Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась\~до Нововодолазького\~районного суду\~Харківської \~області з\~позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, від дня пред`явлення позовної заяви до суду і до досягнення донькою повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що вона та відповідач по справі, [PERSON] , перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 вересня 2017 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 23 вересня 2017 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, актовий запис № 53. Відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року шлюб між подружжям було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , яка проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Як зазначила [PERSON] відповідач добровільної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має таку можливість, оскільки працевлаштований та має постійне джерело доходу. Інших осіб на утриманні [PERSON] не має. Надавати достатнє утримання спільної дитини, забезпечувати її харчування, лікування, виховання, навчання та розвиток позивач за власний рахунок не має можливості, у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з відповідним позовом. 18 лютого 2020 року за вхідним № 912/20-вх в порядку, передбаченому частиною 7 статті 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі [PERSON] (а. с. 11). Ухвалою від 19 лютого 2020 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за позовом\~[PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судове засідання не з`явилась, хоча про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду позивач надала заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1530/20-вх від 11 березня 2020 року, відповідно до якої позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила суд розгляд справи провести за її відсутності (а. с. 21). Відповідач,\~ [PERSON] ,\~в судове\~засідання не\~з`явився,\~хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчать наявні в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду відповідач надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1449/20-вх від 05 березня 2020 року, відповідно до якої позовні вимоги [PERSON] визнав в повному обсязі та просив суд здійснювати розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частина 3\~статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1\~статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). З матеріалів справи вбачається, що 23 вересня 2017 року між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був укладений шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено на « [PERSON] », про що Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області було складений відповідний актовий запис № 53 та видане свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] (а. с. 2). Як вбачається з позовної заяви рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 11 листопада 2019 року шлюб між подружжям було розірвано. Цю обставину сторони визнали та її не оспорювали. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 15 грудня 2017 року Виконавчим комітетом Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області, актовий запис №10 (а.с.3) Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини зазначено: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Таким чином, на підставі зазначених документів судом встановлений факт походження дитини від сторін по справі. Відповідно до довідки про склад сім`ї № 706, виданої Виконавчим комітетом\~Бірківської селищної\~ради Нововодолазького\~району Харківської\~області 04 грудня 2019 року встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . До складу її сім`ї входить донька [PERSON] , [INFO] (а. с. 5). Згідно акту обстеження проживання [PERSON] , складеного депутатом Бірківської селищної ради Нововодолазького району Харківської області по виборчому округу № 12 [PERSON] в присутності двох свідків вбачається, що [PERSON] зареєстрована та фактично проживає за адресою: [ADDRESS] разом із донькою [PERSON] , [INFO] (а. с. 4). Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Аналогічне за своїм правовим змістом роз`яснення міститься також й у пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів». Положеннями статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Імперативними припасами частин 1 та 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований\~розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Тотожне за містом роз`яснення щодо обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів надане Пленумом Верховного Суду України в абзаці 3 пункту 17 Постанови «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року. За досліджених обставин суд приходить до висновку, що [PERSON] не виконує по відношенню до своєї неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , батьківських обов`язків, передбачених сімейним законодавством, та ухиляється від належної участі по її утриманню у грошовій чи будь якій іншій формі. З огляду\~на вище\~викладене,\~повно та\~всебічно з`ясувавши\~обставини справи,\~оцінивши зібрані\~у справі\~докази,\~враховуючи те,\~що спільна\~дитина сторін\~проживає разом\~із позивачем,\~відповідач матеріальну\~допомогу на\~утримання доньки\~не надає,\~хоча є\~працездатною особою,\~має задовільний\~стан здоров`я,\~доказів того,\~що на\~його утримання\~знаходяться інші\~неповнолітні діти\~або непрацездатні\~особи суду\~не надано,\~та не\~заперечує проти\~позову [PERSON] ,\~суд приходить\~до висновку,\~що позовні\~вимоги слід\~задовольнити в\~повному обсязі\~та стягнути\~з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дати подання позову і до досягнення донькою повноліття, що буде з урахуванням приписів статті 182 Сімейного кодексу України необхідним та достатнім для гармонійного розвитку дитини. Також суд вважає за необхідне звернути увагу, що частина 1 статті 192 Сімейного кодексу України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Враховуючи зміст статей 181, 192 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Суд вважає, що аліменти з відповідача відповідно до положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 21 січня 2020 року. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог [PERSON] , суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити\~питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2020 році. Відповідно до абзацу 3\~статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 294-ІХ від 14 листопада 2019 року\~, з 01 січня 2020 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 2102 гривні, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 840 гривень 80 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved