Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, зареєстрованого 12 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1365. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вона знаходиться з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 12 листопада 2014 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Причиною розірвання шлюбу є відсутність взаєморозуміння та взаємоповаги, протилежні погляди на шлюб та сім`ю, через що часто виникали сварки. Протягом останніх років сімейне життя між нею та відповідачем погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Також зазначила, що збереження сім`ї неможливе та суперечитиме їх інтересам, на примирення не згодна. Після розірвання шлюбу дитина залишиться проживати з позивачем. Ухвалою суду від 01 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилася, у позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності. У судове засідання відповідач не з`явився, через канцелярію суду надав заяву, у якій просив справу розглядати за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Статтею 51 Конституції України визначено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 листопада 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 1365, (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 12 листопада 2014 року). Від шлюбу сторони мають дитину - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 23 квітня 2015 року). Згідно ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд, з`ясувавши причини розірвання шлюбу, фактичні взаємостосунки подружжя, а саме, що сторони проживають окремо, не ведуть спільне господарство, не підтримують шлюбні відносини, вважає необхідним шлюб розірвати, так як подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін. Відповідно до ст.113 Сімейного Кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 12 листопада 2014 року, після державної реєстрації шлюбу відповідач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Враховуючи, що у зв`язку з реєстрацією шлюбу відповідачем змінено прізвище та після розірвання шлюбу остання не заявила клопотання про зміну їй прізвища, суд вважає за можливе залишити [PERSON] прізвище « [PERSON] ». Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує відповідно до положень ст. 142 ЦПК України. Ч. 1 ст. 142 ЦПК України передбачено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Згідно квитанції № 0.0.2142878638.1 від 28 травня 2021 року, позивачем під час звернення до суду з вказаним позовом сплачено судовий збір в розмірі 908,00 грн. Відповідач [PERSON] позов визнав до початку розгляду справи по суті. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 454 грн., а також підлягає поверненню [PERSON] з Державного бюджету України 454 грн. судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved