Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позову вказала, 17 жовтня 2013 року між нею та [PERSON] був зареєстрований шлюб. 30.07.2007 року [PERSON] набув право власності на нерухоме майно, на підставі рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради від 18.07.2017р., яке розташоване за адресою: м. Кривий Ріг вул. Малинова, 31а. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. 28.01.2015 року вона та її чоловік [PERSON] склали заповіт, яким вищезазначене домоволодіння, заповідали малолітній [PERSON], [INFO]. 12.07.2015р. її чоловік [PERSON] помер. Після його смерті, вона з законним представником малолітньої [PERSON] [PERSON], вирішили, що відповідачі відмовляються від прийняття спадщини, після смерті дідуся [PERSON], а в замін малолітня отримує квартиру за адресою: м. Кривий Ріг пр. Металургів 13/2. Вказана умова була виконана, шляхом оформлення договору дарування квартири від 12.01.2016р. 13.08.2016р., вона отримала свідоцтво про право на спадщину, за яким вона успадкувала земельну ділянку, площею 0,0729 га та якій розташований будинок. Враховуючи що вона є єдиним спадкоємців за законом, просить визнати за нею право власності на домоволодіння №31 а по вул.Малинова в м. Кривому Розі на ? частину, як на спільну сумісність власність подружжя, та ? частину, в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON]. Позивач [PERSON] в суді підтримала позовні вимоги, запевнила, що всі докази по справі, вона надала, та просила вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідач законний представник малолітньої [PERSON] позовні вимоги визнала, не заперечувала, проти визнання за позивачем права власності на домоволодіння №31а по вул.. Малинова в м. Кривому Розі. Надала суду копію договору дарування квартири від 12.01.2016р., відповідно до якого малолітня [PERSON] Фабянівна отримала в дар від [PERSON] квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS]. Представник третьої особи, виконавчого комітету Покровської районної в місті ради пояснила, що вона як представник відділу опіки та піклування стоїть на захисті прав малолітньої дитини, відповідно заповіту від 28.01.2015р. Оскільки дитина отримала у власність квартиру, яка за своїми характеристиками не поступається майну за заповітом баби та діда, то представник третьої особи не заперечував проти задоволення позову. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. ст. 15,16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором. Захист цивільних прав це передбачені законом або договором способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення. Згідно ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу, яка передбачає, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. За загальними положеннями ЦПК України обов'язок суду під час ухвалення рішення вирішити, чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги позивача та якими доказами вони підтверджуються; перевірити наявність чи відсутність певних обставин за допомогою доказів шляхом їх оцінки; оцінити подані сторонами докази та дійти висновку про наявність або відсутність певних юридичних фактів. Судом встановлено, що 28 січня 2015 року [PERSON] та її чоловіком [PERSON] було складено заповіт подружжя на користь [PERSON], [INFO], посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Дніпропетровської області [PERSON], що підтверджується копією заповіту. 12 липня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть виданого Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Криворізького міського управління юстиції у Дніпропетровській області від 13.07.2015, актовий запис №1202. Відповідно до рішення виконавчого комітету Жовтневої районної у місті ради №1 від 05.01.2016р., надано згоду [PERSON] як законного представника [PERSON] відмовитись від спадщини, за умови оформлення на імя дитини договору дарування квартири за адресою: проспект Металургів, будинок 13, квартира2 (житлова площа -26,96 м2) Дзержинського району м. Кривого Рогу. Згідно договору дарування квартири від 12.01.2016р. малолітня [PERSON] отримала в дар, квартиру розташовану [ADDRESS], посвідченого приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу [PERSON] Згідноч.1 ст. 1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.3 ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову він неї. Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутись до нотаріуса за видачею йому свідоцтв про право на спадщину на нерухоме майно. Правова позиція викладена у постановах Верховного Суду, згідно частин 5-ї і 6-ї ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» від 2 червня 2016 року N 1402-VIII враховується іншими судами при застосуванні таких норм права. Отже, відповідно до розяснень Верховного суду України, що містяться в п.24 постанови пленуму Верховного Суду україни №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» при розгляді справ слід перевіряти наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Крім того, п.23 вказаної постанови зазначає: свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] до нотаріуса з заявою на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, відносно житлового будинку вказаного у позові, не зверталась, відмови про вчинення означеної нотаріальної дії (відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на будинок, про право власності на який йдеться у позові) не отримувала. Надати документи які б спростовували зазначений факт не може. Таким чином, аналізуючи наведене, враховуючи, що позивачем порушений порядок прийняття спадщини, вважає, що позовна заява подана передчасно, та на момент розгляду в суді не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed