Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], в якому просить визнати недійсним заповіт, як розпорядження на випадок своєї смерті, складений [PERSON] на користь [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу [PERSON]. З урахуванням уточнених позовних вимог позивач посилається на те, що 10 лютого 2007 року її чоловік [PERSON] склав на її імя заповіт. 22 грудня 2008 року він помер. В строки, передбачені законодавством, вона звернулась до нотаріуса з заявою про спадщину, де дізналась про заповіт від 20 грудня 2007 року, складений на користь [PERSON], [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу [PERSON]. Вона вважає, що заповіт від 20 грудня 2007 року, складений на користь [PERSON], [INFO], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу [PERSON] є недійсним з наступних підстав: Її чоловік [PERSON] був тяжко психічно хворим, що підтверджено медичними та іншими документами, показами свідків, нею дружиною та висновками лікарів психіатрів Дзержинської психоневрологічної лікарні. За медичними документами [PERSON] встановлено діагноз углублена деменція, встановлено признаки слабоумія, він не розумів значення своїх дій та не міг керувати ними, приймав протиречащі друг другу рішення, не памятав о своїх діях. Будучи в стані затяжного психічного розладу, який постійно погіршував його стан здоровя та сильно впливав на його сприйняття оточуючої дійсності, він не розумів значення вчинення своїх дій. Посилається на те, що є численні свідчення того, що на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. За таких обставин, які наведені вище, вважає, що спадкодавець [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними в момент складання розпорядження на випадок своєї смерті (складання заповіту), а тому вважає, що заповіт необхідно визнати недійсним, у звязку з тим, що спадкодавець вчинивши правочин не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. До суду надала клопотання про відкладення розгляду справи на кінець березня 2019 року, так, як вона буде знаходитись за межами Запорізької області, на підтвердження суду надала проїзний квиток ЗТ № 630659 на потяг «Запоріжжя Харків». Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи, якщо зявився його представник, крім випадків, коли суд визнав явку учасника справи обовязковою. Суд, не визнавав обовязкову явку позивача в судове засідання призначене на 24 січня 2019 року на 11 годину 00 хвилин. У судове засідання зявилась представник позивача адвокат [PERSON], яка наголосила, що вона є представником позивача за дорученням для надання безоплатної вторинної правової допомоги № ММЦ-437 від 04 липня 2018 року та довіреністю від 04 липня 2018 року на адвоката [PERSON], підписаною власноручно позивачем, та вважає за можливе справу розглядати у присутності представника позивача. Тому, суд на місці ухвалив проводити судове засідання 24 січня 2019 року, з урахуванням вимог п. 4 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, без особистої участі позивача. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги позивача підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні стисло виклала зміст та підстави позовних вимог позивача щодо предмету позову та надала пояснення, аналогічні тим, що викладені у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимог та визнати заповіт [PERSON] вчинений на користь неповнолітнього [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу [PERSON] 20.12.2007 року недійсним. Відповідач [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі та пояснила що, позовні вимоги є не обґрунтованими та таким що не підлягають задоволенню. Зазначила, що під час складання заповіту 20 грудня 2007 року та після цього [PERSON] був повністю дієздатним, розумів значення своїх дій та керував ними. До самої смерті [PERSON] був працюючим юристом з багаторічним стажем, здійснюючи захист, як по цивільним, так і по кримінальним справам. Перед смертю [PERSON] приймав участі в судових засіданнях в якості адвоката при розгляді цивільних справ та представляв інтереси самої [PERSON]. Вказані справи слухались в 2008 році, в період після складання заповіту від 20 грудня 2007 року, а тому даний факт свідчить про те, що [PERSON] був повністю дієздатним та міг усвідомлювати та керувати своїми діями. У звязку з цим, просить суд позов залишити без задоволення. Суд, вислухавши думку учасників провадження, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, обєктивному та всебічному зясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.\~12 ЦПК України\~цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. \~Згідно до\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.\~\~ Відповідно до\~ст. 76 цього Кодексу\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків.\~\~ Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Згідно заповіту від 10 лютого 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міськрайонного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON], [INFO], все своє майно, де б воно не знаходилося і з чого б воно не складалось, що на день смерті буде йому належати і на що він за законом буде мати право, заповів [PERSON]В./Том 2, а.с.7/. Відповідно до заповіту від 20 грудня 2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], [PERSON], [INFO], на випадок своєї смерті призначив спадкоємцем належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS] онука [PERSON], [INFO]./Том 2, а.с.69/. Заповіт записаний зі слів [PERSON], до підписання прочитаний вголос заповідачем [PERSON] і власноруч ним підписаний в присутності нотаріуса. Відповідно до ст. 43 Закону України «Про нотаріат», при вчиненні нотаріальної дії нотаріуси встановлюють особу учасників цивільних\~\~відносин,\~які\~звернулися\~за\~вчиненням нотаріальної дії. Встановлення особи здійснюється за паспортом громадянина України або за іншими документами, які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо особи громадянина, який звернувся за вчиненням нотаріальної дії (паспорт громадянина України, паспорт громадянина України для виїзду за кордон, дипломатичний чи службовий паспорт, посвідчення особи моряка, посвідчення члена екіпажу, посвідка на проживання особи, яка мешкає в Україні, національний паспорт іноземця або документ, що його замінює, посвідчення особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи). Посвідчення водія, особи моряка, особи з інвалідністю чи учасника Другої світової війни, посвідчення, видане за місцем роботи фізичної особи, не можуть бути використані громадянином України для встановлення його особи під час укладення правочинів. Згідно із\~ст. 44 Закону України «Про нотаріат», під час\~\~посвідчення\~\~правочинів визначається обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які беруть у них участь. З копії заповіту вбачається, що при його складанні та підписанні приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON], встановлена як особа заповідача, так і його цивільна дієздатність./Том 2, а.с.69/ Таким чином під час посвідчення заповіту від 20 грудня 2007 року приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу\~\~[PERSON], були дотримані всі вимоги чинного законодавства, по формі та своєму змісту заповіт\~відповідає\~вимогам закону. 22 грудня 2008 року помер [PERSON] у віці 71 рік, що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 12 лютого 2009 року./Том 2, а.с.25/. В\~обґрунтування своїх вимог про визнання заповіту недійсним, позивач посилається на те, що заповіт не виражав волевиявлення [PERSON], оскільки її чоловік був тяжко психічно хворим, та на момент складання заповіту [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Задля підтвердження цього факту, [PERSON] було заявлено клопотання про призначення повторної посмертної судово-медичної психіатричної експертизи, на вирішення якої просила поставити питання: чи страждав [PERSON] психічним захворюванням на час складання заповіту 20 грудня 2007 року?./Том 4, а.с.38/ Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 27 квітня 2017 року вказане клопотання було задоволено та по справі була призначена посмертна судово-медична психіатрична експертиза, на вирішення якої було поставлено питання: -чи були у [PERSON] психічні розлади на час складання заповіту (12 грудня 2007 року)? -чи міг [PERSON] за своїм психічним станом усвідомлювати значення своїх дій та/або керувати ними на час складання заповіту 20 грудня 2007 року? Проведення вказаної експертизи було доручено Комунальній установі «Одеська обласна клінічна психіатрична лікарня № 1» м. Одеса./Том 4, а.с.42/ 24 жовтня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з відділення судово-психіатричних експертиз Комунального некомерційного підприємства «Одеський обласний медичний центр психіатричного здоровя» Одеської обласної ради надійшов висновок посмертної судово-психіатричної експертизи № 69 від 09.02.2018 року, проведеної відносно [PERSON], [INFO]./Том 4, а.с.46-59/ Згідно висновку посмертної судово-психіатричної експертизи № 69 від 09.02.2018 року, проведеної відносно [PERSON], [INFO], комісія дійшла висновків: - «[PERSON] [INFO], на час складання заповіту 20 грудня 2007 року виявляв ознаки «Астенічного розладу органічного походження» (що відповідає діагностичним критеріям рубрики «F06.6» за Міжнародною класифікацією хвороб 10-го перегляду), яке за глибиною, ступенем виразності, впливом на його вольові та критичні функції було не стільки виражено, не досягло недоумства, психотичного рівня, та не позбавляло його здатності усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними на час складання заповіту 20 грудня 2007 року»./Том 4, а.с.59/ Таким чином, діє принцип презумпції психічного здоровя, згідно з яким особа вважається такою, що здатна усвідомлювати свої дії та керувати ними. Тобто, доводи позивача, що [PERSON] під час складання заповіту від 20 грудня 2007 року був психічно хворий та не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні, тому суд вважає їх необґрунтованими. Відповідно до ст.\~1216\~ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.\~1217\~ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Відповідно до\~ст. 1233 ЦК України\~заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. На заповіт, як односторонній правочин розповсюджуються загальні норми цивільного законодавства стосовно підстав та наслідків визнання недійсності правочинів. Відповідно до\~ст. 1234 ЦК України\~право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. За своєю юридичною природою заповіт є одностороннім правочином, який дійсний за умови додержання встановленої законом форми та змісту. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1235 ЦК України, заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Стаття 1247 ЦК України\~висуває такі вимоги до форми заповіту: 1) складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складання; 2) має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, його підписує інша особа, що засвідчується у відповідному порядку із зазначенням причин, за яких текст заповіту не міг підписати заповідач власноруч; 3) має бути посвідчений нотаріусом або уповноваженою на це посадовою, службовою особою визначеною ст.ст. 1251-1252 ЦК України. Заповіт є правочином, тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій\~ЦК немає відповідного правила. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі (ч. 3 ст. 203 ЦК України). Правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені (ч. 1 ст. 225 ЦК України) Цивільний кодекс України\~проголошує принцип свободи заповіту, відповідно до якого заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Крім того, він може без зазначення будь-яких причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Але свобода заповіту має певні межі: не можна позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку в спадщині. Свобода заповіту стосується не лише визначення кола спадкоємців, а й визначення обсягу спадкової маси, яку заповідають. Заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Можна скласти заповіт щодо усієї спадщини або лише щодо її частини. Однією з особливостей цього правочину є забезпечення його таємниці. Таємниця заповіту може мати для заповідача велике значення, тому нотаріус, інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт, свідки, а також фізична особа, яка підписує заповіт замість заповідача, не мають права до відкриття спадщини розголошувати відомості щодо факту складення заповіту, його змісту, скасування або зміни заповіту. За змістом\~ст. 1257 ЦК України\~заповіт може бути визнано недійсним. Недійсним заповіт є, якщо за позовом заінтересованої особи таким його визнає суд, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Заповіт є нікчемним, якщо: а) заповіт складений особою, яка не мала на це права; б) заповіт складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. Наслідком недійсності заповіту є те, що спадкоємець, який за заповітом був позбавлений права на спадкування, одержує право на спадкування за законом на загальних підставах. За змістом ст.\~30\~ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. За правилом ст.\~225\~ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені Аналізуючи зібрані у справі докази, суд звертає увагу на те, що оскаржений заповіт від 20 грудня 2007 року по формі та змісту відповідає вимогам закону. А також\~те,\~що при\~складенні [PERSON]\~заповіту на\~користь онука\~[PERSON] його волевиявлення було вільним і відповідало його внутрішній волі, оскільки зібрані у справі докази не свідчать про те, що в момент складення заповіту він не усвідомлював значення своїх дій і не міг керувати ними. Таким чином, суд вважає, що позовну заяву [PERSON] до [PERSON], яка діє в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання заповіту недійсним, слід залишити без задоволення. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed