Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 03.05.2012 року відповідач [PERSON], що мешкає в с. Степанівка, пров. Вороновицький, 6, Вінницького району Вінницької області, під розписку позичив у неї гроші у розмірі 210000 (двісті десять тисяч) грн., при цьому всі вказані кошти останній зобовязався повернути до 05.05.2015 року. На усну вимогу позивача 04.05.2015 року відповідач відмовився повертати позичені кошти, постійно ухиляється від зустрічей та не відповідає на телефонні дзвінки, чим порушив взяті на себе зобовязання, тому позивач просить суд стягнути з нього вказану суму боргу. В судове засідання сторони не зявились, попередньо через канцелярію суду надали письмові заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому позивач в своїй заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, просить задовольнити, а відповідач в своїй заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що дійсно 03.05.2012 року відповідач [PERSON] позичив під розписку у позивача [PERSON] гроші у розмірі 210000 (двісті десять тисяч) грн., при цьому всі вказані кошти зобовязався повернути до 05.05.2015 року, що підтверджується оригіналом вказаної розписки (а.с. 4) та визнається відповідачем. Проте, дані кошти за твердженням позивача, яке відповідачем спростовано не було, боржником повернуті не були. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема, є договори та інші правочини. З огляду на відносини, які склалися між сторонами по справі, між ними було укладено договір позики, так як позивач передав відповідачу у власність грошові кошти, а відповідач зобовязався їх повернути в тій же сумі, що відповідає ст. 1046 ЦК України. Згідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми, що і було зроблено позивачем. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно з ст. 526, 530, 623, 624 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином і у встановлений у ньому строк відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, боржник, який порушив зобовязання, має відшкодувати кредиторові завдані збитки. З огляду на вищевикладене, визнання позову відповідачем не суперечить ч. 4 ст. 174 ЦПК України. Тому вимога позивача про стягнення боргу з відповідача [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути понесені позивачем судові витрати на сплату судового збору в розмірі 2100 грн., які підтвердженні відповідною квитанцією (а.с. 1).

Outcome: approved