Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON], 1983 року народження батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки [PERSON], 2003 року народження. Позовні вимоги обґрунтовані наступним. Сторони по справі є батьками [PERSON], [INFO]. Неповнолітня дитина на теперішній час мешкає спільно зі своєю матір'ю [PERSON], яка повністю забезпечила духовний й фізичний розвиток доньки. Причинами виникнення вказаних обставин стали неналежне, за позицією позивача, виконання батьком дитини [PERSON] покладених на нього батьківських обов'язків. [PERSON] не організовує своє життя таким чином, щоб для планового та гармонійного розвитку неповнолітньої [PERSON], 2003 року народження мали місце всі необхідні для цього чинники. Так відповідач самоусунувся від виховання та утримання своєї дитини, недостатньо спілкувався з дитиною, жодного піклування про доньку не проявляє, матеріально її не забезпечує. Зазначені обставини й стали чинниками для звернення [PERSON], в порядку ст. 165 СК України, за судовим захистом прав неповнолітньої [PERSON], 2003 року народження. Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 14.03.2017 року відкрито провадження по справі № 237/741/17 за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи Військово-цивільна адміністрація м. Красногорівка, Служба у справах дітей (сектор з питань опіки та піклування) Мар'їнської державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним в позові, зокрема зазначила наступне. Так, неповнолітня донька позивача народжена [INFO] в шлюбі з [PERSON], який в подальшому рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 16.05.2013р. був розірваний. З часу припинення шлюбних відносин неповнолітня [PERSON], 2003 року народження мешкала зі своєю матір'ю. При цьому батько дитини [PERSON] не приділяє уваги донці, не цікавиться її життям, здоров'ям, не піклується про доньку, ані про матеріальний стан, ані про духовний розвиток дитини. Відповідно до пояснень позивача, відповідач проживає у своїх батьків у Російській Федерації, де має нову родину та сина. У судове засідання позивач надав до суду заяву, якою уточнив вимоги позовної заяви, та просив суд стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON], аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], у розмірі ? частини всіх видів доходів, щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленого законодавством, з 12.04.2017 року і до досягнення [PERSON] повноліття. В судовому засіданні головний спеціаліст служби у справах дітей Марїнської районної державної адміністрації Донецької області - Грушковська І.В., яка у даній справі діє за відповідною довіреністю № 397/01-44 від 29.03.2017 року заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила розглянути справу на розсуд суду. Представник органу опіки та піклування військово-цивільної адміністрації міста Красногорівка Мар'їнського району Донецької області Мартинова Ю.П. (діюча на підставі довіреності № 299 від 28 березня 2017 року) у судове засідання з'явилась, зазначила, що відповідач по справі [PERSON] дійсно виїхав на територію Російської Федерації на постійне місце проживання, батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків, від участі у її вихованні та утриманні, чим завдає матеріальну та моральну шкоду дитині. Відповідач [PERSON] відзив, заперечення або пояснення на позовну заяву до суду не надав та в судові засідання не з'явився без поважних причин, про причини неявки суд не повідомив, будь-яких клопотань не заявляв, хоча був належним чином повідомлений про час та місце судового розгляду про причини неявки не повідомив. Відповідно до ч.5 ст.74 Цивільного процесуального кодексу України, судова повістка разом із розпискою, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається поштою рекомендованим листом із повідомленням або через кур'єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншою особою, яка бере участь у справі. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Згідно із ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про зміну місця свого проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про місце проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо особа за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Так, ухвала та повістки суду про призначення слухання справи, а також копія позовної заяви з додатками до неї були надіслані на адресу [PERSON] ([ADDRESS]), яка наявна в матеріалах справи та за якою він зареєстрований. Між тим, вказані документи з зазначеної адреси були повернуті до суду без вручення адресату у зв'язку із тим, що відповідач за зазначеною адресою не проживає. Відповідно до п.2 ч.1 ст.169 Цивільного процесуального кодексу України, суд відкладає розгляд справи в межах строків, встановлених статтею 157 цього Кодексу, у разі першої неявки в судове засідання сторони або будь-кого з інших осіб, які беруть участь у справі, оповіщених у встановленому порядку про час і місце судового розгляду, якщо вони повідомили про причини неявки, які судом визнано поважними. Згідно із ст.157 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи протягом розумного строку, але не більше двох місяців з дня відкриття провадження у справі, а справи про поновлення на роботі, про стягнення аліментів - одного місяця. У виняткових випадках за клопотанням сторони, з урахуванням особливостей розгляду справи, суд ухвалою може подовжити розгляд справи, але не більше як на п'ятнадцять днів. Враховуючи викладені обставини та норми чинного законодавства, суд вважає за можливе і необхідне розглянути справу за відсутності відповідача, на підставі наявних та достатніх для розгляду матеріалів справи. Суд, вивчивши матеріали справи, належно з'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, оцінки їх доводів і наданих ними доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно із ст.3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров'я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Згідно із ст.165 Сімейного кодексу України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини; втрачає права на пільги та державну допомогу, що надаються сім'ям з дітьми; не може бути усиновлювачем, опікуном та піклувальником; не може одержати в майбутньому тих майнових прав, пов'язаних із батьківством, які вона могла б мати у разі своєї непрацездатності (право на утримання від дитини, право на пенсію та відшкодування шкоди у разі втрати годувальника, право на спадкування); втрачає інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину (ст.166 Сімейного кодексу України). У відповідності до п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. 16 травня 2013 року Мар'їнським районним судом Донецької області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Від шлюбних відносин [INFO] народжена [PERSON] (свідоцтво про народження серії [NUMBER]). Судом встановлено, що [PERSON] самоусунувся від виховання своєї неповнолітньої доньки [PERSON], 2003 року народження, лише позивач [PERSON], як матір дитини, прикладає зусилля щодо створення всіх умов для розвитку дитини, забезпечення належного догляду та уваги. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав, орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Ухвалою Мар'їнського районного суду Донецької області від 14.03.2017р. було зобов'язано ВЦА м. Красногорівка провести перевірку та надати висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи, відповідно до п. 5 ст. 19 Сімейного кодексу України. Згідно відповіді від 28.03.2017 року №300, ВЦА м. Красногорівка повідомила, що не має можливості надати суду відповідний висновок, оскільки відповідач [PERSON] знаходиться за межами території України, а також відсутні відомості реєстрації та фактичного місця проживання особи. Разом з цим наданий акт обстеження умов проживання дитини в сім'ї від 02.03.2017 року, де у висновку комісії визначено, що житлово-побутові умови дитини, утримання та виховання створені у благоустрою. Відповідно до ст.80 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття, позбавлення батьківських прав не припиняє такого обов'язку. Згідно з положеннями ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. Відповідно до положень ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Сукупність досліджених судом доказів свідчить про винну поведінку відповідача [PERSON], навмисне ухилення від виконання батьківського обов'язку щодо виховання та розвитку неповнолітньої дитини, піклування про її здоров'я, фізичний, духовний розвиток, зайняття підготовкою до самостійного життя доньки, підтримки доньки матеріально. Будь-які об'єктивні причини ухилення [PERSON] від виконання обов'язків по вихованню, утриманню доньки [PERSON], 2003 року народження відсутні. При ухваленні рішення суд зауважує, що позбавлення батьків батьківських прав не тільки виконує каральну функцію відносно батьків, але і служить меті захисту прав і інтересів дитини, усунення небезпеки для її життя, здоров'я, створення передумов для належного виховання дитини. На підставі викладеного ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166,181,182,183 СК України,

Outcome: approved