Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на ? частину будинку що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, вказує що з відповідачем по справі з 12 березня 1988 року знаходились у шлюбі. Шлюб розірвано 13 грудня 2013 року. В період шлюбу, з 1989 по 2005 роки ними було побудовано житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS], який зареєстровано на відповідача [PERSON] Просить визнати за нею право власності на ? частину будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS], як майна набутого подружжям під час шлюбу та стягнути з відповідача судові витрати. Позивач в судове засідання не з»явилась, подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач в судове засідання не з»явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, позов про визнання права власності на ? частину домоволодіння| визнав в повному обсязі,однак заперечив той факт, що він не визнає її права на ? частину будинку оскільки він неодноразово пропонував позивачці вирішити питання стосовно домоволодіння в добровільному порядку, але та відмовлялась. З метою вирішити питання про право власності 16 жовтня 2014 року він намагався провести оцінку домоволодіння, але позивач не пустила до будинку ні його, ні експерта. По даному факту він звертався до правоохоронних органів з заявою. Просить врахувати вказані обставини при розподілі судових витрат, вважає що в цьому випадку судові витрати повинна нести позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, згідно ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку(доходу). Матеріалами справи| встановлено|, що| сторони| знаходились в зареєстрованому шлюбі з 12 березня 1988 року |. Рішенням Ізюмського міскрайонного суду харківської області від 19 грудня 2013 року шлюб між подружжям [PERSON] розірвано (а.с.6) Згідно свідоцтва про право власності № 643 від 04 листопада 2005 року виданого на підставі рішення виконавчого комітету Ізюмської міської ради № 0881 від 27 жовтня 2005 року домоволодіння за адресою : [ADDRESS] належить [PERSON], отже спірний будинок був набутий сторонами за час шлюбу. З матеріалів інвентаризаційної справи №15079 домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS] складається з : житлового будинку під літ «А-1»,підвалу під літ «Пд», погріб під літ «Г», та надвірних будівель : сараїв під літ. «В», «Б», навісу під літ «Д» паркану №1, колодязя №2, воріт №3,№4 Відповідно до ч.1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, а розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. За таких обставин позовні вимоги підлягають задоволенню. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Головне правило розподілу судових витрат між сторонами полягає у тому, що стороні, яка повністю виграла цивільну справу, інша сторона, яка справу програла, компенсує всі понесені нею судові витрати. Однією з умов здійснення такої компенсації є документальне підтвердження того, що сторона, на користь якої ухвалено рішення, дійсно понесла ці судові витрати. Позивач просить стягнути з відповідача на свою користь витрати, пов'язані з розглядом даної справи. Відповідно до ч.1 ст.79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат пов'язаних з розглядом справи. В підтвердження судових витрат позивачем надано до суду квитанції про сплату судового збору № б/н від 13 жовтня 2014 року на суму 243,60 грн., № б/н від 13 жовтня 2014 року на суму 121,80 грн., та № 144 від 13.11.2014 року на суму 957,13 грн., а всього на суму 1322,53 грн. Відповідач заперечуючи проти стягнення з нього судових витрат посилався на те, що з метою вирішити питання про право власності на спірне домоволодіння, 16 жовтня 2014 року він намагався провести оцінку домоволодіння, але позивач не пустила до будинку ні його, ні експерта. По даному факту він звертався до правоохоронних органів з заявою. Чинним цивільно-процесуальним законодавством не передбачено звільнення особи від сплати судового збору внаслідок протиправних дій іншої сторони. Таким чином, вимоги позивача про стягнення на її користь понесених судових витрат підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved