Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області з дійсним позовом. Свої вимоги мотивувала тим, що рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука було встановлено порядок користування квартирою №79 в буд.15 по вул. Тараса Бульби в м.Кременчуці. Посилаючись на те, що відповідачі перешкоджають їй у реалізації права власності на частину вказаної квартири, просила суд усунути їй та її малолітнім дітям перешкоди в користуванні квартирою шляхом звільнення кімнати №8; вселити її та її малолітніх дітей в квартиру [ADDRESS], у виділене приміщення кімнати №8; зобовязати відповідачів не чинити перешкоди у спільному користуванні; стягнути з відповідачів на її користь моральну шкоду у розмірі 5000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник, [PERSON], позовні вимоги підтримали та просили позов задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач зазначила, що після ухвалення судом рішення про встановлення порядку користування спірною квартирою, до вказаної квартири вона приходила лише один раз і двері їй ніхто не відчинив. Також вона зверталась в поліцію, проте результат розгляду її звернення їй не відомий. З відповідачами [PERSON] та [PERSON] вона не спілкувалась. Відповідач [PERSON] та її представник, [PERSON], проти позову заперечували. [PERSON] пояснила, що позивач після ухвалення рішення суду про встановлення порядку користування квартирою жодного разу не приходила до їх квартири. Вона та відповідачі, які є її синами, не чинять позивачу перешкод у користуванні квартирою і не заперечують, щоб остання вселялась у належну їй кімнату. Зазначила, що в 2014р. до неї звертався [PERSON] та адвокат [PERSON] з помічником з приводу вселення у квартиру [PERSON]. Вона відмовила, тому що рішення суду стосувалось [PERSON]. Після її відмови, останні викликали міліцію. Вказані обставини зафіксовані в постанові слідчого. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання повторно не з'явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, про причини своєї неявки суд не повідомляли. Третя особа служба у справах дітей Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради в судове засідання не з'явились, надіслала клопотання про розгляд справи без участі її представника . Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, встановив наступне. 31.03.2014 року рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області у справі № 524/1317/2014 позов [PERSON] задоволено частково та встановлено порядок користування квартирою №79, в буд.15, по вул.Т.Бульби (колишня назва [PERSON])в м.Кременчуці. Зокрема, [PERSON], [PERSON], [PERSON] виділено у користування житлові кімнати №6 площею 12,5 кв.м. та №7 площею 12,6 кв.м.. [PERSON], [PERSON], [PERSON], виділено у користування житлову кімнату №8, площею 17,3 кв.м.; підсобні приміщення: кухню, коридор, вбиральню, ванну кімнату залишено у загальному користуванні (а.с.7-8). Як вбачається з вищезазначеного рішення суду, [PERSON] та [PERSON] на праві приватної власності належить по ? частці квартири №79 в житловому будинку №15 по вул.Т.Бульби у м.Кременчуці, Полтавської області. Відповідно до ч. 3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням права володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Положеннями ЦК України та ЖК Української РСР, а саме ст.ст.383 та 150 відповідно, передбачено право власника житла використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором, а відповідно до п.3 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути припинення дії, яка порушує право. На обґрунтування того факту, що відповідачі чинять перешкоди у користуванні житлом, позивачем надано суду копію постанови від 18.10.2014р. старшого слідчого СВ Кременчуцького МВ УМВС України в Полтавській області [PERSON] про закриття кримінального провадження. Зі змісту даної постанови слідує, що досудове розслідування щодо умисного невиконання [PERSON] рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука було розпочате за заявою [PERSON] від 04.07.2014р.. Також з постанови вбачається, що [PERSON] видала довіреність, якою уповноважила [PERSON] користуватися, управляти та розпоряджатися всім майном, що належить останній. [PERSON] в ході допиту зазначив, що 02.06.2014р.він в супроводі адвоката [PERSON], помічника адвоката [PERSON] прийшли до квартири [ADDRESS] з метою реалізації рішення суду. [PERSON] відмовилась впускати [PERSON], вчинила скандал на що останнім було викликано слідчо-оперативну групу, яка прийняла заяву по даному факту. Вказані обставини не заперечувались відповідачем, [PERSON], яка наголошувала суду на тому, що з приводу вселення в квартиру до неї звертався лише [PERSON], а особисто [PERSON] з вказаного приводу не зверталась. На думку суду, вищевказана постанова слідчого від 18.10.2014р. не підтверджує факту вчинення відповідачами перешкод у користуванні позивачем належною їй частиною квартири. Будь яких інших беззаперечних доказів, які б підтверджували неможливість позивача користуватись кімнатою №8 у квартирі [ADDRESS] з вини відповідачів, суду надано не було. Крім того, в особистих поясненнях, наданих суду, позивач зазначила, що після ухвалення рішення про встановлення порядку користування, до спірної квартири вона приходила лише один раз і двері квартири ніхто не відчинив. Проте, посилання позивача на вказаний факт не дозволяє суду зробити обґрунтовані висновки про перешкоджання [PERSON] відповідачами в користуванні житлом. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою, вселення та зобов'язання відповідачів не чинити їй перешкоди у користуванні є необґрунтованими, не підтверджуються наданими суду доказами, а тому задоволенню не підлягають. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення моральної шкоди суд виходив з наступного. Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст. 1167 ЦК України, а саме, наявність вини особи, яка завдала таку шкоду. Відповідно до розяснень, даних в п.3, 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (не майнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичної особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих звязків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. З огляду на вищевказане, суд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог про стягнення моральної шкоди в розмірі 5000 грн., оскільки вказані вимога є похідною від вимоги про усунення перешкод у користуванні квартирою. Таким чином, суд відмовляє у задоволенні позову [PERSON]

Outcome: dismissed