Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON]\~звернулась до\~суду з\~вимогами ухвалити\~рішення,\~яким усунути\~їй перешкоди\~у здійсненні\~права власності\~на земельну\~ділянку №16\~в садовому\~товаристві Вчитель\~шляхом зобовязання [PERSON] звільнити самочинно зайняту земельну ділянку загального користування площею 70,1 кв.м. по пров.Вчительський с.Чорноморка у м.Одесі. Позивачка неодноразово уточнювала позов і в сьогоднішньому судовому засіданні підтримала такі вимоги: зобовязати [PERSON] звільнити самочинно зайняту земельну ділянку загального користування площею 52,8 кв.м. по пров.Вчительський в садовому товаристві Вчитель шляхом знесення самочинних будівель навісу літ.Г, сараю літ.Д, залізної огорожі. Садове товариство Вчитель надало до суду аналогічний позов до [PERSON] і в судовому засіданні голова правління позов товариства підтримав. [PERSON] з вимогами [PERSON] і садового товариства Вчитель не погодилась і заявила зустрічні вимоги про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання [PERSON] привести межі її ділянки відповідно до правовстановлюючих документів. [PERSON] також просила зобовязати керівництво садового товариства Вчитель не чинити протиправних дій щодо її права оформлення права власності на земельну ділянку. Представник управління земельних ресурсів до суду не зявився, про час слухання справи сповіщений. Провадження по\~даній справі\~зупинялось неодноразово:\~у звязку\~з виконанням\~судової замлевпорядкової\~експертизи,\~виконанням повторної\~землевпорядкової експертизи,\~на період розгляду іншими судами спорів сторін щодо права власності на будівлі, що розташовані на спірних земельних ділянках. Суд вислухав сторони, експертів, свідків, вивчив матеріали справи і встановив наступне: На підставі рішення виконкому Одеської міської ради №1311 від 02.12.1993 року садовому товариству Вчитель надана у постійне користування земельна ділянка площею 0,86 га, розташована в с.Чорноморка м.Одеси. [PERSON] є членом садового товариства Вчитель і їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,0277 га по [PERSON],16 у м.Одесі (територія садового товариства Вчитель) на підставі договору дарування від 24.09.2004 року та державного акту про право власності на земельну ділянку, виданого 7.04.2005 року управлянням земельних ресурсів Одеської міськради. [PERSON] є власником садових будинків, загальною площею 206,9 кв.м., та господарських споруд, що розташовані на зазначеній земельній ділянці на підставі договору дарування від 24.09.2004 року і свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міськради 6.06.2011 року. Державна реєстрація права власності [PERSON] на нерухоме майно виконана відповідно до вимог Закону. Вїзд на ділянку ще попереднім власником облаштовано з провулку Вчительський з попереднім власником ділянки (ця ділянка раніше мала адресу пров.Вчительський,19). [PERSON]О є правонаступником з 2005 року члена садового товариства Вчитель - [PERSON], якій під город та садівництво надавалась у користування земельна ділянка №2 площею 150 кв.м. по пров.Вчительський. У фактичному користуванні [PERSON] перебуває земельна ділянка площею 271 кв.м., на цій ділянці розташовані садовий будинок літ.А, вбиральня літ.Б, душ літ.В, навіс літ.Г, сарай літ.Д. Земельна ділянка [PERSON] і земельна ділянка [PERSON] межують, між сторонами виник спір щодо цієї межі. [PERSON] і садове товариство Вчитель стверджують, що [PERSON] (а потім [PERSON]О.) самочинно зайняла територію загального користування тупикову частину провулку Вчительський, по межі встановила залізну огорожу і побудувала на цій території сарай літ.Д і навіс літ.Г. Внаслідок таких неправомірних дій [PERSON] відсутній вїзд на територію ділянки [PERSON] У звязку з тим, що [PERSON] добровільно звільнити самочинно зайняту територію загального користування відмовилась, [PERSON] і садове товариство Вчитель звернулись до суду з цим позовом. На обгрунтування своїх доводів позивачі посилались на такі докази: рішення виконкому Одеської міськради№1311 від 2.12.1993 року Про надання земельної ділянки площею 0,86га в постійне користування садовому товариству Вчитель, розташованому в с.Чорноморка, рішення Одеської міськради №1534 від 10.08.2000 року Про передачу у приватну власність громадянам-членам товариства садівників Вчитель земельних ділянок загальною площею 0,1426 га за адресами: м.Одеса, пров.Вчительський,7,11,13,15-а, [PERSON],16 для садівництва ([PERSON] передано у власність земельну ділянку площею 0,0277 га), договори дарування садових будівель і земельної ділянки площею 0,0277 га, укладені 24.09.2004 року між [PERSON] і [PERSON], державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,0277 га по [PERSON],16 с.Чорноморка у м.Одесі на ім.я [PERSON], довідку колгоспу ім..К.Лібкнехта №0-10 від 3.12.1966 р. про надання [PERSON] земельної ділянки розміром 0,015 га в с.Чорноморка під зелені насадження і будівлю літнього типу, рішення загальних зборів членів ст Вчитель від 4.09.2005 року (протокол №5) про прийняття в члени товариства [PERSON] ( замість [PERSON], яка спадкувала садову будівлю після смерті матері [PERSON]М.). В рішенні зазначено, що в користування [PERSON] переходить ділянка площею 150 кв.м., що самочинно зайняту площу загального користування (тупикову частину провулку) [PERSON] зобовязалась звільнити. Позивачі надали до суду такі письмові докази: [PERSON] №116 перевірки дотримання вимог земельного законодавства, складений 27.09.2007 року спеціалістом Управління земресурсів Одеської міськради, яким засвідчено самочинне зайняття [PERSON] тупикової частини провулку Вчительський, схему земельної ділянки садового товариства Вчитель, проект водопостачання садових товариств Вчитель та Іллічівець з експлікаціями ділянок, виготовлені в 1983 році, висновок судової будівельно-технічної експертизи №15-0710, виготовлений 17.06.2011 року ТОВ Експрес Проект ЛТД, постанову Київського райсуду м.Одеси від 19.04.2012 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності по ст.ст.358 ч.1,3 КК України у звязку з застосуванням до нею положень ЗУ Про амністію в 2011 році, рішення Київського райсуду м.Одеси від 17.06.2013 року і ухвалу апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року по справі за позовом прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської міськради до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на садові будівлі і земельну ділянку. \~ \~ \~ \~[PERSON], не визнаючи вимоги [PERSON] і садового товариства Вчитель, стверджувала, що вона не займала самочинно територію загального користування тупикову частину провулку Вчитель, що вона отримала у своє користування земельну ділянку площею 265 кв.м., по межі якої і встановила металеву огорожу, а в межах ділянки побудувала господарські споруди сарай і навіс. [PERSON] вважає, що ділянка [PERSON] має адресу по [PERSON],16, тому саме в той провулок і належить [PERSON] зробити виїзд зі своєї ділянки. [PERSON] заявила зустрічний позов про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом зобовязання [PERSON] привести межі її ділянки відповідно до правовстановлюючих документів та зобовязання керівництва садового товариства Вчитель не чинити протиправних дій щодо її права оформлення права власності на земельну ділянку площею 265 кв.м. по пров.Вчительський,2. \~ \~ \~ \~На підтвердження своїх доводів [PERSON] посилалась на такі докази:довідку СТ Вчитель №12 від 30.09.2005 року про те, що товариство не заперечує проти вилучення із свого користування ділянки площею 265 кв.м. для приватизації [PERSON], довідку президії Ради садових товариств Київського району від 27.04.1998 року про оформлення за [PERSON] садової ділянки №2 площею 263 кв.м. в ст Вчитель, протокол загальних зборів СТ Вчитель №5 від 4.09.2005 року про прийняття [PERSON] в члени товариства, технічний паспорт на садові будівлі зі схемою земельної ділянки №2 по вул..Вчительський, висновок №1836316059 судової будівельно-технічної експертизи, виконаний 13.04.2009 року експертами ОНДІСЕ по даній справі, рішення Київського райсуду м.Одеси від 16.09.2010 року і ухвалу апеляційного суду Одескьої області від 6.05.2011 року по справі за позовом Київської рай адміністрації до [PERSON], третя особа [PERSON] про знесення самочинної будівлі по [PERSON],16, рішення Київськоого райсуду м.Одеси від 20.12.2013 року по справі за позовом Одеської міськради до [PERSON] про звільнення самочинно зайнятої земельної ділянки. При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] і позов Садового товариства Вчитель підлягають частковому задоволенню, а позов [PERSON] задоволенню не підлягає з таких підстав: Згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст.90 ЗК України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Згідно зі ст.152 ЗК України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не повязані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. [PERSON] є правомірним власником земельної ділянки площею 0,0277 га по [PERSON],16 (територія садового товариства Вчитель). Надані суду докази свідчать, що з зазначеної земельної ділянки відсутній виїзд (вїзд) відповідний діючим санітарним і протипожежним нормам і правилам (висновок №1836316059 судової будівельно-технічної експертизи, виконаний 13.04.2009 року експертами ОНДІСЕ, висновок судової будівельно-технічної експертизи №15-0710, виготовлений 17.06.2011 року ТОВ Експрес Проект ЛТД). Суд встановив, що власник ділянки протягом багатьох років мала виїзд з ділянки в пров.Вчительський. З 2005 року частина провулку неправомірно зайнята користувачем земельної ділянки №2 по пров.Вчительський, після чого [PERSON] позбавлена можливості безперешкодно заїхати (виїхати) на свою ділянку. Для відновлення права [PERSON] на користування земельною ділянкою достатньо звільнити територію провулку площею52,8 кв.м. шляхом знесення залізної огорожі і сараю літ.Д, встановлених [PERSON] Ч.3 ст.61 ЦПК України визначає, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Постановою Київського райсуду м.Одеси від 19.04.2012 року про звільнення [PERSON] від кримінальної відповідальності по ст.ст.358 ч.1,3 КК України у звязку з застосуванням до нею положень ЗУ Про амністію в 2011 році, рішенням Київського райсуду м.Одеси від 17.06.2013 року і ухвалою апеляційного суду Одеської області від 3.12.2013 року по справі за позовом прокурора Київського району м.Одеси в інтересах держави в особі інспекції державного архітектурно-будівельного контролю в Одеській області, Одеської міськради до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право власності та за зустрічним позовом [PERSON] про визнання права власності на садові будівлі і земельну ділянку встановлено, що [PERSON] отримала свідоцтво про право власності на самочинно зведені садові будівлі по пров.Вчительський,2 на підставі підробленої довідки СТ Вчитель, тому свідоцтво в судовому порядку було визнано недійсним. З урахуванням викладеного споруди сарай літ.Д і залізна огорожа продовж сараю є самочинними. Вимоги позивачів в частині встановлення порядку виконання судового рішення не підлягають задоволенню, тому як є необґрунтованими. Відповідно до матеріалів справи [PERSON] є правомірним користувачем земельної ділянки №2 по пров.Вчительський площею 150 кв.м. (довідка колгоспу про відвід земельної ділянки попередньому користувачу цієї ділянки, довідка президії ради садових товариств Київського району м.Одеси №38 від 27.04.1998 року). Відповідачка визнавала наявність самочинно зайнятої землі і зобовязалась звільнити самочинно зайняту територію загального користування тупикову частину пров.Вчительський, що підтверджується протоколом загальних зборів ст Вчитель №5 від 4.09.2005 року (журнал протоколів суд оглядав в судовому засіданні). Право користувачів земельних ділянок на їх приватизацію передбачено ст.116 ЗК України. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачений ст.118 ЗК України. Згідно з зазначеним порядком громадяни, зацікавлені у приватизації земельної ділянки, до Одеської міськради відповідну заяву, технічні документи та матеріали, що підтверджують розмір земельної ділянки, разом з письмовою згодою власників (законних користувачів) суміжних земельних ділянок. Голова правління ст Вчитель пояснив в судовому засіданні, що товариство ніколи не заперечувало проти вилучення з земельної товариства ділянки площею 150 кв.м. для передачі у приватну власність [PERSON], але з такою заявою [PERSON] не зверталась до правління товариства. Суд вважає, що [PERSON] не довела порушення її права на користування земельною ділянкою площею 150 кв.м. і порушення її права на приватизацію цієї земельної ділянки. Щодо доводів [PERSON] про наявність судового рішення про зобовязання [PERSON] знести самочинно двоповерхову садову будівлю по [PERSON] у м.Одесі. Оскільки предметом спору між сторонами по даній справі не є зазначена будівля (право на її володіння і користування), то суд ці доводи не приймає до уваги. До того ж, зазначена будівля належить [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого виконкомом Одеської міськради 6.06.2011 року і зареєстрованого в реєстраційній службі. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивачів підлягають стягненню судові витрати у вигляді витрат на виконання експертиз в сумі 10062 грн (квитанції на суми 1530,96, + 2022,24 + 6500 грн додані до матеріалів справи). Правовідносини, що виникли між сторонами щодо порядку користування земельною ділянкою, регулюються ст.391 ЦК України, ст.90,152 ЗК України.

Outcome: partial