Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь на утримання дочки [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів доходу відповідача, але не менше 50% на дитину відповідного віку з дня подачі заяви до суду та до закінчення навчання. Свої вимоги обгрунтовує тим, що їх спільна з відповідачем дочка [PERSON] після розірвання шлюбу, залишилась проживати з нею, перебуває на її утриманні, після досягнення повноліття навчається в [PERSON] [PERSON] Культури і Мистецтв в м. Києві на денній формі за контрактом, а батько дитини ніякої матеріальної допомоги не надає, хоча працює в ТОВ «Бюро Вин» і має посадовий оклад 14907 грн. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що її дочка [PERSON] відмінно навчається на стаціонарі, постійно зайнята в учбовому процесі (лекції, семінари, факультативи, конкурси та ін.) й не може займатися підробітками; в звязку з навчанням дочка потребує коштів на харчування, придбання одягу, оплати за проїзд та гуртожиток; вона самостійно підтримує дочку, надаючи їй середньомісячну допомогу в розмірі близько 3000 грн (крім оплати контракту); відповідач обіцяв матеріально підтримувати дочку в навчанні, але свого слова не додержав, ніякої матеріальної допомоги дочці не надає, хоча спроможний це робити, надав неправдиву інформацію про свої доходи та про залишення дітям житла в м. Борзна; мати його малолітньої дочки [PERSON] [PERSON] може самостійно себе утримувати. Відповідач надав відзив на позов, в якому вважає вимоги позивачки безпідставними й такими, що не підлягають задоволенню, оскільки нею не надано жодного доказу на підтвердження необхідності утримання дочки під час її навчання, потреби дочки в матеріальній допомозі та її розміру, неможливості дочки забезпечувати себе всім необхідним, в тому числі й працювати, не враховано часу канікул, надання дитині матеріальної допомоги у звязку з навчанням самою позивачкою; в силу матеріального становища він не вспромозі сплачувати дочці аліменти на період її навчання, так як постійно проживає і працює в м. Києві, де винаймає житло, за яке щомісячно сплачує орендну плату в розмірі 8000 грн, будинок в м. Борзна залишив своїм неповнолітнім дітям, має на утриманні малолітню дочку [PERSON], [INFO], та її матір [PERSON], яка знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і з якою перебуває в цивільному шлюбі; має кредитні зобовязання перед банком; за рішенням суду сплачує аліменти на утримання спільних з позивачкою трьох неповнолітніх дітей. Представник відповідача в судовому засіданні підтримав заперечення проти позовних вимог, викладені у відзиві, й просив у задоволенні позову [PERSON] відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення позивачки та її представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.199 СК України обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання, не є безспірним, вони повинні це робити за наступних умов: 1/дочка чи син повинен потребувати матеріальної допомоги; 2/батьки спроможні надавати таку допомогу. Крім того, з огляду на приписи ст.200 СК України при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] народилась 01 січня 2001 року і її батьками є [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (позивачка по справі). [PERSON] зареєстрована разом з матірю в м. Борзна Чернігівської області, вул. Горького, 14, й після досягнення повноліття продовжує навчатися на 1-му курсі денної форми (за контрактом) за спеціальністю «сценічне мистецтво» [PERSON] академії керівних кадрів культури і мистецтв з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, що підтверджується довідками Борзнянської міської ради №29 від 02.01.2019р. та з навчального закладу №621 від 21.09.2018р., №792 від 12.03.2019р. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка отримує щомісячний доход у виді одноразової допомоги при народженні дитини в розмірі 1485 грн та надання соціальних послуг в сумі 288 грн, на її утриманні знаходиться троє неповнолітніх дітей: дочка [PERSON], [INFO], сини [PERSON], [INFO], Богдан, [INFO] Відповідач є особою працездатного віку, перебуває в трудових правовідносинах з ТОВ «Бюро Вин» та отримує регулярний доход. При цьому, суд не погоджується з викладеними у відзиві доводами відповідача та наданою ним довідкою про розмір заробітку у виді посадового окладу в сумі 14907 грн, оскільки складовими частинами заробітної плати є й різні надбавки, доплати, премії тощо, а згідно звіту ТОВ «Бюро Вин» про здійснені відрахування та виплати з [PERSON] його нарахований дохід за листопад 2018 року склав 22394,35 грн, за грудень 2018 року 25882,33 грн, за січень 2019 року 34526,56 грн. Наведена обставина свідчить про наміри відповідача приховати від суду дійсний розмір свого доходу. Водночас суд враховує, що відповідач на підставі судового наказу Борзнянського районного суду Чернігівської області від 25 вересня 2018 року (рішення суду про зменшення розміру аліментів від 28 січня 2019 року оскаржено позивачкою в апеляційному порядку й не набрало законної сили) має перед позивачкою аліментні зобовязання по утриманню трьох неповнолітніх дітей (1/2 частина доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку); також за законом зобовязаний до досягнення повноліття матеріально утримувати малолітню дочку [PERSON], 22.06.2016р., батьком якої являється; несе щомісячні витрати в розмірі 8000 грн по оренді житла в м. Києві, де працює. Разом з тим, суд вважає, шо відповідачем всупереч вимог ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів утримання ним [PERSON], її потреби в такому утриманні та проживання з даною особою однією сімєю без реєстрації шлюбу. Додана до відзиву виписка за картковим рахунком клієнта в АТ «УКРСИББАНК» за 19.11.2018р. не свідчить про наявність у [PERSON] на час розгляду даної справи яких-небудь кредитних зобовязань, в тому числі й їх цільового призначення. Також суд вважає безпідставними твердження відповідача про залишення дітям будинку в м. Борзна, оскільки він залишається зареєстрованим у даному помешканні й, відповідно, має право на користування ним; до того ж, [PERSON] не надано суду ніяких правочинів щодо цього житла, вчинених ним на користь дітей. Таким чином, враховуючи розміри матеріального забезпечення дитини та її батьків, їх сімейне становище, стан здоров'я, суд приходить до висновку про можливість надання [PERSON] певної матеріальної допомоги на навчання дочки [PERSON], але вважає заявлений позивачкою розмір аліментів завеликим для відповідача. При цьому, суд враховує і ту обставину, що позивачка всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не навела суду обґрунтованих розрахунків, підтверджених належними та допустимими доказами, на підтвердження своїх вимог про стягнення з відповідача коштів на навчання дочки [PERSON] саме в розмірі 1/4 частини доходу, а не в більшому чи меншому розмірах. Натомість, позивачка зазначила, що на даний час потреба дочки в матеріальному забезпеченні її навчання становить близько 3000 грн на місяць без оплати контракту, хоча підтвердження його вартості та доказів сплати не надала. Отже, при таких обставинах справи, з огляду на мінливий, плаваючий заробіток відповідача, суд вважає за необхідне стягувати з [PERSON] аліменти на навчання дочки [PERSON] в твердій грошовій сумі 2000 грн щомісячно. Відповідно до ч.2 ст.199 СК України право на утримання припиняється у разі припинення навчання. За змістом приписів ст.201 СК України до відносин між батьками і повнолітніми дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192 і 194-197 цього Кодексу. Тому, аліменти з відповідача на користь позивачки слід стягувати з дня пред'явлення позову 30 січня 2019 року і до припинення навчання, але не пізніше 30 червня 2022 року (закінчення терміну навчання згідно довідки навчального закладу) за вирахування часу канікул. Водночас суд відхиляє вимогу позивачки про необхідність визначення аліментів не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, оскільки дана норма передбачена ч.2 ст.182 СК України й в силу вимог ст.199, 201 СК України не може поширюватися на відносини щодо обов'язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: partial