overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], по якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем зареєстрований у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації шлюбів 20 березня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №142. При цьому посилається на те, що з [PERSON] не проживає, сімейні стосунки не підтримає, спільне господарство не веде. Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, згідно наданої до канцелярії суду письмової заяви, просить розглядати справу за його відсутності, з позовними вимогами згоден, претензій майнового характеру не має. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20 березня 2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON], про що в книзі реєстрації шлюбів 20 березня 2009 року зроблено відповідний актовий запис №142, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії І-ЖД № 103637. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ґрунтується на законі та є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], по якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем зареєстрований у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №46. При цьому посилається на те, що шлюбні відносини між нею та [PERSON] припинені з лютого 2016 року, спільне господарство не ведеться, спору про поділ майна немає. Подальше спільне життя з відповідачем та збереження шлюбу неможливі. Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити позовні вимоги. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, згідно наданої до суду письмової заяви, просить розглядати справу за його відсутності та розірвати шлюб. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13.02.2009 року у Другому Приморському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №46, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖД № 095940. Від шлюбу мають дітей [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №178870 від 11.06.2009 року, та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №266731 від 12.07.2011 року. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ґрунтується на законі та є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], по якому просить розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем зареєстрований у Палаці урочистих подій в м. Одесі 07.11.1992 року, актовий запис №1848. При цьому посилається на те, що з [PERSON] С, В. не проживає, сімейні стосунки не підтримає, спільне господарство не веде. Позивач до судового засідання не зявилась, надала заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач до судового засідання не зявився, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлявся, згідно наданої до суду письмової заяви, просить розглядати справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи, дослідивши докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07.11.1992 року у Палаці урочистих подій в м. Одесі було зареєстровано шлюб між сторонами, про що в Книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №1843, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії ІІІ-ЖД № 380584. Від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД №167509 від 23.04.2003 року. Згідно з ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, які мають істотне значення. Враховуючи те, що однією з основних засад сучасного сімейного права є свобода шлюбу, суд вважає, що у звязку з відсутністю вільної згоди позивача на продовження шлюбу, подальше збереження шлюбу суперечить його інтересам, а також принципу добровільності шлюбу, у звязку з чим, є неможливим. Таким чином, суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу ґрунтується на законі та є такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], по якому просить стягнути з відповідача аліменти на своє утримання в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона потребує допомоги від чоловіка, так як є пенсіонером за віком, з доходів має лише пенсію у розмірі 894 гривен, чоловік працює, проте добровільно надавати матеріальну допомогу не бажає, хоча має таку можливість. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні зазначив, що позивач має майно, отримує пенсію, а тому доходів позивачу достатньо. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог. Судом встановлено, що з 24 лютого 1984 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому міським відділом ЗАГС м. Кіровограда, УРСР шлюбі, актовий запис № 307 /а.с. 4/. Згідно довідки УПФУ в м. Кіровограді № 4569 від 24 вересня 2013 року, позивач знаходиться на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Кіровограді і отримує пенсію за віком в розмірі 894 грн. /а.с. 5/ Згідно довідки ПАТ «Інжинірингово-виробничого підприємства «ВНІПІТРАНСГАЗ» № 229 від 06 грудня 2013 року, [PERSON] працює в ПАТ «Інжинірингово-виробниче підприємство «ВНІПІТРАНСГАЗ» з 01 липня 2011 року на посаді головного фахівця та отримує середню заробітну плату у розмірі 12867 грн. 40 коп. /а.с. 54/. Згідно ч. 2 ст.75 СК України, право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.3, 4 ст. 75 СК України, непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» у 2013 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для осіб, які втратили працездатність з 1 січня складає 894 гривні. В судовому засіданні встановлено, що позивач отримує пенсію за віком, у зв'язку з чим, позивач на даний час не є особою, яка потребує матеріальної допомоги, оскільки розмір її пенсії встановлений на рівні розміру прожиткового мінімуму для осіб, які втратили працездатність. Сам по собі факт нижчого матеріального рівня життя того з подружжя, який вимагає аліментів, порівняно з матеріальним рівнем життя другого з подружжя не може бути підставою для визнання його таким, що потребує матеріальної допомоги. Таким чином, для набуття права на утримання непрацездатна особа повинна мати дохід, менший встановленого законом прожиткового мінімуму на місяць. На підставі ст. 75 СК України, Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік», та

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про арасової [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власниками квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], в якій не проживає, але перебуває на реєстраційному обліку до теперішнього часу відповідач [PERSON]. Оскільки відповідач добровільно не знімається із реєстраційного обліку, то [PERSON]В, з метою усунення перешкод у користуванні своїм житлом, звернулась до суду з позовом про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явиласт, направивши до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги та просила суд повністю їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, з невідомих суду причин, хоча про дату, час та місце судового розгляду справи ставилась до відому належним чоном. Представник Золотоніського районного сектора ДМС України в Черкаській області до суду не з`явився, направивши заяву, вякій просив розгляд справи проводити за його відсутності. Так як у справі достатньо матеріалів про права та обов`язки сторін суд розглядає цивільну справу у відсутність осіб, що беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до повного задоволення з наступних підстав. Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло № 005816 від 29.01.2001 року позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS]. Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Золотоніської міської ради від 18.06.2015 року за вих. № 2312, у квартирі № 16, що в будинку по вул. Шевченка, 141 у м. Золотоноша Черкаської області зареєстровані: [PERSON] син власника, [PERSON] невістка власника. Згідно з довідкою, виданою головою квартального комітету № 4 м. Золотоноші від 19.09.2015 року, [PERSON], що зареєстрована у у квартирі № 16, що в будинку по вул. Шевченка, 141 у м. Золотоноша, не проживає за вказаною адресою. Як вбачається із свідоцтва про розірвання шлюбу (серії І-СР № 036356 від 23.09.2008 року) шлюб між [PERSON] та тарасовою [PERSON] розірваний 23 вересня 20108 року (актовий запис № 10). Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до повного задоволення. На підставі зазначеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, зазначивши в заяві, що [INFO] року у неї народився син [PERSON] під час перебування у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], у зв'язку із чим у відповідності до норм чинного законодавства останній був записаний батьком дитини. Проте вказане не відповідає дійсності, оскільки шлюб тоді вже носив формальний характер, а вона проживала з відповідачем по справі - [PERSON], який є дійсним батьком дитини. Вказані обставини встановлені рішенням Цюрупинського районного суду Херсонської області від 12.12.2012 року про розірвання шлюбу. Її колишній чоловік [PERSON] претензій на дитину не має і нотаріально завіреними заявами відмовився від батьківства відносно [PERSON] та надав згоду на його усиновлення. Просить у судовому порядку визнати [PERSON] батьком [PERSON]. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала , просила їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Відповідно до положень ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову у судовому засіданні суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 СК України, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір'ю. Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому слід враховувати дату народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів (зокрема, висновку судово-медичної експертизи). Справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Оскільки заявлені вимоги є законними, визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства, посилаючись на те, що з червня 2011 року між ними виникли серйозні відносини, в тому числі і інтимні, в результаті чого вона завагітніла і [INFO] народила сина [PERSON] Однак, відповідач не визнає свого батьківства. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали. В судовому засіданні представник відповідача проти позовних вимог заперечує, посилаючись на те, що між сторонами не було зустрічей та серйозних відносин, оскільки вони бачились лише раз в кафе. Крім того, позивач повідомила [PERSON] про наявність дитини через рік після його народження. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч. 1 ст. 135 цього Кодексу. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. С удом встановлено, що [INFO] народився [PERSON], батьком якого записано [PERSON]. Згідно висновка експерта Київського міського клінічного бюро судово-медичної експертизи №170 від 15 серпня 2014 року вірогідність підтвердження біологічного батьківства [PERSON] відносно [PERSON] складає 99,99%. Крім того, допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила наявність серйозних відносин між сторонами. А зі слів позивача їй стало відомо, що батьком [PERSON] є [PERSON]. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та про стягнення аліментів на дитину, мотивуючи свої вимоги тим, що з 2004 року до липня 2013 року вона проживала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] Під час фактичних шлюбних відносин з [PERSON], [INFO] р. народилася дитина, яку назвали [PERSON]. Однак при проведенні запису про народження дитини було зроблено помилку при написанні відомостей про батька, а саме записано [PERSON] замість правильного відповідно до паспорту [PERSON], у зв'язку з чим відповідач не визнає своє батьківство відносно сина [PERSON] На теперішній час відповідач не проживає разом зі своєю родиною. Дитина знаходиться на повному забезпечені позивача, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Просить встановити те, що [PERSON] є батьком сина [PERSON] [INFO] та стягнути з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частку з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. У судовому засіданні позивачка та її представник пояснили згідно до вищевикладеного, уточнили позовні вимоги, а саме просили стягувати з відповідача аліменти на утримання сина у розмірі ? частку від усіх видів заробітку щомісячно замість ? частки яку вона просила в позовній заяві. Відповідач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги визнали. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню. Судом встановлено, що з 2004 року до липня 2013 року сторони проживали у фактичних шлюбних відносинах. Від спільного проживання мають неповнолітню дитину - сина [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження та результатами проведеної генетично-молекулярної експертизи, згідно якої [PERSON] може бути біологічним батьком [PERSON] з ймовірністю даної події на 99,99% (а.с.10, 38-40). Як встановлено судом, дитина проживає разом з позивачкою. На час розгляду справи відповідачем було надано заяву в якій позовні вимоги визнано повністю. Згідно зі ст. 128 ч.3 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Оскільки відповідач є батьком дитини, він зобов'язаний сплачувати аліменти на її утримання. У відповідності до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Таким чином очевидні правові підстави для задоволення позовних вимог. Крім того, суд згідно ст. 88 ЦПК України вважає необхідним стягнути з відповідача судові витрати, які поніс позивач при зверненні до суду з даним позовом, що складаються з судового збору в сумі 344,1 грн. та витрати понесені позивачкою за надання правової допомоги у розмірі 1500 грн. Позивачкою надана розписка про отримання від відповідача витрат, пов'язханих з проведенням експертизи. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання відповідача таким, що втратив право користування [ADDRESS], посилаючись на те, що вона є власником вказаного житла, а відповідач за вказаною адресою не проживає понад рік. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, не повідомивши про причини неявки. Відповідно до вимог ст. 280 ч. 1 ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних в ній даних та доказів в порядку заочного розгляду. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що [PERSON] є власником [ADDRESS]. За вказаною адресою зареєстрований і відповідач, який там не проживає понад рік, що підтверджується відповідним актом. Відповідно до вимог ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved