Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , третя особа - [PERSON] , про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі зареєстровані відповідачі [PERSON] та [PERSON] , які були членами сім`ї колишнього власника вказаної квартири, зареєстровані в приміщенні до фактичного придбання позивачем даного нерухомого майна та які не мешкають за зазначеною адресою з 2014 року. Позивач просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням з тих підстав, що відповідачі не є власниками житлового приміщення, не проживають тривалий час у вказаній квартирі і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце судового засідання повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідачі були належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, про причину неявки в судове засідання суд не повідомили, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідачів [PERSON] , [PERSON] Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причину неявки в судове засідання суд не повідомив. Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. З матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири від 17.03.2018 року серії ННА 766117, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 414, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 117409960 від 17.03.2018. Згідно з пунктом 7 договору про внесення змін до договору дарування квартири від 11.02.2020, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Єпіфанцевою Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 221, сторони домовились, що [PERSON] буде зареєстрований за місцем проживання у вказаній квартирі, а інші особи повинні знятися з реєстрації місця проживання до [INFO] . Згідно із довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб № 3071 від 10.02.2020, станом на 10.02.2020, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1972 р.н., [PERSON] , 1964 р.н., [PERSON] , 2000 р.н. Позивач, звертаючись до суду, посилається на те, що відповідачі [PERSON] , [PERSON] є сторонніми особами для неї, членами сім`ї колишнього власника квартири, які були у ній зареєстровані до придбання нею квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , та які втратили право користування зазначеною квартирою, оскільки згідно з договором дарування квартири від 17.03.2018 року позивач прийняла у дар та стала власником зазначеної квартири, а також на те, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі тривалий час та повинні були знятися з реєстрації місця проживання до 15.02.2020 року. Безпідставне перебування відповідачів на реєстраційному обліку в квартирі, на думку позивача, свідчить про перешкоди у користуванні власністю та є підставою для визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права власності, а саме права користування та розпорядження житловим приміщенням. Вказані правовідносини регулюються нормами Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, Конституції України та Цивільного кодексу України. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Суд враховує правову позицію, яка викладена в постанові ВСУ по справі № 6-158цс14, згідно з якою право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. За таких обставин, враховуючи те, що відповідачі не проживають у вказаній квартирі, не є її власниками та не є членами сім`ї позивача, а існування реєстрації відповідачів в квартирі позивача обмежує її право власності, суд вважає, що досліджені судом докази свідчать про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 0.0.1626258769.1 від 21.02.2020 у сумі 1681,60 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь позивача.

Outcome: approved