Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 09.11.1997 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі в них 22.04.2007 року народилась дочка [PERSON]. Позивач зазначає, що спільне життя з відповідачем не склалось через різні погляди на сімейне життя та обовязки, що призводить до виникнення сварок та суперечок. За вказаних обставин позивач дійшла висновку про неможливість збереження шлюбу та просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання учасники справи не зявились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі. При цьому позивач в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує, а відповідач в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що \~учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 09 листопада 1997 року зареєстрували шлюб у Вороновицькій селищній раді Вінницького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 49 (а.с. 4). 22 квітня 2007 року в сторін по справі народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про її народження (а.с. 5). Згідно позовної заяви, причинами розпаду сімї стали різні погляди на сімейне життя та обовязки, відсутність взаєморозуміння, що призводило до виникнення сварок та суперечок. Відповідно до ч. 2 ст.\~104, ч. 3 ст.\~105 СК України\~шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється\~\~внаслідок\~\~його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~\~статті 110 цього Кодексу. Зясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно впливати на виховання та розвиток їхньої неповнолітньої дитини, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються\~Конституцією України\~та\~Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1\~ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно \~ст.51 Конституції України\~та\~ст.24\~СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сімї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обовязками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved