Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Одеської товарної біржі та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу 290/1000 квартири [ADDRESS] від 03 жовтня 1996 року №17132, укладений між [PERSON] та [PERSON], та посвідчений Одеською товарною біржею в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості». Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що між нею та відповідачкою був укладений вищевказаний договір, посвідчений Одеською товарною біржею в «Журналі реєстрації договорів купівлі-продажу нерухомості». Договір не був нотаріально посвідчений, а на даний час місцезнаходження відповідачки невідоме. Також вказує, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а відповідачка прийняла грошову суму у розмірі 684, 00 грн. за продаж вищевказаної частини квартири. Позивачка зазначила, що не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1996 року. Через протиріччя правових норм, діючих на час укладення правочинів в 1996 році, і в відмові компетентними органами і нотаріусами визнавати на даний час правочини дійсними, законними і виконаними, [PERSON] змушена звернутись з позовною заявою до суду, про захист своїх прав. Позивачка [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивачка подала заяву про винесення заочного рішення. Відповідачка [PERSON] та представник Одеської товарної біржі у судове засідання не з'явивились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви позивачки про можливість винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки та її представника, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 03 жовтня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №17132, а саме 290/1000 квартири [ADDRESS]. Вказаний договір був укладений на Одеській товарній біржі відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №17132 від 03 жовтня 1996 року. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за [PERSON] було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 11 листопада 1996 року в реєстрі під №112, стор. 154, кн. 201 пр. Позивачка не має змоги розпорядитись вищевказаною квартирою у зв'язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу від 03 жовтня 1996 року. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла грошову суму у розмірі 684, 00 грн. за продаж 290/1000 частин вищевказаної квартири, а 11 листопада 1996 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН в реєстрі під №112, стор. 154, кн. 201 пр. Тому, суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним, виходячи з наступного. Оскільки спірний договір був підписаний сторонами 03 жовтня 1996 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. На час укладення вищевказаного договору купівлі-продажу в грудні 1996 року позивачці не було відомо, що правочин у відповідності до ст. 47 Цивільного Кодексу Української РСР (1963 року) підлягає нотаріальному посвідченню, оскільки на той час також був чинним Закон України «Про товарну біржу», відповідно до ст. 15 якого, правочини зареєстровані на біржі, подальшому нотаріальному посвідченню не підлягають. На теперішній час позивачка не має можливості розпоряджатися своїм майном як належний власник, що порушує її права. Відповідно до ст. 4 ЦК Української РСР у редакції 1963 року - цивільні права і обов'язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. В відповідності до ст. 41 ЦК Української РСР у редакції 1963 року угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов'язків. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов'язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1996 році. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК Української РСР у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved