Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 25.09.2009 р. між її донькою [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. [PERSON] перебувала у фактичних шлюбних відносинах з чоловіком, від якого [INFO]. народила сина [PERSON]. 28.02.2013 р. рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. З самого народження (онука) [PERSON], її донька - [PERSON], проживала разом з нею та її чоловіком (батьком) [PERSON] Після розірвання шлюбу, [PERSON] не займався вихованням та не цікавився своїм сином [PERSON] [INFO]. [PERSON] померла. Після смерті доньки, її син [PERSON] залишився проживати разом з нею та її чоловіком - [PERSON] Вона разом з чоловіком займаються вихованням онука та повністю його утримують. Відповідач свого сина не відвідує, це цікавиться його життям і здоров»ям, не надає дитині ні матеріальної, ні моральної підтримки. [PERSON] прив»язаний до них, вона та її чоловік люблять онука та бажають в подальшому займатись його вихованням. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.164-166, 243, 244, 272, 274 СК України, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його дитини - [PERSON], [INFO], встановити опіку над [PERSON] та призначити її опікуном малолітнього, стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання онука в твердій грошовій сумі 500 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з»явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає положенням ст..224 ЦПК України. Представник третьої особи - відділу по Шевченківському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі, рішення по справі відносять на розсуд суду з урахуванням позиції сторін та висновку. Представник третьої особи - відділу по Ленінському району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради в судове засідання не з»явився, про розгляд справи повідомлявся у встановленому законом порядку, заяви про бажання приймати участь в судових засіданнях до суду не надходило. Дослідивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію позивача та третьої особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є матір»ю [PERSON] (а.с.14,16). 25.09.2009 р. [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] (а.с.14). [INFO]. у [PERSON] та [PERSON] народився син [PERSON] (а.с.15). 28.02.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.20). Рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.06.2013 р. з відповідача на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] в розмірі 500 грн. щомісяця, починаючи з 30 квітня 2013 р. (а.с.10). Після розірвання шлюбу, [PERSON] разом з сином мешкала разом зі своїми батьками - [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). [INFO]. [PERSON] померла (а.с.17). Після смерті матері, [PERSON] залишився проживати разом з бабусею та дідом за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Вищевикладене підтверджується наданими позивачем письмовими доказами. Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], складеного районною адміністрацією Запорізької міської Ради по Ленінському району, батько дитини без поважних причин не виконує свої обов»язки по відношенню до дитини, тому на підставі ст.164 СК України, доцільно позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO] (а.с.50-52). Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в п. 16 постанови від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» наголосив, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. З досліджених судом вищевказаних доказів, з урахування зазначених роз'яснень, встановлено, що батько ухилився від виконання своїх обов'язків, оскільки відповідач не піклувався про фізичний і духовний розвиток дитини, підготовку до самостійного життя, не забезпечував харчування, медичного догляду, лікування сина, не спілкувався з ним, незважаючи на те, що спілкування з батьками необхідне для його нормального самоусвідомлення; не виявляв інтересу до внутрішнього світу дитини, не надавав в повній мірі матеріальної допомоги на утримання сина. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, суд розцінює як свідоме ухилення від виховання сина, що є винною поведінкою батька в розумінні вимог вказаних норм матеріального права. З наведеного вище, суд дійшов висновку про законність та обґрунтованість позовних вимог про позбавлення батьківських прав. Вирішуючи питання про встановлення опіки над [PERSON] та призначення [PERSON] опікуном, суд виходив з наступного. Ст.243 СК України визначено, що опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Згідно з ч.3 ст.60 ЦК України, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування» діти, позбавлені батьківського піклування, - діти, які залишилися без піклування батьків у зв'язку з позбавленням їх батьківських прав, відібранням у батьків без позбавлення батьківських прав, визнанням батьків безвісно відсутніми або недієздатними, оголошенням їх померлими, відбуванням покарання в місцях позбавлення волі та перебуванням їх під вартою на час слідства, розшуком їх органами внутрішніх справ, пов'язаним з ухиленням від сплати аліментів та відсутністю відомостей про їх місцезнаходження, тривалою хворобою батьків, яка перешкоджає їм виконувати свої батьківські обов'язки, а також діти, розлучені із сім'єю, підкинуті діти, батьки яких невідомі, діти, від яких відмовилися батьки, та безпритульні діти. З висновку служби (управління) у справах дітей Запорізької міської Ради від 25.07.2014 р. про доцільність встановлення опіки та відповідність її інтересам дитини встановлено, що позивач може виконувати обов»язки опікуна над малолітнім онуком [PERSON] (а.с.55). Виходячи з того, що мати малолітнього [PERSON] померла, а суд дійшов висновку про доцільність позбавлення батька батьківських прав відносно дитини, вимоги про встановлення опіки та призначення опікуном [PERSON] ґрунтуються на вимогах діючого законодавства. Відповідно до ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) можуть бути присуджені за рішенням суду у частці від доходу особи, зобов'язаної утримувати дитину або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.1 ст. 184 СК України, аліменти можуть бути присуджені судом у твердій грошовій сумі якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 182 СК України, суд при визначенні розміру аліментів враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інші обставини, що мають істотне значення. Суд, враховуючи досліджені письмові докази, дійшов висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі, який був визначений рішенням Шевченківського районного суду м.Запоріжжя від 26.06.2013 р. зі стягненням їх на користь [PERSON], як опікуна малолітньої дитини. З метою уникнення подвійного стягнення аліментів, суд вважає за необхідне припинити стягнення аліментів за виконавчим листом, виданим Шевченківським районним судом м.Запоріжжя 18.07.2013 р., який перебуває на виконанні в ВДВС Нікопольського міськрайонного управління юстиції Дніпропетровської області. На підставі ст.88 ЦПК Украйни, суд стягує з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved