Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деражнянського районного суду Хмельницької області із позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області, в якому просила стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у сумі 3402грн.; збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 30.08.2017р. та стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] та [PERSON] , в розмірі 1000грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття; позбавити відповідача батьківських прав щодо дітей: [PERSON] та [PERSON] ; змінити прізвище дітей: [PERSON] та [PERSON] на «[PERSON]». Ухвалою судді Деражнянського районного суду Хмельницької області Дворніна О.С. від 31.05.2018р. позов [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, збільшення розміру аліментів та позбавлення батьківських прав - роз`єднано. Виділено в самостійне провадження позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про позбавлення батьківських прав. Ухвалою судді Деражнянського районного суду Хмельницької області Дворніна О.С. від 10.08.2018р. у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - відкрито провадження за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Деражнянського районного суду Хмельницької області від 06.11.2018р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - передано за підсудністю до Калинівського районного суду Вінницької області. Відповідно до Протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 11.12.2018р. цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області про позбавлення батьківських прав - передано на розгляд судді Сєліну Є.В. Згідно ухвали судді Калинівського районного суду Вінницької області Сєліна Є.В. від 14.12.2018р. вказану цивільну справу прийнято до розгляду, який визначено здійснювати за правилами загального позовного провадження, призначене підготовче судове засідання. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2019р. закрите підготовче провадження у даній цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті в загальному позовному провадженні. Відповідно до позовної заяви, позивач [PERSON] просить позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав щодо [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] ; змінити прізвище дітей з « [PERSON] » на « [PERSON] ». В обґрунтування цих вимог зазначила, що відповідач свідомо ухиляється від сплати аліментів на утримання своїх малолітніх дітей, йому байдужий їх рівень життя, розвиток, стан здоров`я. Діти ростуть, потребують збалансованого харчування, сезонного одягу, іграшок. Окрім матеріальних речей, їм також потрібна увага батька. Відповідач не бере участі у вихованні та розвитку дітей, виявляє бажання бачитися з дітьми лише з періодичністю один раз на 2-3 місяці, такі зустрічі короткотривалі, які лише травмують дітей та перешкоджають їхньому нормальному розвиткові. Таким чином, відповідач [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками, а саме не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дітей; не спілкується з дітьми в обсязі, необхідному для їх нормального самоусвідомлення; не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу, а тому має бути позбавлений батьківських прав. Такий батько, на думку позивача, не повинен мати права на спілкування з дітьми, права встановлювати їх місце проживання, вирішувати питання про їх навчання, права бути представником дітей, не має права у майбутньому вимагати від дітей аліментів, не має права на спадкування після них та інших пов`язаних прав. Предмет та підстава позову не змінювались, позовні вимоги не збільшувались. Відповідач [PERSON] звернувся до суду із відзивом на позов, де просив у задоволенні позовних вимог позивачу [PERSON] відмовити, посилаючись на те, що немає жодних правових підстав для позбавлення його батьківських прав. Так, він сплачує аліменти. Постійно навідувався до дітей. На даний час перебуває в слідчому ізоляторі, а тому не має можливості бачитися з дітьми. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 14.02.2019р. у задоволенні клопотання представнику позивача [PERSON] про проведення засідання в режимі відеоконференції - відмовлено. Відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] в судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Ухвалою Калинівського районного суду Вінницької області від 05.03.2019р. у задоволенні клопотання представнику позивача [PERSON] про проведення засідання в режимі відеоконференції - відмовлено. Третя особа - уповноважений представник Служби у справах дітей Деражнянської районної державної адміністрації Хмельницької області в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, із відзивом на позов не звертався. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позову позивачу необхідно відмовити, виходячи з наступних підстав. Судом установлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом достовірно встановлено та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі (Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] , видане 08.08.2015р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Деражнянського районного управління юстиції у Хмельницькій області) та є батьками: малолітньої [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 06.03.2017р. Виконавчим комітетом Згароцької сільської ради Деражнянського району Хмельницької області) та малолітньої [PERSON] , [INFO] (Свідоцтво про народження серії [NUMBER] , видане 15.01.2016р. Згароцькою сільською радою Деражнянського району Хмельницької області). Рішенням Деражнянського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2017 року, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнені аліменти на утримання дітей: малолітньої [PERSON] , [INFO] та малолітньої [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі в розмірі по 500грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 09.03.2017р., і до досягнення дітьми повноліття. З довідки-розрахунку та листа Калинівського районного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області від 16.03.2018р. № 5046/00-27 вбачається, що заборгованість по аліментам згідно виконавчого листа № 673/372/17 від 19.09.2017р. виданого на підставі рішення Деражнянського районного суду Хмельницької області від 30 серпня 2017 року у цивільній справі № 673/372/17, станом на 01.03.2018р. становить 11200грн. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Виходячи з тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України суд має підстави для висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав виключно за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є винятковою мірою, яка тягне за собою надзвичайні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Відповідно до частини першої статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). У частині першій статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Як роз`яснено у пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інші), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частинами 1 та 5 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч.1 ст.76 ЦПК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно із ч.2 статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Позивачем в порушення зазначених вимог закону, не надано суду висновок органу опіки та піклування про доцільність або недоцільність позбавлення батьківських прав; не доведено належними та допустимим доказами, та судом не встановлено наявності такого обов`язкового елементу як винності в умисному ухиленні батька від виконання його батьківських обов`язків. Судом встановлено факт перебування відповідача під вартою в слідчому ізоляторі. Ця обставина свідчать про існування об`єктивних перешкод для реалізації відповідачем його батьківських обов`язків. Крім того, з метою захисту якнайкращих інтересів дітей суд визнає за доцільне збереження їх зв`язків із батьком, який заперечує проти позову про позбавлення його батьківських прав, що свідчить про його інтерес до дітей. За таких обставин, підстав для позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно малолітніх [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , суд не вбачає. Відносно позовної вимоги про зміну прізвищ дітей з « [PERSON] » на « [PERSON] », то у її задоволенні позивачу також слід відмовити, з наступних підстав: Згідно п.5 ст.175 ЦПК України, позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги, зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини. В порушення зазначеної норми процесуального закону, позивач не обґрунтувала вимогу про зміну прізвищ дітей, не надала на її підтвердження жодних доказів. Відповідно до ст.144 СК України, батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. Реєстрація народження дитини провадиться органом державної реєстрації актів цивільного стану з одночасними визначенням її походження та присвоєнням прізвища, імені та по батькові. Реєстрація народження дитини засвідчується Свідоцтвом про народження. Згідно ст.145 СК України, прізвище дитини визначається за прізвищем батьків. Якщо мати, батько мають різні прізвища, прізвище дитини визначається за їхньою згодою. Батьки, які мають різні прізвища, можуть присвоїти дитині подвійне прізвище, утворене шляхом з`єднання їхніх прізвищ. Спір між батьками щодо прізвища дитини може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Пунктом 71 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року, врегульовано порядок розв`язання спорів між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини. Відповідно до цього пункту, для розв`язання спору, що виник між батьками, щодо визначення імені, прізвища, по батькові дитини, один з батьків подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності). Служба у справах дітей з метою вивчення ситуації та підготовки висновку щодо визначення або зміни прізвища, імені та по батькові дитини проводить бесіду з матір`ю, батьком та дитиною, якщо вона досягла такого віку та рівня розвитку, що може висловити свою думку. Рішення органу опіки та піклування про розв`язання спору між батьками щодо визначення або зміни імені, прізвища, по батькові дитини приймається районною, районною у м. Києві та Севастополі держадміністрацією, виконавчим органом міської, районної у місті (у разі утворення) ради, сільської, селищної ради об`єднаної територіальної громади з урахуванням висновку служби у справах дітей. Згідно Наказу Міністерства юстиції України від 12.01.2011р. № 96/5 «Про затвердження Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання» (п. 2.13.11) підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є рішення органу опіки та піклування, оформлене розпорядженням районної державної адміністрації чи рішенням виконавчого комітету про зміну прізвища малолітньої дитини відповідно до частини п`ятої ст. 148 СК України. Позивачем на порушення вимог процесуального закону не надано суду належного висновку органу опіки та піклування про надання згоди на зміну прізвища дітей. Відповідно до п.1.5 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011р. № 96/5 та зареєстрованих в Міністерстві юстиції України 14.01.2011р. за № 55/18793 (надалі Правила), заяви про внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, визначеному цими Правилами, шляхом їх формування та реєстрації за допомогою програмних засобів ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, на яких заявники за умови відсутності зауважень до відомостей, зазначених у них, проставляють власні підписи. Згідно п.2.10 р.2 Правил, заяви батьків про виправлення (зміну) прізвища або власного імені дитини в актовому записі про її народження у зв`язку з тим, що при державній реєстрації народження дитині присвоєно прізвище або власне ім`я без урахування побажань обох або одного з батьків, приймаються відділами державної реєстрації актів цивільного стану не пізніше одного року з дня народження, а заяви про виправлення власного імені дитини у зв`язку з тим, що вона фактично має власне ім`я, відмінне від зазначеного в актовому записі про її народження, - до досягнення нею 14-річного віку. Спір між батьками щодо виправлення (зміни) прізвища або власного імені дитини у цьому випадку вирішується органом опіки та піклування або судом. Підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану зокрема є: рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану (п.п.2.13.1 п.2.13 р.2 Правил); висновок районного, районного у містах, міського (міст обласного значення), міськрайонного, міжрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану головного територіального управління юстиції або дипломатичного представництва чи консульської установи України (п.п.2.13.3 п.2.13 р.2 Правил). Як передбачено в п.п.1.1, 1.15 р.1 Правил, у разі відмови у внесенні змін до актових записів цивільного стану у висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану вказуються причини відмови та зазначається про можливість оскарження його у судовому порядку. Відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Виходячи із викладеного,

Outcome: dismissed