Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та 3% річних. Свій позов мотивує тим, що вироком Турійського районного суду, який вступив в законну силу 29.08.2013 року, присуджено стягувати [PERSON] на її користь шкоду, завдану малолітній [PERSON] у розмірі 1\~071, 2 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2010 року і до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років. Відповідач тривалий час не виконує рішення суду. 07.02.2017 року у користь [PERSON] стягнуто 28 853, 69 грн., заборгованість погашена за період з 01.08.2010 року по 01.12.2012 року. Станом на 15.11.2017 року залишок боргу становить 55 233,1 грн., який на даний час не погашений. Оскільки [PERSON] належним чином не виконує своїх грошових зобовязань, тому на підставі ст.625ЦК України з неї підлягають стягненню інфляційні втрати за весь час прострочення з 01.12.2014 року по 15.11.2017 року в сумі 9\~444, 07 грн. та 3% річних від простроченої суми 1\~733, 00 грн. На підставі наведеного просить стягнути з [PERSON] на користь неповнолітньої [PERSON] інфляційні витрати в сумі 9\~444, 07 грн. та 3% річних в сумі 1\~733, 00 грн., а всього 9\~444, 07 грн. та судові витрати по справі. Позивач в судове засідання не прибула, хоча належним чином повідомлялась про розгляд справи, заяв чи клопотань на адресу суду не подавала. Представник відповідача [PERSON] заперечувала порти задоволення позову, вказала, що у вироку Турійського районного суду Волинської області від 23.04.2013 року, яким задоволено цивільний позов позивача, судом визначено перелік транспортних засобів, на які було накладено арешт, та постановлено, що майно реалізувати, отримані кошти звернути в рахунок відшкодування по позовних заявах потерпілих, в тому числі і [PERSON], а залишок коштів повернути [PERSON] Крім того, між сторонами виникли деліктні зобовязання з приводу завдання шкоди, на яке не можуть нараховуватися 3% річних та інфляційні витрати. Заслухавши пояснення представника відповідача, дослідивши письмові докази в справі, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що вироком Турійського районного суду від 23 квітня 2013, який вступив в законну силу 29.08.2013 року, частково задоволено цивільний позов [PERSON] присуджено стягувати [PERSON] на користь [PERSON] шкоду, завдану малолітній [PERSON] у розмірі 1 071, 20 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2010 року і до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років. 01 жовтня 2013 року Турійським районним судом Волинської області на виконання даного вироку видано виконавчий лист про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] шкоди, завданої малолітній [PERSON] у розмірі 1 071, 20 грн. щомісячно, починаючи з 01.08.2010 року і до досягнення [PERSON] вісімнадцяти років. Майно на яке накладено арешт: - автомобіль марки «Infiniti EX 35» номер кузова [NUMBER]; - автомобіль марки «Hyundai Tucson», номер кузова [NUMBER]; - автомобіль марки «Suzuki Grand Vitara», номер кузова [NUMBER]; - TRAILER S383EL1A, номер шасі VFNS383ELH1L01217; - FRUEHAUF, номер шасі C2N17810; - автомобіль марки «Mitsubishi Pajero», номер кузова JMYL-RV93W7J716186 реалізувати, отримані кошти звернути в рахунок відшкодування шкоди по позовних заявах потерпілих, а залишок коштів повернути підсудній [PERSON] (а.с. 4). Позивач, посилаючись на приписи ст.625 ЦК України та неналежне виконання відповідачем грошових зобовязань, встановлених судовим рішенням, вважає про наявність правових підстав для стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних. Однак, з такими доводами позивача суд не погоджується, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 2\~ст. 625 ЦК України\~боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання\~ст. 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно повязується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів. За змістом ч. 2\~ст. 625 ЦК, нарахування інфляційних витрат на суму боргу та 3% річних входять до складу грошового зобовязання та є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобовязання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення коштів унаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06.06.2012 р. у справі № 6-49цс12, від 24.10.2011 р. у справі № 6-38цс11, від 27.01.2016 р. № 6-771цс15). Статтею 625 ЦК України\~регулюються зобовязальні правовідносини, тобто її дія поширюється на порушення грошового зобовязання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду. При цьому ч. 5\~ст. 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обовязки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень\~ст. 625 ЦК України\~у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов'язальних правовідносин. В даній справі спірні правовідносини виникли у зв'язку з виконанням судового рішення, що регулюється\~Законом України «Про виконавче провадження», тому до них не можуть застосовуватись норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов'язання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15. Крім того, вироком Турійського районного суду Волинської області від 23 квітня 2013 року вже встановлено розмір завданої потерпілим шкоди та постановлено стягнути її. Відповідно до правової позиції, викладеної у Постанові Верховного Суду України від 13 січня 2016 року у справі № 6-3019цс15, при наявності у справі судового рішення, яким вже було встановлено розмір завданої шкоди та відповідно стягнуто її, такий розмір шкоди відповідно до ч. 4\~ст. 82 ЦПК України\~має преюдиційне значення для суду при вирішенні справи і суд не вправі змінювати його, в тому числі шляхом застосування положень\~ст. 625 ЦК України. У відповідності до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України\~суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 6\~статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ На підставі викладеного, суд, з врахуванням розяснень Верховного Суду України, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову за безпідставності.

Outcome: dismissed