Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до Сєвєродонецького\~міського суду\~Луганської області\~з позовною\~заявою до\~ [PERSON] про\~визнання особи\~такою,\~що втратила\~право користування\~житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона та її донька [PERSON] є співвласниками квартири за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] від 03 лютого 1999 року, виданого Відділом приватизації житла УЖСКУ міськвиконкому та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентарізації» № 20577982 від 15.10.2008. У вказаній квартирі також зареєстрований син позивачки [PERSON] . Це підтверджується довідкою від 09.06.2021 № 11573 виданою Сєвєродонецькою міською військово-цивільною адміністрацією Сєвєродонецького району Луганської області. Позивач зазначає те, що з 2015 року і по теперішній час відповідач не проживає в зазначеній квартирі, не бере участі в оплаті комунальних послуг, вутриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою він не цікавиться. Зняття з реєстрації відповідача є необхідним, адже перешкоджає позивачеві у повному обсязі, як власникові, реалізовувати своє право власності, зокрема отримати житлову субсидію на оплату комунальних послуг. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання, не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в своїй позовній заяві просила розгляд справи проводити без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час і місце судового засідання справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 22.10.2021 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. В судовому засіданні встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про\~право власності\~на житло\~№ [NUMBER] \~від 03\~лютого 1999\~року,\~виданого Відділом\~приватизації житла\~УЖСКУ міськвиконкому\~належить на\~праві приватної\~спільної (сумісної)\~власності гр.\~ [PERSON] та\~ [PERSON] , а також Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно Комунального підприємства «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентарізації» № 20577982 від 15.10.2008. Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 09.06.2021 № 11573, виданої відділом адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку, за адресою: [ADDRESS] , станом на 09.06.2021 зареєстрований: [PERSON] , [INFO] (син позивачки). Позивач стверджує, що відповідач з 2015 року і по теперішній час не проживає у вказаній квартирі, не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користується, особистих речей у квартирі не має. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем його реєстрації, тому суд вважає, що він втратив право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі свідоцтва про право власності на житло на праві приватної спільної власності належить позивачу [PERSON] та її донькі [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена, сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача, та не може отримати житлову субсидію. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 96 від 17.08.2021 про сплату судового збору у сумі 908 грн. 00 коп., який підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. Разом з тим, позивач в позовній заяві не просила стягувати з відповідача на її користь судові витрати, у зв`язку із чим суд вважає справедливим не стягувати з відповідача на користь позивача суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп.

Outcome: approved