Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради, треті особи: [PERSON], Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, ЖБК «Локомотив», Реєстраційний центр Запорізького міського управління юстиції, про встановлення фактів, що мають юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування за законом. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. [INFO] року померла [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS], яка розташована в будинку ЖБК «Локомотив». [PERSON] була членом ЖБК «Локомотив», пай нею виплачено у повному обсязі, тому вона, на підставі ст. 384 ЦК України, є власником вказаної квартири. [INFO] року помер чоловік позивача [PERSON], син [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Спадкоємцями першої черги є позивач (дружина померлого) та донька [PERSON], які відмовилася від спадщини. 14.05.2014 року [PERSON] звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. Однак, позивач отримала відмову через те, що у свідоцтві про народження [PERSON] в графі «мати» записано [PERSON], а в паспорті громадянина України та в свідоцтві про смерть записано [PERSON]. На запит нотаріальної контори Оріхівський відділ ДРАЦС у Запорізькій області надав довідку, в якій записано [PERSON]. З огляду на вищевикладене, просить суд встановити факт родинних відносин між [PERSON], померлим [INFO] року, та його матір'ю [PERSON], померлою [INFO] року; встановити факт прийняття спадщини [PERSON], у вигляді двокімнатної квартири [ADDRESS], яка розташована в ЖБК «Локомотив» після смерті матері [PERSON], померлої [INFO] року; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS] після смерті чоловіка [PERSON], померлого [INFO] року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали з підстав, викладених у ньому, просили суд його задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача ЗМР в судове засідання не з'явилися, про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Третя особа [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, подала заяву, в якій зазначила, що проти задоволення позову не заперечує. Третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутності. Третя особа ЖБК «Локомотив» в судове засідання не з'явився, про дату час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином. На адресу суду надійшла заява, в якій голова ЖБК «Локомотив» просить слухання справи проводити за її відсутності. Третя особа Реєстраційний центр Запорізького міського управління юстиції про дату, час та місце слухання справи повідомлявся своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, їх неявка е перешкоджає розгляду справи. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з першого дня мешкає у будинку [ADDRESS]. Мешкала разом з [PERSON] на одному поверху, яка проживала в квартирі [ADDRESS] разом з сином. У 1974 році одружився її син [PERSON] і в квартирі почали жити втрьох. Коли у 1998 році [PERSON] померла, в квартирі залишилися проживати її син [PERSON] разом з родиною. Весь час до [PERSON] зверталися або «тётя [PERSON]» або «[PERSON]», про те, що її по батькові «[PERSON]» померла ніколи не згадувала. Свідок [PERSON] суду пояснила, що знає позивача [PERSON], яка мешкала разом з чоловіком [PERSON] та його матір'ю [PERSON]. Мешкала в квартирі весь час, так само і на момент смерті [PERSON], так і на момент смерті [PERSON] Суд, вислухавши думки учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючі всі надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Запорізької міської ради, актовий запис № 6215. Відповідно до свідоцтва про народження, серія [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON]. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується технічним паспортом на вказану квартиру. Таким чином, згідно свідоцтва про народження, матір'ю [PERSON] записана [PERSON], а померла вона з написанням по батькові [PERSON]. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 256 ЦПК України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Відповідно до п. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Суд вважає за можливе встановити факт, який має юридичне значення, а саме, що [PERSON], яка померла [INFO] року, є матір'ю [PERSON], померлого [INFO] року, що підтверджено у судовому засіданні показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] та іншими доказами, які містяться в матеріалах справи. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців законом. Оскільки спадкодавець помер до набрання чинності ЦК України від 16.01.2003 року, питання про спадкування після його смерті має бути вирішено за правилами ЦК УРСР від 18.07.1963 року. Відповідно до ст. 524 ЦК УРСР спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли воно не змінено заповітом. За життя заповітів [PERSON] не залишила, тому спадкування після її смерті здійснюється за законом. Відповідно до ст. 529 ЦК України при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Згідно зі ст. 548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно зі ст. 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. На момент смерті [PERSON] [PERSON] проживав разом з нею, був зареєстрований за однією адресою, а тому вважається таким, що прийняв спадщину після смерті своєї матері [PERSON] Між тим, спадщина на квартиру [ADDRESS] [PERSON] оформлена не була, свідоцтво про право на спадщину спадкоємцем отримано не було. Пунктом 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 24.06.1983 року «Про практику розгляду судами справ про спадщину» (із змінами № 13 від 25.12.1992 року та № 15 від 25.05.1998 року) передбачено, що якщо у шестимісячний строк для прийняття спадщини позивач вступив в управління або володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно, а не про продовження пропущеного строку. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, серія [NUMBER], виданого Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, виданого 11.11.2013 року. Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Після його смерті залишилися спадкоємці: [PERSON] - дружина та [PERSON] - донька. До спадщини після смерті [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Заповіту [PERSON] не залишив, тому спадкування після його смерті здійснюється за законом. Після смерті [PERSON] залишилися наступні спадкоємці першої черги в порядку спадкування за законом: [PERSON] - дружина та [PERSON] - донька. У відповідності до положень ч. 3 ст. 1268 ЦК України [PERSON] прийняли спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON], оскільки на час смерті спадкодавця вона постійно з ним проживала в спірній квартирі. [PERSON] звернулася до Шостої Запорізької державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. [PERSON] спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] не прийняла, оскільки із заявою про прийняття спадщини протягом шести місяців після відкриття спадщини до нотаріальної контори не зверталася, сумісно із батьком на день його смерті не проживала, що підтверджується фотокопією спадкової справи після померлого [PERSON] Згідно зі ст. 1272 ЦК України, передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. [PERSON] спадщину, яка відкрилася після смерті [PERSON] не прийняла, крім того, надала суду заяву про визнання права власності на квартиру за [PERSON] Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] року [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з тим, що неможливо встановити факт родинних відносин між [PERSON] та [PERSON] Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися д осуду з правилами позовного провадження. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою. Фактичні обставини справи встановлені дослідженими у судовому засіданнями копією свідоцтва про народження, поясненнями свідків, свідоцтвами про смерть, копією технічного паспорту, фотокопією спадкової справи, а також копією постанови державного нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Державний нотаріус, посилаючись на неможливість встановлення факту родинних відносин, відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину позивачу, тому [PERSON] не може в іншому порядку, ніж шляхом ухвалення судового рішення про визнання за нею права власності на спадкове майно, реалізувати своє право на спадщину після смерті батьків. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved