Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Луцького національного технічного університету про поновлення на попередній роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та стягнення моральної шкоди. Свій позов обгрунтовує тим, що з 02 вересня 2015 року вона працювала у відповідача на посаді методиста в Технічному коледжі Луцького Національного технічного університету на умовах строкового трудового договору по 31 грудня 2015 року. Наказом Луцького національного технічного університету №85-11-34 від 31.12.2015 року її звільнено з посади 31.12.2015 року у звязку з закінченням строку договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Розірвання з нею трудового договору вважає незаконним, оскільки 23 грудня 2015 року вона подала ректору Луцького НТУ заяву про продовження їй терміну перебування на посаді методиста ТК Луцького НТУ і 30 грудня 2015 року їй повідомили про підписання ректором Луцького НТУнаказу на продовження терміну перебування її на посаді методиста по 30 червня 2016 року. 04 січня 2016 року і 05 січня 2016 року вона продовжувала виконувати свої посадові обовязки. А 11 січня 2016 року її повідомили про те, що наказом Луцького національного технічного університету від 31.12.2015 року її звільнено з посади 31.12.2015 року у звязку з закінченням строку договору, на підставі п.2 ст.36 КЗпП України. Оскільки після закінчення строкового трудового договору трудові відносини між нею та відповідачем тривали, відповідач не настоював на припиненні трудового договору, то трудовий договір є продовженим на невизначений строк і вона не могла бути звільнена у звязку із закінчення строкового трудового договору. Крім того позивач вказує на те, що незаконним звільненням відповідачем їй заподіяно моральну шкоду, яка виразилась в порушенні її трудових прав, нормальних життєвих звязків, залишенням її без засобів до існування, що вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, підшукання нової роботи, а також душевних стражданнях. Та з врахуванням великої глибини моральних страждань, великого обєму зусиль, які їй доводить затрачати на відновлення своїх життєвих звязків та працевлаштування, вважає, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача має становити 20\~000 грн. Покликаючись на викладені обставини, з врахуванням заяви про збільшення позовних вимог просить поновити її на попередній роботі, стягнути середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15259,25 грн., судовий збір та витрати на правову допомогу в сумі 5000 грн., допустити негайне виконання рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі в сумі 5010,50 грн. Представник відповідача [PERSON] позов не визнала. Суду пояснила, що [PERSON] працювала на посаді методиста в ТК Луцького НТУ, який є структурним підрозділом Луцького національного технічного університету на умовах строкового трудового договору, який закінчувався 31 грудня 2015 року. Хоча позивач подавала заяву про продовження дії строкового трудового договору, однак ректор університету не погодився на це і 31 грудня 2015 року доручив повідомити працівників відділу кадрів коледжу про підготовку та погодження проекту наказу про звільнення [PERSON] Оскільки від коледжу не надійшло такого проекту наказу, то 31 грудня 2015 року ректором університету було видано наказ про звільнення [PERSON] з посади. Вважає звільнення [PERSON] з посади законним та просить в позові відмовити. Заслухавши пояснення сторін, показання свідків, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно п.2 ч.1 ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку, крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення. Відповідно до приписів ст. 39-1 КЗпП України якщо після закінчення строкового договору ніхто зі сторін зазначеного договору не порушив питання про його припинення і трудові відносини фактично тривали й далі, дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк. Трудові договори, які були переукладені один або декілька разів вважаються укладеними на невизначений строк. Згідно наказу Луцького національного технічного університету № 51-11-34 від 02 вересня 2015 року „По особовому складу викладачів ТК Луцького НТУ [PERSON] прийнято на посаду методиста в ТК Луцького НТУ з 01 вересня 2015 по 31 грудня 2015 року з педагогічним навантаженням згідно тарифікації з оплатою праці згідно з 11 тарифним розрядом (а.с. 3-4). Наказом Луцького національного технічного університету №85-11-34 від 31 грудня 2015 року „Щодо викладацького складу ТК Луцького НТУ [PERSON] звільнено з посади 31 грудня 2015 року у звязку з закінченням строку договору, п.2 ст.36 КЗпП України (а.с.8). Згідно пояснень [PERSON], стверджених показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], 31 грудня 2015 року наказу про звільнення позивача з посади до технічного коледжу не надходило, позивача з таким наказом не знайомили. Копію наказу про звільнення [PERSON] отримано в приміщенні університету лише 05 січня 2016 року. Наведені обставини також стверджуються наявною в матеріалах справи копією наказу з відміткою про його отримання [PERSON] лише 05 січня 2016 року і ознайомлення з ним [PERSON] 11 січня 2016 року. Представник відповідача наведених обставин не заперечувала. Пояснення [PERSON] про те, що після закінчення строку трудового договору продовжувала працювати на тій же посаді 4 і 5 січня 2016 року, крім показань свідків [PERSON] та [PERSON], стверджуються табелем обліку робочого часу відповідно до якого позивач працювала повний день 4 і 5 січня 2016 року (а.с.73). Згідно показань свідка [PERSON] та копії заяви [PERSON] від 23 грудня 2015 року з резолюцією ректора така заява надіслана електронною поштою на адресу технічного коледжу 4 січня 2016 року після 16 години. Згідно показань свідка [PERSON], яка виконувала обовязки директора коледжу ніяких повідомлень про бажання керівника ректора звільнити [PERSON] до 16 години 4 січня 2016 року не надходило (а.с.5,77,78). За наведених обставин суд не приймає до уваги пояснення представника відповідача, про те, що 31 грудня 2015 року ректор доручив повідомити позивача про її звільнення. Представником відповідача не наведено жодних обставин про ухилення позивача від ознайомлення з наказом про звільнення 31 грудня 2015 року та 4 і 5 січня 2016 року. За наведених обставин суд приходить до висновку, що після закінчення 31 грудня 2015 року строку трудового договору з [PERSON] відповідач не порушив питання про припинення трудового договору, а трудові відносини тривали далі, тому дія цього договору вважається продовженою на невизначений строк і він не може бути розірваним на підставі п.2 ч.1 ст.36 КЗпП України з підстав закінчення строку трудового договору. Відтак звільнення [PERSON] є незаконним і вона підлягає поновленню на попередній посаді із 06 січня 2016 року. Відповідно на підставі приписів ст. 235 КЗпП України з відповідача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу в межах заявлених позовних вимог з 6 січня 2016 року по 12 квітня 2016 року 67 робочих днів. З врахуванням середнього заробітку позивача за листопад і грудень 2015 року, відповідно 4492,80 грн. і 5528,10 грн., середній заробіток за один робочий день становить 227,75 грн. =(4492,80+5528,10):44, до стягнення підлягає середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 15 259,25 грн. = 227,75 Х67. Відповідно до приписів ст.237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Суд приходить до висновку, що порушенням трудових прав [PERSON] відповідачем заподіяна моральна шкода, яка виразилась в порушенні нормальних житєвих звязків позивача, вимагає від неї додаткових зусиль для організації свого життя, а також душевних страждань, які вона зазнала у звязку із протиправним звільненням. Визначаючи розмір відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди, суд враховує глибину моральних страждань понесених позивачем, обєм зусиль, які їй доводиться затрачати на відновлення своїх житєвих звязків, вимоги розумності та справедливості і приходить до висновку, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди, який підлягає стягненню з відповідача в користь позивача має становити 2\~000,00 грн. В решті вимога про стягнення моральної шкоди задоволенню не підлягає. Також підлягають задоволенню вимоги про стягнення з відповідача в користь позивача витрат по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. та витрат на правову допомогу в сумі 5000,00 грн., стверджені квитанціями та розрахунком затрат робочого часу адвоката. Крім того з Луцького національного технічного університету в дохід держави слід стягнути 2756 грн. судового збору. Рішення суду в частині поновлення на попередній роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за один місяць в сумі 5010,50 грн. підлягає негайному виконанню. На підставі ст.36, ст.ст.39-1, 237-1 КЗпП України,

Outcome: partial