Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 31.08.1995 року, посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Єстеркіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2000 позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS] . У вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач [PERSON] , однак не проживає у вказаному будинку з червня 2012 року, будь-які його речі у будинку відсутні. В силу того, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Позивач всі витрати, пов`язані з утриманням квартири, несе самостійно. Вищевикладені обставини стали підставою звернення позивача з даним позовом до суду. Відповідно до ч. 4 ст. 19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Частиною 1 статті 274 ЦПК України, закріплено, що у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України, … з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 21 грудня 2018 року було відкрито провадження по даній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін та встановлено: - відповідачу - 15-денний строк з дня отримання даної ухвали на подання відзиву; - позивачу - 5-денний строк з дня отримання відзиву на подання відповіді на відзив; - відповідачу - 5-денний строк з дня отримання відповіді на відзив на подання заперечення; Учасникам справи було роз`яснено, що подання заяв по суті справи (позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву) є їхнім правом, а у разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Ухвалою Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області від 22 квітня 2019 року вищевказана цивільна справа була прийнята в провадження до судді Бахаєва І.М. У призначене судове засідання позивач не з`явилась, до суду надійшла заява з проханням рорзглядати справу за її відсутності. На позовних вимогах наполягає у повному обсязі. Відповідач, який належним чином повідомлявся про відкриття провадження за правилами спрощеного позовного провадження з повідомлення (викликом) сторін, своїм правом подати відзив на позов, у встановлений судом строк, не скористався. Копія ухвали та інші судові документи направлялась рекомендованим поштовим відправленням за адресою зареєстрованого його місця проживання: [ADDRESS] . Поштове відправлення повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», тобто адресата не було вдома, та останній не звертався до поштового відділення з метою отримання поштового відправлення. Представник третьої особи - Мелітопольського міського відділу Державної міграційної служби України в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за їх відсутністю. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. На підставі п. 3 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомленим про розгляд справи.. Таким чином, з урахуванням викладеного, відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд, знаходить за можливим розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення, що відповідає положенням статті 280 цього Кодексу. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] 31 серпня 1995 року на підставі договору купівлі-продажу посвідченого приватним нотаріусом Мелітопольського нотаріального округу Єстеркіною Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2000, придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] /а.с.8-9/. Відповідно до довідки з відділу реєстрації Виконавчого комітету Мелітопольської міської ради Запорізької області № 7796 від 12 грудня 2018 року, місце проживання [PERSON] , [INFO] , зареєстровано за адресою: [ADDRESS] а.с.13/ Згідно довідки виданої головою квартального комітету від 22.11.2018 року по [ADDRESS] Запорізької [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , [INFO] , однак не проживає за вказаною адресою з червня 2012 року /а.с.10/. В силу того, що відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним їй майном. Згідно ч. 5 ст. 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У відповідності зі ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року, який відповідно до Конституції України регулює відносини, пов`язані зі свободою пересування та вільним вибором місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Враховуючи вищевикладене, той факт, що відповідач в зазначеній квартирі не проживає понад 7 років, вирішити питання в позасудовому порядку не представляється можливим, що у свою чергу приводить до порушення прав позивача та перешкоджає їй належним чином користуватись та розпоряджатись власністю, позивач несе додаткові витрати по утриманню квартири, тому суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги та визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Крім того, керується вимогами ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривень. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved