Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів. Уточнивши позовні вимоги, просила стягнути неустойку в сумі 15220,65 грн. В обґрунтування позовних вимог вказувала, що рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області починаючи з 2002 року з відповідача [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання синів [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку, але не менше ніж ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Відповідач з 01.01.2007 року ухиляється від сплати аліментів у встановленому судом розмірі, сплачує кошти на утримання дитини періодично та частково, внаслідок чого утворилась значна заборгованість. Оскільки тягар утримання дітей повністю ліг на неї, це погіршує матеріальний стан позивача, у звязку з чим просила стягнути неустойку у відповідності до вимог ст.196 СК України. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, надала пояснення по їх суті. Представник відповідача визнала позов частково, на суму 2000 грн., просила зменшити розмір неустойки з тих підстав, що [PERSON] допустив заборгованість по сплаті аліментів за період, коли він не працював і не мав доходів. В даний час відповідач щомісячно сплачує аліменти по мірі своїх можливостей погашає заборгованість, від сплати аліментів ніколи не ухилявся, тому будь-якої його вини в утворенні заборгованості немає. Просила відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши та проаналізувавши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду від 04.03.2002 року з [PERSON] присуджено в користь [PERSON] аліменти на утримання дітей: сина [PERSON] [INFO], сина [PERSON] [INFO], в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше ? неоподаткованого мінімуму доходів громадян на кожну дитину. Вказане рішення звернуто до виконання і виконується в примусовому порядку відділом ДВС [PERSON] районного управління юстиції. З довідки-розрахунку №2521 від 18.05.2017 року виданої державним виконавцем ВДВС [PERSON] районного управління юстиції, вбачається, що загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №2-276 за період з 01 січня 2007 року по 01 травня 2017 року становить 34457,13 грн. Сторони визнали ту обставину, що [PERSON] дійсно сплачував аліменти на утримання неповнолітніх дітей нерегулярно, мали місце періоди повної несплати аліментів, які представник відповідача пояснює відсутністю у [PERSON] роботи та доходу. В той же час, оглядом матеріалів виконавчого провадження судом встановлено, що [PERSON] ухилявся від сплати аліментів. Так, з довідки-розрахунку вбачається, що в період з січня 2007 року по жовтень 2013 року, тобто понад шість років відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей. Починаючи з листопада 2013 року по липень 2016 року сплата аліментів здійснювалась епізодично та частково, і лише починаючи з серпня 2016 року аліменти стягуються з [PERSON] щомісячно, в т.ч. і з частковим погашенням заборгованості. Разом з тим, судом встановлено, що в період повної несплати аліментів [PERSON] неодноразово працевлаштовувався і отримував щомісячний дохід, про який не повідомляв державного виконавця і не сплачував аліментів добровільно. Так, в період з грудня 2011 року по вересень 2012 року [PERSON] працював в ТзОВ «Житлолюкс плюс», отримував щомісячно заробітну плату, з якої аліментів не сплачував, що підтверджується довідкою вказаного підприємства №142/08 від 16.08.2016 року. Факт ухилення [PERSON] від сплати аліментів, у звязку з чим до нього вживались примусові заходи, підтверджується також поданнями начальника відділу ДВС про притягнення [PERSON] до кримінальної відповідальності в квітні 2008 року, в липні 2011 та в червні 2016 року, ухвалою про обмеження [PERSON] у виїзді за межі України, яка винесена за поданням державного виконавця, постановою про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за ст.188-13 КУпАП, актом державного виконавця. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що внаслідок ухилення від сплати аліментів на утримання неповнолітніх дітей у [PERSON] утворилась заборгованість за період з 01 січня 2007 року по 01 травня 2017 року в сумі 34457,13 грн. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості по аліментам з вини особи, яка зобовязана їх сплачувати за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1 відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З урахуванням викладеного, враховуючи, що на час судового розгляду заборгованість по аліментам не погашена, суд приходить до висновку про наявність підстав для стягнення з [PERSON] в користь [PERSON] неустойки (пені). Розрахунок пені проведено позивачем у відповідності до вимог чинного законодавства, даний розрахунок не оспорював ся відповідачем та його представником, і підстав для його перерахунку суд не вбачає. Доводи представника відповідача про наявність підстав для зменшення неустойки до 2000 грн. на думку суду, не є переконливими та обґрунтованими, у звязку з чим не підлягають задоволенню. Так, твердження представника відповідача про покладення тягаря утримання дітей на обох батьків та необхідність у звязку з цим зменшення неустойки не відповідають змісту неустойки як виду відповідальності за порушення строків виконання грошового зобовязання. Зокрема, виходячи із положень цивільного законодавства та змісту ст.196 СК України, неустойка стягується у випадку виникнення заборгованості, тобто несвоєчасної сплати аліментів, розмір яких вже визначено судом або договором. Таким чином, неустойка не є формою витрат на утримання дітей, які повинні розподілятись між батьками, а виступає як форма відповідальності боржника, що прострочив - в даному випадку таким боржником є відповідач [PERSON] Крім того, як вже було встановлено судом, [PERSON] на протязі тривалого часу ухилявся від сплати аліментів, не вживав будь-яких заходів для зменшення заборгованості. Доводи про відсутність у відповідача майна спростовуються письмовими доказами, з яких вбачається, що у власності [PERSON] перебуває частина квартири в смт.Володимирець. В даний час відповідач працює, і має фінансову можливість сплачувати аліменти, погашаючи також і заборгованість. За таких обставин, стягнення неустойки не спричинить надмірного негативного впливу на матеріальний стан [PERSON] З урахуванням викладених обставин, прийшовши до висновку про наявність підстав для задоволення позову, суд приходить до висновку про можливість зменшення неустойки до 12000 грн, які підлягають стягненню з відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: approved