Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , [PERSON] , законний представник якої є [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, про визнання осіб такими, що втратили право користування, виселення та зняття з реєстрації місця проживання. Позовна заява мотивована тим, що їй на праві приватної власності належиала квартира [ADDRESS] , на підставі договору купівлі продажу від 18 вересня 2009 року. 31 березня 2012 року вона подарувала зазначену квартиру своєму синові [PERSON] . У це же час у спірній квартирі проживали [PERSON] (її син) та [PERSON] (дружина її сина). У зв`язку зі зміною життєвих обставин [PERSON] , за згодою його дружини [PERSON] , подарував зазначену квартиру позивачу, згідно з договором дарування від 22 листопада 2016 року. Її син [PERSON] та [PERSON] припинили шлюбні відносини, проте, оскільки остання була вагітною залишилась проживати у квартирі. Також позивач зазначала, що 29 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюбний договір, у якому зазначено, що майно набуте подружжям під час шлюбу, що підлягає та не підлягає державній реєстрації є особистою приватною власністю того з подружжя, на чиє ім`я воно оформлено. Крім того, наявна усна домовленість між [PERSON] та [PERSON] , про те що вона залишається проживати в спірній квартирі разом з дитиною, але після завершення будівництва (придбано інвестиційні права) та оформлення документів, остання мала переїхати проживати до своєї квартири. 12 лютого 2018 року [PERSON] оформила право особистої власності на квартиру [ADDRESS] . Після чого позивачу стало відомо, що окрім малолітньої дитини її сина - [PERSON] , у спірній квартирі зареєстрований і батько відповідача [PERSON] - [PERSON] , який ніколи там не проживав. Проживання та реєстрація [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] порушує право позивача на вільне розпорядження і користування своїм майном, крім того, позивач позбавлена можливості реєструвати будь-які правочини щодо зазначеної квартири. Враховуючи викладене, [PERSON] просила суд визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] та виселити [PERSON] , [PERSON] , із зазначеної квартири; зобов`язати Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація та зняти відповідачів з реєстраційного обліку. Ухвалою судді Деснянського районного суду м. Києва Клочко І.В. від 21 серпня 2020 року відкрито провадження у справі, постановлено здійснювати розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання. 10 вересня 2019 року від Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації до суду надійшла заява, у якій просить розглядати справу за відсутності їхнього представника, прийняти рішення згідно з вимогами чинного законодавства України. 24 березня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позовні вимоги заявлені до нього визнає. 24 березня 2020 року від [PERSON] до суду надійшла заява у якій зазначено, що станом на дату подання позовної заяви вона та її малолітня дитина [PERSON] зняті з реєстраційного обліку по квартирі [ADDRESS] . 10.09.2020р. представник позивача [PERSON] - [PERSON] подав до суду заяву про зменшення позовних вимог, в якій просить зобов`язати Деснянську районну в м.Києві державну адміністрацію зняти [PERSON] з реєстрації (місця проживання), а позовні вимоги в частині виселення [PERSON] та [PERSON] з квартири [ADDRESS] та зобов`язання Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації зняти відповідачів [PERSON] , [PERSON] з реєстраційного обліку - без розгляду. Ухвалою суду від 09.09.2020р. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , законний представник якої є [PERSON] , [PERSON] , третя особа - Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, в частині зобов`язання зняти відповідачів з реєстраційного обліку та визнання [PERSON] , [PERSON] , такими, що втратили право користування квартири та зняття з реєстраційного обліку, а також виселення [PERSON] , [PERSON] , законний представник якої [PERSON] , [PERSON] - залишені без розгляду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовну заяву та просив задовольнити позов. Вислухавши пояснення представника позивача судом встановлено наступне. На підставі договору дарування від 22 листопада 2016 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON] , остання є одноосібним власником квартири [ADDRESS] (том, 1 а. с. 112-114). Відповідно до листа Деснняської районної в м. Києві державної адміністрації від 21.07.2020р., в квартирі [ADDRESS] станом на 20.07.2020р. зареєстровано дві особи. Згідно інформації реєстру територіальної громади м. Києва, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] та [PERSON] . [PERSON] здійснює плату за комунальні послуги квартири [ADDRESS] ( а.с. 12-105 том. 1). Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені, зокрема, нормами статей 16, 386, 391 ЦК України. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Згідно статті 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. У статті 405 ЦК України зазначено, що члени сім`ї власника житла, що проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) на користування цим жилим приміщенням може виникати та існувати лише у осіб, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство або при їх вселенні була інша угода про порядок користування цим приміщенням. У разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік він втрачає право на користування цим будинком. Такі ж вимоги стосуються і колишніх членів сім`ї власника житла. З викладених в позовній заяві обставин вбачається, що відповідач [PERSON] в спірній квартирі не проживав. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. З огляду на викладене, враховуючи заяву [PERSON] про визнання заявлених до нього позовних вимог, суд вважає позовну заяву [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Разом з тим, [PERSON] також просила зняти [PERSON] з реєстраційного обліку, проте рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є підставою для його виконання шляхом зняття з реєстрації такої особи і не потребує додаткового судового захисту. Крім того, суд не вправі виконувати повноваження органу щодо зняття осіб з реєстраціїного обліку, а тому вимоги [PERSON] в цій частині задоволенню не підлягають. Суд вирішує питання про розподіл судових витрат на підставі частини першої статті 141 ЦПК України. На підставі статей 16, 319, 321, 391, 405 ЦК України, 64, 150, 156, 161 ЖК України, статей 12, 13, 17, 19, 76-81, 83, 89, 141, 235, 258-259, 263-265, 352, 354-355 ЦПК України, суд-

Outcome: partial