Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, і в судовому засіданні її представник підтвердив письмовий текст уточненої позовної заяви з усними та письмовими доповненнями про те, що позивач є власником земельної ділянки площею 0,150 га, що призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку та розташована в с.Петровське Бориспільського району Київської області по вул.Бориспільській 20. Власником суміжної земельної ділянки є відповідач по справі [PERSON], який у червні 2008 року самовільно захопив частину земельної ділянки, що належить позивачу, обгородивши її парканом та розмістивши на цій частині господарську будівлю (сарай). А тому, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не бажає усунути вищезазначені порушення права власності позивача, просить усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності, зобов»язати [PERSON] власними силами та за власний рахунок знести паркан та сарай та відновити межі її земельної ділянки відповідно до додатку №1 висновку додаткової комплексної судової земельно - технічної та будівельно-технічної експертизи № 2917/14-41/2918/14-43 від 17.11.2014р. по крапкам 1 і 2. Крім того, просить визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Вишеньківської сільради № 05 від 24.01.1997р., яким відповідачу передано у приватну власність земельну ділянку, площею 0,19 га, визнати недійсним та скасувати державний акт на право приватної власності на землю, виданий на ім»я відповідача на підставі вказаного спірного рішення, оскільки у приватну власність відповідача надавалась земельна ділянка лише площею 0,15 га, і технічна документація на виділення земельної ділянки відповідачу у більшому розмірі взагалі відсутня. Крім того, на підставі цього рішення площа земельної ділянки відповідача збільшилась як за рахунок земельної ділянки позивача, так і за рахунок дороги, яка межує із земельною ділянкою останнього, а зменшити розмір дороги є взагалі неприпустимим. Також просить, визнати незаконним і скасувати рішення виконкому Вишеньківської сільради № 4 від 22.01.1997р. про затвердження акту прийняття в експлуатацію завершеного будівництвом будинку № 22 по вул.Бориспільській в с.Петровському, визнати недійсним та скасувати свідоцтво про право власності на вказаний житловий будинок, що належить відповідачу, а також визнати незаконним та скасувати рішення виконкому Вишеньківської сільради № 25 від 18.01.1997р. про видачу [PERSON] вищезазначеного свідоцтва, посилаючись на те, що такі документи отримані відповідачем незаконно, оскільки зазначені в акті дати початку та закінчення будівництва не відповідають дійсності, як і розмір ділянки, що є незаконно збільшеним до 0,19 га, межі земельної ділянки не відповідали державному акту на право приватної власності на землю, а здійснене на земельній ділянці будівництво сараю не відповідало будівельному паспорту та нормам ДБН, враховуючи, що стіна такої споруди одночасно являє собою частину паркану та розташована на земельній ділянці позивача. Зустрічний позов не визнає. Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, свої інтереси доручає представляти своєму представнику. Відповідач в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свої інтереси доручає представляти своєму представнику. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що позивач пропустив строк звернення до суду із даними позовними вимогами, оскільки про порушення свого права позивач знала ще при поданні до суду первісного позову 08.09.2011р., оскільки в його матеріалах був наявний спірний державний акт на право приватної власності, виданий на ім»я відповідача. Крім того, про існування відповідного рішення про передачу земельної ділянки у власність відповідача та державного акту позивач могла та повинна дізнатись в момент винесення рішення від 26.07.2001р., яким їй у власність була передана земельна ділянка та під час видачі на її ім»я державного акту, оскільки для його отримання межі її земельної ділянки виносились в натуру із суміжним користувачем відповідачем по справі. А щодо позовних вимог про скасування правовстановлюючих документів на нерухоме майно зазначив, що строк їх пред»явлення також є пропущеним, оскільки про існування таких документів позивачці було відомо під час розгляду справи суддею Борцем Є.О. Тому вважає, що позивач, подавши 07.04.2015р. позов із зміною предмету та підстав позову, пропустив встановлений законом строк позовної давності. Додав, що земельна ділянка площею, 0,19 га була передана відповідачу на законних підставах, в розмірі, що не перевищував норм безоплатної передачі, встановлених ст.67 ЗК України в редакції від 18.12.1990р. Вважає твердження позивача про те, що за рахунок його земельної ділянки зменшився розмір земельної ділянки позивача безпідставним, оскільки на момент отримання відповідачем державного акту права власності позивача взагалі не було зареєстровано, і навіть не існувало в розробці проектної документації. Доказів, які б свідчили про самовільне захоплення ним земельної ділянки позивача не надано, а вимоги щодо незаконності та скасування акту, відповідних рішень сільради та свідоцтва про право власності на житловий будинок вважає необґрунтованими та безпідставними. Висновок експертів № 2917/14-41/2918/14-43 від 17.11.2014р. вважає незаконним та не об»єктивним, оскільки відповідача не було повідомлено про дату проведення експертизи, що вказує на зацікавленість експертів у проведенні експертизи за відсутності першого чи його представника; у висновку відсутні будь-які посилання та/або копії, які б підтверджували наявність у осіб, які були залучені експертами для проведення топографо-геодезичних робіт, кваліфікаційного сертифікату інженера-землевпорядника на підтвердження кваліфікаційних характеристик професії інженера-землевпорядника та сертифікацію (повірку) відповідного обладнання, за допомогою якого начебто здійснювалось встановлення на місцевості меж суміжних земельних ділянок; експерти роботи по встановленню на місцевості меж суміжних земельних ділянок не проводили, а результати таких робіт, начебто проведені іншими залученими особами, не відображені в додатках до висновку та відсутні посилання на них; у додатку № 1 висновку відсутня будь-яка прив»язка до місцевості, на якій начебто було здійснено відповідне дослідження, а визначення різниці між площею земельної ділянки, яка міститься у державному акті відповідача та фактично займаною площею проведено не вірно. Письмовий текст зустрічного позову з уточненнями підтримав та просив зобов»язати позивачку встановити тверді межі між належною їй земельною ділянкою та земельною ділянкою відповідача за фактичним користуванням загальною довжиною у 64,9704 м по межі паркану та будівлі сараю, як спільної межової споруди; забезпечити замовлення, погодження та затвердження у встановленому законом порядку документації із землеустрою щодо впорядкування меж у вищевказаний спосіб; після такого впорядкування забезпечити звернення із відповідною заявою про Державну реєстрацію земельної ділянки (в т.ч. зміна відомостей про земельну ділянку), з покладенням витрат на них обох в рівних частинах. Представник Вишеньківської сільської ради Бориспільського району Київської області в судовому засіданні проти первісного позову заперечував, посилаючись на те, що при оформленні права власності на земельні ділянки сторін по справі з боку сільради не було допущено жодних порушень. Представник Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві просить розглянути справу за його відсутності та при винесенні рішення покладається на розсуд суду. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, прийшов до висновку, що первинний позов підлягає частковому задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Як встановлено судом, рішенням виконкому Вишеньківської сільської [PERSON] народних депутатів № 74 від 07.12.1991р. відповідачу [PERSON] було надано для житлового будівництва земельну ділянку площею 0,15 га в с.Петровське Бориспільського району Київської області. Рішенням Вишеньківської сільської ради народних депутатів № 05 від 24.01.1997р. відповідачу [PERSON] було передано у приватну власність для будівництва та обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства земельну ділянку площею 0,19 га. 04.05.1997 р. Вишеньківською сільською радою народних депутатів Київської області на підставі вищевказаного рішення на ім»я відповідача [PERSON] було видано державний акт серії ІІІ-КВ № 021081 на право приватної власності на земельну ділянку площею 0,19 га, що розташована в с.Петрівському Бориспільського району Київської області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, що зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 203, з кадастровим номером земельної ділянки 3220881303:02:002:0543. Позивач є власником земельної ділянки площею 0,150 га, що розташована в с. Петровському Бориспільського району Київської області та призначена для будівництва та обслуговування житлового будинку, яка межує із земельною ділянкою, належною на праві приватної власності відповідачу [PERSON], на підставі державного акту на право приватної власності на земельну ділянку серії ІУ-КВ № 001834, виданого 28.12.2002р. Вишеньківською сільською радою Бориспільського району Київської області та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 2003, з кадастровим номером земельної ділянки 3220881303:02:002:0512. Відповідач [PERSON] незаконно побудував на частині земельної ділянки, що належить на праві приватної власності позивачу [PERSON] господарську споруду (сарай) та паркан, внаслідок чого фактична площа суміжних ділянок не відповідає правовстановлюючим документам, а саме: фактична площа земельної ділянки позивача становить 0,1388 га, а фактична площа земельної ділянки відповідача складає 0,2193 га. В результаті вищевказаних незаконних дій відповідача [PERSON] площа земельної ділянки позивача [PERSON] зменшена за рахунок накладання його земельної ділянки на земельну ділянку позивача, з площею накладання 0,0443 га. Крім того, фактичне розташування цегляної господарської будівлі на фактичній межі суміжних земельних ділянок по вул.Бориспільській, 20 та по вул.Бориспільській, 22 в с.Петровському Бориспільського району Київської області не відповідає плану забудови, що міститься в Будівельному паспорті на будівництво житлового будинку в с.Петровському індивідуального забудовника [PERSON], оскільки не витримана відстань в 1,5 м від цегляної господарської будівлі, розміщеної по вул.Бориспільській, 22 до межі сусідньої ділянки по вул.Бориспільській, 20 в с.Петровському, чим порушено ДБН 360-92** «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень. Вищенаведене підтверджується даними копій вищевказаних рішень сільради (а.с.20-22 Т.3), копії викопіювання із схем землекористування с. Петровське та с.Вишеньки(а.с.23 Т.3, а.с.95 Т.1), копії спірного державного акту на право приватної власності, виданого на ім»я відповідача (а.с.9 Т.1), копії державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім»я позивача (а.с.8 Т.1), копії технічної документації із встановлення розмірів та площі земельної ділянки, що передавалась у приватну власність позивача (а.с.10-16 Т.1), копії технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) земельної ділянки, що передавалась у приватну власність позивача (а.с.17-39 Т.1), копії плану забудови садиби відповідача (а.с.25 Т.3), копії зведеного плану земельних ділянок (а.с.56 Т.1), копії будівельного паспорту на будівництво житлового будинку по вул.Бориспільській 22 в с.Петровському (а.с.90-100 Т.2), копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно та копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно № 942, видане на ім»я відповідача (а.с.112-113 Т.1), копії акту прийняття до експлуатації завершеного будівництвом житлового будинку і господарчих будівель індивідуального забудовника [PERSON] (а.с.114 Т.1), копії технічного паспорту на житловий будинок по вул.Бориспільській № 22 (а.с.101-109 Т.2), копії довідки про присвоєння кадастрового номеру земельній ділянці, належній на праві приватної власності відповідачу (а.с.117 Т.1), копії плану фактичного користування земельною ділянкою відповідача (а.с.118 Т.1), копії викопіювання генерального плану с.Петровське (а.с.119 Т.1), копії збірного кадастрового плану суміжних земельних ділянок (а.с.152 Т.1), висновку експерта № 3-11/03 від 11.03.2013р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, висновку експертів № 2917/14-41/2918/14-43 від 17.11.2014р. за результатами проведення додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи з Додатком № 1(а.с.169-180 Т.1 та а.с.133-147 Т.2), копії технічного звіту по визначенню координат пунктів супутниковими методами по вул.Бориспільській, 20 та 22 в с.Петрівське Бориспільського району Київської області(а.с.181-202 Т.1), копій кадастрових планів суміжних земельних ділянок (а.с.231-236 Т.1). [PERSON] до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані, в т.ч., встановлюються на підставі пояснень сторін, письмових доказів, висновків експертів. Таким чином, факт незаконного встановлення відповідачем [PERSON] твердих меж на земельній ділянці, що йому не належала відповідно до правовстановлюючих документів, а відносилась до земель комунальної власності, і в подальшому була передана позивачці у приватну власність на законних підставах, повністю підтверджується наявними у справі належними та допустимими доказами, в т.ч. даними висновку експерта № 3-11/03 від 11.03.2013р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, з якого вбачається, що фактичні межі земельної ділянки відповідача [PERSON] не відповідають визначеним у державному акті на право приватної власності на землю координатам земельної ділянки, а також даними висновку додаткової комплексної судової земельно-технічної та будівельно-технічної експертизи № 2917/14-41/2918/14-43 від 17.11.2014р., сумніватись в достовірності, повноті та об»єктивності якого, у суду підстав не має, враховуючи, що експертиза є комплексною, вслід чого проведена не одним експертом, містить, з урахуванням наявної дослідженої документації, всі допустимі відповіді на поставлені запитання, і допитані в судовому засіданні експерти повністю підтвердили надані ними висновки та зрозуміло роз»яснили суть складеного ними висновку. А твердження представника відповідача про незаконність такого висновку з підстав не повідомлення відповідача та його представника про дату проведення експертизи та інші, зазначені ним порушення, не можуть самі по собі вказувати на неповноту та не об»єктивність висновку, враховуючи, що висновок складений відповідно до вимог чинного законодавства України, що і підтвердили експерти в судовому засіданні, які несуть кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок експертизи та, як вбачається із даного висновку, є попередженими про такі наслідки. А саме посилання представника відповідача на ту обставину, що на момент набуття права власності на земельну ділянку відповідачем позивачка не являлась власником земельної ділянки по вул.Бориспільській 22 та даний паркан і господарську будівлю (сарай) побудовано до отримання позивачкою державного акту на право приватної власності на землю, не спростовує факт незаконного встановлення відповідачем [PERSON] твердих меж земельної ділянки всупереч визначеним у державному акті на право приватної власності на землю координатам земельної ділянки, що підтверджується даними висновку експерта № 3-11/03 від 11.03.2013р. за результатами проведення судової будівельно-технічної експертизи, незалежно від того, до якої категорії земель належить виділена земельна ділянка (комунальної чи приватної власності), враховуючи, що відповідно до норм земельного законодавства, які діяли на момент набуття права власності на земельну ділянку позивачкою, землі громадянам, які зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки, виділялись із земель комунальної власності, до категорії яких і належала земельна ділянка, що була передана у власність позивача [PERSON] [PERSON] до ст.17 ЗК України (в редакції 1991р.) передача земельних ділянок у приватну власність провадиться [PERSON] народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської селищної, міської [PERSON] народних депутатів за місцем розташування ділянки. [PERSON] народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянина замовляє землевпорядній організації розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується із сільською [PERSON] народних депутатів, за районними землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається о районної [PERSON] народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. За змістом ст.116 ЗК України в редакції статті від 25.10.2001р., що діяла на момент набуття права власності на земельну ділянку [PERSON], громадяни та юридичні особи набувають право власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, в т.ч. для будівництва та обслуговування житлового будинку, подають заяву до відповідної сільської ради за місцезнаходженням ділянки. У заяві зазначаються бажані розміри та мета її використання. [PERSON] сільська рада розглядає заяву, і в разі згоди на передачу земельної ділянки у власність надає дозвіл на розробку проекту її відведення. Проект відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян організаціями, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Такий проект погоджується із органом по земельних ресурсах, природоохоронним і санітарно-епідеміологічним органами, органом архітектури та подається на розгляд відповідного органу місцевого самоврядування, який розглядає проект відведення та приймає рішення про передачу земельної ділянки у власність. За змістом ст.ст.125,126 ЗК України (в редакції 25.10.2001р.) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Право власності на земельну ділянку посвідчується державними актами. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. [PERSON] до ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії та особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Таким чином, враховуючи, що відповідач своїми протиправними діями, які виразились у незаконному встановленні твердих меж на частині земельної ділянки, що належала до земель комунальної власності, а в подальшому, була передана позивачу на праві приватної власності, яке вона набула на законних підставах у встановленому законом порядку, і яку відповідач незаконно виділив у своє користування, встановивши на частині ділянки позивача паркан та побудувавши сарай, тим самим порушивши право власності позивача на земельну ділянку, суд дійшов висновку, що на підставі ч.2,3 ст.152 Земельного Кодексу України, яка передбачає право вимоги власника земельної ділянки на усунення будь-яких порушень його прав на землю, і здійснення захисту такого права, в т.ч., шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, слід зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні [PERSON] її ділянкою та зобов»язати відповідача [PERSON] звільнити зайняту ним частину даної земельної ділянки шляхом знесення встановленого паркану та сараю, які на ній розміщені. При цьому, слід зазначити, що в даному випадку, інший спосіб відновлення порушеного права не може бути застосованим, оскільки господарська будівля повністю розміщується на земельній ділянці, що належить на праві приватної власності позивачу, чим суттєво порушується право користування земельною ділянкою останньої, представник позивачка, з її слів, категорично наполягав саме на такому способі захисту порушеного права, а інші альтернативні варіанти, сторонами по справі не були заявлені. Крім того, враховуючи вищенаведені обставини та те, що будівництво сараю здійснене з порушенням державних містобудівних нормативів і на належній позивачу частині земельної ділянки, що обмежує право користування позивача земельною ділянкою, суд дійшов висновку, що Свідоцтво про право власності на нерухоме майно № 942 від 18.01.2001р. на житловий будинок по вул. Бориспільський 22 в с.Петрівському Бориспільського району Київської області на ім»я [PERSON] видане в порушення ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України, а тому в частині права власності на сарай його слід визнати недійсним. Разом з тим, підстав для задоволення вимог щодо визнання вищевказаних рішень сільради та державного акту на право приватної власності на землю, виданого на ім»я відповідача, суд не вбачає, оскільки порушене права позивача вже відновлено шляхом задоволення позовних вимог щодо усунення перешкод в користування земельною ділянкою у спосіб відновлення становища, яке існувало до такого порушення, що в розумінні ст.16 ЦК України, є належним способом захисту цивільних прав та інтересів, а перебування у відповідача у праві власності земельної ділянки, площею 0,19 га, жодним чином не порушує права позивача, враховуючи, що таке збільшення земельної площі відбулося за рахунок земель комунальної власності, що надає підстави органу місцевого самоврядування звернутись до суду за захистом свого порушеного права. Оскільки первинний позов в частині вимог щодо усунення перешкод у користуванні [PERSON] земельною ділянкою задоволено, підстав для задоволення зустрічного позову суд не вбачає. Також відсутні підстави для застосування строку позовної давності, як того вимагає представник відповідача, оскільки на правовідносини, пов»язані із усуненням перешкод в користуванні правом власності, в т.ч. на земельну ділянку, норми ст.261 ЦК України щодо строку позовної давності, не розповсюджуються. Крім того, оскільки первинний позов задоволено частково, а в задоволенні зустрічного позову відмовлено, з відповідача на користь позивача слід стягнути на користь останнього понесені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial