Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником частини житлового будинку [ADDRESS]. У вказаній частині будинку зареєстровані відповідачі, однак після набуття позивачем права власності на будинок вони виїхали та більше ніколи в ньому не з'являлись. На даний час місцезнаходження їх не відоме, особистих речей в будинку не мають, вони не є членами сім'ї позивача та їх перебування на реєстраційному обліку ускладнює реалізацію права власності позивача на своє майно. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником 22/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором дарування від 23.17.2010 року, та витягом № 26847877 з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.07.2010 року. В даному будинку зареєстровані [PERSON] та [PERSON] (згідно записів домової книги та довідок адресного підрозділу ГУДМС, УДМС України в Херсонській області від 19.02.2014 року). Відповідачі у вказаному будинку не проживають, не є членом сім'ї позивача, особистих речей в ньому не мають, в утриманні житла, оплаті послуг участі не приймають. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є власником іншої частини вказаного житлового будинку, відповідачі дійсно не проживають ні в її частині будинку ні в частині будинку позивача, з 2010 року в ньому не з'являються та особистих речей там не мають. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідачі не є членами сім'ї позивача та не проживають у [ADDRESS] з 2010 року, а відтак відповідачі втратили право користування зазначеним будинком. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved