Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 27.02.2018 р. позивач дізналась про залучення її в якості заінтересованої особи до участі у справі за заявою ТОВ «Фінансова компанія «Довіра та Гарантія» про заміну сторони виконавчого провадження . В той же день позивач дізналась і про те, що Дарницьким районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з [PERSON] , як поручителя, боргу за кредитним договором № 7819-022/08Р від 12.03.2008 р. Тоді ж [PERSON] вперше дізналась про існування даного договору поруки № 719-022/08Р, який позивач не підписувала. [PERSON] договір поруки не підписувала, а отже не є поручителем за кредитним договором. За таких обставин [PERSON] просить суд визнати недійсним договір поруки № 719-022/0Р від 12.03.2008 р. укладений Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк» з [PERSON] . 21.09.2018 р. у даній справі було відкрито провадження, вирішено питання про її розгляд за правилами загального позовного провадження. На виконання ухвали суду про витребування доказів, представником Публічного акціонерного товариства «Правекс - Банк» було надано оригінал спірного договору поруки від 12.03.2008 р. № 719-022/08Р. Відзив представником відповідача не подавався. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник ПАТ «Правекс-Банк» просив відмовити у задоволенні заявлених вимог за відсутності належних та допустимих доказів які свідчать про недійсність спірного договору. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм належну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Як свідчать матеріали справи, 12.03.2008 р. між [PERSON] та Акціонерним комерційним банком «Правекс-Банк», правонаступником якого є відповідач, було укладено договір поруки № 719-022/08Р, за умовами якого позивач взяла на себе зобов`язання нести солідарну майнову відповідальність перед кредитором за виконання в повному обсязі зобов`язань [PERSON] за кредитним договором № 719-022/08Р від 12.03.2008 р. Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов`язання. [PERSON] зазначає, що про існування зазначеного договору дізналась у лютому 2018 р. Даний договір позивачем н укладався, його має бути визнано недійсним. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно із ч. 1-3,6 ст. 203 ЦК України: зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Так, позивач зазначає, що вона не підписувала спірний договір поруки, про що і зазначила у своїх поясненнях у судовому засіданні. Доказами відповідно до приписів ст. 76 ЦПК України є Доказами, в розумінні ч. 1 ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПУК України, встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, відповідно до положень ст. 77 ЦПК України. За приписами ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним, відповідно до ст. 204 ЦК України.. Суд не може покласти в основу рішення виключно пояснення позивача щодо не укладання договору поруки. Будь - яких належних на допустимих доказів, які свідчать про наявність підстав для визнання договору поруки недійсним відсутні, разом з тим за положеннями ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може грунтуватись на припущеннях. Зважаючи на викладене, суд вважає за можливе відмовити [PERSON] у задоволенні заявлених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed