Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позивач у позовній заяві в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 01 листопада 1997 року відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської районної ради м.Дніпропетровська за актовим записом № 505 був зареєстрований шлюб між нею та відповідачем, у зв'язку з чим прізвище позивача «Трофімишина» було змінено на прізвище чоловіка «Селезень». Від цього шлюбу подружжя має двох дітей, одна дитина є малолітньою [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки. Можливості зберегти сім'ю немає. Подружні відносини між позивачем та відповідачем припинені, спільне господарство не ведеться, сторони проживають окремо з кінця 2017 року. За таких обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить її інтересам. На примирення не погоджується, просить суд розірвати шлюб, укладений між нею та відповідачем; стягнути з відповідача на користь позивача витрати зі сплати судового збору і на правовому допомогу. У наданій суду заяві від 21 червня 2018 року представник позивача позовні вимоги про розірвання шлюбу і розподіл витрат зі сплати судового збору підтримав та просив суд їх задовольнити, позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу просив залишити без розгляду Також просив ухвалити рішення в судовому засіданні за відсутності сторони позивача, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. 21 травня 2018 року відповідач також надав до суду заяву, в якій позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення судом. Справу просив розглянути за його відсутності, на фіксуванні судового процесу технічними засобами не наполягав. В порядку ч. 2 ст. 247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Суд, вивчивши матеріали справи дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Статтею 24 Сімейного кодексу України закріплено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частиною 3 ст. 105 Сімейного кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Відповідно до ст. 110 Сімейного Кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним з подружжя. Відповідно до ст. 112 Сімейного Кодексу України, при розгляді справи про розірвання шлюбу, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що 01 листопада 1997 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Красногвардійської райради м.Дніпропетровська за актовим записом № 505 був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON], у зв'язку з чим прізвище останньої було змінено на прізвище чоловіка «Селезень» (а.с. 5). Від цього шлюбу сторони мають двох дітей, одна з яких є малолітньою: [PERSON], [INFO] (а.с. 11). Судом встановлено,\~що спільне\~життя сторін\~не склалося\~через різні\~погляди на\~життя,\~відсутність в\~родині взаєморозуміння\~з питань\~ведення господарства,\~втрату почуття\~любові та\~поваги. Сторони мають роздільний бюджет, спільне господарство не ведуть, не підтримують подружніх відносин, мешкають окремо з кінця 2017 року. Відповідач в поданій до суду заяві позовні вимоги та їх обґрунтування визнав, не заперечував проти розірвання шлюбу, строку на примирення не просив, вважає, що сімейні відносини зберегти неможливо. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, відповідачу відомо про наслідки вчинення таких процесуальних дій, а тому є підстави прийняти рішення про задоволення позову в частині розірвання шлюбу між сторонами. З огляду на вищевикладене та беручи до уваги те, що шлюбні відносини між сторонами по даній справі остаточно припинені та більше не відновлювалися, позивач від позову не відмовилась, а відповідач позовні вимоги визнав, суд дійшов висновку про те, що родина сторін розпалася остаточно, відновлення бути не може, і шлюб підлягає розірванню. Позовні вимоги про стягнення витрат на правову допомогу підлягають залишенню без розгляду на підставі п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, на підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», у зв'язку із задоволенням позову суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача понесені при подачі позову судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 704 грн. 80 коп. (а.с. 2). На підставі викладеного,

Outcome: approved