Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила права користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. Свій позов позивачка обґрунтовує тим, 03.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 3/8 частини квартири [ADDRESS] , який посвідчений держаним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори 06.10.2011 року. Іншу 5/8 частини квартири позивачка отримала у власність у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.07.2013 року справа № 521/7736/13-ц та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] . Відповідно до довідки № 664 від 10.06.2019 року виданої КП «ЖКС «Черьомушки», у даній квартирі [PERSON] зареєстрований з 2009 року, однак відповідач там не проживає з 2011 року, квартплату та інші комунальні послуги не сплачує, добровільно знятись з реєстраційного обліку у вищезазначеній квартирі відмовляється. Оскільки на теперішній час позивач не може в повній мірі користуватись та розпоряджатись свої майном, а реєстрація відповідача створює зайві турботи щодо сплати комунальних послуг у більшому ніж потрібно розмірі позивач вимушений звернутися з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій вказала, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглядати у її відсутність, вказавши що проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судові засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення ухвал суду та повісток на адресу реєстрації, а також відповідно до ст. 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному на веб-порталі судової влади України . За таких обставин суд, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення, згідно до ст.280 ЦПК України. Перевіривши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 03.10.2011 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування 3/8 частини квартири [ADDRESS] , який посвідчений 06.10.2011 року держаним нотаріусом Шостої Одеської державної нотаріальної контори - Вахтенко Ю .О. та проведена державна реєстрація права власності на квартиру. (а.с.12-13) 5/8 частини квартири позивач отримала у власність у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , що підтверджується Рішенням Малиновського районного суду м.Одеси від 09.07.2013 року справа № 521/7736/13-ц та Витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. [PERSON] є єдиним власником квартири [ADDRESS] .(а.с.11,15-18) З довідки (виписки із домової книги про склад сім`ї та реєстрацію) № 664 від 10.06.2019 року виданої КП «ЖКС «Черьомушки» вбачається, що у будинку за адресою: [ADDRESS] зареєстровані двоє осіб: [PERSON] - відповідальний, без реєстрації; та [PERSON] з 16.12.2009 року. Відповідно до листа, підписного мешканцями будинку [ADDRESS] вони підтверджують, що їм невідомо про проживання за період з 2011 року по даний час у квартирі [ADDRESS] громадянина [PERSON] (а.с.10) Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Права відповідачів, які не є власниками спірного домоволодіння, на користування ними були похідними від прав колишніх власників цього домоволодіння, а з припиненням їх права власності припинилося і право користування житлом відповідачів. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За таких обставин, суд вважає, що в частині вимог про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартири за адресою [ADDRESS] позов підлягає задоволенню. Вимоги позивача про зняття відповідача з реєстрації місця проживання задоволенню не підлягають, оскільки вчинення зазначених дії законом покладено на органи ДМС України, суд не вправі вирішувати питання про права та обов`язки осіб, які не брали участь у справі, клопотання про залучення органу ДМС України до участі у справі в якості відповідача позивачем не заявлялось, відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» рішення суду, що набрало законної сили, яким особу було визнано втратившим право користування приміщенням, є підставою для зняття такої особи з реєстрації місця проживання, прийняття судом окремого рішення з цього питання законом не вимагається.

Outcome: partial