Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 13/100 частин житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач, [PERSON], зареєстрований за адресою: [ADDRESS], але не проживає у будинку з 2013 року, власних речей у будинку не має. Позивач просить суд усунути їй перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, будинком [ADDRESS]. Представник позивача - адвокат [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав. Третя особа - [PERSON], повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації, у судове засідання не з'явився, про причини неявки суд не повідомив. Третя особа - [PERSON] повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу її реєстрації, у судове засідання не з'явилась, про причини неявки суд не повідомила. Представник третьої особи - Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради у судове засідання не з'явився, подав суду заяву про розгляд справи без його участі, проти задоволення позову не заперечує. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 26.12.2001 року №5016, засвідченому приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Належна їй частка зазначеного будинку складає 61/100. Іншими співвласниками є [PERSON], у власності якого перебуває 13/100 частин будинку та [PERSON], яка має 26/100 частин (а.с.5,6). В належному [PERSON] житловому будинку зареєстрований [PERSON], що підтверджується записом в домовій книзі (а.с.17). Відповідач [PERSON] постійно не проживає в будинку з 2013 року. Зв'язків з відповідачем, позивач не підтримує. З 2013 року по теперішній час про місце знаходження відповідача відомостей не має. Особистих речей відповідача в будинку не має, оплату за комунальні послуги він не вносить. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на будинок. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved