Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кіровоградського районного суду Кіровоградської області з позовом, в якому просить: визнати дії Могутнянської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області незаконними, в частині видачі державного на право приватної власності на землю серія І-КР № 008505 від 05.03.2002, та скасувати державний акт серія І-КР № 008505 від 05.03.2002; скасувати свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, оскільки вони є похідними від незаконного державного акту на право приватної власності на землю серія І-КР № 008505 від 05.03.2002. В обґрунтування позову зазначено, що відповідно до акту прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001: [PERSON] (спадкоємці [PERSON] та [PERSON] ) отримала у власність земельну ділянку площею 8,787 га - ділянка - [NUMBER] , а [PERSON] (спадкоємцем якого є [PERSON] ) отримав у власність земельну ділянку площею 7,878 га - ділянка - [NUMBER] . В подальшому, рішенням сесії Могутненської сільської ради від 16 жовтня 2001 року № 123, [PERSON] було безпідставно надано право приватної власності на земельну ділянку № [NUMBER] , площею 11,56 га, яке було посвідчено державним актом І-КР № 008505 № 3522584500:02:000:0520 від 05.03.2002. Тобто, першочергові 8,787 га [PERSON] фактично було збільшено до 11,56 га за рахунок суміжної земельної ділянки [PERSON] 11 жовтня 2004 року рішенням Кіровоградського районного суду визнано за [PERSON] , як спадкоємцем [PERSON] , померлого [INFO] , право на земельну частку (пай). На підставі вищевказаного рішення суду районною державною адміністрацією видано розпорядження №791-р від 23 грудня 2004 року «Про передачу у власність земельної ділянки та видачу державного акту на право власності на земельну ділянку», яким позивачу передано земельну ділянку сільськогосподарського призначення № [NUMBER] на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району загальною площею 7,878 га у власність, відповідно до схеми поділу земель КСП імені Петровського. 05.08.2005 [PERSON] , на підставі розпорядження Кіровоградської районної державної адміністрації від 23.12.2004 № 791-р, отримала державний акт серії КР № 106916 на право приватної власності на земельну ділянку, площею 7,878 га № 519 кадастровий номер 3522584500:02:000:0519. Разом з цим позивач зазначає, що державний кадастровий реєстратор у Кіровоградському районі ГУ Держгеокадастру повідомив про усунення порушення в частині поновлення в Державному земельному кадастрі земельної ділянки з кадастровим номером 3522584500:02:000:0519 до первинної загальної площі 7,878 га повідомив, що в результаті внесення виправлення відомостей виявлено перетин з ділянкою 3522584500:02:000:2436, площа співпадає на 35,2583%. Проте, лише в липні 2020 року з рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №340/1814/20 позивач дізналася, що частина її земельної ділянки площею 2,78 га увійшла до земельної ділянки [PERSON] , яка належала останній на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 та успадкована відповідачами [PERSON] та [PERSON] , і зазначена у вказаному державному акті, як землі під будівлями, лісами та іншими угіддями, в зв`язку з чим на даний час виникла накладка. Таким чином, Могутненською сільською радою Кіровоградського району внесено до державного акту на право приватної власності на землю серія І - КР № 008505 неправдиві відомості, а саме про те, що земельна ділянка площею 2,78 га, як така що надана за рахунок земель під будівлями, лісами та іншими угіддями, однак дане не відповідає дійсності, оскільки дана частина земельної ділянки знаходиться в центрі поля та відноситься до земель сільськогосподарського призначення. Спадкоємці [PERSON] використовують вищевказану частину її земельної ділянки площею 2,78 га, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 та свідоцтв про право на спадщину, а тому вважає, що державний акт на право приватної власності на землю серії І-КР № 008505 від 05.03.2002 та похідні від нього свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року підлягають скасуванню. Про дані порушення своїх прав позивач дізнався лише під час прийняття рішення у справі №340/1814/20 від 09 липня 2020 року, де зазначено, що існує накладка земельних ділянок позивача та відповідачів на 35,2583%. До цього часу позивач не знала та могла здогадуватись про порушення даних прав, оскільки мала правовстановлюючі документи на свою земельну ділянку. 17.05.2021 від адвоката Рабеко М.М., який представляє інтереси відповідачів [PERSON] та [PERSON] , надійшов відзив на позов, в якому він просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. В мотивування своєї позиції зазначає, що позивач в позовній заяві доводить суду про приватномайновий характер спору із посиланням на правовстановлюючі документи щодо [PERSON] , [PERSON] як спадкоємців за законом, що прийняли спадщину 2015-2016 роках, уклали відповідні правочини відповідно до закону, але не надає жодного обґрунтування щодо порушення її цивільного права саме діями чи бездіяльністю його довірителів. Також зазначає, що [PERSON] та [PERSON] не були учасниками адміністративних справ, які розглядались Кіровоградським окружним адміністративним судом щодо земельної ділянки [PERSON] , а тому не мають жодного відношення до обставин, які встановлені судами, а надані позивачем рішення не мають преюдиційного характеру. Крім того, відмічає, що з наданих позивачем документів стосовно земельної ділянки, а саме: витягу від 31.01.2017 та інформаційної довідки від 16.08.2016, вбачається, що розмір земельної ділянки позивача становить 5,1003 га, тобто позивачем пропущено трирічний строк позовної давності щодо усунення порушень її права власності (том 1, а.с.93-94). 18.05.2021 від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій зазначено, що позивач не знала про порушення свого права зі сторони відповідачів до того як отримала відзив Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області на апеляційні скарги на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі № 340/1814/20 з долученими правовстановлюючими документами по даним земельним ділянкам. Таким чином, позивач про порушення свого права дізналася лише 10 вересня 2020 року після ознайомлення з вказаними документами. Вважає, що позов підлягає задоволенню з підстав викладених в ньому, оскільки державний акт на право приватної власності на землю серія 1-КР № 008505 від 05.03.2002 та похідні від нього свідоцтво про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року серія НАА № 738276, свідоцтво про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року серія НВХ № 412590 та договір про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року підлягають скасуванню (том 1, а.с.106-114). Також, 03.09.2021 від позивача [PERSON] надійшли письмові пояснення, в яких зазначено, що рішенням сесії Могутненської сільської ради від 16 жовтня 2001 року № 123, [PERSON] передано у приватну власність земельну частку (пай) [NUMBER], площею 8,1 га, оскільки земельна ділянка за № [NUMBER] загальною площею 5,10 га була надана [PERSON] та [PERSON] , таким чином [PERSON] отримала земельну ділянку за № [NUMBER] площею 2,55 та земельну ділянку за № [NUMBER] загальною площею 5,55 га, однак без жодних правових підстав [PERSON] було видано державний акт серії І-КР № 008505 на земельну ділянку з кадастровим номером № 3522584500:02:000:0520 в розмірі 11,56 га. Тобто, першочергові 8,787 га [PERSON] , які зазначені в акті прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001, фактично було збільшено до 11,56 га за рахунок суміжної земельної ділянки [PERSON] . Крім того, взагалі якщо додати земельну ділянку № [NUMBER] (загальна площа 5,10 га - власники [PERSON] та [PERSON] ) та земельну ділянку номер [NUMBER] (загальна площа 5,55 га- власник [PERSON] ) вийде загальна площа 10, 65 га, однак не 11,56 га. Крім того, представник відповідачів визнав той факт, що в державному акті серії І-КР № 008505 внесено помилково відомості щодо категорії землі, а саме зазначено, що під будівлями, лісами та іншими угіддями, земельна ділянка площею 2,78 га. Таким чином вважає, що даний державний акт, виданий в порушення вимог законодавства та без жодного правового рішення, яке б стало підставою для отримання [PERSON] земельної ділянки загальною площею 11,56 га. Щодо наявності накладки земельних ділянок позивача та відповідачів посилається на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 у справі №340/1814/20, також зазначає, що в рішенні Кіровоградського окружного адміністративного суду від 24.04.2018 зазначено, що помилки у розмірі земельної ділянки виникли під час оформлення права власності на земельну ділянку в порядку спадкування громадянами [PERSON] та [PERSON] . Крім того, порушення даного права позивача підтверджується відомостями з публічної кадастрової карти. Щодо строків позовної давності позивач зазначає, що їй стало відомо про порушення свого права лише з листа - відповіді від 19.03.2018, в якому було зазначено, що в неї перебуває у власності земельна ділянка з кадастровим номером 3522584500:02:000:0519 загальна площа 5,100 га, дане підтверджується рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду у справі №П811/768/18 від 24.04.2018 і лише 10.09.2020 вона отримала від Держгеокадастру у Кіровоградській області оскаржувані документи та в неї виникла підстава для подання даної позовної заяви. Ні в 2016, ні в 2017 році вона не могла дізнатися про порушення свого права, оскільки в неї були всі підтверджуючі документи на земельну ділянку на загальну площу 7,878 га. Крім того, зазначила, що визнавши позов, орган місцевого самоврядування, який видавав даний державний акт, погодився з тим, що він виданий з порушенням вимог законодавства та порушує права позивача (том 1, а.с.214-223). В судових засіданнях представник позивача - [PERSON] надав пояснення по суті справи, позов підтримав в повному обсязі та просив задовольнити, з підстав зазначених в ньому. В судових засіданнях представник відповідачів - [PERSON] надав пояснення по суті позову, позовні вимоги не визнав та просив відмовити у задоволенні позову за недоведеністю. Погодився з тим, що в оскаржуваному державному акті помилково зазначено, що частина землі перебуває під забудовами та лісами, однак вважає, що його скасування вже неможливо, оскільки він відсутній. Разом з цим відмітив, що накладка земельних ділянок, про яку заявляє позивач, не підтверджена належними доказами (експертиза, тощо). Також зазначив, що в разі, якщо суд дійде висновку про обґрунтованість позовних вимог, просив застосувати строки позовної давності до вимог позивача. Від відповідача Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області 14.06.2021 надійшов лист, в якому зазначено, що Катеринівська сільська рада Кропивницького району Кіровоградської області Могутненський старостинський округ позовну заяву визнають в повному обсязі, просять проводити розгляд справи без участі їх представника (том 1, а.с.142). Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області, свого представника до суду не направили, про час, дату та місце розгляду справи повідомлялись у встановленому порядку, пояснень щодо позову та відзиву не подали. В судовому засіданні свідки [PERSON] , яка на теперішній час є Могутненським старостою Катеринівської сільської ради, до березня 2021 року працювала землевпорядником Могутненської сільської ради Кіровоградського району та [PERSON] , яка з 2011 була Могутненським сільським головою, пояснили, що дійсно в КСП імені Петровського розпайовувалася земля сільськогосподарського призначення - лише рілля, в державному акті, який виданий [PERSON] , помилково зазначено, що земельна ділянка площею 2,78 га знаходиться під будівлями, лісами та іншими угіддями. Також пояснили, що до складу земельної ділянки [PERSON] та [PERSON] , окрім їх власної частки (пай) увійшла по Ѕ частці (пай) в порядку спадкування за заповітом. Разом з цим, свідок [PERSON] зазначила, що [PERSON] вступила у спадщину на повну частку (пай), а мала отримати у спадщину половину паю. Позивач [PERSON] , допитана як свідок пояснила, що після смерті [PERSON] , рішенням суду від 11.10.2014 за нею, як спадкоємицею [PERSON] , померлого [INFO] , визнано право на земельну частку (пай) у землі переданій в колективну власність КСП ім. Петровського Кіровоградського району та області. Всі необхідні документи нею були подані до суду, які саме, вона не пам`ятає. Судом встановлено, що згідно державного акту серії І-КР № 008505, виданого сільським головою ради народних депутатів 05.03.2002, [PERSON] , на підставі рішення сесії Могутненської сільської ради народних депутатів від 16.10.2001 № 123 передано у приватну власність земельну ділянку площею 11,56 га в межах згідно з планом, земельна ділянка розташована на території Могутненської сільської ради, ділянка № [NUMBER] , землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кількісна характеристика земель, переданих у приватну власність (гектарів) - всього земель 11,56, в тому числі сільськогосподарських угідь - 8,79, з них рілля - 8,79, під будівлями, лісами та іншими угіддями -2,78, кадастровий номер 35225845:02:000:0520 (Т.1 а.с.13-14). [INFO] [PERSON] померла. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року спадщину на вищевказану земельну ділянку, прийняли її сини - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , по 1/2 частці. Вказане свідоцтво видане [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за №1-181 (том 1, а.с.15-16). [INFO] помер [PERSON] . Після його смерті на 1/2 частку земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Кіровоградська область, Кіровоградський район, Могутненська сільська рада, належної спадкодавцю, на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 20 травня 2015 року, зареєстровано в реєстрі за №1-181, кадастровий номер - 3522584500:02:000:0520, площею 11,5641 га, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, прийняв його син - відповідач по справі [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року та зареєстроване в реєстрі за №481 (том 1, а.с.17-18). Згідно договору про поділ земельної ділянки від 14 грудня 2016 року, який нотаріально посвідчено та зареєстрована в реєстрі за №667, [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , маючи на меті припинити право спільної часткової власності на земельну ділянку під номером 520, площею 11,5641 гектарів, кадастровий номер 3522584500:02:000:0520, місце розташування Могутненська сільська рада, Кіровоградського району Кіровоградської області, цільове призначення - для товарного сільськогосподарського виробництва, форма власності - приватна, дійшли згоди про поділ земельної ділянки, що є у їх спільній частковій власності. Земельна ділянка, яка є предметом цього договору, належить сторонам, на праві спільної часткової власності: 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності на земельну ділянку належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 13 жовтня 2016 року за реєстром № 481; 1/2 (одна друга) частка у праві спільної часткової власності належить [PERSON] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 20 травня 2015 року за реєстром № 1-182. Поділ земельної ділянки здійснюється на дві окремі земельні ділянки, з присвоєнням кожній з них адреси та окремих кадастрових номерів (том 1, а.с.19-20). Тобто, земельна ділянка з кадастровим номером - 3522584500:02:000:0520 на теперішній час не існує як об`єкт права, внаслідок її поділу, а сформовано дві нові земельні ділянки з кадастровим номером :3522584500:02:000:2436, площею 5,5385 га, власник [PERSON] та з кадастровим номером :3522584500:02:000:2437, площею 6,0256 га, власник [PERSON] (том 1, а.с.156-160, 161-162, 236-237). Відповідно до рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004, [PERSON] продовжено строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Визнано за [PERSON] , як спадкоємицею [PERSON] , померлого [INFO] , право на земельну частку (пай) у землі переданій в колективну власність КСП ім. Петровського Кіровоградського району та області (том 1, а.с. 42-43). Згідно розпорядження голови Кіровоградської районної адміністрації від 23.12.2004 №791-р, [PERSON] передано у власність згідно рішення Кіровоградського районного суду Кіровоградської області від 11.10.2004 земельну ділянку сільськогосподарського призначення № [NUMBER] , загальною площею 7,878 га ріллі для ведення товарного сільськогосподарського виробництва згідно з затвердженою у встановленому порядку схемою поділу земель КСП ім. Петровського на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.44). [PERSON] , згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії КР №106916, виданий 05.08.2005, є власником земельної ділянки площею 7,878 га, яка розташована на території Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області, з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер: 3522584500:02:000:0519 (том 1, а.с.45-46). Зазначене також, підтверджується витягом з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 05.07.2016 (том 1, а.с. 47), інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна №261791603 від 16.06.2021 (том 1, а.с. 163-164). Згідно довідок Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № № 641, 974, [PERSON] , який помер [INFO] , дійсно на день смерті, згідно акту прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі, належала земельна ділянка (пай) під номером № [NUMBER] площею 7,8780 га з них: 5,10 га - земельна ділянка пай під №071 його власний пай, та ( 1/2 частки ) - 2,776 га земельної ділянки пай під № [NUMBER] успадкований ним після смерті [PERSON] , згідно заповіту від 07.02.1996 за №02 посвідченого Могутненською сільською радою Кіровоградського району Кіровоградської області (том 1, а.с.48, 49, 229). Заповітом від 07.02.1996, посвідченого секретарем Могутненської сільської ради за номером в реєстрі 02, [PERSON] , все своє майно та все що їй буде належати на день смерті і на що вона матиме право, заповіла [PERSON] та [PERSON] (а.с.231). Відповідно до схеми поділу земель колективної власності на земельні частки (паї) та організації території колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області - викепіровка на земельну ділянку [PERSON] під №519, площею 7,8780 га, виділену при розпаюванні КСП імені Петровського с. Могутнє Кіровоградського району на території Могутненської сільської ради та Ѕ успадкована згідно заповіту від [PERSON] . Виконана землевпорядником [PERSON] (том 1, а.с. 50, 230). В акті прийому-передачі земельних часток (паїв) та погодження меж земельних ділянок із суміжними землевласниками та землекористувачами в натурі від 10.01.2001 (а.с.51-52, 232-233), номер на плані 519 власник землі та землекористувач - [PERSON] , загальна площа -7,878, в тому числі рілля - 7,878; номер на плані 520 власник землі та землекористувач [PERSON] , загальна площа - 8,787, в тому числі рілля - 8,787. Крім того, вказані копії актів в графі найменування власників землі та землекористувачів біля прізвищ [PERSON] та [PERSON] містять відмітку Ѕ. Крім того, позивачем на підтвердження своїх позиції надано відзив Головного управління Держгеокадастру у Кіровоградській області по справі 340/1814/20 (а.с.115). Представником відповідачів надано копію рішення від 16.10.2001 № 123 про передачу у приватну власність земельних часток (паїв) із земель колективної власності громадянам для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яке вказано підставою видачі [PERSON] оспорюваного державного акту, згідно якого вирішено передати у приватну власність земельні частки (паї) за рахунок земель колишнього колективного сільськогосподарського підприємства ім. Петровського для ведення товарного сільськогосподарського виробництва громадянам - власникам сертифікатів на право на земельну частку (пай) - ріллі, згідно схеми поділу земель та додатку № 1. Відповідно додатку до рішення сесії від 16.10.2001 № 123 - список громадян Могутненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області колишніх членів КСП ім.Петровського, яким передається земельна частка (пай), під номером [NUMBER] вказано [PERSON] та [PERSON] , ділянка на плані № [NUMBER], площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,10, із них ріллі 5,10; під номером [NUMBER] вказано [PERSON] , ділянка на плані № [NUMBER], площа, що передається згідно схеми поділу земель колективної власності у фізичних гектарах всього 5,55, із них ріллі 5,55 (а.с.192). Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, знає і може навести докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про них. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі винести рішення по справі на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними, допустимими, достовірними, а у своїй сукупності - достатніми. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Виходячи із встановленого ст. 13 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право, володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частина перша статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке суд захищає у спосіб, встановлений частиною другою статті 16 ЦК України або іншим способом, що встановлений договором або законом. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно з статтями 386, 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Підставою для задоволення позову власника є встановлення факту порушення прав власника і об`єктивно існуючих перешкод у здійсненні ним цих прав. Відповідно до ч.ч. 1,2 ст.152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Статтею 155 ЗК України визначено, що у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Відповідно до ч.2 та ч.5 статті 158 ЗК України виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Відповідно до ст. 393 ЦК України правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. У пункті 7 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16 квітня 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК України шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК України). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 червня 2019 року в справі № 911/2701/17 (провадження № 12-258гс18) вказано, що частиною п`ятою статті 116 ЗК України унормовано, що земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Земельні ділянки формуються як об`єкти цивільних прав: власності, постійного користування, оренди відповідно до закону, і припинення прав щодо цих об`єктів також має відбуватись виключно у відповідності до закону» Суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси (ч. 1 ст. 21 ЦК України). Під час розгляду справи, представником позивача та свідками наголошувалось на тому, що розмір земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] , які мали по власній земельній частці (пай), збільшився за рахунок земельної частки (пай) [PERSON] по 2,78 га кожна, яка за життя склала заповіт на [PERSON] та [PERSON] , а тому розмір земельних ділянок останніх складає 7,878 га та 8,787 га, відповідно. Крім того, свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] та [PERSON] мали успадкувати по 1/2 земельної частки (пай) після смерті [PERSON] , але [PERSON] успадкувала всю земельну частку (пай). Проте, будь-які докази щодо розміру земельної частки (пай), яка належала [PERSON] , померлої [INFO] , а також факту прийняття спадщини після її смерті [PERSON] та [PERSON] матеріали справи не містять, а тому вказане позбавляє суд можливості встановити, яка саме частка земельної частки (пай) [PERSON] увійшла до земельної ділянки [PERSON] . Клопотань про витребування спадкової справи після смерті [PERSON] сторонами не заявлялось. Отже, обставини, безпідставного збільшення земельної ділянки [PERSON] з 8,787 га до 11,56 га, про яке заявляє позивач та її представник, під час розгляду справи не встановленні, у зв`язку з ненаданням відповідних доказів учасниками справи, зокрема, [PERSON] . Також позивачем та її представником не надано належних та допустимих доказів на підтвердження факту порушення прав [PERSON] , як землевласника земельної ділянки №519, оскаржуваним державним актом, який видано [PERSON] на земельну ділянку № [NUMBER] , оскільки державний акт [PERSON] серії І-КР №008505 видано 05.03.2002, а державний акт [PERSON] серії КР№106916 виданий 05.08.2005. Отже, [PERSON] є власником земельної ділянки розміром 11,56 га з 05.03.2002, а позивач [PERSON] отримала у власність земельну ділянку розміром 7,878 га 05.08.2005, тобто на три роки пізніше за [PERSON] . Твердження позивача та її представника, що 2,78 га, які зазначені в оскаржуваному державному акті, як землі під будівлями, лісами та іншими угіддями, не відповідає дійсності, оскільки дана земельна ділянка находиться в центрі поля та відноситься до земель сільськогосподарського призначення - рілля, в ході розгляду справи визнано представником відповідачів та підтверджено показами свідків, тобто знайшло своє підтвердження. Проте, вказаний факт не може бути підставою для задоволення позовних вимог [PERSON] , оскільки не впливає на визначення розміру, переданої [PERSON] у власність земельної ділянки згідно державного акту серії І-КР №008505. Вирішуючи даний спір, суд також бере до уваги висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 16 жовтня 2019 року (справа № 460/762/16-ц, провадження № 61-19331св18) за якою допущена в минулому органом влади помилка не може мати наслідком втручання в право відповідача та перекладати на нього всі негативні наслідки такої помилки, оскільки задоволення позову з формальних підстав покладатиме надмірний індивідуальний тягар на особу, яка володіє ділянкою протягом тривалого часу. Крім того рішення ЄСПЛ від 20.10.2011 в справі «Рисовський проти України» визначає, що ризик будь-якої помилки держоргану має покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються. Отже, на думку суду виданий громадянці [PERSON] оскаржуваний державний акт на право приватної власності на землю не може бути скасований судом з підстав помилок органу місцевого самоврядування (державного органу), допущених при його видачі. Виправлення вказаних помилок не може покладатися на власника земельної ділянки згідно державного акту, оскільки держава в особі органу державної влади, який видав документ, що посвідчує право на землю особи гарантує їй право власності на землю, а також гарантує набуття цього права та його реалізацію виключно відповідно до закону, що відповідає нормам ст. 14 Конституції України. Однією з підстав позову, позивач зазначає наявність перетину її земельної ділянки, кадастровий номер 3522584500:02:000:0519, з земельною ділянкою, кадастровий номер 3522584500:02:000:2436, площа співпадає на 35,2583%. Тобто наявна накладка земельної ділянки, яка належить [PERSON] , з земельною ділянкою, яка належить [PERSON] , і утворилась в наслідок поділу земельної ділянки [PERSON] . На підтвердження вказаного позивачем надано копії рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі №340/8114/20 та від 24.04.2018 по справі № П/811/768/18. З тексту вказаних рішень вбачається, що спори, що розглядались Кіровоградським окружним адміністративним судом стосувались технічної помилки щодо зазначення площі земельної ділянки [PERSON] в державному Земельному кадастрі. Окрім іншого, у вказаних рішеннях зазначено, що існує перетин земельної ділянки з кадастровим номером 3522584500:02:000:0519, з земельною ділянкою, кадастровий номер 3522584500:02:000:2436, площа співпадає на 35,2583% (помилка не критична) (том 1, а.с. 122-131, 224-227). У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 березня 2019 року у справі № 514/1571/14-ц (провадження № 14-552цс18) зазначено, що «у матеріалах справи відсутні докази на підтвердження, що право [PERSON] порушене, оскільки для таких висновків мають бути надані належні та допустимі докази, які б беззаперечно вказували, яка саме земельна ділянка перебувала у власності позивачки, де проходить її межа, чи порушена межа її земельної ділянки відповідачем. Такі докази зазвичай можуть підтверджуватися висновками експерта чи спеціаліста». Клопотань про витребування додаткових доказів та проведення експертиз з метою з`ясування порушення землекористування, порушення меж та накладення земельних ділянок [PERSON] площею 7,878 га, кадастровий номер 3522584500:02:000:0519, та [PERSON] площею 5,5385 га, кадастровий номер 3522584500:02:000:2436, позивачем та її представником не заявлялось. Тобто доказів, щодо існування вказаної накладки (суміщення) земельних ділянок, окрім рішень Кіровоградського окружного адміністративного суду від 09.07.2020 по справі №340/8114/20 та від 24.04.2018 по справі № П/811/768/18, позивачем та її представником не надано. Відсутність встановленого за результатами розгляду справи факту порушення права особи, зумовлює неможливість реалізації його захисту в судовому порядку. У такому разі у суду немає правових підстав для задоволення позову. На підставі вищевикладеного, із врахуванням тих обставин, що доказів того, що [PERSON] та [PERSON] перешкоджають позивачеві користуватись її земельною ділянкою в судовому засіданні не надано, а тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Катеринівської сільської ради Кропивницького району Кіровоградської області, [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог: Головне управління Держгеокадастру у Кіровоградській області задоволенню не підлягають. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги є необґрунтованими, а позов не підлягає задоволенню. Оскільки суд відмовляє позивачу у позові по суті, в зв`язку з необґрунтованістю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності за даних обставин не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає. Вирішуючи питання щодо судових витрат суд вважає, що понесені позивачем судові витрати не підлягають стягненню з відповідача, зважаючи на рішення прийняте судом по суті позову, що відповідає вимогам ст.141 ЦПК України. Що стосується вимоги про стягнення з позивача на користь відповідачів витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне. Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. Згідно з ч.2 ст.15 ЦПК України представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч.3 ст. 2 ЦПК України). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»). Відповідно ч.1, п.п. 1, 4 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ч. 1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Відповідно до п.п. 1, 2 ч.3 ст.141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Відповідно до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12 травня 2021 року, укладеного між адвокатом Рабеко М.М. та [PERSON]., [PERSON]., як клієнтами, останні доручили, а адвокат зобов`язується надавати професійну правничу допомогу та представляти інтереси Клієнтів по цивільній справі № 390/1648/20 в Кіровоградському районному суді (а.с.95). Статус адвоката Рабеко М.М., як представника відповідача [PERSON] , підтверджується ордером серії КР № 93908 від 12 травня 2021 року (а.с.96). Статус адвоката Рабеко М.М., як представника відповідача [PERSON] , підтверджується ордером серії КР № 93909 від 12 травня 2021 року (а.с.97). Згідно акту виконаних робіт (до договору про надання правничої допомоги адвоката від 12.05.2021 є невід`ємною частиною договору) від 12.11.2021 вбачається, що сторони дійшли згоди, що гонорар, який пов`язаний з виконанням договору про надання правничої допомоги по справі 390/1648/20 складає загальну суму 15 000 грн (без часового врахування), а саме [PERSON] - 7 500 грн, [PERSON] - 7 500 грн (а.с.19-20). Також, 17.12.2021 адвокат Рабеко М.М. надав розрахунок судових витрат по справі 390/1648/20, з якого слідує, що правнича допомога адвоката складає 15 000 грн, поштові витрати 161,50 грн, а всього на загальну суду 15 161,50 грн. На підтвердження вказаних витрат надано: копії прибуткових касових ордерів від 22.11.2021, з яких слідує, що [PERSON] і [PERSON] сплатили адвокату Рабеко М.М. по 7 500 грн, кожний, та квитанції, що підтверджують поштові витрати на загальну суму 161,50 грн. Від представника позивача [PERSON] надійшли заперечення на заяву про розмір судових витрат, понесених відповідачами, у зв`язку з розглядом справи, в яких він просить відмовити в задоволенні вказаної заяви, у зв`язку з недоведеністю понесених фактичних судових витрат. Крім того, зазначає, що договір про надання правничої допомоги від 12.05.2021 відповідачем [PERSON] взагалі не підписувався, однак зазначене спростовується копією договору, наявного в матеріалах справи (а.с.95). Таким чином, суд прийшов до висновку про задоволення вимоги відповідачів про стягнення витрат на професійну правничу допомогу та поштових відправлень. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року).

Outcome: approved