено частково. Постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року в частині відмови у задоволенні позову про скасування пунктів 1, 7, 12 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації № 796 від 15 листопада 2011 року «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» в частині надання дозволу на виготовлення технічної документації мешканцям с.Вільхівці [PERSON], [PERSON], [PERSON]; скасування пунктів 4, 11, 9 розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації № 969 від 28 грудня 2011 року «Про затвердження технічної документації із землеустрою» в частині передачі у приватну власність земельних ділянок в урочищі «Гарайки» мешканцям с.Вільхівці [PERSON], [PERSON], [PERSON]; зобовязання Тячівської районної державної адміністрації вирішити питання про надання їй земельної ділянки в урочищі «Гарайки» площею 0, 64 га для ведення особистого селянського господарства згідно раніше поданої заяви від 26 жовтня 2011 року скасовано, провадження в адміністративній справі у цій частині закрито. В іншій частині постанову Тячівського районного суду Закарпатської області від 26 червня 2012 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 травня 2014 року у справі за позовом [PERSON] до Тячівської районної державної адміністрації, треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] залишено без змін. Розяснено позивачеві право на звернення до місцевого суду в порядку цивільного судочинства. Тобто вказана постанова скасована частково виключно через те, що спір в цій частині не підлягає розглядові в порядку адміністративного судочинства. Відповідно до довідок виконкому Вільховецької сільської ради за №№ 1459, 1460,1461 від 25.10.2011 року за дворогосподарствами відповідачів [PERSON], [PERSON]., [PERSON] згідно по господарського обліку закріплені спірні земельні ділянки з 2000 року(Спр. №2-а-6919\\11 а.с.45-49). За змістом письмового повідомленням Вільховецького сільського голови від 16.12.2011 року за №313 спірна земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] з 2011 року і у них наявні квитанції про сплату земельного податку( Спр.2а-6919\\11 а.с.11). [PERSON] перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.03.2012 року, складеного інспекторами міськрайонного управлінням Держкомзему у м.Тячів і Тячівському районі встановлено , що під час прийняття розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації Закарпатської області від 15.11.2011 року № 796 «Про надання дозволу на виготовлення технічної документації» в частині надання дозволу [PERSON], мешканцю с. Вільхівці, вул. Леніна , 61 на виготовлення технічної документації щодо передачі земельної ділянки у власність , яка знаходиться за межами населеного пункту Вільхівці, в урочищі «Гарайка» площею 0.5000 га для ведення особистого селянського господарства та розпорядження голови Тячівської районної державної адміністрації від 28.12.2011 року № 969 « Про затвердження технічної документації із землеустрою», яким було затверджено [PERSON] технічну документацію із землеустрою та передано у власність земельну ділянку , яка розташована за межами населеного пункту с.Вільхівці, в урочищі «Гарайка» , площею 0.5000 га. для ведення особистого селянського господарства, дотримано вимоги земельного законодавства України ( а.с. 72 , 73). [PERSON] перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.03.2012 року, складеними інспекторами міськрайонного управлінням Держкомзему у м.Тячів і Тячівському районі, встановлено дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті оспорюваних розпоряджень щодо відповідачів [PERSON], [PERSON]А.(а.с.70,71, 74, 75). [PERSON] ч. 1 ст. 15 та ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до статті 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи, роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 цього ж Кодексу передбачено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ст.ст. 60, 61 ЦПК кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Докази, відповідно до ст..ст. 58, 59 ЦПК України, повинні бути належними і допустимими. [PERSON] до п.12 Перехідних положень ЗК України(в редакції, яка діяла на момент виникнення правовідносин сторін) до розмежування земель державної та комунальної власності повноваження щодо розпорядження землями (крім земель, переданих у приватну власність, та земель, зазначених в абзаці другому цього пункту) в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради з урахуванням вимог абзацу третього цього пункту, а за межами населених пунктів - відповідні органи виконавчої влади. Відповідно до норм ст. 122 ч.3 п. а ЗК України районні державні адміністрації на їх території передають земельні ділянки із земель державної власності у власність або у користування у межах сіл, селищ, міст районного значення для всіх потреб та за межами населених пунктів для сільськогосподарського використання. За змістом ст.78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. У відповідності до ст. 81 ч.1 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки в тому числі шляхом безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності. Підстави та порядок набуття права на землю, а також порядок передачі земельних ділянок визначено у ст.ст. 116, 118 ЗК України. Із зазначених норм випливає, що отримання земельної ділянки у власність або в користування супроводжується різними діями зацікавленої особи, прийняттям відповідних рішень органу місцевого самоврядування чи органу виконавчої влади(щодо дачі згоди на розроблення проекту відведення земельної ділянки, про затвердження проекту відведення та про передачу земельної ділянки). [PERSON] до ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати будь-яких порушень його прав на землю. Захист прав на земельні ділянки здійснюється, в тому числі шляхом визнання недійсними актів органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування. Підставами для визнання акта недійсним є невідповідність його вимогам чинного законодавства та (або) визначеній законом компетенції органу, який видав цей акт. Обовязковою умовою визнання акта недійсним є також порушення у звязку з прийняттям відповідного акта прав та охоронюваних законом інтересів особи. Так згідно ч.1 ст.155 ЗК України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Як встановлено в судовому засіданні заперечення проти позову відповідачів з посиланням на докази ґрунтуються на тому, що спірна земельна ділянка, на яку претендує позивачка, перебувала у правомірному користуванні відповідачів, що і стало підставою для передачі її увласність саме відповідачам [PERSON], [PERSON]., [PERSON]. Ці обставини стверджуються наведеними відповідачами доказами, зокрема: даними довідок виконкому Вільховецької сільської ради за №№ 1459, 1460,1461 від 25.10.2011 року, за якими за дворогосподарствами відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] згідно по господарського обліку закріплені спірні земельні ділянки з 2000 року, актами перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 12.03.2012 року, складеними інспекторами міськрайонного управлінням Держкомзему у м.Тячів і Тячівському районі, за якими встановлено дотримання вимог земельного законодавства при прийнятті оспорюваних розпоряджень щодо відповідачів, письмовим повідомленням Вільховецького сільського голови від 16.12.2011 року за №313 про те, що спірна земельна ділянка знаходиться у користуванні відповідачів з 2011 року і у них наявні квитанції про сплату земельного податку. Зазначені доводи позивачкої і її представником в судовому засіданні не спростовані. Посилання представника позивачки [PERSON] в судовому засіданні на те, що вказані довідки і акти на його думку є завідомо неправдивими, належними і допустимими доказами в судовому засіданні не стверджені. При цьому суд бере до уваги ту обставину, що дані з погосподарського обліку зазначені ще до початку законодавчого запровадження розмежування земель державної і комунальної власності. Посилання представника з цього приводу на те, що на даний час проводиться досудове розслідування по матеріалах кримінального провадження , внесеного до ЄРДР по заяві [PERSON], суд не може визнати доказом підробки документів, оскільки сам по собі факт досудового розслідування ще не свідчить про винність чи невинність певних посадових осіб у вчиненні кримінального правопорушення( а.с.147). Також суд не може брати до уваги як доказ не перебування спірної земельної ділянки у користуванні відповідачів через несплату земельного податку довідку ДПІ у Тячівському районі від 06.07.2016 року за № 3940\\13-02, оскільки зміст цієї довідки свідчить тільки про те, що у ДПІ не вдалося ідентифікувати громадян [PERSON], [PERSON]., [PERSON]В, так як облік платників ведеться згідно реєстраційного номеру облікової картки платника податку( а.с. 150), а не про сплату чи несплату відповідачами земельного податку. Інших належних і допустимих доказів, незважаючи на неодноразові за клопотанням представника позивача, оголошення перерв в судових засіданнях для цієї мети, не наведено. Також суд констатує, що заявляючи позовні вимоги про скасування свідоцтв на право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на земельні ділянки в урочищі «Гарайка», позивачем і його представником не зазначено і не доведено, що видача таких свідоцтв мала місце взагалі та в чому їх неправильність. Що стосується вимог позивачки про зобовязання відповідача [PERSON] управління Держгеокадастру у Закарпатській області вирішити питання щодо приватизації земельної ділянки в урочищі « Гарайка» у власність [PERSON] , яка подала заяву 26 жовтня 2011 року для особистого селянського господарства з подальшим веденням фермерського господарства козо господарства, то позивачем не надано доказів щодо звернення з цього приводу до такого відповідача і про наявність відповідної відмови. При вирішенні позовних вимог в частині стягнення з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] моральної шкоди, суд враховує, що за змістом ст..ст. 23 ч.1, 1167 ч.1 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода,завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. В даноми випадку позивачкою і її представником не наведено підстав для стягнення такої шкоди саме з відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Отже, виходячи із встановлених судом обставин справи та із вказаних вище норм цивільного, цивільного процесуального та земельного законодавства, суд приходить до висновку, що позивачка не надала доказів, які б підтверджували, що оспорюваними рішеннями і діями відповідачів , були порушені її права. У звязку з посиланням позивача на необхідність притягнення окремих посадових осіб до адміністративної відповідальнеості представнику позивачки також було розяснено порядок притягнення до адміністративної відповідальності в порядку провадження у справах про адміністративні правопорушення. Доводи представника позивача про те, що правомірність його вимог підтверджено ухвалою Вищого адміністративного суду України від 9 квітня 2015 року, за якою частково скасовано постанову Тячівського районного суду від 9 квітня 2012 року в частині відмови у задоволенні таких же вимог( а.с.11-12) суд вважає необґрунтованими, оскільки цією ухвалою частково скасовано судові рішення нижчестоящих інстанцій виключно через те, що даний спір не належить розглядати в порядку адміністративного судочинства та розяснено позивачці право на звернення до місцевого суду в порядку цивільного судочинства. Враховуючи наведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити у звязку з його недоведеністю. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на позивачку.

Outcome: dismissed