Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] аліменти за минулий час в розмірі 180000,00 грн. та додаткові витрати в розмірі 135339,96 грн. на утримання сина [PERSON] , а також понесені нею судові витрати по справі у зв`язку зі зверненням із позовом до суду. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з 19 грудня 1998 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] , зареєстрованим ВРАГС Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 680. [INFO] в шлюбі у них народився син [PERSON] . 14 червня 2017 року шлюб з [PERSON] розірвано, проте спільне господарство вони припинили вести ще з січня 2017 року. За час перебування у шлюбі відповідач офіційно не працював, не приймав участі в матеріальному забезпеченні родини, не надавав кошти на утримання сина. Позивач неодноразово зверталась до відповідача з проханням знайти роботу, допомагати у вихованні та утриманні сина, проте він ігнорував її прохання та ухилявся від пошуку засобів для забезпечення духовного, емоціонального, інтелектуального розвитку дитини. Оскільки відповідач до повноліття сина не надавав кошти на задоволення необхідних потреб сина, вважає за необхідне стягнути з [PERSON] аліменти за минулий час, починаючи з 14 червня 2014 року і до повноліття сина, в твердій грошовій сумі, виходячи з розрахунку 5000,00 грн. щомісячно, що разом становить 180000,00 грн. Крім аліментів, позивачка витрачала кошти пов`язані з розвитком мовних здібностей дитини та його навчанням, в яких відповідач не брав участі. Так, у 2016 році, з метою продовження навчання у вищому учбовому закладі Німеччини сину необхідно було відкрити блок рахунок, на який внести кошти, необхідні для оплати першого року навчання. Крім того, оскільки навчання буде здійснюватись німецькою мовою, за вимогою вищого навчального закладу необхідним є проходження мовних курсів в Німеччині. Вартість навчання на мовних курсах, проживання в Німеччині та квитки на літак вона придбавала за особисті кошти. Так позивачкою понесені наступні додаткові витрати, - 15.12.2016 сплачено 7125,00 грн. - перша частина вартості послуг, відповідно до Договору про надання послуг № 91011216 від 01.12.2016 для бронювання освітнього курсу за кордоном; 22.02.2017 сплачено 2984,00 євро, що станом на час звернення із позовом до суду становить 89941,43 грн., за курсом НБУ на 28.08.2017; 20.07.2017 в рамках цього ж договору, вимогою вищого навчального закладу було відкриття блок-рахунку на ім`я студента, у зв`язку з чим позивач відкрила рахунок за сумою 4500,00 євро, що станом на день підготовки позовної заяви 28.08.2017 становить 135635,54 грн. 19.04.2016 було укладено Договір про надання послуг № 34070416 для бронювання освітнього курсу за кордоном, за умовами якого позивачем сплачено 1260,00 євро, які вносились частинами 10.05.2016, 06.05.2016, 05.05.2016, що станом на день підготовки позовної заяви 28.08.2017 становить 37977,95 грн. Таким чином, сума додаткових витрат на утримання сина склала 270679,92 грн. Враховуючи рівність прав батьків щодо виховання та утримання дитини, вважає за необхідне суму додаткових витрат на виховання дитини також розподілити порівну. Оскільки загальна сума витрат становить 270679,92 грн., просить стягнути з відповідача на її користь 135339,96 грн. Під час розгляду справи представником позивача [PERSON] подані додаткові пояснення, в яких зазначено, що відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. [PERSON] неодноразово вживала заходів щодо отримання від відповідача аліментів на утримання дитини, але останній від надання такої допомоги ухилявся та не приймав участі в матеріальному забезпечені родини, не надавав кошти на утримання їхнього сина [PERSON] . Щодо додаткових витрат на утримання дитини, то в 2016 році з метою розвитку здібностей дитини, позивачем сплачені курси з німецької мови в учбовому закладі Німеччині, проживання та квитки на літак. Загальна сума додаткових витрат на утримання їхнього сина становить 270679,92 грн. Беручи до уваги, що навчання у навчальному закладі Німеччини спрямоване на розвиток здібностей дитини, удосконалення та поглиблення знань, то такі витрати слід вважати додатковими. В судовому засіданні [PERSON] , її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили їх задовольнити у повному обсязі з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував зв`язку з безпідставністю і необґрунтованістю позовних вимог, надав відзив на позовну заяву в якому зазначив, що їх син [PERSON] з часу народження та до свого повноліття проживав разом із ним, своїм батьком [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із чим [PERSON] не має права на пред`явлення позову про стягнення аліментів, оскільки їхній син [PERSON] не проживав та не проживає разом з нею. Позов [PERSON] про стягнення аліментів за минулий період не може бути задоволений, оскільки позивачем не надано жодного належного та допустимого доказу про вжиття нею заходів щодо одержання аліментів з відповідача протягом останніх трьох років та ухилення відповідача від їх сплати. Таким чином, в силу фактичних обставин справи та діючих норм законодавства, які визначають виключне право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів того батьків, з яким проживає дитина, [PERSON] не могла вживати жодних заходів з одержання аліментів з відповідача, оскільки їх син постійно, з часу народження та до повноліття, проживав разом зі своїм батьком в [ADDRESS] . З народження сина [PERSON] та до теперішнього часу він жодного разу не нехтував своїми батьківськими обов`язками щодо піклування про здоров`я сина, його фізичний, духовний та моральний розвиток та належним чином утримував сина, забезпечував його всім необхідним, у межах своїх можливостей. Доводи позивача про те, що він офіційно не працював, не відповідають дійсності та спростовуються трудовою угодою від 01.03.2006, укладеною між ним та позивачкою як приватним підприємцем [PERSON] , яка з 2006 року почала працювати в ТОВ «Алло», а тому не мала фізично можливості займатися особисто своєю підприємницькою діяльністю. В той же час, [PERSON] як роботодавець має заборгованість по виплаті йому заробітної плати. Щодо додаткових витрат на утримання неповнолітнього сина [PERSON] зазначив, що вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково. Враховуючи, що син не проживає з [PERSON] , у суду відсутні підстави для задоволення заявлених позовних вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини. Вказані у позові кошти сплачувалися [PERSON] в період їхнього шлюбу зі спільних коштів подружжя, у зв`язку з чим її вимоги не можуть бути задоволені. Крім того, предметом договору № 34070416 від 19.04.2016 р.. за яким Позивач сплачувала кошти у сумі 135635,54 грн., були інформаційно-консультаційні послуги для формування Замовником заявки на бронювання навчальної програми (мовні або спеціальні курси), пов`язані з підготовкою виїзду за кордон. Предметом договору № 91011216 від 01.12.2016 р., за яким Позивач сплачувала кошти екв. 37977,95 грн. були - інформаційно-консультаційні послуги для формування Студентові Замовником заявки на бронювання освітнього курсу за кордоном та послуги, пов`язані з підготовкою виїзду за кордон. 20.07.2017 року в рамках договору від 01.12.2016р. № 91011216 було відкриття блок рахунку та сплачено 4500 євро, еквівалент 135 635,54 грн. знаходиться на депозитному блок рахунку, який по закінченні перебування сина у Німеччині повернеться платнику. Тобто, послуги за цим договором не стосуються навчання та розвитку здібностей дитини. На сьогоднішній день син досяг повноліття, працює у Німеччині та самостійно себе матеріально забезпечує. В той час як ним самостійно сплачуються витрати за комунальні послуги у житловому приміщенні, в якому вони з сином проживають разом, на думку відповідача підтверджує, що він сплачував та продовжує нести матеріальні витрати на сина. Також зауважив, що при розгляді справи про розірвання шлюбу [PERSON] письмово заявила, що у неї станом на дату прийняття судом рішення - 14.06.2017року, немає до [PERSON] ніяких матеріальних, моральних претензій, оскільки сімейний бюджет та все їхнє майно, було під її контролем. Просить відмовити в задоволенні позову [PERSON] у повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні проти позову заперечував, зазначив, що правових підстав для задоволення позву [PERSON] немає, сам позов є безпідставним, необґрунтованим, докази її вимог відсутні. Вислухавши учасників процесу, свідків [PERSON] , [PERSON] , оцінивши та дослідивши у сукупності докази надані сторонами в обґрунтування позову та заперечень на нього, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно до ч. 1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Судом встановлено, що сторони у справі перебували у шлюбі, рішенням Ленінського районного суду м. Запоріжжя від 14 червня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 19 грудня 1998 року ВРАГС Хортицького районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 680, розірвано (т.1, а.с.3). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] (т.1, а.с.4). Статтею 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.185 Сімейного кодексу України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Глава 15 Сімейного кодексу України передбачає ряд самостійних способів отримання аліментів: за рішенням суду (ч.3 ст. 181 СК України), за ініціативою платника чи одержувача (ст. 187 СК України, шляхом подачі відповідних заяв за місцем роботи заявника), за договором між батьками про сплату аліментів на дитину (ст. 189 СК України, при цьому, такий договір підлягає укладенню в письмовій формі та нотаріальному посвідченню, тому факт його укладення не може підтверджуватись показаннями свідків). Вимога про стягнення аліментів на дитину може бути подана до суду протягом усього строку існування права на утримання, тобто до досягнення дитиною повноліття. За загальним правилом аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня подання позову на майбутнє. В той же час у відповідності до ч. 2 ст. 191 СК України, аліменти за минулий час можуть бути присуджені тільки при наявності підстав, установлених законом. Саме позивач повинен надати суду докази, того, що він вжив заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їхньої сплати. Таким чином, Сімейним кодексом України встановлено право того з батьків (мати/батька) або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина на отримання від іншого з батьків (мати/батька), який проживає окремо, коштів для утримання дитини. За загальним правилом, визначеним СК України вважається недоцільним обтяжувати відповідача виплатами за минулий період, якщо позивач не вжив заходів щодо одержання аліментів, в тому числі не подав позов про стягнення аліментів. [PERSON] звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] за минулий час 01.09.2017, на момент звернення з позовом син був повнолітнім. В період неповноліття сина з вимогами про стягнення аліментів [PERSON] до суду не зверталась. В обґрунтування підстав позову [PERSON] зазначає, що син знаходився весь час на її утриманні, оскільки [PERSON] ніде не працював і не приймав участі у матеріальному забезпеченні сім`ї. Вказані обставини підтвердили свідки [PERSON] , [PERSON] , однак суд критично оцінює їх показання, оскільки свідками не наведено жодних фактичних даних, які б свідчили, що син проживав з матір`ю окремо від батька та перебував на її утриманні, та підтверджували, що [PERSON] вживала заходів для стягнення з відповідача аліментів, а той ухилявся від надання утримання дитині. В спростування доводів позову відповідач надав документи, з яких вбачається, що [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець, між [PERSON] як приватним підприємцем та [PERSON] , було укладено трудову угоду від 01.03.2006 року, відповідно до умов якої [PERSON] став помічником по веденню справ, представником інтересів [PERSON] в усіх органах державної влади, підприємств всіх форм власності, приватних осіб, укладання договорів від імені [PERSON] та ведення бухгалтерії, всіх справ пов`язаних з приватним підприємництвом, керуючий справами. (т.1, а.с.30,32). Згідно першого розділу трудової угоди оплата за виконану роботу сплачується за домовленістю, враховуючи обсяг виконаної роботи та фактично витрачений час, але не менше ніж мінімальна заробітна плата, визначена законом. Строк дії трудової угоди - до припинення підприємницької діяльності [PERSON] або до подачі [PERSON] заяви про звільнення. Таким чином, в судовому засіданні були спростовані твердження позивачки про те, що [PERSON] не працював та встановлено, що роботодавцем [PERSON] була [PERSON] . Суд приходить до висновку, що позивачкою не надано належних, достатніх та допустимих докази доказів того, що син [PERSON] перебував виключно на її утриманні, а батько [PERSON] не приймав участі в матеріальному забезпеченні дитини, і що [PERSON] вживала заходи для стягнення з відповідача аліментів, а той ухилявся від надання утримання дитині, у зв`язку з чим суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення з відповідача аліментів за останні три роки що передували зверненню із позовом до суду. Щодо стягнення з [PERSON] додаткових витрат у зв`язку із розвитком у дитини мовних здібностей, суд дійшов наступних висновків. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку. Відповідно до частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Звертаючись з позовом до суду [PERSON] посилалася на те, що у зв`язку із навчанням дитини за кордоном, проходження стандартного курсу німецької мови 32 тижні нею сплачено кошти за навчання, дорогу до Німеччини та інформаційно-консультативні послуги на загальну суму 270679,92 грн. В обґрунтування своїх вимог щодо стягнення додаткових витрат на розвиток мовних здібностей дитини [PERSON] надала Договір про надання послуг № 91011216 про бронювання освітнього курсу за кордоном від 01.12.2016року, укладеного між [PERSON] та ТОВ «Ворлд-Тревел» ТМ «Українська освітня компанія «Studyua». Відповідно до умов договору виконавець зобов`язується за встановлену Договором плату, надати Замовнику інформаційно-консультативні послуги для формування Студентові Замовником заявки на бронювання освітнього курсу за кордоном та послуги пов`язані з підготовкою виїзду за кордон. Вартість послуг Виконавця за цим Договором складає 450 євро і сплачується Замовником у гривневому еквіваленті. (т.1, а.с.5) З квитанції № 0.0.669932138.1 від 15.12.2016року вбачається, що [PERSON] сплатила 7125,00 грн., як оплата за послуги згідно договору № 91/0112 від 01.12.2016 (т.1, а.с.8). 22 лютого 2017 року згідно платіжного доручення в іноземній валюті № 0408004 сплачено 2984,00 євро за проходження [PERSON] стандартного курсу німецької мови, згідно рахунку-фактури № 6392 від 20.01.17 наданого мовною школою Sprachschule zum Ehrstein.(т.1, а.с.9-10,11). 19 квітня 2016 року між [PERSON] та ТОВ «Ворлд-Тревел» ТМ «Українська освітня компанія «Studyua» укладено договір про надання послуг № 34070416 для бронювання навчальної програми за кордоном. Вартість послуг Виконавця за цим договором складає 5980 грн.(т.1., а.с.13-14). Згідно Додатку № 1 до Договору про надання послуг для бронювання навчальної програми за кордоном № 34070416 від 07.04.2016р.загальна вартість навчальної програми 1260 євро., яка сплачена 28.04.2016 року згідно рахунку № 50124771 (т.1, а.с.15, 19). Разом з тим, отримання інформаційно-консультативних послуг та навчання особи з метою здобуття освіти не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України. Крім того, позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини за кордоном при наявності можливості проходження навчання у державних закладах освіти, не навела мотивів вибору освітнього закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. [PERSON] не надано доказів на підтвердження того, що між нею та відповідачем були узгоджені питання щодо навчання сина за кордоном. Навчальний заклад Sprachschule zum Ehrstein, Freiburg було обрано позивачем на власний розсуд, без погодження із відповідачем. Відповідно до ч.ч.1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно пункту 4 статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими. Відповідно до ст.78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Аналізуючи у сукупності надані докази суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] під час розгляду справи не знайшли свого підтвердження, та не доведені належними та допустимими доказами, у зв`язку з чим в задоволенні позовних вимог слід відмовити.

Outcome: dismissed