Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, зареєстрованого 15 червня 2006 року Відділом Реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 158, після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «[PERSON]». Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не з'явились, причини неявки не повідомили. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх роз'яснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У зв'язку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв'язку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 20 вересня 2017 року та 17 жовтня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що її чоловік веде аморальний спосіб життя, має наркотичну залежність, своєю поведінкою погано впливає на дітей, по господарству не допомагає, в зв'язку із цим в серпні 2017 року вони припинили шлюбні відносини, а тому, вважає, що шлюб слід розірвати. А суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 15 червня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 158. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]» (а.с.5). Разом з цим, у зв'язку із сварками між подружжям спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам Наталії Вікторівни (а.с.4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов в частині вимог щодо розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку. Таким чином,

Outcome: approved