Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати незаконним та скасувати наказ по Вищому професійному училищу № 22 м. Сарни № 9 від 25.1.2019 року за яким її переведено на іншу посаду в частині обумовлення у ньому погодинної оплати праці та зобов`язати відповідача вилучити із наказу словосполучення «з погодинною оплатою праці». В обґрунтування заявлених вимог вказує, що 25.01.2019 року була переведена з посади керівника хореографічного гуртка на посаду викладача іноземної мови безстроково з погодинною оплатою праці згідно із Наказом № 9-к ВПУ № 22, з яким частково незгідна, вважаючи, що Інструкція про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти передбачає погодинну оплату праці лише для працівників, які заміщали тимчасово відсутніх про хворобі або з інших причин викладачів. Оскільки переведення її на посаду викладача іноземних мов не обумовлювало частку ставки, то роботодавець був зобов`язаний забезпечити її до кінця 2018 - 2019 навчального року годинами іноземних мов з розрахунку 720 годин на ставку з врахуванням залишку кількості місяців до завершення навчального 2018-2019 року і в подальшому в наступні навчальні роки забезпечувати її повною ставкою. Розгляд справи проведено в порядку спрощеного позовного провадження у відповідності до положень ч.5 ст.279 ЦПК України без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами. Представник відповідача ВПУ № 22 позовні вимоги заперечив, подавши до суду відзив на позов, в якому зазначає, що 03.09.2007 року [PERSON] було прийнято на посаду керівника хореографічного гуртка безстроково згідно наказу № 32-к від 03.09.2007 року. В подальшому, відбувались переведення позивача на підставі поданих ним же заяв у зв`язку з виробничою необхідністю та виходом основного працівника з відпустки по догляду за дитиною. Так, 28.01.2019 року наказом № 9-к від 25.01.2019 року «Про перевід на іншу посаду» [PERSON] з посади керівника хореографічого гуртка переведено на посаду викладача іноземної мови безстроково з погодинною оплатою праці у зв`язку з виходом на роботу основного працівника [PERSON] . Таким чином, [PERSON] знову переходила на посаду викладача іноземних мов (на постійне місце роботи) на яку і була прийнята згідно наказу № 40 -к від 02.09.2013 року на тих же умовах, на яких працювала (колишні істотні умови праці було збережено). Відповідач у відзиві звернув увагу на ті обставини, що переведення відбувались на підставі заяв [PERSON] , крім того, з наказом № 40 від 02.09.2013 року, за яким її було переведено на посаду викладача іноземної мови з оплатою праці погодинно, позивач була ознайомлена та погоджувалась, оскільки не оскаржувала, так як у своїй заяві від 02.096.2013 року сама зазначала про погодинну оплату праці. До відповідача із вимогою вилучити з наказу словосполучення «з погодинною оплатою праці» не зверталась. Наказ № 20 від 25.01.2019 року «Про педагогічне навантаження викладачів іноземної мови», за яким їй встановлено 195 годин педагогічного навантаження на 5 місяців починаючи з 28.01.2019 року по 31.06.2019 року не оскаржувала, проте, відмовилась підписати, що ознайомлена з ним. Аналогічно, 04.02.2019 року ознайомившись з наказом № 9-к від 25.01.2019 року позивач відмовилась поставити про це свій підпис, у зв`язку з чим було складено відповідний акт. Разом з тим, цей наказ було надіслано позивачу поштою, так як позивач перебував на лікарняному з 23.01.2019 року по 01.02.2019 року. Наказ позивачем отримано, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення адресату. Натомість, 04.02.2019 року позивач звернувся до відповідача із заявою вх.. № 82 від 04.02.2019 року про надання їй до кінця навчального року (на 5 місяців) 360 годин навчального навантаження. Відповідне роз`яснення на своє звернення отримала. Таким чином, відповідач вважає, що позивач не використала своє право на припинення трудового договору на підставі п.6 ст.36 КЗпП України, тому, приступивши до роботи викладачем іноземної мови 4 лютого 2019 року на умовах праці, на яких працювала викладачем іноземної мови упродовж 2013-2014 навчального року. Враховуючи наведене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позовних вимог повністю. Позивачем подано відповідь на відзив, в якому він вважає твердження відповідача хибними та такими, що не відповідають Наказу Міністерства освіти і науки України № 557 від 26.09.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», Інструкції про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993року з наступними змінами, а тому позивач наполягає на задоволенні позовних вимог щодо визнання незаконним та скасуванні наказу № 9-к від 25.01.2019 року «Про перевід на іншу роботу» в частині обумовлення трудового договору «з погодинною оплатою праці» та стягненню з відповідача судових витрат. Правовідносини між сторонами виникли із трудових правовідносин. Вказані правовідносини регулюються нормами КЗпП України. Відповідно до ст.2 КЗпП України - право громадян України на працю, - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімального розміру, - включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою. Працівники мають право на відпочинок відповідно до законів про обмеження робочого дня та робочого тижня і про щорічні оплачувані відпустки, право на здорові і безпечні умови праці, на об`єднання в професійні спілки та на вирішення колективних трудових конфліктів (спорів) у встановленому законом порядку, на участь в управлінні підприємством, установою, організацією, на матеріальне забезпечення в порядку соціального страхування в старості, а також у разі хвороби, повної або часткової втрати працездатності, на матеріальну допомогу в разі безробіття, на право звернення до суду для вирішення трудових спорів незалежно від характеру виконуваної роботи або займаної посади, крім випадків, передбачених законодавством, та інші права, встановлені законодавством. Як передбачено ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Працівник має право реалізувати свої здібності до продуктивної і творчої праці шляхом укладення трудового договору на одному або одночасно на декількох підприємствах, в установах, організаціях, якщо інше не передбачене законодавством, колективним договором або угодою сторін. Факт трудових відносин між сторонами підтверджується наказом № 32-к від 03.09.2007 року «Про прийом на роботу» (а.с.7), за яким [PERSON] (спеціаліст 1 категорії) з 03 вересня 2007 року прийнято керівником хореографічного гуртка та надано дозвіл читати години англійської мови на підставі поданої нею заяви від 03.09.2007 року (а.с. 64). Згідно з наказом № 40 від 02.09.2013 року «Про перевід на іншу посаду» (а.с.8) [PERSON] переведено у зв`язку з виробничою необхідністю з керівника гуртка з хореографії на посаду викладача іноземної мови з погодинною оплатою праці з 02.09.2013 року. Вказаний наказ видано дирекцією ВПУ № 22 на підставі заяви позивача про таке переведення; в заяві міститься посилання [PERSON] на переведення на іншу посаду - викладача іноземної мови з 02.09.2013 року з погодинною оплатою праці (а.с.65). На підставі заяви позивача від 09.09.2014 року (а.с.66) мало місце його переведення з посади викладача іноземних мов на посаду художнього керівника з оплатою праці згідно штатного розпису на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника, про що видано наказ № 52-к від 09.09.2014 року «Про перевід на іншу посаду» (а.с.9). В подальшому, з 01.09.2015 року керівника хореографічного гуртка [PERSON] переведено на посаду викладача іноземних мов на період відпустки по догляду за дитиною основного працівника з оплатою згідно штатного розпису. Переведення відбулось за наказом № 45-к від 01.09.2015 року на підставі заяви [PERSON] від 01.09.2015 року. Згідно наказу № 39-к від 01.09.2016 року «Про перевід на іншу посаду» позивача з 01.09.2016 року переведено з посади викладача на посаду керівника хореографічного гуртка на період відпустки до догляду за дитиною основного працівника, з оплатою згідно штатного розпису (а.с. 11) на підставі заяви [PERSON] про таке переведення від 01.09.2016 року (а.с. 68). Статтею 31 КЗпП України забороняється вимагати виконання роботи, не обумовленої трудовим договором, однак чинним трудовим законодавством передбачено можливість переведення працівника на іншу роботу, зміну істотних умов праці, тимчасове переведення працівника на іншу роботу, не обумовлену трудовим договором, а також переміщення. Разом з тим, закон чітко повзує ці випадки з наявністю вільного волевиявлення працівника, тобто його згоди. Із наданих суду доказів вбачається, що в кожному випадку переведення позивача було її вільне волевиявлення у формі письмових заяв від 02.09.2013 року, 09.09.2014 року, 01.09.2015 року, 01.09.2016 року (а.с.65-68). Враховуючи ту обставину, що позивача згідно з останнім оспорюваним наказом про переведення на іншу посаду № 9-к від 25.01.2019 року переведено з посади керівника гуртка (хореографічний) на посаду викладача іноземної мови безстроково з погодинною оплатою праці з 28 січня 2019 року з посиланням на наказ № 40 від 02.09.2013 року ( а.с. 8, заява про переведення 02.09.2013 року-а.с8) , яким і раніше було передбачено погодинну оплату праці [PERSON] на посаді викладача іноземної мови. Таким чином, в даному випадку погіршення істотних умов праці зокрема в частині її оплати погодинно та переведення її всупереч її згоди суд не вбачає, оскільки це відповідало обставинам, вказаним нею у її заяві від 02.09.2013 року. Судом не береться до уваги заява позивача про забезпечення її навчальним навантаженням 360 годин до кінця навчального року (а.с. 79) та її твердження про порушення трудових прав у цій частині, оскільки як вбачається із Статуту ВПУ №22 м. Сарни (а.с. 69-а.с.78), вказаний навчальний заклад підпорядкований Міністерству освіти і науки, у своїй діяльності керуються Законами України «Про освіту», «Про професійно-технічну освіту», «Про загальну середню освіту», відповідним положенням про начальний заклад. У відповідності до положень ст. 34 «Про професійно-технічну освіту», центральний орган виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері освіти розробляє і затверджує типові навчальні плани і типові навчальні програми, які визначають загальнодержавний компонент змісту професійно-технічної освіти і є обов`язковими для використання в професійно-технічних навчальних закладах незалежно від форм власності та підпорядкування. Навчальний план та навчальні програми розробляються на основі освітньо-кваліфікаційної характеристики випускника або кваліфікаційних характеристик професій. Оплата праці у професійних навчальних закладах, в тому числі, урегульована наказом Міністерства освіти і науки України № 557 від 26.09.2005 року «Про впорядкування умов оплати праці та затвердження схем тарифних розрядів працівників навчальних закладів, установ освіти та наукових установ», Інструкцією про порядок обчислення заробітної плати працівників освіти, затвердженої Наказом Міністерства освіти України №102 від 15.04.1993року з наступними змінами. У відповідності до наведеного, з врахуванням чинного законодавства про освіту ВПУ №22 розроблено наказ № 20 від 25.01.2019 року «Про педагогічне навантаження викладачів іноземної мови», яким було встановлено 195 годин такого навантаження на 5 місяців, починаючи з 28 січня 2019 року», з яким позивач відмовився ознайомлюватись та відмовився від підпису, про що було зафіксовано в акті від 04.02.2019 року ( а.с. 63). Таким чином, погодинна оплата праці не суперечить чинному законодавству. На момент розгляду справи сторонами не заперечувалось, що вказаний локальний акт не оскаржувався та є чинним. З огляду на наведене та досліджені судом докази, які надані сторонами, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та їх безпідставність, а відтак суд вважає їх такими, що не підлягають до задоволення. Питання щодо покладення судових витрат на відповідача вирішується судом у відповідності до положень ч.1 та ч.2 ст. 141 ЦПК України: судові витрати-судовий збір не підлягає стягненню з відповідача, оскільки позовні вимоги не підлягають до задоволення. Питання щодо інших судових витрат судом не розглядалось у зв`язку з відсутністю таких посилань та доказів понесення цих витрат. На підставі ст.ст. 96, 97 КЗпП України,

Outcome: dismissed