Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності і ділової репутації, а саме викладені відповідачем факти у її зверненнях до телепередачі «Інтер» 14.03.2016 року відносно позивача щодо порушення прав учня [INFO], [INFO], визнати недостовірними, тобто такими, що не відповідають дійсності та порушують охоронювані законом особисті немайнові права, ганьблять чести позивача і гідність та ділову репутацію; зобовязати відповідача вибачитися перед позивачем шляхом направлення відповідачем позивачу письмового листа за вказаної її адресою постійної реєстрації не пізніше пятнадцяти днів з дня набрання рішенням суду законної сили, зміст якого повинен бути про спростування недостовірної інформації про те, що начебто позивач належним чином, тобто у передбаченому чинним законодавством порядку, не належним чином виконує свої обовязки та разом з вчителями школи в приміщенні школи та за її межами займається безчинством та тортурами над учнем 3-го класу Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідача на користь позивача всі судові витрати повязанні із розглядом справи. Позов обґрунтовано тим, що на протязі останніх шести місяців відповідач періодично відвідує Тарасівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів Бобринецької районної державної адміністрації Кіровоградської області, у якій навчається у третьому класі її онук [PERSON], [INFO]. Під час того як відповідач приходить безпідставно підвищує голос та буває нецензурною лайкою, непристойно в присутності людей виражається та ображає, як позивача, так і вчителів Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів. При цьому розповсюджує про позивача та вчителів Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області неправдиві чутки про те, що постійно пиячуть в приміщенні школи, напів роздягнені ходять в школі та біля школи магазину, її онука [PERSON] вона разом з вчителями школи закривали в чорній кімнаті, всіляко знущаємося душимо, катуємо тобто спричиняють тілесні ушкодження. З цього приводу відповідач зверталась до різних інстанцій, під час перевірок остання 10.03.2016 року було встановлено, що такі факти є надуманими та не відповідають дійсним обставинам справи. Від батьків учня [PERSON] відсутні жодні претензії як до позивача так і до вчителів Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області. 14.03.2016 року за вимогою відповідача до школи прибула телевізійна передача «Інтер» з питань на думку відповідача про порушення позивачем та вчителями прав учня [PERSON]. На телепередачі «Інтер» відповідач оприлюднила неправдиві чутки про те, що постійно позивач та вчителі пиячуть в приміщенні школи, навіть розгягнені ходять в школі та біля школи магазину, внука [PERSON] вона разом з вчителями школи закривали в чорній кімнаті, всіляко знущаємося душимо, катуємо тобто спричиняємо тілесні ушкодження. Вказані відповідачем факти, що не відповідають дійсності та ганьблять честь, гідність та ділову репутацію позивача не лише в селі Тарасівка Бобринецького району Кіровоградської області, але за межами села, району та області, і такі факти та обставини не підлягають доказуванню (ч.1 ст. 61 ЦПК України). 05.08.2016 рок позивач подав заяву про уточнення позовних вимог, в якій п.2 позовних вимог виклала наступним чином: викладені відповідачем факти образ та недостовірностей по відношенню до позивача в присутності громади с.Тарасівка, а також у її зверненні та виступі до/на телепередачі «Інтер» 14.03.2016 року відносно позивача з боку відповідача щодо порушення прав учня третього класу Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області [PERSON], [INFO], визнати недостовірними, тобто такими, що не відповідають дійсності та порушують охоронювані законом особисті немайнові права, ганьблять чести, гідність та ділову репутацію, яку просила задовольнити в повному обсязі, інші вимоги залишила без змін (а.с.96). В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Представник відповідача заперечив проти позову надавши письмові заперечення (а.с.90-93) з тих підстав, що [PERSON] в достатній мірі не володіє українською та російською мовами так як за національністю є молдованкою, плутає слова та не вірно формулює вислови. Позивач у своїх висловах не допускала ніяких неправомірних дій, якщо говорила про вчителів то не виділяла позивачку, позов є безпідставним та необгрунтованим. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, позивача, дослідивши докази в їх сукупності прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи із наступного. Конституцією України кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань (стаття 34). Разом з тим відповідно до статті 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Праву на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань відповідає обов'язок не поширювати про особу недостовірну інформацію та таку, що ганьбить її гідність, честь чи ділову репутацію. У зв'язку з цим статтею 32 Конституції України передбачено судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім'ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Поняття особистого немайнового права визначено у статті 269 ЦК України, відповідно до якої особисті немайнові права належать кожній фізичній особі від народження або за законом. Особисті немайнові права фізичної особи не мають економічного змісту. Особисті немайнові права тісно пов'язані з фізичною особою. Фізична особа не може відмовитися від особистих немайнових прав, а також не може бути позбавлена цих прав. Особистими немайновими правами фізична особа володіє довічно. Право на повагу до гідності та честі відповідно до частини першої статті 270 ЦК України є одним із видів особистих немайнових прав. Зміст особистого немайнового права становить можливість фізичної особи вільно, на власний розсуд визначати свою поведінку у сфері свого приватного життя (статті 271 ЦК України). Згідно з частиною першою статті 275 ЦК України фізична особа має право на захист свого особистого немайнового права від протиправних посягань інших осіб. Захист особистого немайнового права здійснюється способами, встановленими главою 3 цього Кодексу. Вибір способу захисту особистого немайнового права, зокрема права на повагу до гідності та честі, належить позивачеві. Разом із тим, особа, право якої порушено, може обрати як загальний, так і спеціальний способи захисту свого права, визначені законом, який регламентує конкретні цивільні правовідносини. До спеціальних способів захисту відноситься, зокрема, спростування недостовірної інформації та/або право на відповідь (стаття 277 ЦК України). Згідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об'єктів судового захисту. Зокрема, під гідністю слід розуміти визнання цінності кожної фізичної особи як унікальної біопсихосоціальної цінності, з честю пов'язується позитивна соціальна оцінка особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності її діянь (поведінки) загальноприйнятим уявленням про добро і зло, а під діловою репутацією фізичної особи розуміється набута особою суспільна оцінка її ділових і професійних якостей при виконанні нею трудових, службових, громадських чи інших обов'язків. При цьому Пленум Верховного Суду України у вищезазначеній постанові також звернув увагу на те, що при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв'язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Згідно з частиною третьою статті 277 ЦК негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. Спростування поширеної недостовірної інформації повинно здійснюватись незалежно від вини особи, яка її поширила. Таким чином, відповідно до статті 277 ЦК не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб'єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Тобто, критерієм відмежування «тверджень» від «суджень» є можливість перевірки інформації на предмет правдивості. Згідно ч.3 ст.10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] висловлюючись з питань порушення прав учня третього класу Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області [PERSON] вчителями та директором вказаної школи у її зверненнях та виступі на телепередачі «Стосується кожного» загальнонаціонального каналу «Інтер» 14.03.2016 року, яка вийшла в ефір 01.04.2016 року, з приводу поведінки [PERSON] та вчителів, де повідомила про «Пянки у школі», «Вони напилися і прийшли до мене додому. Если вони кожен день пяні, кожен день пяні», «Вона прийшла з «білим домом», також зібрала 20 людей, душила мою дитину, як хотіла», тобто повідомила про вчинення постійних пянок в приміщенні школи, душіння [PERSON], тобто нанесення тілесних ушкоджень, що підтверджується долученим до справи відеозаписом «Касается каждого. Эфир от 01.04.2016. Мир третьеклассника» (зокрема відеозапис з 11:16хв. по 11:50хв., з 30:30 хв. по 32:40 хв., з 38:57 по 40:00 хв.) на DVD-диску в справі (а.с.28). Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що висловлювання [PERSON] з питань порушення прав учня третього класу Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області [PERSON] вчителями та директором вказаної школи у її зверненнях та виступі на загальнонаціональному каналі «Інтер» 14.03.2016 року на телепередачі «Стосується кожного», яка вийшла в ефір 01.04.2016 року з приводу їх поведінки, а саме щодо вчинення постійних пянок в приміщенні школи, душіння [PERSON] тобто нанесення тілесних ушкоджень, - не є оціночними судженням, а є фактичним твердженням, адже вказану інформацію можливо перевірити на предмет правдивості. Поява на роботі в нетверезому стані згідно п.7 ч.1 ст. 40 КЗпП України є підставою для розірвання трудового договору з ініціативи власника або уповноваженого ним органу. Так, розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на виробництві (на робочих місцях, у приміщеннях і на території підприємств, установ, організацій) або перебування на роботі в нетверезому стані, а також участь керівників у розпиванні з підлеглими їм працівниками пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв на виробництві або невжиття ними заходів до відсторонення від роботи осіб, які перебувають у нетверезому стані, або приховування ними випадків розпивання пива (крім безалкогольного), алкогольних, слабоалкогольних напоїв чи появи на роботі в нетверезому стані підлеглих їм працівників за правилами ст. 179 Кодексу України про адміністративні правопорушення є адміністративним правопорушенням, а тому заборонено законом. За вимогами ст. 36 Закону України «Про освіту» основним видом середніх навчальних закладів є середня загальноосвітня школа трьох ступенів. Систему загальної середньої освіти становлять: загальноосвітні навчальні заклади всіх типів і форм власності (ст. 4 Закону України «Про загальну середню освіту»). Відповідно до ст. 5 Закону України «Про загальну середню освіту» завданнями загальної середньої освіти є: виховання громадянина України; формування особистості учня (вихованця), розвиток його здібностей і обдарувань, наукового світогляду; виконання вимог Державного стандарту загальної середньої освіти, підготовка учнів (вихованців) до подальшої освіти і трудової діяльності; виховання в учнів (вихованців) поваги до Конституції України, державних символів України, прав і свобод людини і громадянина, почуття власної гідності, відповідальності перед законом за свої дії, свідомого ставлення до обов'язків людини і громадянина; реалізація права учнів (вихованців) на вільне формування політичних і світоглядних переконань; виховання шанобливого ставлення до родини, поваги до народних традицій і звичаїв, державної мови, регіональних мов або мов меншин та рідної мови, національних цінностей Українського народу та інших народів і націй; виховання свідомого ставлення до свого здоров'я та здоров'я інших громадян як найвищої соціальної цінності, формування гігієнічних навичок і засад здорового способу життя, збереження і зміцнення фізичного та психічного здоров'я учнів (вихованців). Згідно ст. 20 Закону України «Про загальну середню освіту» учень (вихованець) - особа, яка навчається і виховується в одному із загальноосвітніх навчальних закладів. Згідно ч.1 ст.24 Закону України «Про загальну середню освіту» педагогічним працівником повинна бути особа з високими моральними якостями, яка має відповідну педагогічну освіту, належний рівень професійної підготовки, здійснює педагогічну діяльність, забезпечує результативність та якість своєї роботи, фізичний та психічний стан здоров'я якої дозволяє виконувати професійні обов'язки в навчальних закладах системи загальної середньої освіти. Отже, поширена відповідачем інформація не відповідає також і завданням загальної середньої освіти та вимогам до осіб, на яких покладено їх виконання. Позивач [PERSON] навчає дітей Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області української мови та літератури, також є директором вказаної школи, тобто на яку покладається завдання з навчання та виховання дітей вказаної школи, а отже суд приходить до висновку, що позивач належить також до вчителів (педагогічних працівників) Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області, про яких відповідач поширила недостовірну інформацію, яка порушує її особисті немайнові права, а позивач приймаючи також участь на телепередачі «Стосується кожного» обгрунтовано сприймала висловлювання відповідача на свою адресу, яка займається навчання та виховання дітей вказаної школи. Згідно ч.2 ст. 22 Закону України «Про інформацію» засоби масової інформації - засоби, призначені для публічного поширення друкованої або аудіовізуальної інформації. Виходячи із положень статті 277 ЦК і статті 10 ЦПК обов'язок довести, що поширена інформація є достовірною, покладається на відповідача. Стороною відповідача не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження поширеної інформації на телепередачі «Стосується кожного» загальнонаціонального телеканалу «Інтер», що вчителі Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області та [PERSON] пиячать в школі, а остання душила учня третього класу Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області [PERSON]. Виходячи з викладеного вище, наданих доказів в обґрунтування предявленого позову, суд вважає, що висловлювання відповідача на телепередачі «Стосується кожного» телеканалу «Інтер» щодо вчинення постійних пянок в приміщенні школи, душіння [PERSON] тобто нанесення тілесних ушкоджень не є оціночними судженнями, а тому підлягають визнанню недостовірною інформацією, зі спростуванням вищевказаної недостовірної інформації, а відтак позов [PERSON] в цій частині слід задовольнити. Доводи представника відповідача про те, що відповідач є за національністю молдованкою та не достатньо розуміє українську мову суд оцінює критично, адже із дослідженого відеозапису суд вбачає, що відповідач [PERSON] на зйомках телепередачі «Стосується кожного» телеканалу «Інтер» на українській мові спілкувалась із її учасниками, зокрема надавала пояснення, ставила запитання, відповідала на запитання, зверталась до глядачів телеканалу та присутніх на українській мові, а тому розуміла значення слів та висловлювань, які поширила зокрема про позивача. Доводи представника відповідача про те, що відповідач мала на увазі інший зміст своїх висловлювань суд оцінює критично, оскільки в даному випадку має значення також те як вказану поширену інформацію зрозуміли особи, до відома яких вона доведена, виходячи з буквального значення слів і понять, загальноприйнятих уявлень про добро і зло, принципів моралі та загальновизнаних правил співжиття. Доводи представника відповідача про те, що коли позивач говорила про вчителів то не виділяла позивачку повністю спростовується відеозаписом «Касается каждого. Эфир от 01.04.2016. Мир третьеклассника» (зокрема відеозапис з 11:16хв. по 11:50хв., з 30:30 хв. по 32:40 хв., з 38:57 по 40:00 хв.) на DVD-диску в справі (а.с.28). Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Захист цивільних прав це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Стаття ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відтак зазначена норма визначає обєктом захисту порушене, невизнане або оспорене право чи цивільний інтерес. Порушення права повязано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення субєктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Способи захисту цивільного права та інтересів зазначені в ст. 16 ЦК України. У вказаній нормі визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші пособи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зі змісту ч. 2 ст. 16 ЦК України вбачається, що суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Статтею 360-7 ЦПК України визначено, що рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обовязковими для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобовязані привести свою судову практику у відповідність із рішеннями Верховного Суду України. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 12\~червня 2013 року по справі №6-32цс13 законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом. Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (ст. ст. 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема ст. 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням. За правилами ч.ч. 1, 4, 6, 7 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім'ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється незалежно від вини особи, яка її поширила. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Відповідно до статей 94, 277 ЦК фізична чи юридична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї недостовірної інформації, має право на спростування цієї інформації. Недостовірна інформація була поширена відповідачем на телепередачі «Стосується кожного» загальнонаціональному каналі «Інтер» тобто до зокрема і позивача. Отже, обраний позивачем спосіб захисту порушених прав шляхом спростування відповідачем недостовірної інформації через направлення письмового листа за адресою постійної реєстрації позивача зі спростуванням недостовірної інформації тобто доведення спростування лише до відома позивача, а не необмеженого кола осіб до відома яких недостовірна інформація була доведена, не порушує принципу співмірності, відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням, та є ефективним засобом захисту в розумінні ст. 13 Конвенції з огляду також на те, що позивача вважає вказаний спосіб захисту достатнім для поновлення її порушених прав на честь, гідність та ділову репутацію. Зважаючи на це, похідна вимога про спростування недостовірної інформації від вимоги про визнання інформації недостовірною, підлягає задоволенню, адже позивач має право на її спростування. Згідно до п. 26 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» суд не вправі зобов'язувати відповідача вибачатися перед позивачем у тій чи іншій формі, оскільки примусове вибачення як спосіб судового захисту гідності, честі чи ділової репутації за поширення недостовірної інформації не передбачено у статтях 16, 277 ЦК. Разом із тим не суперечить закону визнання судом мирової угоди, за умовами якої сторони як спосіб захисту гідності, честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи передбачають вибачення перед потерпілим. Отже, вимога про зобовязання відповідача вибачитись перед позивачем задоволенню не підлягає, так як такий засіб захисту, як примусове вибачення не передбачено ст.ст. 16, 277 ЦК України, а сторони не дійшли згоди із вказаного питання. Твердження позову про висловлювання відповідача про те, що [PERSON] - директор Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради Кіровоградської області та вчителі, закривала [PERSON] в чорній кімнаті та роздягнені ходять в школі та біля школи магазину не знайшло свого підтвердження в ході судового розгляду та перегляду вищевказаного відеозапису, що є підставою для відмови в задоволенні позову в цій частині. А доводи представника відповідача, про те, що висловлювання відповідача на телепередачі «Стосується кожного» про те, що вчителі наполовину голі необхідно розуміти як без верхнього одягу, що одягається поверх звичайного повсякденного одягу є слушними адже допускає неоднозначне тлумачення та оцінюється судом як оціночне судження. Свідок [PERSON] суду показала, що працює вчителем початкових класів Тарасівської сільської ради І-ІІІ ступенів та є класним керівником онука [PERSON] [PERSON]. З боку [PERSON] були постійні погрози і обзивання з приводу онука [PERSON], які виникали безпідставно. [PERSON] вважала, що з її онуком не так спілкуються, хоча до всіх дітей в класі відноситься однаково. [PERSON] ніколи не зачиняли до будь-яких кімнат та до нього не застосовувались тортури в школі. Вважає, що [PERSON] на телепередачі заявила про те, що вчителі ходять по школі голі, постійно ображають її онука в адресу директора школи та всього педагогічного колективу. Особисто не була свідком того, щоб [PERSON] казала в адресу [PERSON] про те, що вона ходить по школі гола та в нетверезому стані. Заяву до Бобринецького відділу поліції писала особисто від імені вчителів школи. Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] є її рідною сестрою. Також є членом батьківського комітету 4 класу Тарасівської ЗОШ, та мамою однокласника [PERSON]. Була на телепередачі «Стосується кожного», де [PERSON] говорила неправду відносно директора школи [PERSON], обмовляла останню та створювала конфлікти. Також на передачі [PERSON] говорила, що вчителі танцюють в школі до половини голі. Була свідком того як [PERSON] приходила до [PERSON] та вони розмовляли в кабінеті, однак розмови не чула. Після розмови [PERSON] кричала на весь коридор, що її онука бють, закривають у школі, обмовляють, з нього дражняться діти, та з приводу цього створювала конфлікти. Їй відомо, що над [PERSON] в школі ніхто не знущався та не бив його. Свідок [PERSON] показав, що з 2001 року за сумісництвом працює вчителем музики в Тарасівській [PERSON] ступенів. Знає директора школи [PERSON] як добропорядну та не конфліктну людину, яка завжди йде на контакт при розмові та веде себе адекватно. Приймав участь як глядач на телепередачі «Стосується кожного», яку знімали на телеканалі Інтер. На телепередачі [PERSON] висловлювалась, що вчителі Тарасівської ЗОШ пють, гуляють, бють дітей. Не чув, щоб на передачі [PERSON] висловлювала образи в адресу [PERSON] В школі не застосовують фізичну силу до дітей. За правилами ст.ст. 58, 59 ЦПК України суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] значення для справи не мають, оскільки по суті обставин справи нічого не пояснили, а тому судом до уваги не приймаються. Копія статті з газети «Честь хлібороба» від 09.04.2016 року з назвою «Чи настане спокій у Тарасівці?» (а.с.23), копія висновку по результатах перевірки отриманої інформації від 01.04.2016 року старшого інспектора Бобринецького ВП Станіславук О.В. (а.с.24), копія заяви батьків [PERSON] та [PERSON] від 14.03.2016 року про відсутність претензій до директора [PERSON] та вчителя [PERSON] і всього трудового колективу (а.с.25), копія доповідної записки [PERSON] про відсутність учня [PERSON] на заняттях (а.с.26), копія доповідної записки батьків класу (а.с.27), копія довідки за результатами розгляду фактів, викладених у зверненні [PERSON] щодо діяльності Тарасівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бобринецької районної ради (а.с.54-56) значення для вирішення спору по суті не мають, адже лише свідчать про наявність конфлікту, однак не місять фактичних даних щодо поширення зазначеної в позові недостовірної інформації відповідачем. Згідно розяснень постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року №1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», позовна заява має містити, зокрема, відомості про те, в який спосіб була поширена інформація, що порушує особисті немайнові права позивача (заявника), яка саме інформація поширена відповідачем (відповідачами), із зазначенням часу, способу й осіб, яким така інформація повідомлена, інші обставини, які мають юридичне значення, посилання на докази, що підтверджують кожну з таких обставин, а також зазначення способу захисту, в який позивач бажає захистити своє порушене право. Сторона позивача відмовившись від зазначення в позові конкретних обставин розповсюдження відповідачем недостовірної інформації під час відвідування відповідачем школи за останні шість місяців, що на думку позивача порушує особисті немайнові права позивача, а також змісту розповсюдженої інформації із зазначенням часу, способу та осіб, яким така інформація повідомлена, натомість вказавши в судовому засіданні на вірність їх викладу в позові, сторона позивача позбавила суд можливості задати питання заявленим свідкам щодо конкретних обставин, що підлягають зясуванню, адже конкретні обставини в цій частині позову позивачем так і не були викладені, а отже позбавила суд можливості перевірити їх наданими сторонами доказами з наданням правової оцінки вказаним обставинам. З огляду на право на доступ до правосуддя суд розглянувши по суті позов також в частині розповсюдження відповідачем за останні шість місяців недостовірної інформації під час відвідування нею школи прийшов до висновку, що позов в цій частині є необґрунтованим, безпідставним та в цій частині задоволенню не підлягає. Суд оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності, приходить до висновку про часткове задоволення позову. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, які підлягають стягненню з відповідача, а саме судовий збір в сумі 551 грн. 20 коп. та витрати повязані з явкою до суду в загальній сумі 332 грн. 27 коп. Квитанція про оплату представником позивача газу не свідчить про те, що ці витрати були здійснені саме у звязку із явкою до суду при розгляді вказаної справи.

Outcome: partial