Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Печерського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «СС ЛОУН», Товариства з обмеженою відповідальністю «1 Безпечне агентство необхідних кредитів», Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРПОЗИКА», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро», Товариства з обмеженою відповідальністю «Глобал Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «МАНІФОЮ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Є ГРОШІ КОМ», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Нові Кредити», Товариства з обмеженою відповідальністю «Містер Мані», Товариства з обмеженою відповідальністю «СОС Кредит», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінтаргет», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Арагон», Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», Товариства з обмеженою відповідальністю «Центрокредит», треті особи: Приватне акціонерне товариство «Київстар», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк», про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 25.08.2020р. вимоги [PERSON] до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі», треті особи Приватне акціонерне товариство «Київстар», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних виділено в окреме провадження. Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 10.09.2020р. справу за позовом [PERSON] до ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі», треті особи Приватне акціонерне товариство «Київстар», Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» про захист прав споживачів, визнання недійсними договорів та захист персональних даних передано за територіальною юрисдикцією (підсудністю) на розгляд Голосіївського районного суду міста Києва. Згідно протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями від 11.01.2021р. справу передано на розгляд судді Ольшевській І.О. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15.01.2021р. відкрито провадження у справі №757/38751/20-ц за позовом [PERSON] , ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи, призначено судовий розгляд на 11.02.2021р. В обгрунтування позову позивач зазначає, що 11.03.2020 року невідома особа заволоділа її сім-картою мобільного оператора «Київстар» ( [NUMBER] ), отримала доступ до акаунта в системі «Приват24», електронної пошти та облікових записів (особистих кабінетів) на сайтах, у тому числі ТОВ «Гелексі». З незаконним використанням персональних даних з 11 по 24 березня 2020 року невідомою особою було оформлено вісімнадцять онлайн-кредитів на ім`я позивача, у тому числі і в ТОВ «Гелексі». За вказаними фактами, як вказує позивач, вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів. У рамках заходів досудового врегулювання спору було направлено звернення до відповідача, яке проігнороване ним. На думку позивача, оформлений з ТОВ «Гелексі» онлайн-кредит (правочин) не відповідає ч. 3 та ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, так як на момент оформлення були відсутні її волевиявлення та внутрішня воля. Також дії відповідача, як вказує позивач, є нечесною підприємницькою практикою, яка прямо заборонена ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а зміст спірного правочину суперечить ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, відповідачем здійснена і продовжується незаконна обробка, збір, зберігання та інші дії з персональними даними позивача, що суперечить ч. 5 ст. 6, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 2 ст. 32 Конституції України, так як вона згоди на такі дії не надавала. 11.02.2021р. учасники справи в судове засідання не з`явились, з огляду на що розгляд справи було відкладено на 03.03.2021р. 03.03.2021р. позивач, його представник та третя особа 1 у судове засідання не з`явились. Відповідачем надано відзив на позовну заяву, за яким він просить відмовити в задоволенні позовних вимог, оскільки вважає їх необґрунтованими. Відповідач вказує, що отримання грошових коштів у позику онлайн сервіс ТОВ «ФК «Гелексі» з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем здійснюється шляхом вчинення клієнтами-позичальниками поетапних дій з реєстрації особистого кабінету, власної ідентифікації та верифікації банківської картки, вибору розміру та строку користування позикою, підтвердження заявки на отримання та вчинення правочину. При цьому до укладення електронного договору позики з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи відповідача клієнт ідентифікується в системі шляхом введення (створення) спеціального набору електронних даних - заповнення анкети з інформацією про себе та відомостями про банківську картку, що дають змогу забезпечити перерахування суми позики. Згідно алгоритму відповідач здійснює скоринг клієнта, який включає перевірку особистих даних, паспортних, інших даних клієнта, кредитної історії клієнта в бюро кредитних історій та базі МВС України, перевірку за внутрішніми правилами скорингу компанії та інші дії з ідентифікації та верифікації клієнта. Позивач звернулася 23.03.2020 року до сайту відповідача для оформлення заявки на отримання грошових коштів у позику. В результаті проходження позивачем всіх етапів алгоритму 23.03.2020 року між нею та відповідачем з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем був укладений договір позики №155236, за яким позивачу була перерахована сума позики в розмірі 2 000,00 грн. Відповідач зазначає, що позивачем не доведено факт заволодіння невідомою особою сім-карти мобільного оператора, отримання цією особою доступу до акаунта позивача в системі «Приват24», електронної пошти та облікових записів позивача на сайтах фінансових компаній, здійснення від імені позивача реєстрації на онлайн-сервісах кредитування, в тому числі й укладення договору позики від її імені, так як виключно вирок суду у відповідному кримінальному провадженні може бути допустим доказом вчинення відносно позивача кримінального правопорушення. Безпідставним, як зазначає відповідач, є посилання позивача на порушення ним ч . 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», так як на момент укладення спірного договору, стаття 11 цього Закону не містила ч. 2. Разом з тим, позивач була ознайомлена з інформацією та контактними даними кредитодавця, основними умовами кредитування, інформацією щодо реальної річної процентної ставки та орієнтовної загальної вартості кредиту для споживача, порядком повернення кредиту, додатковою інформацією щодо наслідків прострочення виконання зобов`язання, що підтверджує підписаний нею електронним підписом паспорт позики. Також за допомогою електронного цифрового підпису нею була надана згода на збір, зберігання, використання, обробку та передачу третім особам персональних даних. Третьою особою 2 надані письмові пояснення щодо позову, за якими третя особа 2 вважає, що матеріали справи не містять достатніх та належних доказів обставин, що зазначені в позові. Третя особа 2 звертає увагу суду на відсутність доказів стосовно того, що 11.03.2020 року було здійснено перевипуск сім-карти з номером [NUMBER] . Відомості щодо отримання доступу до системи «Приват24» також не відповідають дійсності, оскільки від позивача, як клієнта банку, не надходило жодного повідомлення чи звернення щодо несанкціонованого доступу. Крім того, як вказує третя особа 2, вказаний номер не є фінансовим номером телефону позивача, з його допомогою не здійснюється доступ до системи «Приват24». Третя особа 1 не скористалась своїм правом та не надала письмові пояснення щодо спору, який розглядається. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 03.03.2021р. клопотання адвоката [PERSON] Богомазова Павла Сергійовича про відкладення розгляду справи та поновлення строку подання відповіді на відзив повернуто без розгляду на підставі ч. 4 ст. 183 ЦПК України, розгляд справи відкладено на 15.03.2021р. У судове засідання позивач, представник позивача та третя особа 1 не з`явились, хоча про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. За підписом представника [PERSON] адвоката Богомазова П.С. надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, з огляду на неможливість прибути в судове засідання через участь в іншому судовому засіданні. Представники відповідача та третьої особи заперечили проти задоволення даного клопотання, вказуючи на те, що в адвоката Богомазова П.С. відсутні підстави представляти позивача в Голосіївському районному суді міста Києва. Розглянувши клопотання адвоката Богомазова П.С. суд зазначає наступне. Стаття 183 ЦПК України встановлює загальні вимоги до форми та змісту письмової заяви, клопотання, заперечення. У відповідності до ч. 2 ст. 183 ЦПК України письмова заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність». У матеріалах справи наявна копія ордеру серії АА №1042584 від 16.08.2020 року від 16.08.2020 року про надання правничої (правової) допомогу [PERSON] на підставі договору про надання правової допомоги №02/200520 від 20.05.2020 року адвокатом Богомазовим Павлом Сергійовичем. Цим ордером визначено орган, у якому надається правова допомога, Печерський районний суд міста Києва. Ордеру на представлення інтересів [PERSON] в Голосіївському районному суді міста Києва Богомазовим П.С. матеріали справи не містять. У відповідності до ч. 4 ст. 183 ЦПК України суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду. З огляду на наведене, суд повертає без розгляду заяву про відкладення розгляду справи, яка надійшла за підписом адвоката Богомазова П.С. У відповідності до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, розглянувши подані сторонами документи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Предметом розгляду в даній справі є вимоги про визнання недійним Договору позики від 23.03.2020 року №155236 з підстав оформлення його за відсутності волевиявлення і внутрішньої волі позивача, що є порушенням ч. 3 та ч. 5 ст. 203 Цивільного кодексу України, а також порушення ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при його укладенні; визнання дій відповідача такими, що вчинені із застосуванням нечесної підприємницької практики та такими, що порушують права позивача як споживача, на підставі ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а також зобов`язання видалити персональні дані позивача з електронних баз, серверів та ін., припинити їх збір, обробку, систематизацію, накопичення, зберігання, уточнення (оновлення та зміну), використання, розповсюдження, передачу, знеособлення, з огляду на порушення ч. 5 ст. 6, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 2 ст. 32 Конституції України, за відсутності згоди на такі дії позивача. Так, у відповідності до ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Частини 3 та 5 ст. 203 Цивільного кодексу України встановлюють, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідності до ч. 1 ст. 205 Цивільного кодексу України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про електронну комерцію» цей Закон регулює правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів. У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений порядок укладення електронного договору. За частиною 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Положення частини 6 даної статті Закону передбачають шляхи надання відповіді особи, якій адресова пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчиненні дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначені форми підписання електронного правочину: електронним підписом або електронним цифровим підписом відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис» за умови використання засобу цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронним підписом одноразовим ідентифікатором, визначеним Законом; аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Пунктом 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що елекронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору. До матеріалів справи наданий Договір позики №155236 від 23.03.2020р., за яким, як позичальник, виступає [PERSON] , а як позикодавець, Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі». У Договорі визначено, що позикодавець надає позичальнику позику, а позичальник зобов`язується повернути позику, проценти та комісійну винагороду за користування позикою у відповідності до умов Договору, в національній грошовій одиниці України - гривні, в сумі та строк: сума позики - 2 000,00 грн., плата за користування позикою у вигляді: процентів складає 0,01% в день від поточного залишку позики; комісії складає 1,69% в день від початкового розміру позики відповідно до п.п. 1.1.1. Договору; нарахування процентів за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; нарахування комісії за Договором здійснюється за фактичну кількість календарних днів користування позикою; строк повернення позики (термін платежу): 15.04.2020р. Згідно з п. 1.2. Договору позики позика надається позичальнику в безготівковій формі (шляхом зарахування відповідної суми на банківський рахунок позичальника). Згідно з п. 2.2. Договору позики датою укладення Договору є дата перерахування суми кредиту на банківський рахунок позичальника. З положень п. 9.3. Договору позики вбачається, що невід`ємною частиною цього Договору є «Правила надання грошових коштів у позику Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Гелексі». Уклавши Договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений з Правилами, повністю розуміє, погоджується і зобов`язується неухильно дотримуватись Правил та виконувати свої обов`язки, визначені Правилами. Правила визначають порядок і умови надання ТОВ «Фінансова компанія «Гелексі» грошових коштів у позику (п. 1.1. Правил). Правила розроблені відповідно до вимог Цивільного кодексу України, Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», Закону України «Про захист прав споживачів», Закону України «Про електронну комерцію», Закону України «Про захист персональних даних» та інших нормативно-правових актів щодо регулювання ринків фінансових послуг. У пункті 2 Правил даються визначення понять і термінів, зокрема: договір позики - договір між товариством та позичальником, в якому визначені основні умови, права та обов`язки сторін щодо отримання та повернення позики позичальником; електронний договір - домовленість заявника та позичальника, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі; електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітній або цифровій або алфавітно-цифровій послідовності, що додаються до інших електронних даних заявником, та надсилаються товариству; логін особистого кабінету - адреса електронної кошти, що встановлюється заявником. Адресу електронної пошти заявник самостійно зазначає в спеціальному полі «логін» при вході до Особистого кабінету. Заявник/Позичальник особисто несе відповідальність за збереженість логіну особистого кабінету; одноразовий ідентифікатор - алфавітна або цифрова або алфавітно-цифрова послідовність, яку отримує заявник шляхом реєстрації на сайті товариства. Товариство може передавати одноразовий ідентифікатор заявнику засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, в тому числі, але не виключно, шляхом направлення смс-повідомлення за номером телефону, вказаним заявником під час заповнення заявки, та додається до електронного повідомлення від заявника; особистий кабінет - частина сайту товариства, доступ до якої отримує заявник за умови реєстрації з використанням логіну та пароля особистого кабінету. Доступ до особистого кабінету здійснюється заявником/позичальником шляхом введення логіна особистого кабінету та пароля особистого кабінету на сайті товариства; пароль особистого кабінету - унікальна комбінація букв та/або цифр, що встановлюється заявником. Цю комбінацію заявник самостійно зазначає в спеціальному полі «пароль» при вході до особистого кабінету. Заявник/позичальник особисто несе відповідальність за збереження пароля особистого кабінету. Судом встановлено, що Договір позики укладений шляхом його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Так, у розділі 10 «Реквізити та підписи сторін» під реквізитами позичальника містяться електронні дані у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, які призначені для ідентифікації позичальника, використовуються ним як підпис та відповідають вимогам електронного підпису одноразовим ідентифікатором, встановленим п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», а також вимогам ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» щодо підписів у сфері електронної комерції. На виконання умов п. 1.2. Договору позики відповідачем на банківський рахунок відповідача, вказаний в анкеті позичальника, перерахована сума коштів 2 000,00 грн., що підтверджується електронною квитанцією №206946456 від 23.03.2020р. Жодних доказів на підтвердження того, що вказаний рахунок був відкритий на ім`я іншої особи, яка шахрайським способом отримала від відповідача кредитні кошти, позивачем до матеріалів справи не надано. Витяг з єдиного реєстру досудових розслідувань, номер кримінального провадження 12020140080000590, суд не бере до уваги, оскільки він стосується події, яка сталася 20.03.2020р., а не 11.03.2020р., і стосовно інших обставин. Щодо витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань 12020140080000633, то він теж стосується інших фактів. Крім того суд відмічає, що ці витяги є лише наслідком виконання слідчим, прокурором обов`язків, передбачених ст. 25, ч. 1 ст. 214 КПК України щодо внесення відповідних відомостей до ЄРДР. Вирок у кримінальній справі чи постанова суду, які набрали законної сили та свідчили б про те, що треті особи, заволодівши сім-картою мобільного оператора, отримали доступ до акаунта позивача в системі «Приват24», електронної пошти, облікових записів, з незаконним використанням персональних даних позивача, оформили позику на ім`я позивача, відсутні. Також судом враховуються пояснення третьої особи 2 - АТ «КБ «Приватбанк», стосовно того, що номер [NUMBER] не є фінансовим номером позивача, з його допомогою не здійснюється доступ до системи «Приват24». Щодо порушення, як вказує позивач, при укладенні спірного Договору ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів», суд зазначає наступне. Як вказувалось вище, ч. 1 ст. 215 Цивільного кодексу України визначає, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною, зокрема, вимог, які встановлені ч. 1 ст. 203 цього Кодексу. За положеннями ч. 1 ст. 203 Цивільного кодексу України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Оскільки на момент укладення Договору позики 23.03.2020 року ч. 2 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» не існувало, то сторони не могли її порушити при укладенні Договору. Відповідно до ч. 1 ст. 19 Закону України про «Захист прав споживачів» нечесна підприємницька практика забороняється. Пунктом 2 ч. 1 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів» нечасна практика включає, зокрема, будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною. Позивач вказує, що дії відповідача стосовно вимагання повернення коштів, які вона не отримувала, підпадають під агресивні форми підприємницької практики, передбачені п.п. 3, 4 ч. 5 ст. 19 Закону України «Про захист прав споживачів». Даними пунктами частини 5 ст. 19 Закону встановлено, що як агресивні забороняються такі форми підприємницької практики: здійснення постійних телефонних, факсимільних, електронних або інших повідомлень без згоди на це споживача; вимоги оплати продукції, поставленої продавцем (виконавцем), якщо споживач не давав прямої та недвозначної згоди на її придбання. У відповідності до ч. 1 та ч. 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Відповідно до ч. 1 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Частина 1 ст. 81 ЦПК України встановлює, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем не доведено належним засобами доказування здійснення відносно нього зі сторони відповідача дій, які підпадають під агресивні форми підприємницької діяльності. Також судом не встановлено порушень з боку відповідача ч. 5 ст. 6, ч. 1 ст. 10, ч. 1 ст. 14, ч. 3 ст. 15 Закону України «Про захист персональних даних» та ч. 2 ст. 32 Конституції України, оскільки, як вбачається з умов Договору, а саме п. 9.11. та Правил (п. 7.1., 7.2., 7.7.), які є невід`ємною частиною Договору, позивач надала згоду на передачу відповідачу своїх персональних даних та їх обробку з метою оцінки фінансового стану та її спроможності виконати зобов`язання за Договором позики, а також захисту прав та інтересів відповідача. Враховуючи наведене, вимоги позивача не знайшли свого підтвердження належними засобами доказування, з огляду на що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed