Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розділ майна, що є загальною спільною власністю подружжя, вказуючи, що вона з відповідачем перебуває у зареєстрованому шлюбі з 06.03.1998 року, за цей період сторони набули майно, що є спільною сумісною власністю чоловіка та жінки, однак, мирним шляхом здійснити розділ цього майна сторони не можуть, у зв'язку з цим позивачка звернулась до суду. Згідно останньої уточненої позовної заяви позивачка просила суд розділити майно, набуте сторонами під час шлюбу, а саме : 7/10 частин житлового будинку [ADDRESS]; автомобіль «ВАЗ 2121» державний номер [NUMBER], вартістю 40 000,00 гривень; автомобіль «Газель» державний номер [NUMBER], вартістю 35 000,00 гривень; торговий контейнер [NUMBER], розташований на овочевому ринку «Мельниця» по вул. Радянська, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, вартістю 8 000,00 гривень; торговий контейнер [NUMBER], розташований на овочевому ринку «Мельниця» по вул. Радянська, в м. Білгород-Дністровському Одеської області, вартістю 15 000,00 гривень; кухонний куток вартістю 900,00 гривень; мебельну стінку «прихожа» вартістю 1500,00 гривень; диван вартістю 2100,00 гривень; диван вартістю 3200,00 гривень; гарнітур «Спальня» в який входить двоспальне ліжко, комод та шафа вартістю 4500,00 гривень; меблеву стінку «Вікторія» довжиною 4,05 м вартістю 3000,00 гривень; дитячу стінку вартістю 2000,00 гривень; холодильник «Стінол» вартістю 2700,00 гривень; морозильну камеру «Стінол» вартістю 3000,00 гривень; кухонний гарнітур вартістю 2000,00 гривень; газову плиту вартістю 2000,00 гривень; мікрохвильову піч вартістю 850,00 гривень; телевізор «Samsung» вартістю 1500,00 гривень; телевізор «Samsung» вартістю 2000,00 гривень; телевізор «Samsung» вартістю 700,00 гривень; телевізор «Samsung» вартістю 500,00 гривень; кондиціонер спліт-систему вартістю 3200,00 гривень; мопед вартістю 5000,00 гривень; мопед вартістю 1800,00 гривень; човен з мотором вартістю 8000,00 гривень; рушницю мислівську вартістю 4000,00 гривень; бензиновий електрогенератор потужністю 2,2 кВт./год., вартістю 2000,00 гривень; електричну дриль вартістю 300,00 гривень; готівкові кошти в сумі 40 000,00 гривень; золоті вироби (ланцюжок, кулон, браслет, чотири кільця,серги) на загальну суму 10 000,00 гривень; чоловічий золотий ланцюжок «Бісмарк» з золотим кулоном квадратної форми вартістю 5 000,00 гривень; комп'ютер в зборі «Самсунг» вартістю 4 000,00 гривень; пральну машину вартістю 4 000,00 гривень; стіл-книжку вартістю 500,00 гривень; стіл журнальний вартістю 800,00 гривень. У судовому засіданні 22 травня 2014 року представник позивачки [PERSON] уточнила позовні вимоги та вказала, що позивачка, згідно останньої уточненої позовної заяви, просить суд стягнути з відповідача вартість належній позивачці 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS], та додатково пояснила, що оскільки експертиза визначила вартість цієї частини домоволодіння у доларах США, то просить стягнути з відповідача суму еквівалентну цій сумі на день винесення судом рішення; також стягнути з відповідача половину вартості проведеної експертизи у сумі 1500,00 гривень, половину суми, яку витратила позивачка на виготовлення технічного паспорт на вищевказане домоволодіння у сумі 68, 31 гривня, половину суми сплаченого позивачкою судового збору у сумі 451, 75 гривень, вартість довідки Ощадбанку про курс долара по відношенню до гривні у розмірі 40,00 гривень, а також оплату вартості витрат на правову допомогу у сумі 200,00 гривень, від решти позовних вимог відмовилась та просила їх не розглядати. Представник відповідача у судовому засіданні з уточненими позовними вимогами погодився частково, та пояснив, що він не заперечує проти стягнення з відповідача вартості 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS], та просив суд при визначенні цієї суми брати до уваги курс гривні по відношенню до американського долара станом на день дачі висновку по експертизі, оскільки курс долара по відношенню до гривні значно виріс; що стосується позовних вимог, то не заперечував проти задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача половини суми сплаченого судового збору та половину суми, сплаченої позивачем за проведення експертизи, в решті уточнених позовних вимог просив відмовити. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, ретельно дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним доказам, вважає, що уточнені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 06 березня 1998 року у виконавчому комітеті Бритівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області, актова запис № 8, згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 15.11.1986 року (а.с. 12). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Згідно договору дарування серії ВАО №131731 від 20.08.2003 року, [PERSON] та [PERSON] прийняли в дар в рівних частках 7/10 частин домоволодіння [ADDRESS] З метою отримання можливих варіантів розділу спірного домоволодіння за клопотанням позивача по справі була призначена судова будівельно-технічна експертиза, на вирішення якої були поставлені питання щодо можливості поділу вищевказаного житлового будинку та у разі можливості визначення варіантів поділу цього будинку та визначення варіантів користування земельною ділянкою, яка розташована за адресою : [ADDRESS]. Згідно висновку експертизи № 143/2013 від 09.01.2014 року, вказано, що виділення частки кожного із співвласників вищевказаного домоволодіння технічно не є можливим, і, відповідно, не є можливим визначити варіанти порядку користування земельною ділянкою, на якій розташований це будинок. Ринкова вартість 7/20 частин домоволодіння [ADDRESS] на момент складання висновку складає 12 144,00 доларів, що еквівалентно 97 067,00 гривень. У судовому засіданні представник позивача пояснила, що просить суд стягнути з відповідача вартість належної позивачці частини домоволодіння приймаючи до уваги курс долара по відношенню до української гривні станом на день винесення рішення. Представник відповідача не заперечував проти задоволення цієї позовної вимоги, однак просив прийняти до уваги курс долара по відношенню до української гривні, який був станом на день складання висновку. Згідно ч.1 статті 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо і самостійного заробітку (доходу). Згідно ч. 4 статті 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Відповідно до п. 23 та п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання, при цьому до складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ч.3 ст. 10 та ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тому позивач повинна довести, що зазначене в позовній заяві майно є спільним сумісним майном подружжя. У відповідності до статті 63 СК України, чоловік та жінка мають рівні права на володіння, користування та розпорядження майном, належним їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 статті 70 СК України, в разі розподілу майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна чоловіка та дружини є рівними, якщо інше на встановлено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, приймаючи до уваги факти того, що будинок, який сторони просять поділити, був набутий сторонами у шлюбі (договір дарування серії ВАО №131731 від 20.08.2003 року), згідно висновку експертизи не є можливим здійснити поділ частини цього будинку, приймаючи до уваги позовні вимоги позивача щодо виплати грошової компенсації замість їх частки у вищевказаному домоволодінні та визнання цієї позовної вимоги відповідачем, суд вважає, що уточнені позовні вимоги в цій частині є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Згідно ч. 1, п. 2, 4 ч. 3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу та витрати, пов'язані із викликом свідків, спеціалістів, перекладачів та проведення судових експертиз. Згідно квитанції №1780 від 19.12.2013 року, [PERSON] було сплачено 3000, 00 гривень за проведення експертизи, сплачено 903,00 гривні судового збору (квитанція № 285 від 17.11.2011 року), а також сплачено 136, 62 гривні за виготовлення технічного паспорту для проведення експертизи, та сплачено 40,00 гривень за отримання довідки банку про стан американського долара по відношенню до української гривні. Половину сум судових витрат, які були сплачені позивачкою, та є документально підтвердженими - 3000, 00 гривень за проведення експертизи, 903,00 гривні судового збору та 136, 62 гривні за виготовлення технічного паспорту для проведення експертизи, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] Що стосується позовних вимог позивачки в частині стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, то суд відмовляє у задоволенні цих вимог, оскільки належних чином оформлених документів на підтвердження цієї вимоги суду не надано; також суд відмовляє у стягненні з відповідача 40,00 гривень за отримання позивачем довідки банку про стан американського долара по відношенню до української гривні, оскільки це не є судові витрати. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. На підставі викладеного та

Outcome: partial