Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 28.10.2016 відбулась ДТП за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], власником якого є позивач. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні даної ДТП і притягнуто до адміністративної відповідальності. Цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована в Товаристві з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» (далі Страхова компанія, ТДВ «МСК»). Вартість відновлювального ремонту автомобіля виявилась більшою, ніж ліміт страхового відшкодування та склала 116086,00 грн., що підтверджується актом виконаних робіт ТОВ «АРТ-ЛЕКС», тоді як страхова компанія сплатила страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн. Невідшкодовану суму у розмірі 16086,00 грн. позивач просить стягнути з відповідача. До суду позивач подала заяву в якій просила розглянути справу у свою відсутність та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. [PERSON] позов не визнав та пояснив, що не згодний з вартістю відновлювального ремонту, вартістю запчастин та робіт, здійснених ТОВ «АРТ-ЛЕКС», оскільки ціни занадто завищені, що виходить із змісту [PERSON] виконаних робіт. Крім того, він має договір добровільного страхування з ТДВ «МСК», в межах якого позивач може звернутись до Страхової компанії з метою відшкодування збитків. Представник ТДВ МСК показав, що Страховою компанією здійснено виплату страхового відшкодування у розмірі ліміту відповідальності 100000 грн., а недоплачена частини страхового відшкодування з урахуванням коефіцієнту зносу складових, що підлягають заміні, у розмірі 1311,51 грн. за полісом добровільного страхування може бути сплачена позивачеві у разі звернення з відповідною заявою. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: 28.10.2016 відбулась ДТП за участю автомобілів [NUMBER] під керуванням [PERSON] та автомобіля [NUMBER], власником якого є позивач. Постановою Московського районного суду м. Харкова від 12.12.2016 [PERSON] визнано винним у скоєнні вказаного ДТП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 340,00 грн. Вказані обставини визнані сторонами, тому не підлягають доказуванню (а.с. 15, 16). Відповідальність [PERSON] застрахована в ТДВ «МСК». За полісом серії № АЕ/7752015 обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ліміт страхового відшкодування за шкоду, заподіяну майну становить 100000,00 грн., франшиза нуль (а.с. 5). Звітом № 201/11/16 про оцінку колісного транспортного засобу встановлено вартість відновлювального ремонту з урахуванням фізичного зносу автомобіля [NUMBER] у розмірі 101311,51 грн. з ПДВ на складові частини, що підлягають заміні (а.с. 45-59). Крім того, між відповідачем та ТДВ МСК укладений договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту № ДВТ 1613914-49 від 27.04.2016 (а.с. 27). Страхова компанія визнала ДТП страховим випадком, визначила та виплатила страхове відшкодування у розмірі 100000,00 грн., разом з тим, згідно акта виконаних робіт № 15125 від 30.12.2016 ТОВ «АРТ-ЛЕКС» вартість робіт, запчастин та матеріалів склала 116086,08 грн. (а.с. 6, 12). Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Згідно ч. 1 ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Так, право потерпілого на відшкодування за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобовязує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування в деліктному зобовязанні. Таким чином потерпілий вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного суду від 14.02.2018 № 754/1114/15-ц. Отже, твердження відповідача, що він не повинен відшкодовувати позивачу різницю між вартістю відновлювального ремонту та виплаченим страховим відшкодуванням не ґрунтується на вимогах закону. В обґрунтування позовних вимог щодо розміру відновлювального ремонту позивачем надано акт виконаних робіт ТОВ «АРТ-ЛЕКС» від 30.12.2016 та копії чеків на суму 116086,08 грн., проте звітом № 201/11/16, виконаним особою, яка має відповідні сертифікати, встановлена вартість відновлювального ремонту у розмірі 101311,51 грн. (а.с. 12-14), Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому докази повинні бути належними, допустимими, достовірними і достатніми (ст.ст. 77-80 ЦПК України). Враховуючи викладене суд приходить до висновку, що належним та допустимим доказом на підтвердження вартості відновлювального ремонту є саме звіт № 201/11/16, в звязку з чим задовольняє позов частково та стягує на користь позивача різницю між вартістю відновлювального ремонту у розмірі 101311,51 та виплаченим страховим відшкодуванням у розмірі 100000,00 грн., яка становить 1311,51 грн. Суд розподіляє судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно до задоволених позовних вимог, а саме: позивачем при подачі позову до суду сплачено 640 грн. судового збору, позов задоволений частково на 8,15%, що становить 52,16 грн. і підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: partial