Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому посилається на те, що 30 жовтня 1998 року між нею та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу, за яким позивач відчужила на користь відповідача житловий будинок № 8а по вул. Р.Люксембург в м. Дніпропетровську. Даний договір був посвідчений товарною біржою «Центральна» та зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічною інвентаризацією». Оскільки договір не був посвідчений нотаріально, як це передбачено ст. 227 ЦК УРСР, [PERSON] просила суд визнати недійсним вказаний договір купівлі-продажу; застосувати наслідки недійсності правочину та зобовязати відповідача повернути позивачу житловий будинок 8а по вул. Р.Люксембург в м. Дніпропетровську; визнати за позивачем право власності на вказаний будинок. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Вислухавши осіб, які приймали участь в судовому засіданні, дослідивши докази по справі, суд вважає за необхідне відмовити в задоволенні позовних вимог з наступних підстав. Згідно ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Згідно ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Як встановлено в судовому засіданні, біржою нерухомості «Центральна» 30 жовтня 1998 року був посвідчений договір купівлі-продажу жилого будинку та зареєстрований в реєстрі за №75, за умовами якого [PERSON] продала, а [PERSON] купив житловий будинок №8-а, розташований по вул. Р.Люксембург в м.Дніпропетровську. Договір зареєстрований в КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» 18 травня 2000 року в реєстровій книзі № 629 за реєстровим № 2085-436 /а. с. 5/. Умовами договору також визначено, що учасники правочину є членами біржі, продаж обєкту нерухомого майна здійснено за 13\~494,00 грн., які продавець отримав від покупця в повному обсязі до підписання цього договору. Згідно з довідками КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської обласної ради № 17639 від 19 грудня 2016 року та № 17742 від 21 грудня 2016 року в інвентаризаційній справі станом на 31 грудня 2012 року містяться відомості про зареєстроване право власності за адресою: м. Дніпропетровськ, вул. Р.Люксембург, буд. 8-а в цілому за гр. [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу зареєстрованого 30 жовтня 1998 року на біржі нерухомості «Центральна» в реєстрі за № 75, зареєстровано КП «ДМБТІ» ДОР та записано в реєстрову книгу 629 за реєстровим № 2085-436. Право власності на вказане домоволодіння було зареєстроване за гр. [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину від 01 червня 1994 року. На підставі договору купівлі-продажу від 07 лютого 1998 року право власності перейшло до іншої особи. Угодою від 24 квітня 1998 року договір купівлі-продажу від 07 лютого 1998 року був розірваний, право власності на будинок по вул. Р. Люксембург, 8а повернуто гр. [PERSON] На підставі договору купівлі-продажу від 30 жовтня 1998 року право власності перейшло до іншої особи /а. с. 29, 31/. Статтею 15 ЗУ «Про товарну біржу» (в редакції чинній на час укладання спірного правочину) визначено, що біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозвязок доказів у їх сукупності. Приймаючи до уваги, що угода про продаж житлового будинку № 8а по вул. Р.Люксембург в м. Дніпропетровську була укладена з додержанням всіх вимог діючого на той час законодавства України, а саме: був зареєстрований біржою нерухомості, у звязку з чим не потребував нотаріального посвідчення; був укладений на підставі вільного волевиявлення його учасників, тобто позивач усвідомлювала свої дії, добровільно у 1998 році виявила бажання продати через товарну біржу належний їй на праві власності житловий будинок, власноручно поставила свій підпис на спірному договорі, попередньо ознайомившись із його змістом, а також враховуючи, що позивачем не було надано суду доказів того, що на час укладання договору сторони не були членами біржі, суд приходить до висновку про недоведеність позовних вимог, у звязку з чим вважає за необхідне відмовити у їх задоволенні в повному обсязі. Таким чином суд вважає, що позовні вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна не гуртуються на вимогах закону, а тому не підлягають задоволенню. Судові витрати розподілити відповідно до ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed