Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей адміністрації Заводського району Миколаївської міської ради, в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги позивачка обґрунтувала тим, що [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим повторно, серії [NUMBER] від 23.04.2007 року. В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. У 2006 році відповідач покинув позивачку разом з дитиною. Неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір`ю, що підтверджується довідкою ТОВ «Николаевдомсервис» №269 від 25.07.2019 року. [PERSON] будь-якої участі у вихованні свого неповнолітнього сина не приймає, жодної допомоги на його утримання позивачці не надає, що підтверджується розрахунком заборгованості зі сплати аліментів від 11.02.2020 року, виданого Заводським відділом ДВС у місті Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), відповідно до якого [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини в розмірі 14506,89 грн. Вказане свідчить про те, що відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що стало підставою для звернення до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності та за відсутності її представника, позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на його задоволенні, не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Миколаївської міської ради до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримувала, не заперечувала проти задоволення позову, просила суд ухвалити рішення з урахуванням висновку органу опіки та піклування від 21.12.2020 року. Дослідивши надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.3 ст. 12 ЦПК України). Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на як вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Конвенцією про права дитини (20.11.1989 року) проголошено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Так, відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; батьки зобов`язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї; забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини; забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Положеннями вказаної вище статті визначено основні положення з виховання дітей. Для здійснення цього завдання батьки наділяються батьківськими правами, тобто правом на особисте виховання своїх дітей. Батьківські права є в той же час і обов`язками батьків з виховання дітей, тому що батьки не тільки володіють правом на виховання дитини, а й мають обов`язок її виховувати. Нездійснення ними своїх прав тягне за собою або повну їх втрату, або тимчасове позбавлення цих прав. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Згідно зі ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження, виданого повторно, серії [NUMBER] від 23.04.2007 року, [PERSON] є батьком неповнолітнього [PERSON] , [INFO] . Тривалий час сторони проживали однією сім`єю, без реєстрації шлюбу, проте в 2006 році відповідач покинув позивачку разом з дитиною. Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи №19.01.03-02/4538/18 від 28.09.2018 року, виданої Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради неповнолітній [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . З довідки ТОВ «Николаевдомсервис» №269 від 25.07.2019 року вбачається, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] . Умови проживання дитини задовільні: [PERSON] має окрему кімнату, спальні та робочі місця, забезпечений одягом по сезону та шкільним приладдям. [PERSON] будь-якої участі у вихованні свого неповнолітнього сина не приймає, жодної допомоги на його утримання позивачці не надає. Так, 29.08.2019 року Заводським районним судом м. Миколаєва видано судовий наказ по справі №487/6168/19 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 14.08.2019 і до повноліття. Відповідно до Розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 11.02.2020 року, наданого державним виконавцем Заводського відділу ДВС у м. Миколаєві ПМУ МЮ (м. Одеса), [PERSON] має заборгованість зі сплати аліментів, розмір якої станом на 01.02.2020 року становить 14506,89 грн. Органом опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради був наданий висновок від 21.12.2020 року за №1130/020201-22/25/14/20 про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . З вказаного висновку вбачається, що батько участі у житті та вихованні неповнолітнього [PERSON] не приймає, з сином не спілкується, останній раз бачився з ним близько шести років тому. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконкому Миколаївської міської ради 26.11.2020 року неповнолітній [PERSON] повідомив, що батько з ним зв`язок не підтримує, участі у його вихованні та утриманні не приймає, у зв`язку з чим він підтримує позбавлення батька батьківських прав. Відповідач [PERSON] на виклики суду до судового засідання неодноразово не з`явився, відзиву на позов та доказів, які б свідчили про його інтерес до дитини, про його бажання приймати активну участь у вихованні дитини, допомагати їй матеріально, бажання бути батьком дитини, суду не надав. Крім того, 26.11.2020 на виклик до органу опіки та піклування виконкому Миколаївської міської ради для розгляду питання щодо виконання [PERSON] своїх батьківських обов`язків останній не з`явився, причин неявки не повідомив, його місце проживання не відоме. З вказаного суд приходить до висновку, що своїми діями [PERSON] виявив байдужість до долі свого неповнолітнього сина. За такого, органі опіки та піклування виконавчого комітету Миколаївської міської ради вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON] , [INFO] . Пункт 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» закріплює, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. На підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні були встановлені достатні підстави для позбавлення відповідача [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved