Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогою про стягнення з нього щомісячно аліментів у сумі 1000 грн. на її користь на утримання неповнолітнього сина. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час спільного проживання її та відповідача сім`єю без реєстрації шлюбу народився 18.08.2008 року син [PERSON]. Після народження дитини вони припинили спільне проживання. Відповідач проживає в іншій місцевосці і вони не мають наміру відновлювати сімейне проживання. Вона одноособово доглядає за неповнолітнім сином, оскільки батько дитини не підтримує з нею та з сином зв`язок і не надає належної матеріальної допомоги на забезпечення сина продуктами харчування, одягом тощо. На даний час вона має невеликі грошові надходження, що не дозволяють належно забезпечувати всім необхідним сина, і тому відчуває гостру потребу у грошових коштах в ускладнених життєвих умовах. Відповідач не має ніяких обмежень за станом здоровя, а також ніяких грошових заборгувань, а тому вона вважає, що він здатний сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі не менше 600 грн. з огляду на доводи відповідача на заявлені нею вимоги. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в своїй заяві просив провести розгляд справи без його участі, а також просив врахувати його можливості сплачувати аліменти в межах 30 % від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Заслухавши пояснення позивача в обґрунтування позову, а також письмові пояснення відповідача, з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд в своїх оцінках у прийнятті рішення виходить з таких встановлених фактичних обставин та положень законодавства, які підлягають застосуванню відповідно до заявлених вимог. Судом встановлено, що під час спільного проживання позивача та відповідача сім`єю без реєстрації шлюбу народився 18.08.2008 року син, [PERSON]. Після народження дитини вони припинили спільне проживання. Відповідач проживає в іншій місцевосці і вони не мають наміру відновлювати сімейне проживання. Позивач одноособово доглядає за неповнолітнім сином, оскільки батько дитини не підтримує з нею та з сином зв`язок і не надає належної матеріальної допомоги на забезпечення сина продуктами харчування, одягом тощо. На даний час позивач має невеликі грошові надходження, що не дозволяють належно забезпечувати всім необхідним сина, і тому відчуває гостру потребу у грошових коштах в ускладнених життєвих умовах. Вона готова зменшити розмір аліментів до 600 грн., якщо відповідач не погодиться із заявленою нею вимогою. Відповідач не має ніяких обмежень за станом здоровя, а також ніяких грошових заборгувань, і повідомив суду у заяві про згоду сплачувати аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в межах 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статею 181 Сімейного кодексу України передбачається, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки на даний час прожитковий мінімум на дитину від 6 до 18 років становить 1455 грн., то з урахуванням вимоги позивача та часткового визнання позову відповідачем суд дійшов висновку про можливість часткового задоволення вимоги позивача щодо розміру аліментів на суму 600 грн. На підставі викладеного та

Outcome: partial