Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вишгородського районного суду із позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Вишгородської міської ради, виконавчий комітет Броварської міської ради про визначення місця проживання дитини. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона перебувала у шлюбі із [PERSON] Від даного шлюбу у них 10.02.2012 року народилася донька [PERSON]. Останні декілька років їхні стосунки погіршилися, відповідач ініціював сварки в присутності дитини та застосовував до неї фізичну силу, що спричинило їй душевні страждання, а тому 20.03.2016 року позивач разом із дитиною переїхала проживати в орендовану квартиру в м.Бровари. Дитина до 05.08.2016 року виключно проживала разом із нею та відвідувала дитячий садочок «Барвінок». Пояснила, що після ухвалення Вишгородським районним судом рішення про поділ спільного майна, відповідач з метою помсти та шантажу, забрав їхню доньку із садочка та зник в невідомому їй напрямку. З даного приводу неодноразово зверталась до правоохоронних органів, розшукувала дитину самостійно, зверталась із заявами до служби у справах дітей, проте останній відмовився віддавати їй дитину та надавати побачення із дитиною. У звязку із чим звернулася до суду та просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом із матірю. Просила стягнути з відповідача сплачений нею судовий збір. В свою чергу [PERSON] користуючись своїм правом подав до суду зустрічний позов до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, в якому просив визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом із батьком. В обґрунтування своїх вимог зазначив, що з вересня 2015 року по березень 2016 рік, він разом з [PERSON] та їхньою донькою проживали у місті [PERSON], Республіці Казахстан, де він мав офіційне місце роботи і регулярний дохід, що дозволяло йому повністю матеріально утримувати свою сімю. 19 березня 2016 року [PERSON] разом з донькою переїхала до Київської області, м. Бровари, у звязку із чим ним було надані [PERSON] гроші на житло і харчування дитини та влаштування доньки до дитячого садку. 20 квітня 2016 року, ним знову були перераховані кошти [PERSON] у розмірі 400 доларів США. 02 травня 2016 р. приїхавши в України йому стало відомо, що [PERSON] квартиру не зняла, а дитину до дитячого садочку не влаштувала. Кошти витрачала на власні потреби. Одразу після того, як перестав надавити [PERSON] кошти, вона почала звертатися до суду про розподіл автомобіля, стягнення аліментів, почала маніпулювати дитиною, приховувати дитину від нього, не відповідати на телефонні дзвінки. [PERSON] та її представник постійно звертаються із заявами про визначення місця проживання дитини, про викрадення дитини, проте, як вона страждає при цьому в водячи в оману державні органи. Зазначив, що остання завжди влаштовує сварки, чинить психологічний тиск на його родичів, а сама донька неодноразово висловлювалася в присутності психолога та спеціаліста Органу опіки та піклування Вишгородського району, про те що бажає проживати разом із татом. Просив врахувати суд, те що [PERSON] не має достатнього заробітку для утримання їхньої малолітньої доньки. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги, надала пояснення аналогічні викладеним у позові. В подальшому до суду не зявлялась, причини не повідомляла. Представництво інтересів здійснювалось представником, якій зазначив, що [PERSON] перебуває за кордоном, у звязку із роботу. Представник позивача у судовому засіданні первісні позовні вимоги підтримав та просив про їх задоволення, оскільки протиправними діями відповідача мати дитини позбавлена можливості спілкування та виховання своєї дитини. У задоволенні зустрічного позову просив відмовити. У судовому засіданні позивач за зустрічним позовом [PERSON] підтримав заявлені ним зустрічні позовні вимоги, також надав аналогічні пояснення викладеним ним у позові. Під час судових засідань зазначав, що ним неодноразово вживались заходи щодо вирішення питання мирним шляхом, але відповідачка за зустрічним позовом відмовляється від вирішення даного питання. На зустрічах, постійно провокує сварки за участі сторонніх осіб, вчиняє скандали свідком яких стає їх малолітня дитина. [PERSON], вже майже більше року проживає разом з ним, за цей час він вжив усіх заходів для того, що б донька не відчувала будь-якого негативу. Постійно проходить спілкування за участі психологів, що дало можливість покращити її психологічний стан, після перенесених стресів, у звязку із негативною поведінкою матері. Дівчинка постійно займається підготовкою до школи та має високі показники, вивчає іноземні мови, та розвиваються інші здібності дитини. Він має постійний дохід, відповідачка, до розірвання шлюбу, ніколи не працювала та перебувала виключно на його утриманні, займалась виключно вирішенням своїх питань. На теперішній час, вже понад декілька місяців перебуває за межами України, як йому відомо у Туреччині, та рід її занять там не відомий. У звязку із чим просить його позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, у позові [PERSON] відмовити. Представник відповідача у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечувала, просила про задоволення зустрічного позову. [PERSON] пояснила, що надані до суду докази, на її переконання, свідчать про те, що батьком дитини [PERSON] у повній мірі здійснюються батьківські обовязки щодо належного утримання, виховання його малолітньої дитини. Він має постійний та достатній дохід для її утримання. У той час, як документи надані до суду, щодо матері дитини свідчать про відсутність в останньої постійних джерел доходу, сумніви щодо роду її занять. Крім того, [PERSON] неодноразово зверталась до суду з різноманітними позовами, головною метою яких є отримання коштів з [PERSON], а саме стягнення аліментів, у той час як дитини не проживає з нею; стягнення моральної шкоди; стягнення коштів, за начебто зобовязаннями. Рішеннями судів у задоволені даних вимог було відмовлено, та стягнуто аліменти на користь [PERSON], виключно за декілька місяців, під час яких дитина проживала разом із нею. За весь час проживання дитини з батьком, [PERSON] не було надано жодної матеріальної допомоги на її утримання, не було придбано одягу, та інших речей , що на думку представника свідчить про те, що позов [PERSON] спрямований виключно на те, що б мати можливість отримувати кошти від [PERSON] Треті особи Служба у справах дітей та сімї Вишгородської районної державної адміністрації, орган опіки та піклування Вишгородської міської ради в судове засідання не заявилися, про місце, день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Представник Виконавчого комітету Броварської міської ради в судове засідання не зявилася, подала до суду заяву в якій позовні вимоги [PERSON] підтримала в повному обсязі та відповідно до вимог ст. 27, 35, 222 ЦПК України просила розгляд справи проводити за відсутності їх представника. Заслухавши думку сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, судом зазначається наступне. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. У ст.12 ЦПК України, говориться, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Судом встановлено, що 16.07.2011 року було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] (т.1 а.с.5), який15.11.2016 року, на підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області, було розірвано, рішення набрало законної сили (т. 1 а.с. 120). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (т. 1 а.с. 122). Частинами 1,2 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоровя та інші обставини, що мають істотне значення. \~ \~ \~ \~З характеристики виданої завідувачем ДНЗ «Барвінок» від 13 грудня 2016 року, вбачається, що у період з 01.06.2016 року по 05.08.2016 року [PERSON] відвідувала дошкільний навчальний заклад «Барвінок» м. Бровари Київської області. За короткий час відвідування вихованням займалася мама, приводила до дитячого садка дитину, приємно спілкувалася з вихователями та дитиною, турботливо та ніжно відносилася до дитини. Один раз до дитячого садка приходив тато, який спілкувався із дитиною у присутності вихователів, але додому не забирав. [PERSON] один раз приходила бабуся, яка з дитиною не спілкувалася, але залишила для неї подарунок. 05.08.2016 року забирати дитину до садка прийшли тато та бабуся, після цього [PERSON] дитячий садок більше не відвідувала (т. 1 а.с. 51). З довідки виданої ТОВ ДНЗ «Олександра» від 13.12.2016 року № 26 вбачається, що у період з 11.04.2016 року по 31.05.2016 року [PERSON] відвідувала ТОВ ДНЗ «Олександра» (т. 1 а.с. 52). З матеріалів справи вбачається, що між сторонами протягом тривалого часу існує спір щодо визначення місця проживання дитини. [PERSON] неодноразово зверталася до голови Вишгородської міської ради, Броварської міської ради, Служби у справах дітей та сімї, Органу опіки та піклування при міських радах, прокуратури, відділу поліції з заявами про визначення місця проживання дитини, про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON], про зникнення дитини та її розшук, про захист прав малолітньої дитини, шляхом організації дитині побачення з матірю, про встановлення соціального захисту. Згідно листа Служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області від 29 червня 2017 року№ 02-091-626 року 21.06.2017 року на засіданні комісії з питань захисту прав дитини, у присутності [PERSON] та [PERSON] більшістю голосів членів комісії було прийнято рішення про надання висновку до суду щодо доцільності визначення місця проживання малолітньої - [PERSON], [INFO], разом із матірю (т. 1а.с. 187). Судом неодноразового повідомлялось, про необхідність надання вказаного висновку до суду, якій так і не був наданий. Судом встановлено і не заперечувалося самими сторонами, що [PERSON] зареєстрована разом із батьком у [ADDRESS] та під час розгляду справи у суді, повність перебуває на його утриманні. Під час судового засідання, судом були задоволенні клопотання сторін щодо допиту свідків. Так, свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] повідомили, що вони є родичами [PERSON], зазначили, що під час подружнього життя сторін, постійно виникали питання щодо належного догляду та виховання дитини з боку матері [PERSON], яка як стверджує свідок [PERSON], займалась виключно своїми потребами, відвідуванням розважальних закладів та салонів краси, та лише за наполегливим проханням [PERSON] пройшла навчання у учбовому закладі. Дитину [PERSON] неодноразово залишала для догляду матері відповідача [PERSON], та іноді сестрі відповідача. За увесь час, поки дитина проживає з батьком, вона стала більш охайною, батько приділяє багато часу дитині, а саме разом з дитиною відвідує дитячі розважальні комплекси, подорожує, увесь вільний від роботи час присвічує виключно доньці. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що вона є матірю [PERSON]. Стосовно його подружнього життя з [PERSON] зазначила, що вони з чоловіком з самого початку підтримували сина та його дружину, надавали допомогу. В подальшому, випадково стало відомо щодо аморальної повідки [PERSON], та вони випадково побачили фотознімки з напівоголеною невісткою, у звязку із чим відносини погіршились. Після народження онуки [PERSON], вона постійно допомагала, увесь час [PERSON] ніде не працювала. Після приїзду з Казахстану у 2016 році позивачки з онукою, та розуміючи, що між сином та позивачкою сталась сварка, вона запропонувала сину придбати на імя [PERSON] однокімнатну квартиру, що б позивачка проживала у ній. Але незабаром їй зателефонував знайомий та повідомив, що [PERSON], разом із малолітньою дитиною, у нічний час після 23.00 год. перебуває у ресторані «Бакара» та розважається. Після даних подій син відразу приїхав та намагався вирішити питання щодо місця проживання дитини, належного догляду за дитиною та вихованням. [PERSON], знаючи про ставлення свого чоловіка до дитина, почала це використовувати, а саме не надавати побачення та можливість спілкування батька дитини, бабусі та тітки з [PERSON], а виключно за умови надання їй грошей, залишення автомобіля та придбання квартири. Після того, як [PERSON] стала проживати з [PERSON], відносно їх сімї позивачкою постійно чиняться протиправні дії, зокрема вона розмальовує двері та стіни у підїзді образливими висловами на адресу як свідка, так і її сина; принижує честь, гідність та ділову репутацію свідка, враховуючи, що вона є вчителем, з багаторічним стажем, а саме шляхом розповсюдження брехливих листівок на святі 1 вересня. На теперішній час, дитина проживає з батьком, він постійно приділяє їй увагу, та як вчитель, свідок стверджує, що дитина має усі необхідні знання щодо шкільної програми для учнів перших класів, та це є виключно досягненням сина. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що підтримує дружні стосунки з [PERSON], у період 2012-2013 років вони спільно гуляли з дітьми, та вважає, що на той час був дуже міцний зв'язок між матірю та дитиною. Безпосереднім учасником подій, які відбувались протягом 2016-2017 років вона не було, виключно [PERSON] їй надавались аудіо записи. З педагогічної характеристики на [PERSON], вбачається, що остання відвідувала приватний садочок при центрі розвитку дитини SunnyGarden з 29.08.2016 року, до якого дитину привів батько [PERSON] При співбесіді встановлено, що дівчинка фізично здорова, видимих соматичних хвороб не виявлено, розвиток мови добрий, думки виражає звязано, чітко, аргументовано, але на контакт пішла не одразу, тільки за підтримки батька. Інтерес до іграшок проявляється тільки при взаємодії із батьком. При співбесіді встановлено, що дитина проживає з батьком. На питання про матір дівчинка відповіла, що маму боїться, не хоче її бачити, ні бути з нею. Адаптаційний період тривав два тижні, за період якого зокрема було відмічено, що у дитини присутній острах, що зявиться матір, дитина легко ділиться своїми страхами з малознайомими для неї дорослими людьми, розповідає про неадекватну поведінку свої матері(прояви вербальної та фізичної агресії щодо інших членів її родини), при спробах педагогів прогнозувати позитивну поведінку матері дівчинки стосовно неї, дівчинка категорично заперечує таку можливість, описує, що навіть при спокійному стані мама мало приділяє їй уваги, мало грається, вони мало виходять з квартири. Зроблено висновки, що батько забезпечує господарсько-економічну, комунікативну, виховну, рекреативну діяльність дитини у вільний час тата психотерапевтичну функції виконує у повному обсязі та на високому рівні. Рекомендовано: підтримувати та розвивати інтерес до пізнавальної діяльності дівчинки, створювати позитивне уявлення про навчальний процес, створити умови для розкриття творчих здібностей дівчинки, забезпечити і надалі психологічний комфорт для дитини до повної відсутності наслідків психологічної травми перенесеної дитиною від її матері, зміцнювати позитивний образ матері, не допускати психоемоційних перевантажень дитини (т. 1 а.с. 117-118). Свідок [PERSON] пояснила, що вона познайомилась з [PERSON], коли він у серпні 2016 році привів доньку [PERSON] до дитячого садочку, у якому дівчинка перебувала приблизно до початку січня 2017 року. [PERSON] у садку було припинено з тих підстав, що мати дівчинки [PERSON] у листопаді 2016 року прийшла до садочку та вчинила скандал, при цьому ображаючи як свідка, так і вихователів, при цьому поводилась дуже агресивно, дивно та неадекватно. В подальшому [PERSON] приходила до садочку для спілкування з дитиною, а на святкування Нового року дитина була перелякана приходом матері. Увесь цей час, [PERSON] розповсюджувала негативну інформацію про заклад, вчиняла сварки, у звязку із чим, вони були змушені звернутися до батька дитини з проханням залишити садок, з метою не порушення спокою та виховних процесів для інших дітей. Згідно інформації психолога Вишгородського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді під час індивідуальної роботи з дитиною [PERSON], встановлено, що дитина легко і швидко встановлює контакт, спілкування активне. Дівчинка перебуває у схвильованому стані, страждає від постійних зясувань відносин батька та матері, що можливо кваліфікувати як емоційне насильство, яке спричиняє емоційну невпевненість дитини, її безпорадність перед неможливістю захистити себе в такій ситуації. Одним із факторів формування емоційно здорової дитини є доброзичливе спілкування її з обома батьками, тому дитина потребує стабільної підтримки, уваги та любові від батька та матері. [PERSON] потрібно забезпечити психологічний комфорт, та не допускати психоемоційних перенавантажень (т. 1 ас. 148). Під час судового засідання, за участі психолога Вишгородського районного центру соціальних служб для сімї, дітей та молоді [PERSON] були надані пояснення [PERSON], яка пояснила, що вона мешкає разом із батьком, якого дуже любить та бажає проживати виключно з ним. Пояснила, що вона раніше проживала з мамою, яка не купувала їй нічого та не гралась з нею, а виключно сиділа за компютером. Дівчинка навіть навела приклад, що вона образилась на маму, за те, що остання не приділяє їй уваги, та навмисно видалила у компютері переписку мами з кимось. Крім того, вона пригадала випадок, коли вони проживали вдвох з мамою, то остання залишала її саму на увесь день у квартирі, а саме прийшла до дому пізно у вечорі. [PERSON] зазначила, що тато багато з нею грається, вони подорожують та відпочивають разом, він купує їй різні речі, та зазначила, що бажає проживати разом із батьком. [PERSON] Іванівна у судовому засіданні пояснила, що вона працює психологом у Вишгородському районному центрі соціальних служб для сімї, дітей та молоді Вишгородської райдержадміністрації. З [PERSON] вона познайомилась, ще у 2016 році, та під час спілкування з дитиною визначила, що дитина перебувала у стресі, у звязку із відносинами батьків, а саме сварками які відбувались на її очах. Під час спілкування з дитиною вона більше була налаштована до спілкування з батьком, спілкування з матірю відбувалась лише після тривалих та наполегливих спроб матері, але дівчинка після цього гралась з мамою та посміхалась. У звязку із чим, вона надала рекомендації батькам щодо необхідності вирішення питання щодо їх можливого спільного спілкування з дитиною. До початку судового засідання, 18.06.2018 року, вона мала змогу поспілкуватися з дитиною, та відзначила, що стан дитини змінився на краще, а саме дівчинка стала більш заспокоєною та стриманою, має логічне мислення, знає букви, цифри та вміє рахувати. Вважає, що дитині необхідно і в подальшому забезпечувати психологічний комфорт, відчуття захищеності, не допускати психоемоційних перевантажень. Згідно протоколу діагностично-консультаційної зустрічі від 06.06.2017р. наданого Службою у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області вбачається, що за результатами спілкування з малолітньою [PERSON], зроблено висновок, що головною авторитетною фігурою є її батько. Дівчинка демонструє стійкий емоційний зв'язок з батьківською фігурою. Сприймає його як єдину захищаючу, авторитетну фігуру, усвідомлюючи при цьому важливість звязку з батьком як головного для особистої системи виживання. Має актуальний страх щодо можливості втрати батька через дії матері, можливу втрату батька сприймає як катастрофу для себе. У відношенні до материнської фігури має стійку емоційну зацікавленість, але поряд з цим демонструє відчуття небезпеки і нестабільності від материнської фігури. В звязку із чим, рекомендовано батькам сформувати спільну стратегію щодо відновлення взаємовідносин дитини з матірю та запобігання формуванню у дитини викривленої картини сприйняття емоційної ситуації (т.1 а.с.239-240). З характеристик виданої на [PERSON], вбачається, що останній є директором ТОВ «Саті-Нова Союз», за місцем роботи характеризується позитивно (т. 1 а.с. 142-143). Під час судового засідання представником відповідача за первісним позовом було надані роздруківки з Інтернет видання, з розділу взаємні інтимні знайомства, де зазначають про наявність оголошення позивача [PERSON], з її фото у оголеному стані (т.2 а.с.27-30). Під час судового засідання [PERSON] пояснила, що на фото зображена вона, але дані фото з їх сімейного альбому, які вона робила виключно для свого колишнього чоловіка. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та зясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є не благодійним. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Суд, з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за статтею 8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров'ю та розвитку дитини (див., серед багатьох інших джерел, рішення у справі «Ельсхольц проти Німеччини» (Elsholz v. Germany), [ВП], заява № 25735/94, п. 50, ЄСПЛ 2000-VIII, та у справі «Марсалек проти Чехії» (Marsalek v. theCzechRepublic), заява № 8153/04, п. 71, від 4 квітня 2006 року)». Відповідно до частин першої та другої статті 171 Сімейного кодексу України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім'ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім'ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання. Згідно з принципом 6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. [PERSON] повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, що мають виключні обставини, розлучати з матірю. Декларація прав дитини від 20.11.1959 р., на принцип 6 якої останнім часом часто посилався в справах Верховний Суд України (зокрема, справі №6-2445цс16), не є міжнародним договором. Декларація прав дитини прийнята Резолюцією Генеральної Асамблеї ООН 1386 (XIV) від 20 листопада 1959 року та не передбачає будь-яких інших умов надання згоди на її обов'язковість державами-членами ООН. Згідно зі статтею 9 Статуту ООН Генеральна Асамблея складається з усіх членів Організації. У контексті міжнародного права такі документи як декларації міжнародних організацій відносяться до так званого «softlaw» і з формально-юридичної точки зору не є тим жорстким правом, яке зобов'язує державу діяти в певний спосіб. Відтак, принцип ст. 6 Декларації, за яким малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір'ю лише у винятковій ситуації, не можна тлумачити безальтернативно й категорично таким чином, що у матері малолітньої дитини мається перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини, приймаючи до уваги рівність прав обох батьків щодо дитини, що витікає як зі статті 141 Сімейного кодексу України, так і зі змісту Конвенції про права дитини. Під забороною розлучення дитини з своєю матірю в контексті Декларації прав дитини слід розуміти не обовязковість спільного проживання матері та дитини, а право на їх спілкування, турботу з боку матері та забезпечення з боку обох батьків, у тому числі матері прав та інтересів дитини, передбачених Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року. Поняття «розлучення» не співпадає з поняттям «визначення місця проживання», оскільки мати дитини у разі визначення місця проживання дитини з батьком не обмежена у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з батьком дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. Таким чином, вислухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши подані до суду документи, щодо особистостей батьків, умов їх проживання та отриманих доходів, суд зазначає, що кожен з них є люблячим батьком та матірю, батько має позитивні характеристики, належні умови проживання та доходи, але у той же час, суд враховує в першу чергу інтереси дитини, її психоемоційний стан та привязаності. Враховуючи надані до суду документи, щодо психоемоційного стану дитини, вбачається, що дитина дуже болісно переживала, та переживає сімейні негаразди, але у той же час, більшу привязаність проявляє до батька, про що свідчать висновки спеціалістів, які ґрунтуються на поясненнях [PERSON]. Враховуючи те, що з літа 2016 року дитина, проживає разом із батьком, відвідує садок, у якому у неї вже є певні соціальні звязку (а саме друзі, вона знає вихователів та для неї є знайомою обстановка), що також на думку суду, може позитивно вплинути на психоемоційний стан дівчинки, підстав для зміни місця проживання дитини, не вбачається. Під час судового засідання, до суду було надано лист служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області від 29.06.2017р, про те, що 21.06.2017р. на засіданні комісії прийнято рішення про надання висновку до суду щодо доцільності визначення місця проживання дитини з матірю, у той же час даний висновок до суду не надано. Навпаки, наданий цією ж службою протокол діагностично-консультаційної зустрічі з дитиною від 06.06.2017 року, містить у собі зазначені що дитина [PERSON] можливу втрату батька сприймає як катастрофу для себе. У звязку із чим, враховуючи надані документи, пояснення сторін та враховуючи думку дитини [PERSON], суд вважає, що висновок про визначення місця проживання дитини з матірю не відповідає дійсним інтересам дитини, у звязку із чим суд критично відносить до вказаного листа служби у справах дітей та сімї Броварської міської ради Київської області від 29.06.2017р,. Дослідженні в судовому засіданні докази, у своїй сукупності свідчать про те, що [PERSON] є дбайливим батьком, усвідомлює повну відповідальність за життя, здоровя і безпеку своєї доньки, її благополуччя є найвищим його пріоритетом у житті. У той же час, питання щодо участі матері у вихованні та можливості спілкування з донькою між батьками не вирішено, даних вимог, під час судового розгляду, [PERSON] заявлено не було, що позбавляє суд можливості вийти за межи заявлених вимог, у той же час, не позбавляє сторони права вирішити це питання шляхом, найбільш наближеним для максимального захисту прав та інтересів їх доньки, а не власних бажань. Суд вважає, що визначення місяця проживання малолітньої [PERSON] разом з батьком [PERSON], який має місце проживання та реєстрації, стабільний дохід, найбільше відповідатиме інтересам дитини, де з урахуванням взаємовідносин сторін створено всі необхідні умови для належного розвитку дитини, забезпечення всіх її потреб та з огляду на саме бажання дитини проживати разом з батьком. Таким чином, суд вважає необхідним визначити місце проживання дитини разом з батьком, і тим самим задовольнити зустрічну позовну заяву, у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовити.

Outcome: approved