Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням змін та уточнень, просила здійснити поділ спільного майна подружжя і виділити для неї у власність 2/3 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що розташований по вул. Суворова, 13 в с. Новоселиця Полонського району Хмельницької області; 2/3 частини земельної ділянки площею 0,1170 га, кадастровий номер 6823685500:01:006:0235 за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розташованої за вищевказаною адресою; 2/3 частини земельної ділянки площею 0,2380 га, кадастровий номер 6823685500:01:006:0236 за цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, розташованої за тією ж адресою; ? частину автомобіля ВАЗ, моделі 21154 легковий, седан, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, номер шасі ХТА211540В4929045. Решту часток переліченого майна виділити відповідачу. В обґрунтування позову зазначала, що 18.10.2009 року вступила в шлюб з [PERSON], в період якого у них народились діти: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], котрі на даний час проживають з нею. Під час шлюбу ними за спільні кошти було придбане вищезазначене майно, яке являється обєктом права спільної сумісної власності подружжя. У звязку з припиненням із відповідачем сімейних відносин та розірвання шлюбу виникла необхідність провести поділ переліченого майна. При цьому просила врахувати, що на її утриманні і вихованні знаходиться двоє малолітніх дітей, будинок та земельні ділянки були придбані за кошти подаровані для неї мамою [PERSON] та братом [PERSON] кожен по 20 тисяч грн., а тому з цих підстав просила збільшити розмір її часток у спірному майні до 2/3 частин. В ході судового розгляду позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали. Також [PERSON] 15.12.2016 року подала суду заяву, в якій просила забезпечити заявлений нею позов, шляхом накладення арешту на згаданий автомобіль. Ухвалою суду від 16.12.2016 року заяву позивачки задоволено, постановлено накласти арешт на автомобіль ВАЗ, моделі 21154 легковий, седан, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER] заборонивши відповідачу відчужувати транспортний засіб та передавати права на нього будь-яким третім особам. [PERSON] позов визнав частково, пояснив, що вищезгадане майно було придбане ним та позивачкою у період шлюбу за спільні кошти, а також за отриманий кредит у розмірі 100000 грн. Зазначив, що підстав для збільшення розміру частки позивачки у спільному майні не має, оскільки він надає належне утримання для дітей, а також сплачує кредит за який було придбано жилий будинок. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Установлено, що сторони 18.10.2009 року зареєстрували шлюб, під час якого у них народились діти: дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], котрі на даний час проживають з позивачкою. 29.12.2010 року подружжя за спільні кошти купили автомобіль ВАЗ, моделі 21154 легковий, седан, колір сірий, реєстраційний номер [NUMBER], 2010 року випуску, номер шасі ХТА211540В4929045, який зареєстрований за [PERSON] про що свідчать дані свідоцтва про реєстрацію вказаного транспортного засобу, та не оспорюється учасниками справи. Вартість цього автомобіля визначена за домовленістю сторін в 3000 доларів США, що на час ухвалення рішення в переводі на гривні за курсом Національного Банку України (100 дол. = 2787,36) грн. становить 83620,80 грн. 11.09.2015 року сторони згідно до нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу придбали вищевказані обєкти нерухомості, житловий будинок з господарськими спорудами вартістю 136425 грн., земельну ділянку площею 0,1170 га вартістю 8951 грн., земельну ділянку площею 0,2380 га вартістю 16565 грн. Вирішуючи питання щодо обґрунтованості позовних вимог сторін, суд зазначає про наступне. Спільною сумісною власністю подружжя (статті 60, 69 СК України, ч.3 ст.368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя можуть бути, зокрема жилі будинки, земельні ділянки, транспортні засоби. Відповідно до положень ст.ст.63, 70 СК України частки майна чоловіка та дружини є рівними. Згідно до пункту 25 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст.71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст.365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст.11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Приймаючи до уваги, що позивачка не заявила вимоги про поділ спільного майна подружжя в натурі, а також, що сторони не досягли згоди щодо розподілу жилого будинку, земельних ділянок та автомобіля шляхом отримання одним із них грошової компенсації, тому в такому випадку суд вважає за необхідне визнати за бувшим подружжям ідеальні частки права власності на спірне майно без його реального поділу, та залишити це майно у їх спільній частковій власності. При вирішенні питання про розмір часток сторін на квартиру, суд виходить із такого. Відповідно до розяснень пункту 30 вказаної постанови Пленуму ВСУ суд згідно з частинами 2, 3 ст.70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч.1 ст.60 СК). В ході судового розгляду [PERSON] не надала доказів про наявність обставин, які би давали суду право при поділі квартири відступити від принципу рівності часток подружжя та визнати за нею право власності на 2/3 частки житлового будинку та земельних ділянок, а відтак позовна вимога в цій частині задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК Українисудовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Позивачкою при подачі позову сплачено судовий збір в сумах 602,42 грн. та 551,20 грн., а також за подачу заяви про забезпечення позову 275,60 грн. [PERSON] просила визнати за нею право власності на 2/3 частин жилого будинку, земельних ділянок, що становить в грошовому виразі 107540,66 грн., а також на ? частину автомобіля, що складає вартість 41810,40 грн., а всього заявлена нею ціна позову становить 149351,06 грн. Отже, позивачка мала сплатити судовий збір (1 відсоток від ціни позову) 1493,51 грн., в той час як нею сплачено за подачу позову 1153,62 грн. (602,42 + 551,20). Позовні вимоги [PERSON] задоволені судом на суму 122465,90 грн. (80655,50 грн. + 41810,40 грн.), що пропорційно становить 82 % (122465,90 х 100% : 149351,06). Отже, з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню сплачений нею судовий збір при подачі позову 1153,62 грн. та 275,60 грн. при подачі заяви про забезпечення позову. Оскільки [PERSON] не оплачено судовий збір за заявлені нею позовні вимоги в сумі 339,88 грн. (1493,50 1153,62), із якої в разі її сплати підлягало би стягненню з відповідача 71,08 грн. (1224,70 1153,62), а тому з останнього слід стягнути на користь держави вказану суму судового збору, а з позивачки також необхідно стягнути на користь держави суму недоплаченого нею судового збору в розмірі 268,80 грн. (339,88 71,08).

Outcome: partial