Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами вселити її у приміщення, що входять до складу належних їй на праві власності 12/48 часток другої половини домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зокрема, у приміщення будинку літ. «А-1»: 2-2, 2-7, 2-9: у будинку літ. «Б-2»: 4-3, 4-5. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 24/48 частин домоволодіння по [ADDRESS] на праві спільної часткової власності у рівних частках по 12/48 належать їй та відповідачці, проте [PERSON] користується їх спільною часткою одноосібно та чинить перешкоди [PERSON] у користуванні спільним житлом, не допускає її на територію домоволодіння, утримує у дворі агресивних собак, усі звернення позивачки до співвласниці щодо надання можливості користуватись спільним майном виявились безрезультатними. Під час розгляду справи [PERSON] збільшила позовні вимоги та після їх уточнення у підготовчому засіданні просила суд: вселити її у жилі приміщення домоволодіння за адресою: [ADDRESS] ; встановити порядок користування між нею та [PERSON] частиною вказаного домоволодіння, при якому надати у володіння та користування: у будинку літ. «А-1» - [PERSON] житлові кімнати площею по 13,7 кв.м, які згідно з планом квартири у технічному паспорті визначені під №№ 2-7, 2-9, кухню площею 7,8 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 2-2; [PERSON] житлові кімнати площею 14,0 кв.м та 21,3 кв.м, які згідно з планом квартири у технічному паспорті визначені під № 2-4 та № 2-8 відповідно, а також кухню площею 7,3 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 2-6; тамбур площею 4,4 кв.м, який згідно з планом квартири у технічному паспорті визначений під № ІІ, коридор площею 6,5 кв.м, який згідно з планом квартири у технічному паспорті визначений під № 2-3, коридор площею 0,8 кв.м, який згідно з планом квартири у технічному паспорті визначений під № 2-5 - залишити у спільному користуванні співвласників; у будинку літ. «Б-2» - [PERSON] житлову кімнату площею 7,9 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 4-3; [PERSON] житлову кімнату площею 10,5 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 4-6; кухню площею 15,5 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 4-4; коридор площею 9,8 кв.м, який згідно з планом квартири у технічному паспорті визначений під № 4-2, ванну площею 8,3 кв.м, яка згідно з планом квартири у технічному паспорті визначена під № 4-5 - залишити у спільному користуванні співвласників. В судовому засіданні позивачка [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі та пояснила, що до складу домоволодіння по [ADDRESS] входить одноповерховий житловий будинок літ. «А-1» та двоповерховий будинок літ. «Б-2», а також надвірні споруди. Мировою угодою від 09.04.1954, затвердженою рішенням Народного суду Червонозаводського району міста Харкова від 10.04.1954, вказане домоволодіння було поділене між співвласниками на дві рівні частини по 24/28, при цьому обом групам співвласників: [PERSON] , [PERSON] (перша група) та [PERSON] , [PERSON] (друга група) виділено окремо визначені частини обох будинків, а також окремо визначені надвірні будівлі та споруди. При цьому за умовами мирової угоди, у домоволодінні був споруджений паркан, який роз`єднав території домоволодіння, присуджені кожній групі співвласників. Позивачка вважає, що вказаною мировою угодою домоволодіння на дві рівні частині було поділене в натурі. [PERSON] у даному домоволодінні належить 15/48 з 24/48 частин, що належали першій групі співвласників, а також 12/48 з 24/48 частин, що належали другій групі. Спір між нею та [PERSON] , як пояснила позивачка, виник з приводу користування частиною домоволодіння у розмірі 24/48, яка за мировою угодою належала співвласникам другої групи, при цьому частки її та [PERSON] у праві спільної часткової власності на цю частину домоволодіння є рівними, проте [PERSON] позбавлена можливості користуватись своєю часткою, а [PERSON] не лише одноосібно користується усіма 24/48 частинами, а й захопила частину приміщень, належних другій групі співвласників, де [PERSON] також належать 15/48 часток. З підстав, передбачених ст.ст.16, 319, 391 ЦК України, [PERSON] в судовому засіданні просила позов задовольнити. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату та час розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник відповідача адвокат Сокиркіна М.С. подала відзив на позов [PERSON] , згідно з яким відповідачкою позовні вимоги не визнаються в повному обсязі, сторона відповідачки позов вважає необґрунтованим та позовні вимоги недоведеними. У відзиві зазначається, що домоволодіння по [ADDRESS] належить трьом співвласникам, умови мирової угоди, укладеної щодо цього домоволодіння між співвласниками у 1954 році, не можуть бути застосовані до їх правонаступників, якими є сторони та [PERSON] , та не є обов`язковими для нинішніх співвласників. В судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] підтримала відзив на позов та пояснила, що позовні вимоги [PERSON] не визнаються у повному обсязі. Укладена у 1954 році мирова угода виконана не була, домоволодіння по [ADDRESS] в натурі не поділене, окремі адреси кожній частині не присвоювались, і за даними технічної інвентаризації вказане домоволодіння продовжує бути цілим об`єктом, що перебуває у спільній частковій власності. [PERSON] на даний час фактично займає перший поверх житлового будинку літ. «Б-2», де саме знаходяться частки [PERSON] , на даний час невідомо, без поділу домоволодіння в натурі виділення співвласникам у користування часток неможливо, і відповідна позовна заява [PERSON] про поділ вказаного домоволодіння в натурі на даний час перебуває у провадженні суду. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] до суду не з`явилась, у передбаченому ЦПК України порядку повідомлялась про дату та час розгляду справи, будь-яких заяв по суті справи не заявляла. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та оцінивши їх у сукупності, суд встановив та врахував наступне. Як вбачається з наданого позивачкою технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 07.10.2013 за станом обстеження 23.01.2013, вказане домоволодіння складається з двох житлових будинків: одноповерхового літ. «А-1» та двоповерхового літ. «Б-2», а також надвірних господарських будівель та споруд. При цьому, як вбачається з графічних матеріалів технічного паспорту та експлікації приміщень вказаних будинків, будинок літ. «А-1» умовно поділений на квартиру [ADDRESS] загальною площею 89,5 кв.м, житловою площею 62,7 кв.м, що складається з чотирьох житлових кімнат. Будинок літ. «Б-2» умовно поділений на квартиру [ADDRESS] (перший поверх) загальною площею 53,7 кв.м, житловою площею 18,4 кв.м, що складається з двох житлових кімнат; та на квартиру [ADDRESS] загальною площею 68,1 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, що складається з двох житлових кімнат. Аналогічні відомості про житлові будинки та експлікацію приміщень у них містять і відомості наданого стороною відповідача технічного паспорту на домоволодіння [ADDRESS] , виготовленого КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» за станом обстеження на 24.07.2014. З договору дарування, посвідченого 07.07.2017 приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Чижовою Н.А., вбачається, що за вказаним договором [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 15/48 частин житлового будинку [ADDRESS] , з відповідною частиною надвірних будівель, що складається двох житлових будинків, льохів, сараїв, навісів, вбиральні та огорожі. З договору дарування, посвідченого 07.09.2017 приватним нотаріусом харківського міського нотаріального округу Варніковою К.В., вбачається, що за вказаним договором [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 12/48 часток у праві спільної власності на два житлових будинки з відповідною частиною надвірних будівель - льохів, сараїв, навісів, вбиральні та огорожі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . З Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна № 120170781 від 10.04.2018 вбачається, що домоволодіння за адресою: [ADDRESS] перебуває у спільній часткові власності. При цьому вказаний документ містить відомості про внесення до Реєстру прав власності на нерухоме майно наступних відомостей про співвласників вказаного домоволодіння: 03.05.2007 - [PERSON] , яка набула право власності на 15/48 частин на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1977; 03.05.2007 - [PERSON] , яка набула право власності на 9/48 частин на підставі договору купівлі-продажу від 03.06.1977; 07.08.2007 - [PERSON] , яка набула право власності на 12/48 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.07.22007; 07.08.2007 - [PERSON] , який набув право власності на 12/48 частин на підставі свідоцтва про право на спадщину від 24.07.22007. Водночас, вказана інформація містить також відомості про внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно відомостей про набуття [PERSON] 07.07.2017 права власності на 15/48 частин на підставі договору дарування від 07.07.2017, а також про набуття нею 07.09.2017 права власності на 12/48 частин на підставі договору дарування від 07.09.2017. З пояснень учасників процесу, аналізу вищезазначеної Інформації, письмової інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.10.2020 № 10379/04-11/20 судом встановлено і ніким не оспорюється, що [PERSON] набула право власності на 15/48 часток вищезазначеного домоволодіння, що згідно з відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно належали [PERSON] , а також на 12/48 часток цього домоволодіння, що згідно з відомостями Реєстру прав власності на нерухоме майно належали [PERSON] . Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду справи домоволодіння [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON] з частками 15/48 та 12/48, а всього 33/48, [PERSON] з часткою 12/48 та [PERSON] з часткою 9/48. Мировою угодою від 09.04.1954, затвердженою рішенням Народного суду Червонозаводського району міста Харкова від 10.04.1954, домоволодіння по [ADDRESS] було поділене між співвласниками на дві рівні частини по 24/28, при цьому першій групі співвласників: [PERSON] та [PERSON] виділено у власність в будинку літ. «А-1»: кімнати №№ 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, 1-9, веранди 1-1, 1-2, 1-3, в будинку літ. «Б-2»: житлові приміщення №№ 5-3, 5-4, 5-5, 5-6, 5-7, 5-8, веранди № 5-1, 5-2, сінці 4-1-а, підвал 3-1, 3-2, та частину надвірних будівель та споруд. Іншій групі співвласників, а саме - [PERSON] та [PERSON] виділено у власність в будинку літ. «А-1»: кімнати №№ 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, веранди 2-1, 2-2, в будинку літ. «Б-2»: житлові приміщення №№ 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6, сінці 4-1, підвал 3-3, та частину надвірних будівель та споруд. Зі змісту мирової угоди вбачається, що сторони домовились провести реальний поділ належного їм домоволодіння. На момент укладення вищезазначеної мирової угоди, питання поділу спільного майна регулювалось Цивільним кодексом УРСР, затвердженим постановою ЦВК УРСР від 16.12.1922. Так, за положеннями ст.ст.62, 65 вказаного акту, володіння, користування та розпорядження спільною власністю повинно провадитись за загальною згодою всіх учасників, а у випадку непогодження - за більшістю голосів. Кожний власник має право вимагати виділу своєї частки з спільного майна, якщо це не суперечить закону чи договору. Коли угоди про спосіб виділу не досягнуто, то майно за судовим рішенням ділиться в натурі, якщо це є можливим без непомірної шкоди його господарському призначенню; в противному випадку власник, який виділяється, одержує грошову компенсацію. Зі змісту письмової інформації КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.10.2020 № 10379/04-11/20 вбачається, що право спільної часткової власності на домоволодіння по [ADDRESS] було зареєстроване на підставі свідоцтва про право власності, посвідченого 07.12.1947 Першою міською Харківською нотаріальною конторою, за наступними співвласниками: за [PERSON] - 9/48 частки, за [PERSON] - 15/48 частки, за [PERSON] - 15/48 частки, за [PERSON] - 9/48 частки. В подальшому, право власності [PERSON] на 15/48 частки 31.07.1956 перейшло до [PERSON] , 27.03.1962 від [PERSON] до [PERSON] , 03.06.1977 від [PERSON] до [PERSON] . Право власності [PERSON] на 9/48 частки 31.07.1956 перейшло до [PERSON] , а 27.02.1962 від [PERSON] до [PERSON] . Право власності [PERSON] на 15/48 частки за судовим рішенням від 04.06.1984 перейшло до [PERSON] , який став власником 24/48 часток спірного домоволодіння, від якого право власності на частки у розмірі по 12/48 в порядку спадкування перейшло до [PERSON] та [PERSON] , і частку останнього 19.11.2013 успадкувала [PERSON] , що вбачається зі змісту договору її купівлі-продажу, укладеного [PERSON] з [PERSON] 07.09.2017. Вищезазначена інформація КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 13.10.2020 № 10379/04-11/20 не містить жодних відомостей про поділ в натурі спірного домоволодіння за мировою угодою від 09.04.1954 та про припинення у зв`язку з цим права на частку будь-якого зі співвласників. Натомість їх речові права на спірне домоволодіння переходили до інших осіб на підставі договорів дарування, купівлі-продажу, а також в порядку спадкування. Судом встановлено, що як окремі об`єкти нерухомого майна будь-які приміщення домоволодіння не реєструвались. Не містять таких відомостей і надані суду технічні паспорти на спірне домоволодіння. Таким чином, суд прийшов до висновку, що фактично домоволодіння [ADDRESS] в натурі між співвласниками ніколи поділене не було, будь-яка частка з домоволодіння в натурі не виділялась, а рішення Народного суду Червонозаводського району міста Харкова від 10.04.1954, яким затверджено мирову угоду від 09.04.1954, що передбачала реальний поділ вказаного домоволодіння, виконано не було. На відсутність правових підстав вважати окремими об`єктами права власності як 24/48 частини домоволодіння по [ADDRESS] з якої належать [PERSON] , а 9/48 - [PERSON] , так і 24/48 його частини, по 12/48 яких належать [PERSON] та [PERSON] , вказує також факт звернення [PERSON] до суду з позовом про виділ в натурі частки спірного домоволодіння в порядку ст.367 ЦК України. Разом з тим, речові права [PERSON] та [PERSON] на спірне домоволодіння виникли після набрання чинності 01.01.2004 Цивільним кодексом України, і правовідносини щодо користування між ними спільним домоволодінням за положеннями ст.5 ЦК України регулюються нормами вказаного Кодексу. Відповідно до ст.355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Статтею 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. За положеннями ст.363 ЦК України, частка у праві спільної часткової власності переходить до набувача за договором з моменту укладення договору, якщо інше не встановлено домовленістю сторін. Частка у праві спільної часткової власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, переходить до набувача відповідно до ст.334 цього Кодексу. Таким чином, судом встановлено, що на момент розгляду справи частки співвласників у праві спільної часткової власності на домоволодіння [ADDRESS] , а саме: 33/48 частки [PERSON] , 12/48 часток [PERSON] та 9/48 часток [PERSON] - є ідеальними частками у праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.150 ЖК Української РСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як вбачається з пояснень позивачки в судовому засіданні, копій її заяв та скарг до органу поліції від 31.10.2017, 26.02.2019, 21.12.2019, 12.09.2020, а також відповідей на них від 06.11.2017, 04.09.2020 і не заперечується представником відповідача в судовому засіданні, на огороджену частину домоволодіння [ADDRESS] , якою фактично користується [PERSON] , позивачку [PERSON] вона не допускає. Відсутність у [PERSON] ключів від вхідних дверей та хвіртки до домоволодіння, а також наявність перешкод для вільного проходу на територію у зв`язку з утриманням [PERSON] у дворі собак, стороною відповідачки у відзиві та в судовому засіданні не оспорюється. За таких обставин суд прийшов до висновку про наявність для позивачки [PERSON] перешкод проживанню у житлі, що належить їй на праві спільної часткової власності. Відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР та передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відтак, оскільки [PERSON] належить 33/48 часток у праві спільної часткової власності на спірне домоволодіння, права володіння та користування якими вона не може бути позбавлена, її порушене право може бути відновлене шляхом усунення перешкод у користуванні цим житлом шляхом її вселення. При цьому суд відхиляє доводи сторони відповідача про те, що до визначення конкретних приміщень домоволодіння, що складають частку [PERSON] у праві спільної часткової власності, її вселення до спірного домоволодіння є неможливим. Конкретні приміщення домоволодіння, що складають частку [PERSON] , на момент вирішення даної цивільної справи також не визначені, натомість [PERSON] тривалий час після набуття [PERSON] права власності на належні їй частки у праві спільної часткової власності, користується не виділеним жодному зі співвласників у користування спільним майном, маючи при цьому 12/48 часток у праві спільної часткової власності, у той час як частка [PERSON] у праві спільної часткової власності є найбільшою з усіх співвласників та складає 33/48. Такий стан призводить до істотного дисбалансу прав співвласників та порушення встановлених у ст.319 ЦК України засад їх рівності. Суд враховує також, що одночасно з вимогою про вселення, позивачкою заявлено вимогу про визначення порядку користування спільним майном, а тому вищезазначені доводи сторони відповідача вважає неспроможними. Відповідно до ст.358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Зі змісту позову та пояснень учасників процесу в судовому засіданні судом встановлено, що угоди про порядок користування спільним майном співвласниками не досягнуто. Згідно з правовою позицією Верховного Суду України у справі № 6-1500цс15 від 17.02.2016, положення ст.358 ЦК України вказують на те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до ч.3 ст.358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд, застосовуючи ст.358 ЦК України, виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. Отже, положення ст.358 ЦК України є підставою для задоволення вимоги про визначення порядку користування спільним майном між співвласниками. Суд також бере до уваги, що порядок, що визначається судом чи за домовленістю між співвласниками, не є остаточним вирішенням питання користування спільним майном, і в подальшому може неодноразово змінюватись як за домовленістю між співвласниками, так і за позовами будь-кого з них за наявності істотних обставин та змін у відповідних правовідносинах, у тому числі у разі зміни співвласників, поділу домоволодіння між співвласниками в натурі тощо. Зі змісту позовної заяви та пояснень позивачки в судовому засіданні встановлено, що спір між сторонами виник з приводу користування окремими приміщеннями спірного домоволодіння, зокрема, у будинку літ. «А-1»: №№ ІІ, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, 2-6, 2-7, 2-8, 2-9, а також у будинку літ. «Б-2»: 4-2, 4-3, 4-4, 4-5, 4-6. Вимог про визначення порядку користування іншими приміщеннями домоволодіння сторонами не заявлялось. Виходячи зі встановлених ст.13 ЦПК України засад диспозитивності цивільного судочинства, суд вирішує питання встановлення порядку користування спільним майном в межах заявлених [PERSON] вимог. З технічного паспорту вбачається, що приміщення будинку літ. «А-1», вирішення порядку користування якими ініціює позивачка, складаються з: тамбуру площею 4,4 кв.м, коридорів площею 6,5 кв.м та 0,8 кв.м, двох кухонь площею 7,8 кв.м та 7,3 кв.м відповідно, та чотирьох житлових кімнат площею 13,7 кв.м, 13,7 кв.м, 14,0 кв.м, 21,3 кв.м. При цьому позивачка [PERSON] просить виділити їй у особисте користування дві житлові кімнати площею по 13,7 кв.м, кухню площею 7,8 кв.м, а [PERSON] - житлові кімнати площею 14,0 кв.м та 21,3 кв.м, а також кухню площею 7,3 кв.м., а тамбур та коридори залишити у спільному користуванні співвласників. Приміщення будинку літ. «Б-2», вирішення порядку користування якими ініціює позивачка, складаються з: житлових кімнат площею 7,9 кв.м та 10,5 кв.м, кухні площею 15,5 кв.м, коридору площею 9,8 кв.м та ванни площею 8,3 кв.м. При цьому позивачка [PERSON] просить виділити їй у особисте користування житлову кімнату площею 7,9 кв.м, натомість [PERSON] - житлову кімнату площею 10,5 кв.м, а кухню, коридор та ванну залишити у їх спільному користуванні. Іншого варіанту поділу вказаних приміщень у користування між співвласниками стороною відповідача суду не подано. Так як приміщення будинку літ. «А-1», вирішення порядку користування якими ініціює позивачка, складаються з чотирьох кімнат і [PERSON] у цьому будинку просить виділити їй у користування дві житлові кімнати меншої житлової площі, і приміщення будинку літ. «Б-2», вирішення порядку користування якими позивачка також ініціює, складаються з двох кімнат, і у цьому будинку [PERSON] також просить виділити їй у користування одну житлову кімнату меншої житлової площі, виходячи з розміру часток сторін у праві спільної часткової власності, суд прийшов до висновку про можливість встановлення між співвласниками [PERSON] та [PERSON] запропонованого позивачкою порядку користування спільним житлом. За такого запропонованого позивачкою розподілу приміщень спільних будинків, на думку суду, баланс інтересів співвласників порушено не буде. Про будь-які обставини, які б робили неможливим встановлення такого порядку користування приміщеннями спільних будинків, сторони суду не повідомляли. Про наявність спору щодо користування іншою частиною домоволодіння, у тому числі іншими приміщеннями житлових будинків, господарськими будівлями та спорудами домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , сторони суду не повідомляють та вирішення цього питання на судовий розгляд не виносять. Відтак, усі інші приміщення будинків спірного домоволодіння, його господарські будівлі та споруди слід залишити у спільному користуванні співвласників. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] в повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати слід покласти на відповідачку. Враховуючи викладене,

Outcome: approved