Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом до [PERSON], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що в 2009 році вона познайомилася з [PERSON], вони стали регулярно спілкуватися і зустрічатися, відвідували одне одного, піклувалися, покохали і мали намір зареєструвати шлюб; в лютому 2011 року вона завагітніла від [PERSON] та [INFO] народила сина [PERSON], чому відповідач був радий, визнавав себе за батька дитини та піклувався про неї і сина, допомагав матеріально. Оскільки вона з відповідачем шлюб не реєстрували, то батьком дитини значиться [PERSON], який записаний за її заявою. В подальшому, [PERSON] матеріальну допомогу на утримання сина став надавати нерегулярно, а її звернення до нього щодо виконання цього батьківського обов'язку не дали позитивного результату. В зв'язку з цим, просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON] та стягнути з відповідача на її користь на утримання сина аліменти в розмірі 1/3 частини усіх видів доходу. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала й просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, пояснивши, що він визнає себе батьком дитини позивачки - сина [PERSON], який був народжений у них від незареєстрованого шлюбу; визнання ним позову в цій частині є добровільним, без ніякого примусу. Також не заперечує проти стягнення з нього на утримання сина аліментів, але запропонований позивачкою їх розмір є для нього завеликим, оскільки він має ряд захворювань, на його утриманні знаходиться непрацююча повнолітня дочка [PERSON], а також непрацююча дружина [PERSON], яка перебуває у декретній відпустці за дитиною від попереднього шлюбу, інша дитина дружини. В зв'язку з цим, він вспромозі сплачувати на користь позивачки аліменти лише в передбаченому законодавством мінімальному розмірі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. За змістом положень ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визначене за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю дитини і приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Як вбачається з актового запису про народження №118 від 16.11.2011р., вчиненого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області, син позивачки [PERSON] народився [INFO] й відомості про батька дитини занесені на підставі заяви матері №19/02-44 від 16.11.2011р., батьком дитини значиться [PERSON], громадянин України. Наведене свідчить про дотримання позивачкою приписів ст.ст.128, 135 СК України та можливість прийняття судом її позовних вимог про визнання батьківства. Відповідач в судовому засіданні беззаперечно визнав себе батьком дитини позивачки - сина [PERSON] й таке визнання відповідачем позову в цій частині не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Таким чином, оскільки доводи позивачки та визнання позову відповідачем узгоджуються з іншими матеріалами справи (дослідженими в судовому засіданні фотознімками), то суд вважає за можливе визнати батьківство відповідача [PERSON] щодо народженої [INFO]. дитини позивачки [PERSON] - сина [PERSON], а тому вимоги позивачки в цій частині є обгрунтованими й підлягають задоволенню. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з «Конвенцією про права дитини» та «Декларацією прав дитини» інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. Оскільки в судовому засіданні встановлено, що сторони по справі являються батьками малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з матір'ю та перебуває на її утриманні, то відповідач, який проживає окремо, повинен сплачувати аліменти, при обчисленні розміру яких суд враховує обставини, передбачені ст.182 СК України. Так, позивачка просить щомісячно стягувати з відповідача на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини доходу, посилаючись на часту хворобу дитини, що потребує додаткових матеріальних витрат. Позивачка має постійне місце роботи та отримує заробітну плату в розмірі близько 2000 грн. на місяць, а також щомісячну пенсію по інвалідності (третя група) в сумі 1174 грн. Відповідач хоча й страждає на гіпертонічну хворобу, ішемічну хворобу серця, але є працездатною особою, має постійне місце роботи і його середньомісячний заробіток складає близько 3700 грн., також отримує доход від здачі в оренду земельного паю в розмірі 3349 грн. на рік, але матеріальну допомогу на утримання сина виділяє нерегулярно. Крім того, відповідач має дружину [PERSON], на утриманні якої знаходиться двоє малолітніх дітей, які проживають разом в будинку відповідача; також разом з відповідачем мешкає і його непрацююча дочка [PERSON] При цьому, суд зважує на ті обставини, що обов'язок по утриманню малолітніх дітей дружини відповідача повинен нести перш за все батько цих дітей, а дочка відповідача [PERSON] є повнолітньою працездатною особою, згідно копії трудової книжки офіційно не працює вже тривалий час (понад два роки) й не позбавлена можливості самостійно заробляти собі на життя. В зв'язку з цим, суд не може погодитися з твердженнями відповідача про його спроможність виплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] лише в передбаченому законом мінімальному розмірі. Водночас, суд приходить й до висновку про необгрунтованість доводів позивачки щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/3 частини його доходу, оскільки надана позивачкою виписка №6 з протоколу засідання ЛКК від 10.02.2016р. підтверджує лише наявність у дитини певних захворювань, а не понесених матір'ю матеріальних витрат на лікування сина. Крім того, в разі потреби позивачки в цих додаткових витратах на дитину вона не позбавлена можливості ініціювати їх стягнення з відповідача у відповідності до приписів ст.185 СК України. Тому, при таких обставинах справи та виходячи з положень ст.ст.181-184 СК України, враховуючи часткове визнання відповідачем позову, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити частково й стягувати з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше встановленого чинним законодавством мінімального розміру. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Згідно зі ст.88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір: на користь позивачки 551,20 грн. та на користь держави 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial