Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом про визнання права власності, в якому вказує, що батьку [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) в с.Денисів, вул.Вигін, 11, Козівського району, Тернопільської області згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок. Іншим членом колгоспного двору була мати [PERSON]. 13 жовтня 1995 року [PERSON] помер, заповіту не залишив. 18 березня 2003 року [PERSON] померла, заповіту не залишила. [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок видане колгоспному двору. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок (А), загальною площею 25,2\~м.кв., житловою площею 16,4\~м.кв., сарай (Б) площею 29,7\~м.кв., сарай (В) площею 23,2\~м.кв., навіс (Г) площею 19,0\~м.кв., огорожу штахетник (№1) площею 11,0\~м.кв. в с.Денисів, вул.Вигін, 11, Козівського району, Тернопільської області. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання, в якому позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Справу просить розглядати за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивачки, відзив на позов відповідача, дослідивши надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) в с.Денисів, вул.Вигін, 11, Козівського району Тернопільської області згідно свідоцтва на право особистої власності на жилий будинок від 08 лютого 1990 року, підтверджується довідкою Козівського РБТІ №42 від 20 травня 2016 року (а.с.6), копією свідоцтва (а.с.8). Згідно копії довідки [PERSON] сільської ради №01/19-3/10 від 22 лютого 2016 року, членами колгоспного двору були [PERSON] та [PERSON] (а.с.9). 13 жовтня 1995 року [PERSON] помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №200901(а.с.3). 18 березня 2003 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії 1-ИД №165066 (а.с.2). [PERSON] вступила в управління спадковим майном після смерті [PERSON] та [PERSON], підтверджується довідками [PERSON] сільської ради №01-393-3/10 та №01-395-3/10 від 04 серпня 2016 року (а.с.4-5). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на житловий будинок видане колгоспному двору, підтверджується відмовою нотаріуса №617/01-16 від 09 вересня 2016 року. Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.2 ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Згідно ч.1 ст.123 ЦК УРСР (в ред.1963), розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно Постанови Пленуму ВСУ №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно п.1 ч.1 ст.549 Цивільного кодексу УРСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved