Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просила стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/6 частки від всіх видів доходів, починаючи із дня подання позовної заяви і до досягнення дочкою [PERSON] , [INFO] , трирічного віку. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що з відповідачем вона вела сімейне життя без укладення шлюбу з 2016 року. [INFO] вона народила доньку [PERSON] , тому на даний час перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 27.02.2020 з [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньки [PERSON] у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. [PERSON] є працездатною особою, має постійних дохід, так як працює водієм у відділенні забезпечення 13-ої державної пожежно-рятувальної частини ГУ ДСНС України в Луганській області, забезпечений житлом, має у власності два транспортні засоби, земельний пай, в іншому шлюбі не перебуває, сплачує аліменти ще на одну дитину - [PERSON] , [INFO] . Вважає, що відповідач має можливість сплачувати на її утримання як матері, з якою проживає дитина, що не досягла трирічного віку, аліменти у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу) щомісячно. Відповідач надав до канцелярії суду відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити в задоволенні позову [PERSON] , посилаючись на те, що він ніколи з [PERSON] не перебував у фактичних шлюбних відносинах і ніколи однією сім`єю з нею не проживав. Доводи позивача про наявність у нього рухомого та нерухомого майна, земельного паю не мають для розгляду даної справи ніякого значення, оскільки враховуються судом лише при визначенні розмірів аліментів на дитину. Крім того, надання допомоги на утримання позивача, з якою проживає малолітня дитина до досягнення нею трьох років, не є його обов`язком, а є лише правом позивача, за умови доведення можливості надавання ним такої допомоги. Заявляє, що він не визнає себе батьком дитини, тому подав до суду позов про виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини. На його утриманні знаходяться двоє дітей від шлюбу, які проживають у Російській Федерації. Старший син навчається у технікумі на контрактній формі навчання, тому він допомагає оплачувати навчання. Також на його утриманні знаходяться батьки: [PERSON] , 1949 року народження, (переніс операцію з онкологічного захворювання, має діагноз фіброгістиоцитома шиї зліва) та [PERSON] , 1949 року народження, які є пенсіонерами. Вважає, що [PERSON] вводить суд в оману і в тій частині, що вона нібито не працює. Але ним в Марківському районному суді Луганської області доведено, що вона працює лікарем-узістом на окупованій території в м. Луганську, тому має заробіток достатній настільки, щоб утримувати не тільки себе та дитину, а ще й свою матір. 25 вересня 2020 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року провадження у справі закрито. Постановою Луганського апеляційного суду від 11 лютого 2021 року ухвалу Рубіжанського міського суду Луганської області від 23 грудня 2020 року скасовано, справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції. 11 березня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до канцелярії суду заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить розглянути справ у її відсутність. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що відповідно до ст.183 Сімейного Кодексу України аліменти на утримання неповнолітнього сина відповідача повинні сплачуватись у розмірі 1/6 частки доходу відповідача, тобто за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на другого сина відповідача, що вже досяг повноліття. Але як було з`ясовано в судовому засіданні, аліменти на утримання неповнолітнього сина відповідача за місцем його роботи стягуються у розмірі 1/4 частки доходу відповідача. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на утримання позивача у розмірі, який заявлений до стягнення. Відповідач у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, просив відмовити у їх задоволенні, пославшись на викладене у відзиві на позовну заяву та доводи його представника у судовому засіданні. Додатково зазначив, що його батько має онкологічне захворювання, тому він купував батькові ліки. Він несе витрати по сплаті комунальних послуг взимку до 2000 грн., а останнім часом неодноразово хворів, на що витратив багато коштів. Також він надає допомогу на навчання повнолітньому сину, який проживає в Російській Федерації, перераховуючи кошти колишній дружині. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, надав пояснення аналогічні викладеному у відзиві на позовну заяву. Додатково зазначив, що відповідач має сплачувати аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей по 1/6 частці від заробітку (доходу) щомісячно на кожного. Відповідач тривалий час хворів, тому витрачав багато коштів на своє лікування. Дійсно отримував матеріальну допомогу за місцем роботи, але і витрачав її на лікування. На утриманні відповідача перебувають його батьки, які є пенсіонерами. Батько відповідача у зв`язку із онкологічним захворюванням потребує матеріальної допомоги від сина. Позивач же працює і має дохід, але оскільки проживає на тимчасово окупованій території, немає можливості надати докази тому. Вважає, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу позивачу. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона працює головним бухгалтером у 13-ій державній пожежно-рятувальній частині Головного управління ДСНС України у Луганської області. [PERSON] працює в цій установі водієм. Оскільки [PERSON] має пільги як учасник бойових дій, то податок на доходи фізичних осіб із його грошового забезпечення, яке він отримує, не вираховується. Нарахування суми аліментів на утримання дітей відповідача здійснюється із грошового забезпечення, яке нараховане [PERSON] , за вирахуванням військового збору та податку на доходи фізичних осіб. Борг по аліментам, зазначеній у довідці про доходи відповідача, це борг по аліментам на утримання неповнолітньої дочки відповідача, з 01.04.2021 борг по аліментам вже відсутній. Із доходу відповідача вираховувались аліменти на утримання двох синів в розмірі 1/3 частки від доходу. Після того як найстарший син досяг повноліття, на утримання меншого сина стали вираховувати аліменти в розмірі 1/4 частки доходу відповідача. Якою нормою закону вона керувалась, пояснити не може, так завжди робили. Чому на утримання сина відповідача нараховують аліменти в розмірі не 1/6 частки від доходу відповідача пояснити не може. Дослідивши письмові матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, свідка, суд встановив наступні обставини справи та відповіді їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони по справі є батьками малолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.06.2019 року. Дитина проживає разом з позивачем [PERSON] , що відповідачем не заперечувалось. Рішенням Марківського районного суду Луганської області від 27 лютого 2020 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частини від його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.06.2018 року і до досягнення дитиною повнолітнього віку. Окрім того, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 20 червня 2017 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/3 частки усіх видів заробітку (доходу), але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з 12 квітня 2017 року до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ч.3 ст.183 Сімейного Кодексу України, якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Син відповідача [PERSON] [INFO] досяг повноліття, тому з цієї дати відповідач має обов`язок по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) і до повноліття дитини. Відповідно до довідки № 13/115/390 від 30.03.2021 року [PERSON] перебуває на службі у 13-ій державній пожежно-рятувальній частині Головного управління ДСНС України у Луганської області, займає посаду старшого водія. Сукупний дохід за період з 01.01.2020 по 31.03.2021 склав 227977,99 грн. Сума до виплати (за вирахуванням аліментів на утримання двох дітей) складає 151734,68 грн., в тому числі: жовтень 2020 року - 3588,74 (за вирахуванням боргу по аліментам -4105 грн.); листопад 2020 року - 3727,69 (за вирахуванням боргу по аліментам - 4105 грн.); грудень 2020 року - 15680,67 (за вирахуванням боргу по аліментам -4105 грн.); січень 2021 року - 4058,51 (за вирахуванням боргу по аліментам -4105 грн.); лютий 2021 року - 16319,78 (за вирахуванням боргу по аліментам -4105 грн.); березень 2021 року - 5806,68 (за вирахуванням боргу по аліментам -2356,83 грн.). Як встановлено судом з показань свідка [PERSON] , на утримання сина із грошового забезпечення відповідача утримуються аліменти у розмірі 1/4 частки від усіх видів заробітку (доходу), на утримання дочки сторін - 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу). При цьому, суд наголошує, що відповідно до вимог ч.3 ст.183 СК України, починаючи з 10.08.2019 з відповідача на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] , аліменти повинні стягуватись саме у розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), а не 1/4 частки як стягується внаслідок неправильного застосування закону бухгалтерією установи, де працює відповідач. Таким чином, на даний час сукупно на утримання двох неповнолітніх дітей відповідач має сплачувати 1/3 частку від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до ч.ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. При цьому, за змістом ч. 2 ст. 91 даного Кодексу, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої-четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Таким чином, право матері дитини на утримання виникає на підставі сукупності таких юридичних фактів: проживання з нею дитини, яка не досягла трьох років; походження дитини від чоловіка (кровне споріднення); здатність чоловіка надавати матеріальну допомогу. Право на аліменти у дружини - матері може виникнути лише у разі достатнього матеріального забезпечення чоловіка, наявності у чоловіка достатніх коштів для надання дружині - матері спільної дитини матеріальної допомоги та стягуються за умови, що чоловік, до якого пред`явлено вимоги про надання утримання, спроможний надавати матеріальну допомогу. Такої позиції дотримується Верховний Суд (Постанова Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 712/4702/19). Позивач в обґрунтування позовних вимог, зокрема, зазначила, що відповідач має у власності два автомобіля, земельний пай, забезпечений житлом, однак, зазначені обставини відповідно до ч.1 ст.182 СК України враховуються судом при визначенні розміру аліментів на дитину, а не на утримання матері дитини. Відповідач, заперечуючи проти задоволення позовних вимог, зокрема, зазначив, що відповідач працює і має достатній дохід. Суд зазначає, що навіть у разі доведення таких тверджень належними доказами та обставина, що позивачка працює і отримує дохід, не позбавляє її права на утримання від батька дитини до досягнення дитиною трирічного віку. Суд вважає за необхідне одразу зауважити, що із заробітку відповідача в період з жовтня 2020 року по березень 2021 року включно вираховувався борг по аліментам на утримання неповнолітньої дочки сторін. Судом встановлено, що це сталося внаслідок того, що в добровільному порядку аліменти відповідач не сплачував, а рішення суду про стягнення аліментів з 15.06.2018 набрало законної сили 17.09.2020. Зазначене не береться судом до уваги при вирішенні питання щодо можливості надавати матеріальну допомогу матері дитини до досягнення нею трирічного віку як і те, що із заробітку відповідача вираховуються аліменти на утримання сина у розмірі більшому ніж це передбачено ч.3 ст.183 СК України. Суд дійшов такого висновку, оскільки виникнення боргу по аліментам і їх сплата у більшому розмірі безпосередньо залежить від волі відповідача. Судом встановлено, що середня заробітна плата відповідача, після вирахування аліментів на утримання двох неповнолітніх дітей (1/6 + 1/6) повинна складати у другому півріччі 2020 року - приблизно 8600 грн., у першому кварталі 2021 року - приблизно 9000 грн. Прожитковий мінімум для працездатних осіб установлено з 1 липня 2020 року у розмірі 2 197 гривень, а з 01 січня 2021 - 2270 грн. Тобто розмір доходу відповідача за вирахуванням аліментів на утримання дітей складає приблизно 4 прожиткові мінімуми для працездатних осіб. Суд враховує, що відповідач дійсно з 07.09.2020 по 16.09.2020 перебував на амбулаторному, а з 16.09.2020 по 16.10.2020 - на стаціонарному лікуванні, з 18.01.2021 по 25.01.2021, з 26.01.2021 по 16.02.2021, з 17.02.2021 по 26.02.2021 перебував на амбулаторному лікуванні, що підтверджується довідками про тимчасову непрацездатність. З епікрізу №96 КУ «ЦМЛ» м.Рубіжне вбачається, що [PERSON] з 26.01.2021 по 09.02.2021 проходив лікування у неврології, хворіє п`ять років. На лікування у січні, лютому 2021 року [PERSON] було витрачено кошти, на підтвердження чого він надав копії чеків. Не заслуговують на увагу посилання відповідача на те, що він не визнає себе батьком дитини, оскільки відповідно до свідоцтва про народження саме відповідач є батьком неповнолітньої [PERSON] . Доказів на спростування свого батьківства відповідачем не надано. Посилання відповідача як на одну з підстав для відмови в позові на те, що він допомагає своєму повнолітньому сину, який навчається у технікумі, перераховуючи кошти колишній дружині [PERSON] , суд відхиляє. По-перше, відповідачем не доведено належними доказами, що кошти, які він перераховує [PERSON] спрямовані саме на навчання повнолітнього сина. По-друге, наявність у відповідача повнолітнього сина, якому, як зазначає відповідач, він в добровільному порядку надає матеріальну допомогу на навчання, не є тією обставиною, яка впливає на вирішення судом питання щодо можливості надавати матеріальну допомогу матері дитини, яка не досягла трирічного віку. Сплата відповідачем комунальних послуг, на підтвердження чого він надав відповідні квитанції, не може прийматися до уваги судом як обставина, що унеможливлює надання матеріальної допомоги матері своєї дитини. Також не підтверджені належними доказами і посилання відповідача як на одну з підстав для відмови в задоволенні позову на те, що його батьки перебувають на його утриманні. До того ж посилання відповідача на допомогу у купівлі ліків для батька та витрат на це теж нічим не підтверджено. Врахувавши працездатний вік відповідача, його стан здоров`я, наявність на утриманні двох неповнолітніх дітей, розмір середнього заробітку відповідача, який після вирахування аліментів на дітей в декілька разів перевищує прожитковий мінімум, відсутність у матеріалах справи доказів про наявність у відповідача інших доходів, крім заробітної плати, відсутність відомостей про незадовільний стан здоров`я позивача, суд вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання позивача. При цьому, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача щомісячно аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/12 частки від усіх видів заробітку (доходу), що відповідатиме вимогам розумності та справедливості. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до п.п. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Отже, позивач була звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 141, 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 454 грн. 00 коп., що є пропорційним розміру задоволених вимог. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial