overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають дочку [PERSON], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Вказує, що відповідач ухиляється від утримання дочки. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки в розмірі 500 (п'ятсот) грн. 00 коп. щомісячно. Позивач в заяві на ім'я суду просить справу розглянути у її відсутності, позовні вимоги задоволити. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав. З 10 січня 2014 року сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 19 серпня 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають дочку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження [NUMBER] виданого 19 лютого 2015 року виконавчим комітетом Світанівської сільської ради Корецького району Рівненської області. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи інтереси дочки сторін, матеріальне становище позивача та відповідача, останній який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дочки, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно із ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки [PERSON] в розмірі 500 (п'ятсот) грн. шомісячно. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. За таких обставин позов підлягає до задоволення. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що рішенням Здолбунівського районного суду від 05 грудня 2012 року її невістку [PERSON], позбавлено батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Батько дитини [PERSON] помер [INFO]. Стверджує, що відповідачка не приймає участі в утримані дитини. Зазначає, що вона є опікуном дитини, а тому просить суд стягнути з відповідачки на її користь на утримання малолітнього внука [PERSON] аліменти у розмірі 600 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Позивач в заяві на імя суду позов підтримала та просить задоволити. Справу просить розглянути без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідачка на неодноразові виклики в судове засідання не зявилася, хоча про день та час розгляду справи була повідомлена належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомила. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження [NUMBER] від 26 грудня 2013 року батьками [PERSON] є [PERSON] та [PERSON]. Згідно рішення Здолбунівського районного суду від 05.12.2012 року, [PERSON] було позбавлено батьківських прав відносно її малолітнього сина [PERSON], [INFO]. У свідоцтві про смерть [NUMBER] від 26 листопада 2013 року вказано, що [PERSON] помер [INFO]. Розпорядженням голови районної державної адміністрації №534 від 16 грудня 2013 року [PERSON] було призначено опікуном над малолітнім внуком [PERSON]. Відповідно до ч.2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обовязку щодо утримання дитини. Згідно ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому позов підлягає задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач в добровільному порядку не приймає участі в утриманні сина та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею і знаходиться на її утриманні. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 14.01.2015 з відповідача стягнуто на користь позивачки аліменти на утримання сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1000 грн. щомісячно, до його повноліття, проте на теперішній коштів на утримання дитини їй не вистачає. Позивач стверджує, що розмір аліментів 1000 грн., є недостатнім для належного утримання сина, оскільки розмір витрат на нього зріс, тому вона вимушена звернутись до суду з позовом про збільшення розміру стягуваних аліментів до 1/4 від доходу відповідача. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву, згідно якої на позовних вимогах наполягала, просила розглянути справу за її відсутності. Відповідач подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, в якій визнав вимоги за позовом в повному обсязі. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог. Так, судом встановлено, що сторони мають сина [PERSON], [INFO], на утримання якого відповідач за рішенням Московського районного суду від 14.01.2015 сплачує аліменти в розмірі 1000 грн. на дитину, щомісячно. (а.с. 6, 8). Частина 1 ст. 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 180, ч. 1 та 3 ст. 181 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Стаття 141 СК України, передбачає, що - мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2017 рік», на день винесення рішення по справі прожитковий мінімум становить: для дитини віком від 6 до 18 років - 1860грн. Враховуючи встановлений прожитковий мінімум для дитини відповідного віку, суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтованою та вважає за необхідне збільшити розмір аліментів на утримання сина [PERSON], з 1000 грн. до 1/4 від доходу (заробітку), на дитину, щомісячно, із наступною індексацією згідно чинного законодавства України до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.08.2017.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 09.11.1988 по 21.07.2014 працювала на підприємстві токарем, проте при звільненні відповідач не розрахувався з нею в повному обсязі. Заборгованість по нарахованій, але не виплаченій заробітній платі склала 11701,45 грн., компенсація за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 01.08.2014 становить загалом 208,41 грн. Крім того позивачем на отримання правової допомоги витрачено 500 грн. Середньомісячна заробітна плата за весь час затримки починаючи з 22.07.2014 по день ухвалення судового рішення має бути розрахована виходячи з середньомісячного заробітку в 3837,09 грн. До суду позивач та представник відповідача надали заяви про слухання справи за їх відсутності, при цьому позивач наполіг на задоволенні позову, а представник відповідача визнав позов частково. Суд, дослідивши матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні правовідносини. Сторонами визнаються і не заперечуються ті обставини, що [PERSON] з 09.11.1988 по 21.07.2014 працювала у відповідача токарем 2-го розряду та на час звільнення перед нею підприємство має заборгованість за період березень-липень 2014 року в сумі 11701,45 грн., що, крім іншого, підтверджується відповідною довідкою (а.с. 6). Частина 1 ст. 11 ЦПК України передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні робітника виплата всіх належних йому сум здійснюється в день звільнення, проте відповідач не дотримався вказаних вимог, маючи заборгованість перед позивачем. Враховуючи викладене, суд вважає можливим задовольнити позов частково, а саме в межах стягнення з відповідача заборгованості з заробітної плати в сумі 11701,45, середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку при звільненні в сумі 6156,70 грн. (розрахована виходячи з середньоденної заробітної плати за останні два місяці роботи - 111,94 (а.с. 17), кількості робочих днів з моменту звільнення по день ухвалення рішення - 55), компенсації за нараховану, але не виплачену заробітну плату станом на 01.08.2014 - 208,41 грн., а також витрати на правову допомогу, які обґрунтовано підтверджені, в сумі 500,00 грн. З погляду на викладене загальна сума заборгованості перед позивачем становить 18566,56 грн. В частині стягнення середньої заробітної плати за весь період затримки розрахунку при звільненні за основу розрахунку якої взятий розмір середньомісячної заробітної плати за останні два місяці роботи, що складає 3837,09 грн., суд відмовляє, так як вказаний позивачем розрахунок середньої заробітної плати за останні два місяці роботи здійснений з урахуванням неповного останнього місяця роботи, що не є вірним.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що за життя її матір [PERSON], будучи членом ЖК «Комунальник», придбала квартиру [ADDRESS] (колишня вул. [PERSON]) в м. Харкові, вартість якої повністю сплачена останньою в 1989 році. 06.08.2015 [PERSON] померла, не оформивши за життя право власності на квартиру, що є перепоною для отримання позивачем, яка все життя проживала з матірю за адресою розташування спадкової квартири, свідоцтва про право власності на спадщину. До суду позивачка не зявилась, проте надала заяву про слухання справи у її відсутність, в якій на задоволенні позову наполягла. Відповідачі до суду не зявились, подали заяви в яких просили розглянути справу у їх відсутність, проти позову не заперечували. Третя особа до суду не зявилась, причини неявки не повідомила, про дату й час слухання справи сповіщалась належним чином, що дає змогу розглянути справу у її відсутність. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно довідки ЖК «Комунальник-1» від 28.03.2016 № 297 [PERSON], яка померла 06.08.2015, проживала за адресою: [INFO] та була членом кооперативу. Вартість квартири виплачена повністю у розмірі 4429,74 руб. Перший пайовий внесок сплачено в березні 1969 року, останній в серпні 1989 року (а.с. 5, 8). Відповідно до ч. 2 ст. 19-1 Закону України «Про кооперацію» у разі викупу квартири, дачі, гаража, іншої будівлі, споруди або приміщення член житлово-будівельного, дачно-будівельного, гаражно-будівельного, житлового, дачного, гаражного кооперативу чи іншого відповідного кооперативу стає власником цього майна. Право власності на таке майно у члена кооперативу виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. З погляду на вищевикладене можна дійти висновку, що [PERSON] за життя набула право власності на спірну квартиру, проте не зареєструвала його у передбаченому законом порядку, що не позбавляє останню права власності на квартиру. На теперішній час в квартирі зареєстровані: позивачка (постійно з 1983 року), її доньки (відповідачі у справі) та онука [PERSON], [INFO] Технічний паспорт на квартиру складений на імя позивача (а.с. 6, 7, 9, 12-19). Той факт, що [PERSON] є донькою [PERSON], померлої 06.08.2015, підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 5, 11-13). Згідно довідки 3-ї Харківської державної нотаріальної контори від 06.12.2017 після смерті [PERSON] з заявою про прийняття спадщини звернулась донька останньої [PERSON] Свідоцтво про право на спадщину не видавалось (а.с. 66). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. Таким чином, судом встановлено, що за життя спадкодавець набув права власності на квартиру [ADDRESS] (колишня вул. [PERSON]), хоча й не зареєстрував його, а позивач фактично прийняла спадщину, тобто вимога про визнання права власності на спірну квартиру в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 06.08.2015, є обґрунтованою і позов має бути задоволений.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що знаходилась з відповідачем в шлюбі, який 17.06.2009 рішенням Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області розірвано. Від шлюбу має доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає разом з нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги не надає та відмовляється від утримання дитини, в звязку з чим позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в сумі 3000 грн. щомісячно. До суду позивач не зявилась, надала заяву про слухання справи за її відсутності, просила задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач подав заяву про слухання справи за його відсутності, проти позову заперечував, зазначивши, що не працює, має мінливий заробіток, утримує матір інваліда і може сплачувати аліменти в розмірі, не більше 30% від прожиткового мінімуму. Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного: батьками [PERSON], [INFO] є сторони у справі (а.с. 6). На теперішній час дитина проживає разом з матірю, що відповідачем не заперечується. Відповідач в обґрунтування своїх заперечень зазначає, що офіційно не працює, стабільного заробітку не має, мешкає з матірю інвалідом другої групи та має заборгованість з оплати комунальних послуг більш ніж 50000 грн. (а.с. 34-37). Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. При цьому при визначенні розміру аліментів суд враховує, крім іншого, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність в нього інших дітей, непрацездатних осіб на утриманні, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідача не можна вважати таким, що утримує інших осіб, так як інших, ніж спільного з позивачкою, дітей він не має, проживання разом з матірю інвалідом не свідчить про утримання відповідачем останньої. Хронічних захворювань чи інших вад здоровя відповідач не має, є працездатним, разом з тим, з урахуванням відсутності постійного місця роботи та стабільного заробітку його матеріальний стан не можна вважати задовільним. Про вказане свідчить й наявність великої заборгованості з оплати комунальних послуг за місцем проживання. З погляду на вищевикладене, беручи до уваги, що утримання дитини є обовязком батьків, суд вважає на можливе задовольнити позов частково, а саме в межах стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання доньки [PERSON] в сумі 765,50 грн., що на даний момент складає половину від прожиткового мінімуму на дитину віком від 6 до 18 років. В задоволенні вимог про стягнення аліментів починаючи з 01.09.2012 має бути відмовлено, оскільки за ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, але позивачем таких доказів не надано. На підставі викладеного,

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що наряду з відповідачем та [PERSON], яка є донькою позивача та матірю відповідача, є співвласником квартири [ADDRESS]. [PERSON] померла 14.12.2014 і позивач, будучи спадкоємцем 1-ї черги після померлої, звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після [PERSON], проте отримала відмову від нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкову квартиру. Враховуючи, що правовстановлюючі документи на спірну квартиру відсутні, що не дозволяє позивачу оформити спадкові права, остання просить задовольнити позов та визнати за нею право власності на 1/6 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої доньки і загалом на 1/2 частину вказаної квартири. До суду позивач не зявилась, представник останньої надав заяву про слухання справи у його відсутність, в якій на задоволенні позову наполіг та просив ухвалити заочне рішення через неодноразову неявку відповідача. Відповідач до суду не зявився, про дату й час слухання справи сповіщався належним чином, причини неявки не повідомив, що дає можливість розглянути справу у його відсутність та ухвалити заочне рішення. Третя особа до суду не зявилась, від завідувача Одинадцятої Харківської державної нотаріальної контори надійшла заява, в якій останній просить розглянути справу у відсутність їх представника. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно свідоцтва про право власності на житло від 18.03.2009, реєстраційний № 5-09-300621 квартира [ADDRESS] на праві спільної часткової власності належить [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожному по 1/3 частки (а.с. 9, 77). Сторони мають зареєстроване місце проживання у вказаній квартирі, [PERSON] знята з реєстрації місця проживання у звязку зі смертю, яка сталась 14.12.2014 (а.с. 7, 8). [PERSON], матір померлої [PERSON], та син останньої [PERSON], будучи відповідно до ст. 1261 ЦК України спадкоємцями першої черги після померлої [PERSON], звернулись до 11-ї Харківської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини, проте у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] відмовлено через відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно (а.с. 3, 80-108). Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом шестимісячного строку він не заявив про відмову від неї. З погляду на вищевикладені обставини суд дійшов висновку, що позивач фактично прийняв спадщину, тобто вимога про визнання права власності на 1/6 частину спірної квартири в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлої 14.12.2014, є обґрунтованою і позов в цій частині має бути задоволений. Разом з тим підстав для задоволення позову в частині визнання за позивачем в цілому права власності на 1/2 частину спірної квартири суд не вбачає, так як 1/3 її частина вже належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, про що йдеться вище.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що оформлюючи спадщину після померлої [PERSON], померлої 29.10.2015, вона дізналась, що на спадкове майно у вигляді квартири [ADDRESS] державним виконавцем Московського відділу ДВС в рамках виконавчого провадження про стягнення з неї на користь ВАТ «Турбоатом» коштів 23.02.2011 накладений арешт. Враховуючи, що всі зобовязання перед ВАТ «Турбоатом» вона виконала добровільно ще до 23.02.2011, про наявність виконавчого провадження навіть не здогадувалась і на теперішній час будь-якого відкритого виконавчого провадження відносно позивача не існує, остання просить скасувати арешт, накладений державним виконавцем 23.02.2011, в тому числі з спадкової квартири. До суду сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому відповідач не заперечував проти позовних вимог. Третя особа до суду не зявилась, причини неявки не повідомила, що не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно відомостей з єдиного реєстру заборон відчуження обїєктів нерухомого майна 24.02.2011 на все майно [PERSON] на підставі постанови Московського відділу ДВС Харківського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 24689133 від 23.02.2011 накладений арешт (а.с. 5). Як зазначає позивач заборона відчуження накладена через наявні зобовязання перед ПАТ «Турбоатом», які на теперішній час виконані, що не заперечує відповідач. На теперішній час згідно даних Московського відділу ДВС м. Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області в Єдиному державному реєстрі виконавчих проваджень відомості про відкриті виконавчі провадження в яких боржником виступає [PERSON] відсутні (а.с. 3). Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З погляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов повинен бути задоволений, так як єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мета якого зняття арешту з майна для можливості реалізації в наступному своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved