Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даною заявою, виходячи з наступного. Заявник є дружиною Блбок .миколи Миколайовича, який помер [INFO] р. на тимчасово окупованій території України у м. Луганськ за не з»ясованих таких обставин. Заінтересована особа внести відомості про смерть [PERSON] до відповідного реєстру не має можливості, зважаючи на чинне законодавство України, а тому заявника просить суд встановити факт смерті чоловіка. Зазначає, що встановлення такого факту необхідне для реєстрації смерті особи. Заявник [PERSON] просила розглянути справу за її відсутності та задовольнити заяву. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з»явився,про день та час розгляду заяви повідомлявся належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як свідчить надані заявником документи [PERSON] є дружиною [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження, виданим відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського районного управління юстиції міста Луганська 13.10.2003 року. [PERSON], як зазначає заявник, перебував на тимчасово окупованій території України і помер у м. Луганськ за не з»ясованих обставин. Як вбачається з наданих заявником документів, 14.07.2017 р. Жовтневим відділом ЗАГС Луганського міського управління юстиції Міністерства юстиції ЛНР видано свідоцтво про смерть [PERSON] [INFO] р. у м. Луганськ. Також [PERSON] долучено до матеріалів заяву лікарське свідоцтво про смерть, що його видано установою «Луганське республіканське бюро судово-медичної експертизи» від 12.07.2017 р. щодо смерті чоловіка. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції відмовив у державній реєстрації смерті [PERSON], оскільки відповідні документи видані на території тимчасово непідконтрольній державним органам влади України території, що підтверджується листом заінтересованої особи від 25.07.2017 р. №7757/16.12.-73. Відповідно до Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, у зв'язку з неможливістю виконувати повноваження відділами державної реєстрації актів цивільного стану Автономної Республіки Крим, міста Севастополя та на тимчасово окупованих територіях, та території проведення АТО, проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення, анулювання здійснюються відділами державної реєстрації актів цивільного стану за межами цієї території за місцем звернення заявника. Відповідно до частини 1 статті 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або оголошення її померлою. Зважаючи на обставини встановлені у судовому засіданні, суд приходить до висновку, що документи видані заявникові на підтвердження смерті [PERSON] не створюють правових наслідків, зважаючи на те, що виданий органом, який не підпорядкований державним органам України. Відповідно до ст.1 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» тимчасово окупована територія України є невід'ємною частиною території України, на яку поширюється дія Конституції України та законів України. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території У країни» передбачає, що на тимчасово окупованій території на строк дії цього Закону поширюється особливий правовий режим реалізації прав і свобод людини і громадянина. Частинами 2, 3, 4 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законодавством України. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Встановлення зв'язків та взаємодія органів державної влади України, їх посадових осіб, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб з незаконними органами (посадовими особами), створеними на тимчасово окупованій території, допускається виключно з метою забезпечення національних інтересів України, захисту прав і свобод громадян України. Приписами ч.1 ст. 10 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» встановлено, що громадяни України мають право на вільний та безперешкодний в'їзд на тимчасово окуповану територію і виїзд з неї. Згідно до ч.1 ст. 17 вищенаведеного Закону, у разі порушення його положень цього Закону державні органи України застосовують механізми, передбачені законами України та нормами міжнародного права, з метою захисту миру, безпеки, прав, свобод і законних інтересів громадян України, які перебувають на тимчасово окупованій території, а також законних інтересів держави Україна. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 234 та п. 5 ч. 1 ст. 256 ЦПК України та роз'яснень, викладених у п. 1 постанови Пленуму Верховоно Суду України від 31.03.1995 р. № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» , суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Пунктом 1 глави 5 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України 18.10.2000 № 52/5, визначені підстави для державної реєстрації смерті, однією з підстав є рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Відповідно до п. 5 ч.2 ст. 234, ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо згідно із законом вони породжують юридичні наслідки. Пунктом 8 частини 1 ст. 256 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. У судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення (ст. 256 ЦПК України). Зважаючи на встановлені в судовому засіданні обставини, з метою захисту законних прав та інтересів заявника як громадянина України, беручи до уваги, що встановлення факту смерті особи необхідно заявнику для реєстрації смерті особи, суд вважає за можливе задовольнити заяву [PERSON] Відповідно до ч. 7 ст.235 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved