Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з позовом про визнання права власності. В подальшому позовні вимоги збільшила та просила визнати недійсним договір про співпрацю укладений між [PERSON]Р, та [PERSON] Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 31 березня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір про співпрацю, у відповідності до якого вони домовились про обєднання свої коштів та майна та подальшої спільної діяльності з метою набуття квартир, будинків та їх реконструкції, а також придбання земельних ділянок та будівництва на них будинків з подальшим їх продажем. Вказане майно яке ними набулось, згідно умов договору повинно було належати їм на праві спільної часткової власності. Так, 15.05.2006 р. між ними було укладено додаток до договору згідно якого вони домовилися про купівлю нежитлових приміщень в будівлі під літ. А-3 площею 629,00 м. кв., що розташована за адресою м. Львів, вул. Варшавська, 46, які належали на праві власності [PERSON], та згідно даної домовленості оформлення права власності повинно було здійснюватись на [PERSON]. Також, згідно вказаних домовленостей вона 15.05.2006 р. надала [PERSON] гроші в сумі 100 000 грн. для оплати за придбане майно. [PERSON] після отримання коштів уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу спірних нежитлових приміщень по вул. Варшавській, 46 в м. Львові. Після придбання спірних нежитлових приміщень ними було здійснено реконструкцію таких шляхом добудови та прибудови та облаштовано житлові приміщення в наслідок чого вказаний будинок було переобладнано в багатоквартирний. В подальшому на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2006 року за [PERSON] було визнано право власності спірний житловий будинок з розташованими в ньому квартирами. Однак, рішення Шевченківського районного суду м. Львова від 30.06.2006 року яким за [PERSON] було визнано право власності було скасовано ухвалою апеляційного суду Львівської області від 11.02.2011 року. Оскільки, частково вартість придбаного майна була оплачена нею, а тому, відповідно вона є власником частини спірного майна, а тому просить визнати за нею право власності на частину такого. Також, як їй стало відомо, що 31.03.2006 року [PERSON] аналогічний договір було укладено і з [PERSON]. Згідно умов укладеного договору [PERSON] та [PERSON] зобовязувалися спільно діяти та придбавати квартири, будинки в м. Львові та проведення їх реконструкцій, та подальший їх продаж. Також, між ними також було досягнуто домовленості щодо придбання спірних нежитлових приміщень за адресою м. Львів, вул. Варшавська, 46 в [PERSON]. Згідно вказаного договору [PERSON] також передав [PERSON] грошові кошти на придбання спірного майна. Вважає, що вказаний договір укладений між відповідачами з метою уникнення виконання зобовязань по договору укладеному між нею та [PERSON] та без створення правових наслідків, а тому, просить визнати такий недійсним. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на квартиру та приміщення гаражів. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що 31 березня 2006 року між ним та відповідачем [PERSON] також було укладено договір про співпрацю. 15.05.2006 року між ними було укладено додаток до договору згідно якого вони домовилися про купівлю нежитлових приміщень в будівлі під літ. А-3 площею 629,00 м. кв., що розташована за адресою м. Львів, вул. Варшавська, 46, які належали на праві власності [PERSON], та згідно даної домовленості оформлення права власності повинно було здійснюватись на [PERSON]. Зазначає, що згідно домовленості він надав [PERSON] грошові кошти в сумі 205 000 грн. для оплати за придбане майно, які були виплачені [PERSON] під час укладення договору купівлі-продажу спірних приміщень по вул. Варшавській, 46 в м. Львові. В подальшому ними спільно було зроблено реконструкцію придбаного майна під багатоквартирний житловий будинок. Оскільки, вартість спірного майна та вартість реконструкції була проведена за його кошти, а тому, він є власником такого. Просить позовні вимоги задоволити. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ВДВС ЛМУЮ про визнання права власності та звільнення майна з-під арешту. Зустрічні позовні вимоги обгрунтовує тим, що він є власником квартири по вул. Варшавській,46/2 в м. Львові, яка була придбана ним в [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 12.03.2007 р. Також, зазначає, що під час придбання квартири він домовився з [PERSON] про придбання гаража у вказаному будинку, а також між ними було погоджено і вартість такого, та яка була включена в загальну вартість квартири. Після купівлі квартири він почав використовувати спірний гараж. Також, згідно домовленостей [PERSON] зобовязувався оформити на нього гараж протягом року, однак домовленостей не виконав. А тому, просить визнати за ним право власності на приміщення спірного гаражу. Крім того, вказує, що йому стало відомо, що на належу йому квартиру ВДВС [PERSON] РУЮ накладено арешт на підставі ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2009 року по справі № 2-3681/09. Даний арешт було скасовано ухвалою цього ж суду від 17.04.2009 року. Щоб скасувати арешт він звернувся до ВДВС та ним було подано відповідні ухвали. Проте, в скасуванні арешту було відмовлено з тих підстав, що під час накладення арешту державним виконавцем було помилково зазначено, що ухвала видана Шевченківським районним судом м. Львова, а на даний час матеріали виконавчого провадження знищені, а тому можливості виправити помилки немає. Просить арешт скасувати. В судове засідання [PERSON] не зявилась, направила суду заяву в якій просила справу розглядати у її відсутності та задоволити її позовні вимоги, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просила відмовити. [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності та задоволити зустрічні позовні вимоги, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просив відмовити. [PERSON] в судове засідання не зявився, направив суду заяву в якій просив справу розглядати у його відсутності та задоволити зустрічні позовні вимоги, в задоволенні позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просив відмовити. [PERSON] та його представник в судове засідання не зявились, направили суду заяву в якій проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечили, в задоволенні зустрічних позовних вимог [PERSON] та [PERSON] просили відмовити. Представник ВДВС [PERSON] РУЮ ЛМУЮ в судове засідання не зявився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином про час і місце розгляду справи був повідомлений. З'ясувавши дійсні обставини справи, права та обов'язки сторін, перевіривши зібрані по справі матеріали, суд встановив наступне: Стаття 1130 ЦК України визначає, що за договором про спільну діяльність сторони (учасники) зобов'язуються спільно діяти без створення юридичної особи для досягнення певної мети, що не суперечить законові. Спільна діяльність може здійснюватися на основі об'єднання вкладів учасників (просте товариство) або без об'єднання вкладів учасників. Згідно статті 1131 ЦК України договір про спільну діяльність укладається у письмовій формі. Умови договору про спільну діяльність, у тому числі координація спільних дій учасників або ведення їхніх спільних справ, правовий статус виділеного для спільної діяльності майна, покриття витрат та збитків учасників, їх участь у результатах спільних дій та інші умови визначаються за домовленістю сторін, якщо інше не встановлено законом про окремі види спільної діяльності. Судом встановлено, що 31.03.2006 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір про співпрацю (спільну діяльність), за умовами якого вони взяли на себе зобовязання шляхом обєднання коштів, зусиль та майна, що належить їм на праві власності діяти для досягнення спільних завдань та цілей. Зокрема, співпраця полягала в купівлі нерухомого майна, проведення його реконструкції, а також будівництво нерухомого майна з метою його продажу. З додатку № 1 від 15.05.2006 року до договору про співпрацю від 31.03.2006 року вбачається, що [PERSON]М, та [PERSON] домовились про придбання нежитлової будівлі літ. «А-3» загальною площею 629,00 м. кв., що в м. Львові по вул. Варшавській, 46 в якій проводиться реконструкція з прибудовою і надбудовою мансардного поверху. З п. 3. додатку № 1 від 15.05.2006 року до договору про співпрацю від 31.03.2006 року вбачається, що частково грошові кошти на проведення оплати за придбання зазначеної будівлі будуть надаватись [PERSON] в розмірі 100000 грн., а оформлятись право власності буде на [PERSON]. З договору купівлі-продажу від 18.05.2006 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив належне [PERSON] нежитлове приміщення в будівлі під літ. «А-3» площею 629,0 кв. м., яке розташоване за адресою: м. Львів, вул. Варшавська, 46 в якому проводиться реконструкція з прибудовою і надбудовою мансардного поверху. Вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] реєстровий № 1136. З п. 5 договору купівлі-продажу від 18.05.2006 року вбачається, що продаж було вчинено за 200000 грн., які повністю було оплачено до підписання вказаного договору. Право власності на вказане нерухоме майно було зареєстровано за [PERSON] в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 19.05.2006 року, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 10685902. Згідно п. 6. додатку № 1 від 15.05.2006 року до договору про співпрацю від 31.03.2006 року вбачається, що сторона яка повністю оплатила вартість придбаного майна та вартість проведення реконструкції вправі вимагати визнання за нею права власності на таке майно, з подальшою компенсацією другій стороні понесених нею затрат. Судом встановлено, що [PERSON] було отримано від [PERSON] грошові кошти в сумі 100000 грн. необхідні для оплати за придбану нежитлову будівлю літ. «А-3» загальною площею 629,00 м. кв., що в м. Львові по вул. Варшавській, 46 в якій проводиться реконструкція з прибудовою і надбудовою мансардного поверху. Вказані обставини не заперечуються представником [PERSON], як і не заперечують проти визнання за [PERSON] права власності. З рішення Шевченківського районного суду від 30.06.2006 року по справі №2П-732/2006р. за заявою [PERSON] про встановлення факту володіння вбачається, що таким було встановлено факт володіння [PERSON] на праві приватної власності приміщеннями загальною площею 1004,7 м.кв. та складаються з квартир №№ 1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10, 11 та гаражів позначених літерами ХІІ, ХІІІ, ХІV, ХV, ХVI та знаходяться в м. Львові по вул. Варшавській, 46. Вказане рішення було скасовано ухвалою Колегії суддів Судової плати у цивільних справах апеляційного суду Львівської області від 11.02.2008 року, а заява [PERSON] про встановлення факту володіння залишена без розгляду. З копії розпорядження міської адміністрації Львівської міської Ради народних депутатів № 767 від 09 червня 1994 року вбачається, що було дано дозвіл на проведення реконструкції нежитлового будинку № 46 по вул. Варшавській в м. Львові в житловий. З копії рішення виконавчого комітету Львівської міської ради народних депутатів № 530 від 15 вересня 1995 року вбачається, що нежитловий будинок № 46 по вул. Варшавській в м. Львові було переведено в житловий. З копії розпорядження [PERSON] районної адміністрації № 442 від 31.03.2006 року вбачається, що було узаконено самовільно реконструйовані нежитлові приміщення площею 629 кв.м. в будинку № 46 по вул. Варшавській, 46 в м. Львові в житлові. З технічного паспорта на квартиру [ADDRESS] складеного ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 04.05.2012 року вбачається, що загальна площа квартири становить 148,4 м.кв. З матеріалів інвентаризаційної справи ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» на будинок № 46 по вул. Варшавській в м. Львові вбачається, що в цокольному поверсі будинку розташовано гараж, позначений літерою ХІІ загальною площею 16,1 м.кв.; гараж, позначений літерою ХІІІ - загальною площею 18,5 м.кв.; гараж, позначений літерою ХІV- загальною площею 18,5 м.кв.; гараж, позначений літерою ХV - загальною площею 18,5 м.кв.; гараж, позначений літерою ХVI - загальною площею 18,43 м.кв.. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання за нею права власності підлягають до задоволення. Стаття 215 ЦК України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Що стосується позовних вимог [PERSON] в частині визнання недійсним договору про співпрацю від 31 березня 2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON] то в задоволення таких слід відмовити в звязку з недоведеністю. Згідно ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. [PERSON] не доведено обставин на які він покликається як на підставу своїх позовних вимог, а тому, в задоволенні його позовних вимог слід відмовити. З договору купівлі-продажу від 12.03.2007 року вбачається, що [PERSON] продав, а [PERSON] купив належну [PERSON] квартиру [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом ЛМНО [PERSON] реєстровий № 238. Також, судом встановлено, що право власності на вказану квартиру було зареєстровано за [PERSON] в ОКП ЛОР «БТІ та ЕО» 16.03.2007 року, про останнім було отримано витяг. З інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна 17.11.2015 року вбачається, що на квартиру [ADDRESS] накладено арешт згідно ухвали Шевченківського районного суду м. Львова по справі № 2-3681 від 31.03.2009року. З ухвали Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2009 року про забезпечення позову по справі № 2-3681/09 за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості вбачається, що такою було накладено арешт на квартиру [ADDRESS] Судом встановлено, що [PERSON] звертався у ВДВС [PERSON] РУЮ м. Львова з заявою про скасування зазначеного арешту. З листа ВДВС [PERSON] РУЮ м. Львова від 11.02.2016 року за № В-8/2043 вбачається, що [PERSON] було повідомлено про неможливість зняття арешту. Зокрема, в такому зазначено, що згідно даних Єдиного державного реєстру виконавчих проваджень при виконанні виконавчого провадження ВП№ 12166530 постановою державного виконавця від 03.04.2009р. на виконання ухвали № 2-3681/09 виданої 03.03.2009р. Луцьким міськрайонним судом Волинської області накладено арешт на квартиру [ADDRESS]. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна 03.04.2009р. ЛФ ДП «Інформаційний центр» МЮУ зареєстровано обтяження (8609538) на підставі ухвали Шевченківського районного суду м. Львова № 2-3681 від 31.03.2009р. Беручи до уваги наведене, [PERSON] відділ ДВС Львівського МУЮ не вправі скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-3681 від 31.03.2009р., оскільки відсутні правові підстави. Ч. 3 статті 154 ЦПК України визначає, що заходи забезпечення позову можуть бути скасовані судом, який розглядає справу. З ували Луцького міськрайонного суду Волинської області від 17.04.2009 року по справі № 2-3681/09 вбачається, що такою скасовано заходи забезпечення позову накладені ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2009 року по справі № 2-3681/09. Ч. 1 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначає, що особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права на майно і про звільнення майна з-під арешту. А отже, оскільки заходи забезпечення позову вжиті ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 31.03.2009 року по справі № 2-3681/09 скасовано, а накладений арешт порушує права [PERSON] як власника, а тому, позовні вимоги в частині скасування арешту підлягають задоволенню. Стаття 11 ЦК України визначає, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Ч. 2 вказаної статті визначає, що підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, зокрема, є договори та інші правочини. А отже, наявність домовленостей між [PERSON] та [PERSON] щодо продажу приміщення гаражу повинно підтверджуватись укладеним між ними договором. ч. 2 ст. 220 ЦК України визначає, що якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Покликання [PERSON] на те, що між ним та [PERSON] було досягнуто домовленості щодо придбання гаражу, та визначення його вартості та включення такої в рахунок оплати за придбану квартиру не знайшли свого підтвердження та не доводяться матеріалами справи, а тому, в задоволенні позовних вимог в частині визнання дійсним договору та визнання права власності на приміщення гаражу слід відмовити.

Outcome: partial