Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що згідно рішення виконкому Сталінської районної ради депутатів трудящих № 60 від 28.04.1959 [PERSON] на праві безстрокового користування надано земельну ділянку по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові загальною площею 553 кв.м. під будівництво індивідуального жилого будинку, який й було збудовано в наступному. 04.03.2009 між [PERSON] і [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 55/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові на суму 84148,00 грн., за яким остання придбала приміщення №№ 1-2, 1-3, 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, ІІ, в житловому будинку літ. «А-1», гаражі літ. «В» та «Г», огорожу № 3 та 1/2 частину огорожі № 4. Того ж дня [PERSON] уклав договір купівлі-продажу 45/100 частин вказаного будинку з надвірними будівлями на суму 69340,00 грн. з [PERSON], за яким остання придбала приміщення №№ 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 1-6, 1-5, 1-1, І, в житловому будинку літ. «А-1», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «У», льох літ. «П», огорожу № № 1, 2 та 1/2 частину огорожі № 4. На момент укладення вказаних договорів купівлі-продажу під домоволодіння по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові фактично була зайнята земельна ділянка у 689 кв.м., хоча [PERSON] надавалась земельна ділянка розміром 553 кв.м. Отже, сторони набули право користування земельною ділянкою саме у розмірі 553 кв.м., проте порядок користування нею визначений не був. [PERSON], враховуючи висновок судової земельно-технічної експертизи, просить визначити порядок користування земельною ділянкою у 553 кв.м. по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові, на якій розташований жилий будинок з надвірними будівлями, виділивши їй у користування 55/100 частин вказаної земельної ділянки, що складає 0,0304 га., відповідно до першого варіанту вказаної експертизи. Ухвалою від 13.11.2017 у справі призначено судову будівельно-технічну експертизу з метою визначення варіантів порядку користування спірною земельною ділянкою, висновок якої надійшов до суду 24.05.2018. 14.08.2018\~суд,\~закінчивши судові\~дебати,\~вийшов до\~нарадчої кімнати\~для ухвалення\~рішення,\~проте під\~час його\~ухвалення виникла\~потреба у\~вчиненні певної\~процесуальної дії\~ уточненні\~позовних вимог\~відповідно до\~обставин,\~встановлених експертним\~висновком,\~що має\~суттєве значення\~для вирішення\~справи,\~через що\~судовий розгляд\~було поновлено\~відповідною ухвалою. Поновивши судовий розгляд, виконуючи вимоги ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи обєктивність і неупередженість, сприяючи учасникам судового процесу в реалізації ними процесуальних прав, розяснив позивачу процесуальне право щодо уточнення та конкретизації позовних вимог, наслідки вчинення або невчинення такої процесуальної дії в наслідок чого позивачем подана заява про уточнення позовних вимог. В суді позивач дала пояснення відповідно до обставин, викладених в позові, просила задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, зазначивши, що перший варіант порядку користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31 в м. Харкові, визначений висновком судової земельно-технічної експертизи, є найбільш сприятливим для сторін, так як другий варіант з незрозумілих причин передбачає загальне користування каналізаційною системою, яка використовується [PERSON] для водовідведення з належної останній прибудови «а2» до належної позивачу частини жилого будинку літ. «А-1». При цьому частина жилого будинку [PERSON] облаштована окремою каналізаційною системою. До того ж другим варіантом порядку в користування [PERSON] надана частина земельної ділянки, на якій розташована належна на праві власності [PERSON] вбиральня літ. «У», що суперечить вимогам закону. Відповідач проти задоволення позову заперечувала, пославшись на те, що спір з приводу визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31 в м. Харкові за позовом [PERSON] вже розглядався судом. За результатами його розгляду 17.10.2014 ухвалено судове рішення, яким в задоволенні позову [PERSON] відмовлено, при цьому суд встановив, що порядок користування спірною земельною ділянкою був визначений майже 9 років тому [PERSON], який в 2010 році встановив паркан між ділянками [PERSON] та [PERSON], відображений в кадастровій зйомці від 04.08.2014. Умови зведення даного паркану обговорювались між сторонами та [PERSON] за життя останнього, проте питання про його зміну [PERSON] порушила лише в 2013 році після смерті [PERSON] Допитаний в якості свідка [PERSON], чоловік [PERSON], показав, що спірне домоволодіння належало батьку останньої [PERSON], який за життя вирішив поділити його між онуками [PERSON] (донька [PERSON]К.) і [PERSON] Питання поділу домоволодіння та земельної ділянки обговорювалось на сімейних нарадах, присутнім на яких він не був, наслідком яких стало укладення двох договорів купівлі-продажу, проте фактично частки домоволодіння [PERSON] були подаровані онукам. Під час спілкування [PERSON] показував свідку особисто, яким чином має бути поділена земельна ділянка між онуками, після чого він разом з [PERSON] зводив паркан по визначеній останнім межі. Питання про поділ земельної ділянки обговорювалось до укладення договорів-купівлі продажу, а зведення паркану відбулось після того, при цьому [PERSON] знала про встановлення паркану і не була проти цього. Свідок [PERSON] дав наступні показання: з 1992 року протягом 15-ти років він мешкав разом з дружиною [PERSON], онукою [PERSON], в належному останньому домоволодінні по вул. Істомінській, 31 в м. Харкові. За життя [PERSON] вирішив поділити домоволодіння та земельну ділянку, на якій воно розташовувалось, між онуками, уклавши з останніми відповідні договори купівлі-продажу. Питання розподілу домоволодіння та земельної ділянки обговорювалось за участю свідка, його дружини, сторін у справі та дідуся до укладення договорів купівлі-продажу, проте про паркан тоді не йшлось. Паркан, який розмежовував земельну ділянку між онуками відповідно до визначеного дідусем порядку, зводився після укладення договорів, коли свідок вже не проживав за вказаною адресою. Чому саме дідусь вирішив розмежувати земельні ділянки парканом, свідку не відомо, проте жодних суперечок з приводу його встановлення та меж земельних ділянок, що відійшли кожній з онук, на момент зведення паркану у останніх не було. Будучи допитаною в якості свідка [PERSON] пояснила, що біля 15 років працює разом з [PERSON], товаришує з останньою в звязку з чим кілька разів була у неї вдома по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові. Зі слів [PERSON] їй відомо про конфлікти з сусідкою [PERSON], яка є тіткою позивача. У 2010 році вона була очевидцем конфлікту між сторонами, який виник через відключення частини будинку [PERSON] від газопостачання. З дідусем позивачки [PERSON] та бабусею свідок була знайома. За їх життя паркану, який би поділяв територію домоволодіння, не було. Паркан зводився без згоди [PERSON], про його існування вона дізналась вже після його встановлення. [PERSON] допитана в якості свідка показала, що мешкає по вул. Істомінській, 28 в м. Харкові, є сусідкою сторін. З [PERSON] знайома з дитинства, з [PERSON] приблизно з 2009 року, коли остання оселилась у вказаному будинку. Про конфлікти між сторонами їй відомо, іноді вони супроводжуються викликами поліції, проте їх очевидцями свідок не була. Причинами конфліктів були дії [PERSON], за ініціативою якої частина будинку [PERSON] у відсутність останньої була відключена від газо та водопостачання. Паркан, який поділяє територію домоволодіння по вул. Істомінській, 31-А, зведений в 2010 році після смерті бабусі [PERSON], проте за життя її дідуся [PERSON] Паркан існує й досі. Чи були між сторонами конфлікти з приводу користування земельною ділянкою їй не відомо, з приводу паркану [PERSON] їй не скаржилась. [PERSON] в якості свідка показав, що позивач є його рідною сестрою, а відповідач тіткою. Умови договорів купівлі-продажу часток домоволодіння по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові, укладених між дідусем [PERSON] та його онуками в 2009 році, обговорювались в його присутності. При цьому жодної мови про поділ земельної ділянки, визначення порядку її використання чи зведення паркану не було. Вказаний паркан встановлений [PERSON] у 2010 році без згоди та дозволу [PERSON] Чи давав згоду на його зведення дідусь, [PERSON] не відомо, проте враховуючи стан здоровя дідуся на той час, який навіть не виходив з дому, а також розташування паркану свідок припускає, що дідусь міг й не знати про існування паркану. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін та показання свідків, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини: земельна ділянка загальною площею 553 кв.м. по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові була виділена [PERSON] під індивідуальне будівництво будинку згідно рішення виконкому Сталінської районної ради депутатів трудящих № 60 від 28.04.1959 та договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки від 27.06.1959 і на вказаній ділянці в наступному [PERSON] звів будинок з відповідними надвірними будівлями (а.с. 4-6, 10-15). 04.03.2009 [PERSON] (продавець) уклав два окремі договори купівлі-продажу з [PERSON] та [PERSON] (покупці), предметом яких виступили частини жилого будинку з надвірними будівлями по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові. Відповідно до вказаних договорів [PERSON] придбала 55/100 частин вказаного жилого будинку на суму 84148,00 грн., які складаються з приміщень №№ 1-2, 1-3, 1-4, 2-1, 2-2, 2-3, 2-4, 2-5, ІІ, в житловому будинку літ. «А-1», гаражів літ. «В» та «Г», огорожі № 3 та 1/2 частини огорожі № 4, а [PERSON] приміщення №№ 3-1, 3-2, 3-3, 3-4, 1-6, 1-5, 1-1, І, в житловому будинку літ. «А-1», сарай літ. «Б», вбиральню літ. «У», льох літ. «П», огорожу № № 1, 2 та 1/2 частину огорожі № 4, що становить 45/100 частин вказаного будинку з надвірними будівлями на суму 69340,00 грн. (а.с. 8, 9). 02.12.2013 [PERSON] подарувала придбані 04.03.2009 45/100 частин зазначеного вище жилого будинку з надвірними будівлями відповідачу [PERSON] (а.с. 9). Твердження позивача, що на момент укладення вказаних договорів купівлі-продажу порядок користування земельною ділянкою, на якій розташоване домоволодіння, не визначався не є безпідставним, так як жоден з даних договорів не містить відповідних положень. Разом з тим, відповідач наполягає, що порядок користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові був визначений до укладення вказаних вище договорів купівлі-продажу [PERSON], як власником майна, за згодою [PERSON] та [PERSON], в результаті чого й був зведений паркан, який поділив території домоволодіння відповідно до визначених [PERSON] меж. Проте з таким твердженням не можна погодитись, так як воно не підтверджується наявними у справі доказами та встановленими обставинами справи. Так, позивач і відповідач, а також особи, допитані в якості свідків, стверджують, що паркан, який фактично став межею поділу земельної ділянки між співвласниками домоволодіння по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові, зведений за волею [PERSON] у 2010 році. Проте станом на 2010 рік він вже не був власником вказаного домоволодіння, яке продав 04.03.2009, отже не міг розпоряджатися ні жилим будинком та надвірними будівлями, ні земельною ділянкою, на якій вони розташовані. Порядок користування земельною ділянкою мав бути узгоджений між сторонами після придбання відповідних часток жилого будинку та надвірних будівель, проте доказів досягнення такої згоди суду не надано, позивач категорично заперечує проти цього, а твердження відповідача про зворотне є лише припущенням і не обґрунтоване належними та допустимими доказами. Не відповідає дійсності й посилання відповідача на те, що спір між сторонами про визначення порядку користування спірною земельною ділянкою вже вирішувався судом. Так, матеріали справи містять рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.10.2014, яке набрало законної сили, яким позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визначення порядку користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові залишений без задоволення. Підставою для прийняття такого рішення послужили ті обставини, що площа земельної ділянки, яка надавався [PERSON] під будівництво індивідуального жилого будинку (553 кв.м.), її площа по фактично користуванню згідно технічного паспорту (689 кв.м.) та площа земельної ділянки, якою фактичного користуються сторони на момент розгляду справи (854 кв.м.) суттєво відрізняються. Отже, питання щодо визначення порядку користування земельною ділянкою залишилось не вирішеним через відсутність документів, які б підтверджували законність використання земельної ділянки в межах, встановлених на момент розгляду справи. Відповідно до висновку судової земельно-технічної експертизи № 24578 від 27.04.2018 експертом запропоновано два варіанта порядку користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові (а.с. 117-139). Опитана в судовому засіданні експерт [PERSON] зазначила, що залишення відповідно до другого варіанту порядку користування спірною земельною ділянкою в загальному користуванні сторін каналізаційної системи, яка використовується для водовідведення з належної [PERSON] прибудови «а2» до жилого будинку літ. «А-1», викликане бажанням відповідача. Вбиральня літ. «У» фактично відсутня на місцевості, що дозволяє виділити відповідну частину земельної ділянки у користування [PERSON] До такого обґрунтування експертом другого варіанту порядку користування земельною ділянкою суд відноситься критично та вважає його недоцільним через безпідставність залишення у загальному користуванні сторін каналізаційної системи, яка використовується для водовідведення з належної позивачеві прибудови «а2» до її ж частини жилого будинку літ. «А-1», при тому що частина жилого будинку відповідача облаштована окремою каналізаційною системою. Виділення в користування [PERSON] частини земельної ділянки, на якій розташована відповідно до технічної документації та належна на праві власності [PERSON] згідно договору дарування від 02.12.2013 вбиральня літ. «У» також не можна вважати правильним. З погляду на викладене суд вважає необхідним визначити порядок користування земельною ділянкою по вул. Істомінській, 31-А в м. Харкові між сторонами, при цьому зупиняється на першому варіанті такого порядку, встановленому висновком судової земельно-технічної експертизи № 24578 від 27.04.2018 (а.с. 117-139), як такому, що цілком відповідає належним сторонам часткам у домоволодінні за вказаною адресою, враховує розташування жилого будинку, надвірних будівель, мереж водо -, газопостачання та водовідведення. Визначення порядку користування спірною земельною ділянкою відповідно до другого варіанту враховуючи вказані вище обставини та відносини, що склались між сторонами, може привести до спорів між ними в майбутньому. Звертаючись до нормативно-правового врегулювання виниклих між сторонами правовідносин суд посилається на ч.ч. 1, 2 ст. 377 ЦК України, відповідно до якої до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв'язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об'єкти (крім багатоквартирних будинків та обєктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Аналогічні положення закріплені в редакції ст. 377 ЦК України на момент придбання сторонами права власності на жилий будинок та надвірні будівлі, розташовані на спірній земельній ділянці. Згідно ч. 4 ст. 120 ЗК України (ті ж положення закріплені у відповідній нормі в редакції станом на 04.03.2009) у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Частина 1 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Згідно ч. 3 зазначеної статті кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності . Враховуючи викладене, суд вважає необхідним задовольнити позов, проте частково, так як вимога позивачки про встановлення сервітуту на її користь є передчасною, через що не може бути задоволена. Судові витрати суд розподіляє відповідно до положень ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог. Так, позов задоволений на 2/3 частини, отже з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 2/3 частки від понесених судових витрат: 640,00 грн. судового збору + 4950,00 грн. витрат за проведення експертизи = 5590,00 грн., 2/3 від 5590,00 грн. становить 3726,67 грн.

Outcome: partial