Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, в якому зазначила, що вона з відповідачем по справі перебуває у шлюбі, зареєстрованому 09.09.2006 року Самсонівською сільською радою Краснодонського району Луганської області, актовий запис № 2. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якої в свідоцтві про народження вказано відповідача. Подружні стосунки з відповідачем були припинені з червня-липня 2015 року через постійні суперечки. На примирення не згодна та переконана, що подальше подружнє життя і збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є їхньою спільною власністю не має. Неповнолітня дитина залишається жити з позивачем. Відповідач ухиляється від матеріального утримання дитини. Між нею та відповідачем не досягнуто згоди щодо матеріального утримання та виховання дитини. Інших дітей, непрацездатної дружини, батьків відповідач не має, стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. Проживають з відповідачем окремо, добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просила суд розірвати шлюб між нею, [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 09.09.2006 року Самсонівською сільською радою Краснодонського району Луганської області, актовий запис № 2 та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення дитиною повноліття, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала суду письмову заяву, в якій просила справу розглядати за її відсутності, позов підтримала. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні надав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав у повному обсязі та був допитаний як свідок, під час чого пояснив, що він не хворіє, працює на шахті [PERSON], машиністом електровозу, інших дітей, непрацездатних батьків на утриманні не має, аліменти не сплачує. Також пояснив, що в 2014 році він разом із позивачем вихали проживати до родичів до Краснодару, де прожили до осені. Після цього він разом із позивачем та дитиною переїхали жити до поселку Придорожнє Луганської області, після чого він запропонував позивачу переїхати жити до їхнього будинку у місті [PERSON], але позивач відмовилась. З 16 серпня 2016 року вони почали проживати окремо. Він проживає за адресою: [INFO], а позивач разом з дитиною залишилась проживати в [INFO]. Після цього сімя розпалась. Вимоги щодо стягнення аліментів він визнає, але зазначив, що дитині він допомагає, передає одяг, матеріально утримувати дитину він не відмовляється, однак, у звязку з тим, що позивач проживає разом з дитино на непідконтрольній території, він не має можливості надавати матеріальну допомогу. Один раз надав позивачці гроші на дитину, коли вона приїжджала до міста Лисичанська. Дитина проживає разом із матірю, ходить до школи, договору щодо утримання дитини не укладали. Розмов позивач з ним уникає. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні надала аналогічні пояснення викладені в письмових запереченнях до позовної заяви, в яких зазначила, що позивачка зазначила неправдиві відомості стосовно мотивів розірвання шлюбу та інших обставин, що вплинули на припинення подружніх відносин між сторонами. Сторони мають у своїй власності житловий будинок, який розташований у м. Новодружеськ, вул. Пушкіна, буд. 43, в якому спільно проживали до червня 2014 року. У червні 2014 року у звязку із проведенням антитерористичної операції на території міста, родина виїхала до Краснодарського краю Російської Федерації. У вересні 2014 року вся сімя переїхала до батьків позивача с. Придорожнє, Сорокинський район Луганської області, вул. Космічна, буд. 5. За цією адресою сімя проживала разом до серпня 2016 року, а не до червня-липня 2015 року, як зазначеному позовній заяві. Маючи у своїй власності житло у м. Новодружеську, родина проживала майже два роки в одному будинку з батьками позивачка та її бабусею у 4-х кімнатному будинку. Спільне життя чотирьох поколінь на одній житловій площі не сприяло створенню дружньої атмосфери через різницю у віці і світогляд, різні повадки і харчові звички, а також різний стиль життя. Через такі непорозуміння відповідач запропонував позивачу повернутись додому у свій будинок у м. Новодружеськ, але вона відмовилась. Крім цього, відповідачеві стало відомо про те, що Позивач створила нову сімю і проживає у цивільному шлюбі із іншим чоловіком [PERSON]. Щодо аліментів, то відповідач не погоджується із твердженням позивача, що він не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач в свою чергу регулярно надає матеріальну допомогу позивачу. Позивач проживає на непідконтрольній Україні території, у звязку з чим, відповідач позбавлений можливості відправляти гроші позивачу поштовим або банківським переказом. Розрахункової картки в банківській установі позивача не має, тому відповідач не має можливості у добровільному порядку перераховувати кошти на утримання дитини. З врахуванням цих обставин відповідач через дальнього родича [PERSON], який проживає у м. Молодогвардійську, поруч з селищем в якому проживає позивач і регулярно приїздить до м. Новодружеськ у справах і передає позивачу для дитини все, що потрібно. Відповідач передав все, що було потрібно дитині для школи, купив і передав до 1 вересня 2016 року: одяг, портфель, шкільні приналежності, на загальну суму приблизно 3500 грн.. Перед початком зими відповідач купив і відправив весь зимовий одяг для дитини: від верхнього (пальто, чоботи шапка, светр) до нижньої білизни (колготки, шкарпетки, футболки) на загальну суму приблизно 2500 грн. На початку квітня купив і передав для доньки кросівки. 15.05.2017 на день народження передав для неї телефон марки Lenovo вартістю 2000 грн., сумочку, постільну білизну. В жовтні 2016 р. відповідачу вдалося передати 2000 грн. на лікування доньки. Вислухавши представника позивача, відповідача, представника відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюбу серії 1-ЕД № 035646, виданого 09 вересня 2006 року Самсонівською сільською радою Краснодонського району Луганської області, [PERSON] та [PERSON] 09.09.2006 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 2. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 171107, виданого 28.05.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилась 15 травня 2010 року, про що зроблено актовий запис № 422. Батьком дитини записаний [PERSON], матірю [PERSON]. З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені з 16 серпня 2016 року, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися і строк для примирення їм не потрібен. Вони дійшли згоди щодо розірвання шлюу. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад. Шлюб це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сімю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на предявлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Позивач скористався даним правом та звернулась до суду з цим позовом і наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов підлягає задоволенню. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Щодо позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів суд виходить з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з довідкою № 1791 від 12.05.2017 р., наданою Відділом адміністративних послуг Лисичанської міської ради [PERSON], за адресою: м. Новодружеськ, вул. Пушкіна, буд. 43, до складу сімї, зареєстрованих входять [PERSON] співвласник-чоловік, [PERSON] співала-дружина, [PERSON] донька. Згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області за реєстром № 332, [PERSON] зобовязується передати належне майно у власність [PERSON] та [PERSON], які зобовязуються прийняти у власність у рівних частках по 1/2 кожному житлового будинку № 43 з надвірними побудовами, по вул. Пушкіна, м. Лисичанська, м. Новодружеськ Луганської області. Згідно з витягом з Державного реєстру правочинів, наданого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON] № 7356971 від 04.06.2009 р. договір купівлі-продажу зареєстровано за № 3471477. Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно, наданою Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації № 21067753 від 19.06.2009 р., будинок за адресою: м. Новодружеськ, вул. Пушкіна, буд. 43, належить [PERSON] та [PERSON] по ? частки на праві приватної спільно часткової власності на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 332 від 04.06.2009 р., посвідченого приватним нотаріусом по Лисичанському міському нотаріальному округу, номер запису 2838, в книзі 8. За таких обставин, враховуючи, позивач потребує допомоги на утримання дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено протягом судового засідання, у звязку з чим позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується платіжною квитанцією №215600426655 від 15.03.2017 р. на суму 640,00 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 640,00 грн. за вимогу про розірвання шлюбу та на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн. за стягнення аліментів.

Outcome: approved