Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, де просить встановити факт, що [PERSON], який помер [INFO] року у Вольфхагене Німеччина, доводився їй батьком, а також, що вона за національністю є німкенею по лінії свого батька - [PERSON] та внести зміни до актового запису про укладення шлюбу №594 , складеного 19 травня 1962 відділом реєстрації актів цивільного стану Красногвардійського районного управління юстиції міста Дніпропетровська відносно [PERSON] та [PERSON] в частині виправлення національності нареченої з «українка» на «німкеня». В обґрунтування своїх вимог зазначає, що вона народилася [INFO] року в селі Лозуватка Криворізького району Дніпропетровської області (дошлюбне прізвище [PERSON]). В поновленому свідоцтві про народження [PERSON] серії [NUMBER] в графі батьки записано: батько - [PERSON], мати - [PERSON]. Окрім неї, у батьків були діти : сини - [PERSON], 1937 року народження та [PERSON] - 1944 року народження. Під час Великої Вітчизняної війни їх сім'я, як сім'я німця -колоніста була репатрійована до Польщі (м.Домбе).В січні 1945 року матір разом з дітьми повернулася до України, а батько переїхав на постійне проживання до Німеччини. Повернувшись до Німеччини батько отримав паспорт на ім'я [PERSON]/ [PERSON] без зазначення по батькові , що відповідає нормам національних традицій Германії. Оскільки сім'я зазнала політичних репресій під час війни та те , що батько був німець, а також побоюючись переслідувань у після воєнні роки її матір в усіх документах зазначала національність дітей як українці. Все своє життя вона підтримувала родинні відносини з батьком, братом та іншою ріднею у Німеччині, прагнула відновити етнічне походження свого роду,встановити факт своєї приналежності до німецької національності по лінії батька та реалізувати своє право на національність та національну ідентичність. Звернувшись у квітні 2017 року до Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про внесення змін до актового запису цивільного стану про своє народження отримала відмову у зв'язку з відсутністю підтвердження родинних стосунків та численні розбіжності у визначені родового прізвища [PERSON] [PERSON], [PERSON]. У зв'язку з чим не має можливості документально довести , що померлий [INFO] року у Вольфхагене Німеччина [PERSON], [INFO], уродженець села Кронсфельд Україна за національністю є німець та є її рідним батьком , а вона відповідно за національністю по лінії батька є німкенею, у зв'язку з чим змушена звернутися до суду з даною заявою. Заявник про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у судовому засіданні участі не приймала, при цьому від представника заявника [PERSON], що діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництво інтересів в суді від 08 листопада 2017 року надійшло письмове клопотання про розгляд даної заяви за відсутності заявника та її представника. Вимоги заяви підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Заінтересована особа Жовтоводський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у судове засідання свого представника не направила. При цьому, начальник Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] надала письмове заперечення на заяву в якому вказала, що вимоги заявника є безпідставними та необґрунтованими, оскільки не надано належних та допустимих доказів, у задоволені заяви просить відмовити в повному обсязі. Заінтересована особа Красногвардійський районний у місті Дніпропетровську відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про час та місце розгляду заяви повідомлений належним чином у судове засідання свого представника не направив. Згідно ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд приходить до висновку, що вимоги заяви підлягають задоволенню за таких підстав. Судом встановлено, що заявник [PERSON], народилась [INFO] року в селі Лозуватка, Криворізького району, Дніпропетровської області. В поновленому свідоцтві про народження серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького районного управління юстиції у Дніпропетровській області та у Повному витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження від 14.03.2017 року батьками заявниці зазначені [PERSON] та [PERSON] (а.с.10-12). Відповідно до Архівного витягу зі Списку народжених та хрещених в 1908 році зробленого Гохштедською лютеранською парафією Мелітопольського повіту Таврійської губернії виданим Державним архівом Запорізької області 28 квітня 2017 року за №01-32/х-0886 російською мовою зазначено наступне: год, месяц, день и час рождения «[INFO], день крещения «Сентября девятый день», номер, имя младенца«123,[PERSON]([PERSON]); имя,фамилия и вероисповедания родителей; звание, чин или ремесло отца или матери, или представившего младенца к крещению: Родители [PERSON] (російською мовою), [PERSON] поселянин и жена его [PERSON] уродженная Дель (Dohl), оба лютеранского вероисповедания. (а.с.20). Національність матері [PERSON] - [PERSON] підтверджується архівними довідками виданими ГУ УМВС Запорізької області від 17.08.2015 року №1/19-Х та від 29.12.1990 року за №2/1018-Ш, в яких зазначено [PERSON] німкеня за національністю була на спец поселенні в Новосибірській області разом з дітьми [PERSON] та [PERSON] (а.с.34,35). 20 травня 1934 року [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] що підтверджується копією свідоцтвом про подружжя [NUMBER] актовий запис №31 зроблений Краснопільською сільрадою Дніпропетровського району (16). У архівній довідці № х-23-15 від 31.08.2015 року виданої Державним архівом Дніпропетровської області зазначено, що родина [PERSON] складалася з чоловіка [PERSON] [PERSON], 1908 року народження, «угнали немцы, сведен.нет», сина [PERSON], 1937року народження, доньки [PERSON], 1941 року народження та сина [PERSON], 1944 року народження та під час Великої Вітчизняної війни сім'я [PERSON], як сім'я німця - колоніста була репатрійована до Польщі (м.Домбе), де проживали до 1945 року (а.с.18). В січні 1945 року [PERSON] переїхав на постійне місце проживання до Німеччини, а [PERSON] разом з дітьми повернулася до України. Оскільки сімя зазнала політичних репресій під час війни та те , що батько був німець, а також побоюючись переслідувань у після воєнні роки її матір в усіх документах зазначала національність дітей як українці. 20 квітня 1978 року померла мати заявниці [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 21.04.1978 року , виданим Жовтоводським міським відділом ЗАГС (а.с.17). [INFO] року помер [PERSON] у Вольфхагене Німеччина, що підтверджується копією свідоцтва про смерть №91/1984 від 27.03.2001 року(а.с.28-29). Звернувшись у квітні 2017 року до Жовтоводського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про внесення змін до актового запису цивільного стану про своє народження отримала відмову у зв'язку з відсутністю підтвердження родинних стосунків та численні розбіжності у визначені родового прізвища [PERSON] [PERSON], [PERSON], а також у написанні імені батька - [PERSON] (а.с.41). Відповідно до п.1 ст. 234 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ч.5 п.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, в тому числі. Пунктами 1, 2 ч. 1 ст.256 ЦПК України визначається, що суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами та судом можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Посилання представника заінтересованої особи на відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження підтримки постійних зв'язків з родиною у Німеччині спростовуються наданими заявником листами (перепискою) [PERSON] з сім'єю на Україні. (а.с.74-88). Аналізуючи зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що, незважаючи на те, що у вказаних документах містяться різні орфографічні написання українською, російською та німецькими мовами імен, по батькові та прізвища батька заявника є підстави вважати , що [PERSON] доводиться батьком [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]). Оскільки національність особи визначається національністю одного з батьків, то оскільки за національною приналежністю [PERSON] є німцем то [PERSON] як його донька за національною приналежністю також є німкенею по батьковій лінії. На підставі ст. 11 Конституції України, держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. У відповідності до ст. 35 Конституції України, кожен має право на свободу світогляду та віросповідання. Згідно п. 3 ст. 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права корінних народів і національних меншин. Статтею 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невід'ємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР, кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй, чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Особи, які належать до національних меншин, можуть здійснювати права і свободи, що випливають з принципів, проголошених в цій Рамковій конвенції, одноосібно та разом з іншими. Частиною 1 статті 11 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01 лютого 1995 року, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин» від 09 грудня 1997 року № 703/97-ВР визначено, що сторони зобов'язуються визнавати за кожною особою, яка належить до національної меншини, право використовувати своє прізвище (по батькові) та ім'я мовою меншини, а також право на їх офіційне визнання, відповідно до умов, передбачених у їх правових системах. Відповідно до ст. 4 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, відносини, які виникають з приводу реалізації громадянами України прав і свобод, пов'язаних з їх належністю до національних меншин, регулюються Конституцією України, цим Законом, прийнятими на їх підставі іншими законодавчими актами, а також міжнародними договорами України. Разом з тим, відповідно до ст. 3 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, до національних меншин належать групи громадян України, які не є українцями за національністю, виявляють почуття національного самоусвідомлення та спільності між собою. Нормами ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» від 25 червня 1992 року N 2494-XII, визначено, що громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. У відповідності з вимогами ст.ст. 269, 270, 300 Цивільного кодексу України право на національність є особистим немайновим правом. Відповідно до ст. 269 Цивільного кодексу України особисті немайнові права належать кожній особі від народження або за законом, а відповідно до ст. 271 Цивільного кодексу України, зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері приватного життя. Статтею 300 Цивільного кодексу України закріплено, що фізична особа має право на збереження своєї національної, культурної, релігійної, мовної самобутності, а також право на вільний вибір форм та способів прояву своєї індивідуальності, якщо вони не заборонені законом та не суперечать моральним засадам суспільства. Починаючи з 1992 року на підставі постанови Верховною Радою України «Про затвердження положень про паспорт громадянина України та свідоцтва про народження» від 26 червня 1992 року № 2503-XII діючим законодавством України не передбачено визначення національності фізичної особи - громадянина України, тобто з прийняттям вказаної постанови з паспорту громадянина України та свідоцтва про народження була виключена графа про національність. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження зразків книг реєстрації актів цивільного стану та описів бланків свідоцтв, що видаються державними органами реєстрації актів цивільного стану» від 12 вересня 2002 року № 1367, яка в наступному втратила силу в зв'язку з прийняттям постанови Кабінету Міністрів України від 10 листопада 2010 року № 1025 в новій редакції, була виключена графа про національність фізичної особи. Тобто, на даний час нормативними актами України не передбачено можливість визначення персональної національності громадян України у документі який посвідчує таку особу. Згідно з п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Згідно з абз. 3 п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановити факти, які і за іноземним законодавством тягнуть за собою правові наслідки для заявника і рішення суду необхідне заявникові для застосування у відносинах з громадянами інших держав. Заявник не має іншої можливості ніж в судовому порядку встановити даний факт, а підтвердження даного факту необхідно заявнику для збереження її роду, підтвердження статусу її німецького коріння, відновлення та збереження етнічне походження свого роду. З урахуванням вищевикладеного суд вважає, що вимоги [PERSON] про встановлення факту родинних відносин є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч.7 ст. 235 ЦПК України при ухваленні рішення судові витрати не відшкодовуються. На підставі викладеного, у відповідності з зазначеними нормами закону і

Outcome: approved