Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, зняття із реєстрації місця проживання. В позовній заяві зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] на підставі договору дарування від 13 травня 2020 року. Згідно довідки, виданої КП «ЖЕО №2», у вказаній квартирі зареєстровані попередній власник [PERSON] та квартирант [PERSON] . Договір піднайму було укладено [PERSON] та [PERSON] 08 червня 1991 року. У зв`язку із переходом права власності на квартиру [ADDRESS] до [PERSON] перейшли права та обов`язки колишнього власника квартири. Реєстрація місця проживання [PERSON] в належному їй житлі порушує її права як власника квартири. [PERSON] є для неї сторонньою особою, яка перешкоджає їй належним чином користуватися і володіти вказаним житловим приміщенням. У червні 2020 року вона надіслала [PERSON] вимогу добровільно знятися із реєстраційного обліку. Відповідачкою було отримано лист-вимогу, але, до цього часу відповідачка добровільно знятися з реєстраційного обліку не бажає та її реєстрація в спірній квартирі створює перешкоди власнику і позбавляє можливості в повній мірі використовувати об`єктом права власності. Тому [PERSON] просила суд розірвати договір піднайму від 08 червня 1991 року, визнати [PERSON] особою, яка втратила право користування жилим приміщенням, зняти [PERSON] з реєстраційного обліку у кв. [ADDRESS] . Судові витрати також просила стягнути з відповідача на її користь. Ухвалою судді Київського районного суду м.Полтави від 02 жовтня 2020 року відкрито провадження у даній справі, яку вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом. В позовній заяві зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] з 1991 року, де проживала по лютий 2020 року та зареєстрована по цей час. Після введення карантину тимчасово проживала у селі, оскільки працює вчителем та була переведена на дистанційне навчання. В даній квартирі вона проживала та була зареєстрована зі своєю рідною тіткою, [PERSON] як одна сім`я майже тридцять років. Вони вели спільне господарство, вона сплачувала за комунальні послуги, робила поточний ремонт, облаштовувала меблі. В лютому 2020 року дізналася із позовної заяви [PERSON] , що вона є одноосібним власником квартири [ADDRESS] та має намір [PERSON] виселити. В подальшому даний позов [PERSON] був залишений без розгляду. Через постійний тиск, непорозуміння вона тимчасово виїхала із спірного житла, але залишила там свої речі, мала ключі від квартири. Іншого житла вона не має, вклала кошти у влаштування квартири, та вважає, що як член сім`ї наймача мала право на участь у приватизації квартири, але не була повідомлена про час її проведення та не включена в акт приватизації. [PERSON] 13.05.2020 року подарувала спірне нерухоме майно [PERSON] , наразі новий власник вимагає від [PERSON] знятися з реєстраційного обліку із спірної квартири, хоча там залишилися її речі, і вона має намір проживати у вказаному житлі. Тому [PERSON] просила суд усунути їй перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] шляхом її вселення та видачі ключів від квартири, вселити [PERSON] у квартиру [ADDRESS] . Ухвалою суду від 20 жовтня 2020 року судом задоволено клопотання представника відповідача за первісним позовом, адвоката Калько В.В. та цивільну справу №552/3849/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання об`єднано в одне провадження з цивільною справою №552/4562/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом (т.1 а.с. 47). Цією ж ухвалою залучено до участі у справі в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради. Ухвалою суду від 28 січня 2021 року за клопотанням представника відповідача [PERSON] до матеріалів справи залучено копію постанови Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у справі №552/1123/20. Клопотання про приєднання до матеріалів справи доказів задовольнити частково, а саме залучено копію письмових пояснень [PERSON] від 11 січня 2021 року. Інші докази договір підряду, кошторис, акт виконаних робіт акт, витяг з ЄДРПОУ вирішено до розгляду судом не приймати (т.3 а.с.10). [PERSON] надала відзив на позовну заяву [PERSON] , у якому проти позовних вимог заперечила (т.1 а.с. 60-64). У відзиві зазначила, що [PERSON] позов пред`явлено до [PERSON] , в той час як власником спірної квартири є [PERSON] . Тому позов пред`явлено до неналежного відповідача. [PERSON] не є та не була членом її сім`ї, тому норми Житлового кодексу до даних відносин не застосовуються. Згідно договору дарування від 13.05.2020 року [PERSON] безоплатно прийняла в дар квартиру [ADDRESS] , житловою площею 17,3 кв.м, загальною площею 31,5 кв.м. Ця квартира належала дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого управлінням майна комунальної власності м. Полтави № 10 від 26.03.2020 року взамін втраченого свідоцтва про право власності від 04.01.1994 року, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 07.04.2020 року, реєстраційний номер запису права власності: 36193811. За адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована як квартирант, проживала в даній квартирі вона також як квартирант. На даний час власником квартири є [PERSON] , яка вправі розпоряджатися майном на свій розсуд без втручання інших осіб у її власність. З моменту, коли [PERSON] набула права власності на спірну квартиру, [PERSON] у спірній квартирі не проживала, була відсутня, оскільки добровільно виїхала із квартири ще у кінці 2019 року. Тому підстави для усунення їй перешкод в користуванні квартирою відсутні. Тому позовні вимоги [PERSON] вважає безпідставними. Ухвалою суду від 31 березня 2021 року позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання договору піднайму житла, визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації місця проживання залишено без розгляду у зв`язку з повторною неявкою позивача за викликом суду. З цих підстав суд продовжує розгляд справи в частині позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та вселення. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Калько В.В. позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили задовольнити. При цьому посилались на обставини, що викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] та третьої особи [PERSON] , адвокат Омелай Н.М. в судовому засіданні проти позовних вимог [PERSON] заперечила, в їх задоволенні просила відмовити. Після оголошеної судом перерви відповідач [PERSON] , третя особа [PERSON] та їх представник [PERSON] в судове засідання повторно не з`явились. Третя особа Департамент з питань реєстрації Полтавської міської ради в судове засідання свого представника не направив. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно ч.4\~ст.223\~ЦПК України\~у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Враховуючи, що відповідач [PERSON] ,\~третя особа\~ [PERSON] \~та їх\~представник [PERSON] в судове засідання не з`явилися повторно, підстави для перенесення розгляду справи, про що надали клопотання відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] , відсутні. На підставі викладеного суд прийшов до висновку про розгляд справи за відсутності осіб, що в засідання не з`явились. Заслухавши позивача та її представника, представника відповідача та третьої особи, дослідивши та оцінивши докази у справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору дарування, посвідченого 13 травня 2020 року приватним нотаріусом Полтавського міського нотаріального округу Оканенко Т.Є., [PERSON] безоплатно передала у приватну власність [PERSON] належну їй на праві власності квартиру [ADDRESS] . А [PERSON] прийняла вказану квартиру в дар (т.1 а.с.9). Як вбачається з даних довідки №1620 від 12 серпня 2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровано 2 особи, в тому числі: [PERSON] , [INFO] , яка зареєстрована з 26 лютого 1975 року, та [PERSON] , [INFO] , квартирант з 26 жовтня 2007 року (т.1 а.с.11). Але, як встановлено судом, на час набуття [PERSON] права власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] у вказаній квартирі не проживала, оскільки у лютому 2020 року (день судом не встановлено) залишила вказане житло. Зазначена обставина в судовому засіданні не заперечувалась позивачем [PERSON] та підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, в тому числі: показаннями свідків [PERSON] , [PERSON] , які суду пояснили, що [PERSON] постійно проживала за адресою: [ADDRESS] , але у лютому 2020 року залишила квартиру, даними акту обстеження умов проживання від 24 вересня 2020 року та акту обстеження умов проживання від 23 жовтня 2020 року, з яких вбачається, що за адресою: [ADDRESS] постійно проживає та зареєстрована [PERSON] . При обстеженні було встановлено, що в даному помешканні відсутня особа - [PERSON] . В даному помешканні відсутні особисті речі [PERSON] , яка зареєстрована за даною адресою. В даному помешканні є особисті речі [PERSON] та [PERSON] (т.1, а.с.129, 130); даними акту від 18 грудня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] дійсно постійно проживала з 1991 року за адресою: [ADDRESS] . У лютому 2020 року [PERSON] була змушена вибратися з даної квартири, залишивши у помешканні [PERSON] вмонтовану шафу-купе та мийку з кухонного гарнітура (т.1 а.с.163-165); даними договору оренди житлового приміщення №27 від 09 лютого 2020 року, укладеного орендодавцем [PERSON] з однієї сторони та орендарем в особі [PERSON] з другої сторони. Згідно вказаного договору орендодавець передає орендатору у платне користування житлове приміщення, а саме квартиру з 09 лютого 2020 року строком на шість місяців з правом пролонгації. Дане приміщення розташоване за адресою: [ADDRESS] (т.1 а.с.179). Таким чином судом встановлено, що [PERSON] набула права власності на спірну квартиру лише через три місяці після того, як її залишила [PERSON] . Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Проте, будь-які докази того, що відповідач [PERSON] будь-яким чином порушила права позивача, чинила їй перешкоди в користуванні квартирою за адресою: [ADDRESS] в матеріалах справи відсутні. Як пояснила в судовому засіданні позивач, після того, як власником спірної квартири стала [PERSON] , вона до вказаної квартири не приходила, вселитися не намагалась. Суд критично оцінює лист [PERSON] на адресу [PERSON] та [PERSON] від 30 липня 2020 року, у якому вона вимагала не чинити перешкод у користуванні квартирою [ADDRESS] (т.2 а.с.9). Так, вказаний лист не містить будь-якої інформації яким чином та хто із вказаних осіб чинить їй перешкоди в користуванні житлом, і яких саме конкретних дій від них позивач очікує: надати їй ключі від квартири, забезпечити доступ до житла, надати можливість вселитися, тощо. Суд критично оцінює пояснення позивача, надані нею в судовому засіданні, про те, що у неї відсутні ключі від квартири, оскільки вона їх віддала [PERSON] при виїзді з квартири. Вказані пояснення суперечать інформації, викладеній самим позивачем в її позовній заяві. Так, у позові [PERSON] зазначила, що через постійний тиск вона тимчасово виїхала зі спірного житла, але залишили там свої речі, мала ключі\~від квартири (т.2 а.с.2). Звернення [PERSON] до [PERSON] з вимогою від 26 червня 2020 року знятися з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS] також не можуть бути розцінені як перешкода в користуванні зазначеним житлом (т.2 а.с.10). Аналізуючи зазначений доказ, суд бере до уваги, що вказана вимога відповідачем підписана 26 червня 2020 року, тобто після того, як позивач залишила спірне житло, і більше чотирьох місяців у ньому не проживала. Згідно ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» громадянин України, а також іноземець чи особа без громадянства, які постійно або тимчасово проживають в Україні, зобов`язані протягом тридцяти календарних днів після зняття з реєстрації місця проживання та прибуття до нового місця проживання зареєструвати своє місце проживання. Тому вимога відповідача до позивача знятися з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири в повній мірі відповідає вимогам ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» та не може свідчити про чинення відповідачем позивачу будь-яких перешкод у користуванні спірною квартирою. Пред`явлення [PERSON] позову до [PERSON] про розірвання договору найму та визнання особи такою, що втратила право користування житлом, також не є порушенням права позивача. Інші докази чинення відповідачем позивачу перешкод в користуванні спірною квартирою в матеріалах справи відсутні. В той же час позивач посилалась на чинення їй перешкод в користуванні квартирою попереднім власником квартири [PERSON] . Так, в судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] ночувала у неї близько 15 разів, оскільки тітка не пускала її в квартиру. Щодо обставин не допуску до квартири свідок знає зі слів [PERSON] . Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] інколи не пускала [PERSON] в квартиру, виганяла її. [PERSON] сама казала свідкові, що хоче вигнати [PERSON] з квартири, а вона не йде. Судом також встановлено, що до спірної квартири позивач вселилась як квартирант на підставі договору найму. Як вбачається з даних довідки від 16 березня 2020 року №5259, [PERSON] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 12 липня 1991 року по 01 липня 1998 року як квартирант. З 26 жовтня 2007 року знову зареєстрована як квартирант (т.2 а.с. 8). Як встановлено судом, між [PERSON] та [PERSON] склалися напружені стосунки, що підтвердили свідки [PERSON] та [PERSON] , та підтверджувала в судовому засіданні позивач. Тому у лютому 2020 року позивач залишила спірне житло. При цьому, як встановлено судом, житло вона залишила не внаслідок об`єктивної неможливості користуватися ним надалі, оскільки доступ до житла, ключі від квартири вона мала. Позивач підготувала переїзд: винайняла нове житло на тривалий час (згідно договору оренди на шість місяців з правом пролонгації), вивезла речі. Тому суд критично оцінює її пояснення щодо наявності у неї перешкод у користуванні житлом, що зумовило її тимчасове залишення житла. Суд також не бере до уваги пояснення позивача про те, що в спірній квартирі залишилися її особисті речі, оскільки ці обставини спростовуються даними актів обстеження умов проживання від 24 вересня 2020 року та від 23 жовтня 2020 року, згідно якого особисті речі [PERSON] в квартирі відсутні, а також даними акту від 18 грудня 2020 року, з якого вбачається, що [PERSON] у спірній квартирі залишила лише вмонтовану шафу-купе та мийку з кухонного гарнітура. Постановою Полтавського апеляційного суду від 27 січня 2021 року у цивільній справі №552/1123/20 [PERSON] визнано членом сім`ї наймача квартири [ADDRESS] [PERSON] (т.1 а.с. 240-249). Визнано розпорядження органу приватизації м. Полтави №10009 від 04.01.1994 року, видане відділом приватизації житла м. Полтава про передачу квартири [ADDRESS] \~\~у приватну власність [PERSON] на підставі\~Закону України «Про приватизацію державного житловогофонду»\~- незаконним. Визнано незаконним та скасовано свідоцтво про право власності на житло від 04.01.1994 року, видане на ім`я [PERSON] , на квартиру [ADDRESS] , що видане на підставі розпорядження органу приватизації м. Полтава №10009 від 04.01.1994 року. Але на час розгляду даної цивільної справи №552/3849/20 права та обов`язки [PERSON] як наймача квартири за адресою: [ADDRESS] не відновлені. Власником спірного житла є відповідач [PERSON] на підставі договору дарування від 13 травня 2020 року, який не визнано недійсним, не розірвано, є чинним, а тому регулює спірні правовідносини, що виникли між учасниками справи. На підставі викладеного, встановивши, що відповідач [PERSON] будь-яких перешкод в користуванні спірною квартирою позивачу не чинила, на час набуття нею права власності на спірну квартиру позивач в цьому житлі була відсутня, після набуття [PERSON] права власності на квартиру будь-яких дій, спрямованих на відновлення користування спірним житлом не вчиняла, відповідач їй в цьому перешкод не чинила, в задоволенні позову необхідно відмовити в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених відносно них вимог. Згідно ч.2 ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Outcome: dismissed