Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, посилаючись на те, що 20 січня 2007 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Від шлюбу у них народилася донька - [PERSON], [INFO]. Донька мешкає разом із [PERSON], відповідач [PERSON] не приймає участі у утриманні доньки, хоча має таку фінансову можливість. Відповідач працює моряком закордонного плавання, отримує достатню заробітну платню, а саме 275 доларів США в день. [PERSON] через малий вік дитини наразі не працює. Позивачка просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі в розмірі 16 000 гривень щомісячно, починаючи з 16 січня 2013 року, та на утримання [PERSON] - 5980,00 гривень щомісячно з 16 січня 2013 року до спливу трьох років з моменту розірвання шлюбу. В судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили суд його задовольнити. Відповідач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, надали суду письмові заперечення на позов, з яких вбачається, що відповідач визнає свій обов'язок утримувати дитину та дружину, та просив суд стягнути з нього аліменти в розмірі 1000 гривень щомісячно на утримання доньки та 500 гривень на утримання позивачки. Суд, заслухавши сторони та їх представників, вивчивши матеріали справи, вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. 20 січня 2007 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] (свідоцтво про щлюб серія [NUMBER]). [INFO] року у сторін від шлюбу народилась дитина - [PERSON], про що в Книзі реєстрації народження Другого Приморського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 06 жовтня 2011 року зроблено відповідний запис №970. Відповідно до Свідоцтва про народження дитини батьками [PERSON] значаться [PERSON] як батько, та [PERSON] як матір. Сторони в ході розгляду справи підтвердили, що шлюб між ними розірвано, та дитина мешкає разом із матір'ю, [PERSON] Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у останнього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Суду не було надано доказів наявності у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Відповідно до ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. В той же час, суд критично ставиться до наданої позивачкою копії контракту найму моряка, яким вона підтверджує розмір заробітної плати відповідача, оскільки ця копія контракту належним чином не завірена та позивачка не надала доказів того, яким чином та де вона отримала цю копію контракту та чи належать підписи на копії контракту уповноваженим особам. Вимогами ст. 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.ст. 58, 59 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статтею 212 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Так, позивачем по справі та його представниками були надані суду копії наступних документів: копія гарантійного листа від 17 липня 2013 року з перекладом, копія гарантійного листа від 21 червня 2013 року з перекладом, копія розрахункового листа за червень 2013 року з перекладом, копія розрахункового листа за травень 2013 року з перекладом, копія гарантійного листа від 17 вересня 2012 року з перекладом, копія листа про призначення від 14 квітня 2012 року з перекладом, копія платіжної відомість за грудень 2012 року з перекладом, копія листа про бронювання квитків (номер бронювання ZU90BY). Суд зазначає, що вказані документи не можуть бути доказами у справі, оскільки вони не відповідають вимогам належності та допустимості доказів, встановленим ст. 58, 59 ЦПК України, виходячи з наступного. Згідно з вимогами Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 р. N 24-754/0/4-13 «Про практику розгляду судами цивільних справ з іноземним елементом», у разі коли письмові докази подаються до суду іноземною мовою, додається їх засвідчений у встановленому порядку переклад українською мовою на підставі статті 7 ЦПК та положень договорів про правову допомогу щодо мови документів. Суд приймає документи складені мовами іноземних держав, за умови супроводження їх нотаріально засвідченим перекладом українською мовою. Визначення поняття «іноземний елемент» наведено у пункті 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право». Іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об'єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. В даному випадку позивачкою надано документ, за змістом якого Відповідач має трудові відносини в іноземній державі. Надані позивачкою копії документів та їх переклади нотаріально не посвідчені, а отже не можуть бути доказами у справі. Крім того, слід зазначити, що у вказаних документах відсутні такі реквізити: мокра печатка організації, що його видала, підпис та посада особи, яка має повноваження підписувати такого роду документи, з боку позивача не надана суду інформації про походження та спосіб отримання документа. Документи, що надані суду Позивачем та її представниками наявні лише в копіях, з яких і зроблено переклад. Тож, при наданні вказаних вище копій документів, позивачем не враховане положення ст. 59 ЦПК України, щодо допустимості доказів, що залежить від дотримання процесуального порядку їх отримання, у даному випадку письмових доказів, відповідно до ст. 64 ЦПК України, яка передбачає надання, як правило, оригіналів документів. У разі надання незасвідчених копій документів, які з достовірністю не можуть відтворити інформацію оригіналу документу, такий документ може викликати у зацікавленої особи сумніви, щодо його достовірності, що відповідно до ст. 185 ЦПК України може потягнути виключення його з числа доказів. Важливість відповідності копії письмового документу оригіналу документу для уникнення шкоди для розгляду справи відображена у ст. 138 ЦПК України, яка передбачає обов'язкове засвідчення копії документу, який залишається у справі, після повернення його оригіналу. Однак, надавши на підтвердження своїх вимог нотаріально не завірені ксерокопії документів позивач не дотримався вимог ст. 57, 64 ЦПК України, та не довів суду обставини, які повинні бути доведені певними засобами доказування. Відповідно до наданих Відповідачем документів з 15 березня 2013 року він працює на посаді маустра-налагоджувальника у ТОВ «Арталин», про що свідчить наказ директора підприємства про прийняття на роботу [PERSON] (а.с.54,) довідка ТОВ «Арталин» № 3 від 12.04.2013 року про те, що [PERSON] дійсно працює в ТОВ «Арталин» на посаді майстра-налагоджувальника з окладом 5 600 рублів ПМР, та копією трудової книжці, де у графі відомості про роботу зазначено, що 15 березня 2013 року [PERSON] був прийнятий на роботу в ТОВ «Арталин». Будь-якого спростування зазначеної інформації з боку позивача та її представників не надходило. Стаття 191 СК України визначає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ст.367 ЦПК України, рішення суду в частині стягнення аліментів підлягає негайному виконанню у межах платежу за один місяць. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання, то вони також підлягають частковому задоволенню, враховуючи наступне. Згідно ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Згідно ч. 1 ст. 79 СК України, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Враховуючи той факт, що [PERSON] може надавати матеріальну допомогу, суд вважає, що аліменти на утримання дружини мають бути присуджені в розмірі 1 000 гривень на місяць, що буде достатньою сумою для матеріального утримання позивачки з боку колишнього чоловіка. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі ст. ст. 84, 141, 180-182, 191, 184 Сімейного кодексу України, ст. ст. 3-4, 6-8, 10-12, 15, 59-60, 88, 109, 208-209, 212-215, 218, 294, 367 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial