Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ автомобіля BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566). В подальшому до участі у справі був залучений співвідповідач - [PERSON]. Позивач надавала до суду уточнену позовну заяву, яка була до початку розгляду справи по суті прийнята судом до розгляду, в якій предмет та підстава позову не змінились. Позов подано з підстав визнання права власності. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який розірвано відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року (набуло законної сили 13.07.2015 року). 28.12.2013 року [PERSON] придбав автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566) вартістю сто тисяч гривень. 28.04.2015 року автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566 був перереєстрований на ім`я [PERSON]. 05.09.2016 року [PERSON] помер. 24.11.2016 року автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566 був перереєстрований на [PERSON]. Позивач вважає, що вона має право на Ѕ спірного автомобіля, оскільки він був придбаний під час шлюбу, що і стало приводом для звернення до суду. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов та просили суд його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в ньому, представники відповідачів проти задоволення позову заперечували. Представник відповідача [PERSON] надав до суду відзив, в якому заперечував проти задоволення позову, посилаючись на те, що спірний автомобіль був відчужений на користь [PERSON] [PERSON] (її батьком) з відома позивача та з її згоди, оскільки в період шлюбу подружжя [PERSON] придбало і інший автомобіль Nissan Rogue 2007 року випуску, який був зареєстрований на ім`я позивача, саме вона їм користувалась, та у подальшому 08.12.2015 року перереєструвала на ім`я своєї матері [PERSON] Тобто, у подружжя було два автомобілі, одним користувався [PERSON], іншим [PERSON], та після розірвання шлюбу були відсутні суперечки з приводу майна. Представник відповідача [PERSON] надав до суду заперечення, посилаючись на те, що спірний автомобіль був відчуджений [PERSON] ще під час перебування у шлюбі з позивачем, рішенням суду про розірвання шлюбу встановлено, що майнові суперечки між [PERSON] та [PERSON] відсутні, позивач приховує від суду, що під час шлюбу також був придбаний автомобіль Nissan Rogue 2007 року випуску, вартість якого співмірна з вартістю автомобілю BMW X5 2007, і цей автомобіль вона переоформила на свою матір. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 20.11.2009 р. [PERSON] (дошлюбне прізвище - Піріжок) [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], який розірвано відповідно до заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року по справі№522/7213/15-ц, що підтверджується витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища №00016139594 від 23.12.2015 року (а.с. 4-5) та зазначеним рішенням суду (а.с. 6-7). Відомостей щодо вирішення питання розподілу спільного майна подружжя позивач до суду не надала, в свою чергу заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 30.06.2015 року по справі №522/7213/15-ц про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] (набуло законної сили 13.07.2015 року) встановлено, що майнові суперечки між сторонами відсутні (а.с. 6). Згідно з довідкою-рахунком від 28.12.2013 року [PERSON] придбав автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566) вартістю сто тисяч гривень (а.с. 8). 28.04.2015 року автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566 був перереєстрований у ТСЦ №5112 (м. Любашівка) на підставі довідки-рахунку ААЕ 066536 від 28.04.2015 року на ім`я [PERSON], що підтверджується листом ТСЦ №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України від 04.03.2017 року (а.с. 44). 05.09.2016 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №463234, виданим 06.09.2016 року Одеським міським відділом РАЦС Головного територіального управління юстиції в Одеській області (а.с. 9). 24.11.2016 року автомобіль BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566 був перереєстрований у ТСЦ №5142 (м. Одеса) на [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №6452/16/000447 від 24.11.2016 року. Зазначене підтверджується листами ТСЦ №5141 Регіонального сервісного центру в Одеській області МВС України від 21.04.2017 року та від 04.03.2017 року (а.с. 39, 44). Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. За правилами ст. 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред'явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. З урахуванням того, що відповідно до ст. 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний склад, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, передбаченому статтею 392 ЦК України. Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 18 лютого 2015 року у справі № 6-244цс14. Згідно з статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи статтю 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Отже, за змістом зазначених норм матеріального права належність подружжю майна, придбаного за час шлюбу за спільні кошти подружжя, на праві спільної сумісної власності законодавством презюмується, якщо інше не встановлено судом при розгляді справи. Відповідно до статті 65 СК України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. За своїм змістом договір купівлі-продажу є двостороннім, консенсуальним та відплатним правочином, метою якого є відчуження майна від однієї сторони та передання його у власність іншій стороні. Згідно з п. 8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року (у редакції, чинній на час відчуження спірного автомобілю [PERSON]С.), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою, зокрема: довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до частин першої, третьої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до статті 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, встановленої законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Заперечення однією зі сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків. Якщо правочин, для якого законом встановлена його недійсність у разі недодержання вимоги щодо письмової форми, укладений усно і одна зі сторін вчинила дію, а друга сторона підтвердила її вчинення, зокрема шляхом прийняття виконання, такий правочин у разі спору може бути визнаний судом дійсним. Враховуючи викладене, законодавством не встановлено недійсності правочину при відчуженні спільного сумісного майна подружжя саме без письмової згоди одного з подружжя, а тому при розгляді спорів про розподіл цінного спірного майна та визнання недійсними правочинів з відчуження такого без письмової згоди одного з подружжя, за умови наявності іншої згоди, суди мають виходити з права одного з подружжя на відповідну компенсацію вартості відчуженого не в інтересах сім'ї майна. Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 8 квітня 2015 року № 6-7цс15, а також аналогічний висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-55цс13. Судом встановлено, що спірний автомобіль придбано подружжям [PERSON] під час шлюбу, під час шлюбу він був відчужений [PERSON], а потім (після розірвання шлюбу та смерті [PERSON]) [PERSON]. В свою чергу, позивачем подано позов про визнання права власності на Ѕ втомобіля BMW X5 2007 (шасі (кузов) WBAFE81040LZ70566). Вимоги про визнання договору купівлі-продажу спірного автомобіля недійсним або стягнення компенсації вартості 1/2 частини відчуженого автомобіля позивачем не заявлялися, у судовому засіданні представник позивача наполягав на обраному його довірителем способі захисту. Частинами першою та другою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. Спосіб захисту порушеного права обирає позивач, ініціатива щодо його зміни повинна виходити від позивача, який повинен змінити підставу позову та обґрунтувати його, а суд має розглянути позов в межах заявлених позовних вимог. Враховуючи викладене, позов [PERSON] не підлягає задоволенню, оскільки позивачем обрано невірний спосіб захисту порушеного права. Разом із тим, дане рішення суду не перешкоджає позивачу захистити свої права шляхом пред'явлення у встановленому законом порядку позову до належного відповідача про визнання договору недійсним у разі відсутності згоди на відчудження автомобілю, або у разі відсутності саме письмової згоди, на компенсацію відчуженого не в інтересах сім'ї майна.

Outcome: dismissed