Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власницею квартири, що належить їй на праві приватної власності, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . У даній квартирі, що знаходиться за вищевказаною адресою, зареєстрована також онука позивача - [PERSON] . [PERSON] у своєму позові посилається на те, що відповідач зареєстрована у вказані квартирі, однак фактично в ній не проживає більше десяти років, чим створює позивачу перешкоди у користуванні житлом, зокрема у сплаті надмірних комунально-житлових послуг. Відповідач не бере участь в житті сім`ї, в обслуговуванні вищезазначеної квартири, а також в роботах, пов`язаних з покращенням стану квартири. У даній квартирі відсутнє рухоме майно відповідача, а також її речі особистого користуванні. Перешкод у користуванні житлом ні позивач, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 13 грудня 2019 року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлялась про час та місце судового розгляду, однак в судове засідання не з`явилась, відзиву на позов не надала, тому,згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України, враховуючи відсутність заперечень позивача, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] , які є сусідами позивача, в судовому засіданні пояснили, що відповідач є онучкою [PERSON] та не проживає у квартирі [ADDRESS] . Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується Свідоцтвом про право власності від 21 березня 2002 року. Актом від 20.11.2019 року, який складено комісією в складі головного інженера [PERSON], майстра дільниці [PERSON] в присутності мешканців квартири [ADDRESS] [PERSON] , підтверджується той факт, що [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , але не проживає. Згідно довідки № 13, яка видана ТзОВ «СОВР-1», власником особового рахунку за адресою: [ADDRESS] є [PERSON] , за вказаною адресою також зареєстрована [PERSON] , [INFO] з 05.07.2018 року Крім того, відповідно до Будинкової книги для прописки громадян, які проживають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєструвалась за даною адресою 05.07.2018 року. Поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтверджено, відсутність відповідача [PERSON] тривалий час у квартирі [ADDRESS] , місце її перебування невідоме. Згідно ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Із вимог ст. 72 ЖК УРСР вбачається, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. В судовому засіданні встановлено, що відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] понад один рік. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у вказаній квартирі чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було. Враховуючи те, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, суд приходить до переконання, що позов [PERSON] слід задовольнити. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 768,40 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved