Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харковаз позовом до Вуглегірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 6 Донецької обласної ради, третя особа: Департамент освіти і науки Донецької обласної державної адміністрації, в якому просить стягнути з відповідача на його користь невиплачену заробітну плату в сумі 11246,50 грн., компенсації за невикористану відпустку в сумі 971,04 грн. та середній заробіток за час затримки належних виплат -24895,89 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала у Вуглегірській спеціальній школі-інтернаті № 6 Донецької обласної ради з 01.12.1975 року. 31.03.2015 року його звільнено з займаної посади за власним бажанням, однак остаточний розрахунок у день звільнення не проведено. Заборгованість з виплати заробітної плати, яка складає 11246,50 грн., компенсація за невикористану відпустку складає 971,04 грн., не погашена до теперішнього часу. В зв'язку з затримкою розрахунку при звільненні позивачем на підставі ст. 117 КЗпП України пред'явлено до стягнення середній заробіток за весь час затримки розрахунку у сумі 24895,89 грн. Позивач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. До суду надав заяву, в якій просить розглядати справу без його участі та позовні вимоги підтримує позовні вимоги у повному обсязі. Також зазначив, у разі неявки в судове засідання відповідача на підставі ст. 224 ЦПК України не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Третя особа в судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила. У відповідності до приписів ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог з огляду на наступне. З матеріалів справи судом встановлено, що 01.12.1975 року [PERSON] прийнята старшим піонервожатим до Вуглегірської спеціальної загальноосвітньої школи-інтернату № 6 Донецької обласної ради. З копії трудової книжки вбачається, що 31.08.2015 року [PERSON] звільнено з вказаної установи за власним бажанням. Остаточний розрахунок при звільненні 31.08.2015 року відповідачем проведено не було, заборгованість відповідача по заробітній платі перед [PERSON] складає 11246,50 грн., заборгованість компенсації за невикористану відпустку складає 971,04 грн., що підтверджуються довідками відповідача. Приписами ч. 1 ст. 115 Кодексу законів про працю України встановлено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Відповідно до ч. 1 ст. 47 Кодексу законів про працю України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 Кодексу законів про працю України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 2 ст. 83 Кодексу законів про працю України, у разі звільнення керівних, педагогічних, наукових, науково-педагогічних працівників, спеціалістів навчальних закладів, які до звільнення пропрацювали не менш як 10 місяців, грошова компенсація виплачується за не використані ними дні щорічних відпусток з розрахунку повної їх тривалості. Згідно ст.117 КЗпП, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що відповідач в порушення вимог чинного законодавства, не провів остаточного розрахунку із позивачем під час його звільнення та не виплатив [PERSON] нараховану заробітну плату та компенсацію за невикористані дні відпустки, суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості з нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у розмірі 11246,50 грн., компенсації за невикористану відпустку в розмірі 971,04 грн. та середнього заробітку за час затримки виплати у розмірі 24895,89 грн. Щодо розподілу судових витрат, враховуючи, що позивач звільнений від сплати судового збору за подання даного позову, сума судового збору у розмірі 551,50 грн., відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: approved