Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області в інтересах недієздатного чоловіка [PERSON], з заявою, яку було змінено в ході розгляду справи, про встановлення факту того, що [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], який помер в м. Віттен, Німеччина, німця за національністю. Встановлення юридичного факту того, що [PERSON], [INFO] за національністю є німцем. Внесення змін до актових записів про: - народження [PERSON], складеного Оралівською сільською радою Красновишерського району Пермської області РРФСР 22.05.1950 року, актовий запис № 15, в графі «батько» змінити неправильне «Андрій Андрійович» на правильне «Генріх Генріхович», національність «німець», графу «по батькові» доповнити вказавши по батькові дитини (заявника) «Генріхович»; - укладення шлюбу заявника [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне Гордієнко) [PERSON], складеного Будинком одружень м. Душанбе Республіки Таджикістан, 16.11.1973 року, актовий запис № 2112, змінити неправильне по батькові чоловіка «Андрійович» на правильне «Генріхович» та національність чоловіка (заявника) з «росіянин» на «німець». Вимоги мотивує тим, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], який проживає за адресою: [INFO], вул: Чернігівська, буд. 13, є чоловіком заявниці. Рішенням Запорізького районного суду Запорізької області від 13.07.2017 року №31 7/163/17 [PERSON] визнано недієздатним, заявника призначено його опікуном. Відповідно до змін в законодавстві Німеччини від 13.09.2013 р., особи, німецької національності або їх нащадки, народжені до 01.01.1993 р. можуть подавати документи на визнання їх пізніми переселенцями. Вся родина: заявниця [PERSON], чоловік [PERSON], діти [PERSON], [PERSON] мають намір переїхати до Німеччини, як пізні переселенці. Для цього необхідно надати документи щодо національності заявника та його дітей, однак під час збору документів з'ясувалося, що деякі з них, які видані на ім'я заявника, мають розбіжності та мають неправильне написання фактичних даних заявника. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], виданого Оралівською сільською радою Красновишерськго району Пермської області 22.05.1950 року, актовий запис № 15, серія ЯА №356886, батьками заявника зазначені [PERSON], національність - німець, [PERSON], національність - росіянка. У виданому повторно свідоцтві про народження серія V-BT №410511 від 19.04.1996 року містяться аналогічні дані. Насправді, батьком [PERSON] був [PERSON], [INFO], уродженець [INFO] РРФСР, німець за національністю. Однак, при реєстрації дитини, (батьки [PERSON] прийняли рішення внести в актовий запис про народження (та, відповідно, і в свідоцтво про народження) в графу «батько»: «Андрій Андрійович» для уникнення цькування дитини з-за німецького походження, що було дуже поширеним в післявоєнні часи. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON], повторно виданого Медведицькою сільською радою Жирновського району Волгоградської області 15.12.1989 року, актовий запис № 1306, серія 1V-PK №474004, його батьками зазначені [PERSON], національність - німець, [PERSON], національність німкеня. Посилаючись на вищевикладені обставини просила заяву задовольнити в повному обсязі. Належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи заявник [PERSON] та її представник адвокат [PERSON]В до суду не зявились, представник заявника надала заяву про розгляд справи без її участі, вимоги підтримали в повному обсязі та просила задовольнити. Представник заінтересованої особи, Запорізький районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області раніше в судовому засіданні надав письмові пояснення відповідно до яких вбачається, що помилки у написанні по батькові [PERSON] немає, а крім того [PERSON] в момент отримання паспорта самостійно прийняв рішення зазначити національність «росіянин». Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані докази, суд вважає заяву такою, що підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Згідно до копії свідоцтва про народження серії ЯА № 356886від 22.05.1950 року, вбачається, що 22.05.1950 року народився [PERSON], батьком якого є [PERSON], за національністю німець, а матірю [PERSON], за національністю руська (а.с. 8). Згідно до повторного свідоцтва про народження [PERSON] серії IV РК № 474004 від 15.12.1989 року вбачається, що він народився 07.08.1923 року в поселенні Медведиця, Жирновського району, Волгоградської області, РРФСР, його батьком був [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 10). Відповідно до свідоцтва про шлюб серії ЯА № 032106 від 28.12.1978 року вбачається, що [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], яка після укладення шлюбу набула прізвище «Іордан» (а.с. 11). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON], яка є рідною сестрою [PERSON], серії V ВЕ № 424085 від 15.11.1989 року вбачається, що вона народилась 21.01.1949 року, її батьком є [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 13) Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] серії ДИЗ І0ВГ № 001273 від 05.05.1989 року вбачається, що він народився 06.07.1960 року, батьком його є [PERSON], а матірю [PERSON] (а.с. 15) . Відповідно до свідоцтва про смерть № 940/2008 виданого відділом РАЦС м. Віттен вбачається, що 06.11.2008 року об 13:30, у м. Віттен помер [PERSON], його дружиною є [PERSON]. Допитані в судовому засіданні в якості свідків: [PERSON], яка є сусідкою [PERSON], [PERSON], який є сусідом [PERSON], та [PERSON], яка є донькою [PERSON], суду повідомили, що батьком [PERSON] є [PERSON], інколи його називали [PERSON]. Він мешкав у Німеччині, та був німцем за національністю. Оцінивши у системному звязку наявні у справі докази, суд приходить до висновку, що дійсно [PERSON], [INFO], є рідним сином [PERSON], який помер 06.11.2008 р. в м. Віттен, Німеччина, німця за національністю. Разом з тим, слід зазначити, що згідно ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих, чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 1 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику у справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», відповідно до статей 255, 271 ЦПК України (в редакції до 15.12.2017 року, які кореспондуються із статтями 294 та 315 діючого ЦПК України) в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до частини першої статті 22 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» внесення змін до актового запису цивільного стану проводиться відповідним органом державної реєстрації актів цивільного стану за наявності достатніх підстав. За наслідками перевірки зібраних документів орган державної реєстрації актів цивільного стану складає обґрунтований висновок про внесення змін до актового запису цивільного стану або про відмову в цьому. У разі відмови у внесенні змін до актового запису цивільного стану у висновку вказуються причини відмови та зазначається про можливість її оскарження в судовому порядку. Згідно із пунктом 1.15 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 12 січня 2011 року № 96/5 та зареєстрованих у Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 року за №55/18793 (далі - Правила), відмова органів державної реєстрації актів цивільного стану у внесенні змін до актових записів цивільного стану, їх поновленні та анулюванні може бути оскаржена в судовому порядку. Питання зміни національності громадянами України регулювалося Указом Президента України «Про порядок зміни громадянами України національності» від 31 грудня 1991 року №24, відповідно до якого національність могла бути змінена особами, які при досягненні 16-річного віку та одержанні паспорта прийняли національність одного з батьків та бажали змінити її відповідно до національності другого з батьків. Зміна національності провадилася відділом внутрішніх справ виконавчого комітету районної, міської, районної у місті ради народних депутатів за місцем проживання заявника. Зміна національності допускалася також і щодо осіб, які обрали національність до прийняття цього Указу. Вказаний Указ втратив чинність на підставі Указу Президента України від 27 січня 1999 року № 70/99. В даний час діюче законодавство України не містить вимог про внесення в паспорт громадянина України, у свідоцтво про народження, у свідоцтво про шлюб чи в інші документи відомостей про національність. Проте, відповідно до статті 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Згідно зі статтею 300 Цивільного кодексу України особа має право на індивідуальність, до якої відноситься і право визначати свою національність. Таке право підпадає під захист статті 8 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», яка передбачає, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Держава не може втручатися у здійснення цього права інакше ніж згідно із законом та у випадках, необхідних у демократичному суспільстві в інтересах національної і громадської безпеки. Стаття 11 Конституції України передбачає, що держава сприяє як консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, так і розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності національних меншин в Україні. Згідно зі статтею 3 Рамкової конвенції держав-членів Ради Європи про захист національних меншин (ратифікована Законом України від 9 грудня 1997 року № 703/97-ВР) кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у зв'язку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно з пунктом 2.13.2 Правил підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Зміни до актового запису цивільного стану відповідно до пункту 1.7 Правил вносяться відділом державної реєстрації актів цивільного стану за місцем зберігання відповідного актового запису, за винятком випадків, встановлених у пункті 2.28 розділу II цих Правил. Таким чином, законодавством визначений інший порядок встановлення належності до національності і підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану є постанова адміністративного суду. Для захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, повязаних із належністю особи до певної національності при наявності спору про право, особа має право звернутися до суду в порядку позовного провадження, відповідно до ЦПК України, у звязку з чим суд приходить до висновку про необхідність відмовити у задоволенні заяви в частині встановлення фату національності заявника [PERSON], а також частині внесення змін в актові записи про народження [PERSON] та в актовий запис про укладення шлюбу.

Outcome: partial