Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав щодо їх малолітнього сина [PERSON], [INFO], обгрунтовуючи свої вимоги тим, що після народження дитини відповідач почав відкрито виказувати неповагу до неї та дитини, ухилятися від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню сина, його матеріальному забезпеченню, у квітні 2016 року таємно залишив сім'ю та не повідомив про своє місцезнаходження. В січні 2018 року їй вдалося встановити місце реєстраційного обліку та проживання відповідача й той на звернення її представника погодився в добровільному порядку вирішити питання про зміну прізвища дитини та надання письмової відмови від дитини, але своїх обіцянок не виконав. В зв'язку з цим, просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON]; зобов'язати відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Борзнянського районного управління юстиції у Чернігівській області внести зміни до актового запису №83 від 21.08.2015р., виключивши запис про батька [PERSON] й зареєструвати дитину як [PERSON]; стягнути з [PERSON] на користь дитини аліменти в твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн щомісячно, починаючи з березня 2018 року та за період з липня 2015 року по березень 2018 року у розмірі 1000 грн за кожний місяць всього періоду. Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, пояснивши, що після залишення без будь-яких пояснень у квітні 2016 року відповідачем сім'ї вона змушена була самостійно виховувати та утримувати їх малолітнього сина [PERSON], тоді як відповідач не повідомляв про своє місцезнаходження, не цікавився життям та здоров'ям дитини, не спілкувався, не надавав ніякого матеріального забезпечення; така поведінка відповідача свідчить про ухилення ним від виконання своїх батьківських обов'язків, в зв'язку з чим вона наполягає на позбавленні його батьківських прав щодо сина та бажає змінити прізвище дитини на своє «Богданова» та по батькові на «[PERSON], щоб не було згадок про такого батька та одинокої матері. Заявлений розмір аліментів у 2000 грн вважає таким, що відповідає потребам дитини. Також просить стягнути з відповідача аліменти за минулий період в розмірі 1000 грн на місяць, оскільки той не надавав ніякої матеріальної допомоги на утримання сина; не заперечує, що докази звернення до відповідача за одержанням такої допомоги, крім листа її представника [PERSON], в неї відсутні. Представник органу опіки та піклування в особі Борзнянської РДА в судовому засіданні заявлені позивачкою вимоги підтримав і вважав за можливе їх задовольнити з огляду на відповідний висновок органу опіки та піклування. Відповідач відзиву на позов не подав, в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, позовні вимоги визнав частково: заперечив проти позбавлення його батьківських прав щодо сина [PERSON], зміни дитині прізвища та по батькові, стягнення щомісячних аліментів в розмірі 1000 грн за минулий період та погодився на стягнення з нього аліментів на утримання сина в сумі 2000 грн на місяць в подальшому. Пояснив, що залишив сім'ю, так як до нього не було поваги, дійсно з квітня 2016 року не спілкувався з сином, не цікавився умовами його життя, виховання, здоров'я, дозвілля, не надавав ніякої матеріальної допомоги, проте має намір виправитись й робити це в майбутньому. Отримує доход від щомісячного пенсійного забезпечення по 3-ій групі інвалідності в розмірі 1450 грн та заробітків по найму в сумі близько 2000 грн на місяць, а тому спроможний і не заперечує проти виконання свого аліментного обов'язку в запропонованому позивачкою розмірі 2000 грн. Заслухавши пояснення учасників справи, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною належної освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з п.1 ст.8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов'язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. В п.47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв'язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Положеннями п.15, 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30.03.2007р. також передбачено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Свідок [PERSON] суду пояснила, що за час спільного проживання її дочки [PERSON] з [PERSON] та їх сина [PERSON] в її будинку відповідач неналежним чином виконував свої батьківські обов'язки, не вставав у ночі до дитини, не хотів з сином гратися та спілкуватися, не називав його по імені, переймався власним життям та проблемами, не забезпечував ліками, коли дитина хворіла, не хотів проживати разом з сім'єю й у квітні 2016 року залишив сім'ю, після чого про нього не було ніяких звісток. Прийняти рішення про позбавлення відповідача батьківських прав далося дочці важко, але з огляду на таку поведінку відповідача вона її в цьому підтримує. Як вбачається з копій свідоцтва про народження та актового запису про народження №83 від 21.08.2015р., [PERSON] (відповідач по справі) та [PERSON] (позивачка по справі) є батьками малолітньої дитини - сина [PERSON], [INFO]; шлюб між якими не укладався. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] з квітня 2016 року зі своїм малолітнім сином [PERSON] спільно не проживає, залишивши сім'ю та не повідомивши про своє місце перебування, участі у вихованні сина не приймає, не піклується про нього, не цікавиться його життям, не забезпечує йому належних житлово-побутових умов, фізичного та духовного розвитку, не надає ніякого матеріального забезпечення, дитина проживає з матір'ю та перебуває на її повному утриманні. Зазначені обставини визнаються сторонами, підтверджуються показаннями свідка [PERSON], довідкою КЗ БРР «Центр первинної медико-санітарної допомоги Борзнянського району» від 21.05.2018р., актом обстеження житлово-побутових умов від 15.05.2018р. Органом опіки та піклування в особі Борзнянської РДА на виконання вимог ч.5 ст.19 СК України було надано висновок від 14 червня 2018 року про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його малолітнього сина [PERSON]. Дане рішення органу опіки та піклування на думку суду прийняте з урахуванням всіх обставин є обгрунтованим і не суперечить інтересам дитини. З огляду на вік [PERSON] (три роки) суд у відповідності до ч.2 ст.171 СК України вважав за недоцільне заслуховувати думку дитини щодо вирішення даного спору. Посилання відповідача на відсутність до нього поваги з боку позивачки та її матері, як привід залишити сім'ю, не підтверджені ніякими доказами й не можуть бути виправданням тривалого невиконання батьківських обов'язків по відношенню до дитини. Висловлені [PERSON] в судовому засіданні наміри в подальшому піклуватися про свого сина є голослівними, нічим не підтверджені й на думку суду ставлять за мету уникнути негативних наслідків своєї попередньої бездіяльності щодо дитини. Крім того, в разі зміни поведінки відповідача щодо дитини він у відповідності до ст.169 СК України наділений правом на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав. Таким чином, оскільки [PERSON], будучи батьком свого сина [PERSON], свідомо за власною волею залишив сім'ю й не повідомив жодних відомостей про своє місце перебування, покинувши дитину в такому малолітньому віці (близько дев'яти місяців) на виховання та утримання однієї матері, коли дитина потребувала піклування та догляду з боку обох батьків, на протязі тривалого періоду часу (близько двох з половиною років) безпричинно ухиляється від виконання своїх обов'язків по його вихованню та матеріальному забезпеченню, взагалі не цікавиться долею дитини, то суд вважає, що маються всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав стосовно вищевказаної дитини, в зв'язку з чим позовні вимоги [PERSON] в цій частині є обгрунтованими і підлягають задоволенню. Водночас безпідставними є вимоги [PERSON] про внесення змін до актового запису про народження дитини та виключення з нього відомостей про батька [PERSON] й зареєструвати дитину як [PERSON]. Так, вказана вимога позивачки фактично спрямована на зміну прізвища та по батькові сина [PERSON]. Питання щодо визначення прізвища, імені та по батькові дитини, їх зміни регламентовані приписами ст.145-149 СК України, ст.295 ЦК України, Правилами внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затвердженими наказом Міністерства юстиції України №96/5 від 12.01.2011р. (далі - Правила). Положеннями п.1 ч.1 ст.166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язку щодо її виховання. Зміна прізвища малолітньої (неповнолітньої) дитини відноситься саме до особистих немайнових прав батьків. У зв'язку з цим немає необхідності в отриманні згоди батька або матері, позбавлених батьківських прав, для зміни дитячого прізвища та вирішення даного питання в судовому порядку. Зміна прізвища дитини в даному випадку здійснюється в позасудовому порядку відповідно до вищевказаних Правил Отже, щоб поміняти прізвище сина [PERSON] після позбавлення відповідача батьківських прав з внесенням змін до актового запису цивільного стану позивачка не позбавлена можливості звернутися до органу ДРАЦС з відповідною заявою після набрання даним судовим рішенням законної сили. Натомість, з огляду на вищевказані вимоги чинного законодавства позбавлення відповідача батьківських прав не є підставою для зміни позивачкою по батькові сина на «[PERSON], оскільки батько дитини своє ім'я «[PERSON]» не змінював. Щодо вимог позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини суд зважує на наступне. Відповідно до ч.2, 3 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини; при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Приписами ст.180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. За змістом положень Конвенції про права дитини та Декларації прав дитини інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу. [PERSON] є батьком малолітнього сина [PERSON] й після позбавлення батьківських прав не звільнений від обов'язку по його матеріальному забезпеченню, якого дитина потребує. Позивачка перебувала у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, одержуючи відповідну державну соціальну допомогу, на даний час тимчасово не працює. Відповідач проживає окремо від сім'ї і як пояснив у судовому засіданні отримує доход від щомісячної пенсії по інвалідності (3-я група) в розмірі 1450 грн та підробітків по найму в сумі 2000 грн на місяць, спроможний сплачувати запропонований позивачкою розмір аліментів в 2000 грн, але матеріальну допомогу на утримання дитини не виділяє. Тому, при таких обставинах справи, виходячи з положень ст.181-184 СК України та визнання відповідачем позову в цій частині, суд вважає за можливе вимоги позивачки задовольнити й стягувати з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON] аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн щомісячно з індексацією відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви . Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років (до 28 серпня 2018 року - не більш як за три роки). [PERSON] всупереч вимогам ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних належних та допустимих доказів того, що вона вживала заходи щодо отримання аліментів від [PERSON], але не могла їх одержати внаслідок ухилення відповідача від їх сплати. Посилання на лист представника позивача [PERSON] від 09.02.2018р. до відповідача є безпідставним, оскільки в ньому йдеться мова лише щодо зміни прізвища дитини, а не про необхідність виконання батьком свого аліментного обов'язку. Водночас даний позов пред'явлений [PERSON] та надійшов до суду 20 червня 2018 року. Тому, вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини за період з липня 2015 року по березень 2018 року в розмірі 1000 грн на місяць та за період з березня 2018 року по 19 червня 2018 року в сумі 2000 грн є необгрунтованими й не можуть бути задоволені. Отже, аліменти з відповідача в сумі 2000 грн на місяць слід стягувати, починаючи з 20 червня 2018 року (день пред'явлення позову) і до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, враховуючи вищевказані обставини, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені нею витрати по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial