Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «Веллфін» про визнання договору позики недійсним. Свої вимоги мотивує тим, що вона отримала від відповідача вимогу про повернення позики відповідно до договору № 761493 від 26 лютого 2019 року. Відповідно до п. 1.1. цього договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Строк позики за цим договором складає 30 днів, а саме до 28 березня 2019 року. Згідно з п. 1.2. договору позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Договір позики містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвища, ім`я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис «електронний підпис», як зі сторони позикодавця, так і зі сторони позичальника. Таким чином, договір позики не підписаний у встановленому законом порядку за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який відповідав би вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним договір позики № 761493 від 26 лютого 2019 року, укладений між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] . Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 28 травня 2019 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. ТОВ «Веллфін» позовну заяву з додатками отримало (а.с. 24), відзив на позовну заяву у встановлений судом строк не подало. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Оскільки розгляд справи відбувається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, особи, які беруть участь у справі, не викликались. Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 26 лютого 2019 року між ТОВ «Веллфін» та [PERSON] було укладено договір позики № 761493 (а.с. 6-10). Відповідно до п. 1.1. цього договору позикодавець надає позичальникові грошові кошти в позику в сумі 4000 гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою. Згідно з п. 1.2. договору позика надається позичальнику виключно за допомогою веб-сайту позикодавця, за умови ідентифікації позичальника та використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором. Пунктом 1.3. договору передбачено, що строк позики за цим договором складає 30 днів, позика має бути повернута згідно графіку розрахунків (додаток до договору) до 28 березня 2019 року. Позивач посилається на те, що договір позики містить лише зазначення інформації про позикодавця та прізвища, ім`я та по-батькові відповідача, а також надрукований запис «електронний підпис», як зі сторони позикодавця, так і зі сторони позичальника. Таким чином, договір позики не підписаний у встановленому законом порядку за допомогою одноразового ідентифікатора або ж за допомогою електронного цифрового підпису, який відповідав би вимогам Закону України «Про електронний цифровий підпис». Статтею 6 ЦК України визначено право сторін на укладення договору та врегулювання в ньому своїх відносин. Порядок укладення договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». Відповідно до статей 526, 615 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись у встановлений термін, відповідно до вимог закону та умов договору. Згідно зі ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. За нормою ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. У ст. 627 ЦК України зазначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Відповідно до положень ст. 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 3 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»). Відповідно до ч. 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Веллфін» перебувають в загальному доступі, будучи опублікованими на сайті. Ці правила є публічною пропозицією (офертою) у розумінні статей 641, 644 ЦК України на укладення договору кредиту та визначають порядок і умови кредитування, права і обов`язки сторін, іншу інформацію, необхідну для укладення договору. Із запропонованими умовами позивач ознайомилась та погодилась з ними. За таких обставин, суд вважає, що договір позики було укладено та підписано в електронній формі, і такі дії сторін узгоджуються з вимогами статей 6, 627 ЦК України, ст. 11, 12 ЗУ «Про електронну комерцію». Таким чином, підстав для визнання недійсним договору позики не вбачається. З огляду на наведене, в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed