Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона є власником домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Вказане домоволодіння вона отримала у спадок від своєї матері [PERSON] . На підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 03 червня 2010 року по справі № 2-874 за нею було визнано право власності на земельну ділянку, розташовану по [ADDRESS] , розміром 0,35 га, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку. При житті матері відповідачі, скориставшись її похилим віком, побудували без відповідних дозволів та погоджень із державними органами прибудову до будинку, яка складається з двох кімнат, позначених на технічному паспорті 1-5, 1-6, та кухні з верандою 1-7. Сектором державного архітектурно-будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області було проведено перевірку законності будівництва та за наслідками перевірки відповідачів було притягнуто до адміністративної відповідальності. Вказана прибудова збудована впритул до будинку позивача, що порушує вимоги п. 3.17 Б.2.4.-1-94 «Планування та забудова міських та сільських поселень». Відповідно до вказаного нормативно-правового акта відстань до межі сусідньої ділянки від найбільш виступаючої конструкції стіни має бути не менше ніж 1,0 м. При цьому повинно бути забезпечене влаштування необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів будівель на територію суміжних ділянок. Крім вказаних порушень, має місце також затінення земельної ділянки позивача, оскільки прибудова знаходиться на південь від її домоволодіння. Відповідачем було виготовлено стічні труби для атмосферних опадів даху таким чином, що вода з них потрапляє прямо на будинок позивача, що, в свою чергу, призводить до значних незручностей в користуванні земельною ділянкою. Має місце також пошкодження будинку позивача, оскільки під дією вищенаведених атмосферних опадів з даху руйнуються фундамент та стіни. На усні вимоги виправити вказані порушення відповідач не реагує. За вказаних обставин позивач просить суд зобов`язати відповідачів усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: [ADDRESS] , шляхом знесення самочинно збудованої прибудови. Ухвалою судді від 27.05.2019 було відкрито провадження по справі та призначено підготовче засідання (а.с. 36). Ухвалою суду від 24.10.2019 за клопотанням позивача [PERSON] до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача залучено сектор Державного архітектурного будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (с. Якушинці, вул. Новоселів, 1, Вінницького району Вінницької області) (а.с. 105). Ухвалою суду від 20.11.2019 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження (а.с. 126). Ухвалою суду від 06.07.2020 прийнято до провадження уточнення прізвищ, імен та по батькові відповідачів по справі 128/1272/19 (а.с. 220-221). В судове засідання 05.08.2020 учасники справи не з`явились. Позивач [PERSON] попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву про проведення судового засідання без її участі, в поданій заяві просила позов задовольнити в повному обсязі та у випадку неявки відповідачів без поважних причин ухвалити заочне рішення (а.с. 216-217). 01.08.2019 позивач [PERSON] подала через канцелярію суду письмові пояснення до позовної заяви, які є аналогічними зі змістом позовної заяви (а.с. 82-84). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - в.о. начальника сектору Державного архітектурного будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Табачишин Ю.Ю. попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його участі, при винесенні рішення покладається на розсуд суду та просить врахувати поданий раніше відзив на позовну заяву (154-155). У письмових поясненнях (відзиві) Сектор ДАБК Якушинецької сільської ради вважає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості відповідно до ст. 376 ЦК України є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності, та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови (а.с. 113-115). Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судові засідання та в підготовче засідання не з`являлися з невідомих суду причин, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце проведення як судових, так і підготовчого засідання, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення судових повісток, які повернулись на адресу суду. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк до суду не подали. 11.07.2019 відповідачами [PERSON] та [PERSON] через канцелярію суду було подано письмові заяви про слухання справи у їхню відсутність, в яких свою позицію по суті позовних вимог вони не висловили (а.с. 65, 72). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом установлено, що згідно з копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 114700145 від 20.02.2018 позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520688900:04:008:0692, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8, 10). З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 114724231 від 21.02.2018 вбачається, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності також належить земельна ділянка площею 0,1 га, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 0520688900:04:008:0693, розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Відповідно до копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за № 113352952 від 08.02.2018, позивачу [PERSON] на праві приватної спільної часткової власності належить 67/100 часток житлового будинку загальною площею 125,5 кв.м, житловою площею 84,4 кв.м, з прибудовою, позначеного на плані літерою «А», огорожа № 1-4, сарай з льохом літ. «Б», сарай літ. «В», вбиральня літ. «Г», що розташовані за адресою: [ADDRESS] (а.с. 11). Згідно з ксерокопією технічного паспорта на житловий будинок по [ADDRESS] , виготовленого станом на 17.05.2002, [PERSON] належить 67/100 частки вказаного будинку, [PERSON] - 33/200 частки, [PERSON] - 11/200 частки, [PERSON] - 11/200 частки та [PERSON] - 11/200 частки (а.с. 12-17). З ксерокопії листа Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області № 02-18/828 від 07.11.2016, адресованого [PERSON] , вбачається, що Сектором державного архітектурно-будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в межах наданих повноважень було розглянуто звернення [PERSON] щодо будівництва прибудови до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . За результатами здійсненої сектором 11.11.2016 позапланової перевірки встановлено, що гр. [PERSON] самочинно побудувала у 2002 році веранду до житлового будинку по [ADDRESS] , чим порушила вимоги статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». За фактом виявлених порушень на забудовника складено протокол про адміністративне правопорушення та притягнуто до адміністративної відповідальності у виді штрафу у розмірі 170 (сто сімдесят) грн (а.с. 18). Зазначене також підтверджується ксерокопією вказаного протоколу про адміністративне правопорушення від 11.11.2016 (а.с. 116); ксерокопією акта № 41-ПП перевірки дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.11.2016 (а.с. 117); ксерокопією припису № 12 про усунення порушення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.11.2016 (а.с. 118); ксерокопією постанови № 13 по справі про адміністративне правопорушення від 18.11.2016, згідно з якою [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 96 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 (сто сімдесят) грн 00 коп. (а.с. 119), а також ксерокопією квитанції № 177648719879764 від 14.12.2016 про сплату [PERSON] штрафу на суму 170,00 грн (а.с. 120). В усіх цих документах зафіксовано порушення, а саме: гр. [PERSON] самочинно побудувала у 2002 році веранду (розміром 1,23х3,78) до житлового будинку по [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом ТОВ «Приват-БТІ» № 101-15-ТП від 12.03.2015, чим порушила вимоги статті 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». Ксерокопію рішення Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 2-874/2010 суд не приймає в якості доказу, оскільки вона нечитабельна, неможливо визначити дату, зміст рішення та його резолютивну частину через неналежну якість, а також вона не посвідчена в установленому законом порядку (а.с. 19-20). Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 року відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Непорушність права власності закріплено в статті 321 ЦК України, відповідно до частини першої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною першою статті 116 ЗК України визначено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав (стаття 125 ЗК України). Статтею 126 ЗК України передбачено, що право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». За змістом статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель» про самовільне зайняття земельної ділянки свідчить вчинення особою будь-якої дії, спрямованої на фактичне використання земельної ділянки за відсутності відповідного рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про її передачу у власність або користування (оренду) або за відсутності вчиненого правочину щодо такої земельної ділянки, за винятком дії, які відповідно до закону є правомірними. Частина 2 статті 152 ЗК України передбачає, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. За правилами статті 212 ЗК України самовільно зайняті земельні ділянки підлягають поверненню власникам землі або землекористувачам без відшкодування затрат, понесених за час незаконного користування ними. Приведення земельних ділянок у придатний для використання стан, включаючи знесення будинків, будівель і споруд, здійснюється за рахунок громадян або юридичних осіб, які самовільно зайняли земельні ділянки. Повернення самовільно зайнятих земельних ділянок провадиться за рішенням суду. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 31 жовтня 2018 року, справа № 725/5630/15-ц, провадження № 14-341цс18, зазначила, що юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення. При вирішенні питання про те, чи є відхилення від проекту істотним і таким, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, необхідно з`ясовувати, зокрема, як впливає допущене порушення з урахуванням місцевих правил забудови, громадських і приватних інтересів на планування, забудову, благоустрій вулиці, на зручність утримання суміжних ділянок тощо. Частиною 1 статті 96 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за порушення вимог законодавства, будівельних норм, стандартів і правил та затверджених проектних рішень під час нового будівництва, реконструкції, реставрації, капітального ремонту об`єктів чи споруд. Статтею 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» визначено, що будівництво (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об`єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності». До початку реалізації права на забудову конкретної земельної ділянки особа зобов`язана у встановленому порядку набути право власності або користування на цю земельну ділянку. Особа, яка здійснила самочинне будівництво об`єкта на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, не може набути право власності на нього в порядку статті 331 ЦК України. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 28 січня 2015 року у справі № 6-225цс14. Відповідно до ч. 1 ст. 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» у разі виявлення факту самочинного будівництва об`єкта, перебудова якого з метою усунення істотного відхилення від проекту або усунення порушень законних прав та інтересів інших осіб, істотного порушення будівельних норм є неможливою, посадова особа органу державного архітектурно-будівельного контролю видає особі, яка здійснила (здійснює) таке будівництво, припис про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил з визначенням строку для добровільного виконання припису. У разі якщо особа в установлений строк добровільно не виконала вимоги, встановлені у приписі, орган державного архітектурно-будівельного контролю подає позов до суду про знесення самочинно збудованого об`єкта та компенсацію витрат, пов`язаних з таким знесенням. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Частиною 7 статті 376 ЦК України визначено, що у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил суд за позовом відповідного органу державної влади або органу місцевого самоврядування може постановити рішення, яким зобов`язати особу, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову. Якщо проведення такої перебудови є неможливим або особа, яка здійснила (здійснює) будівництво, відмовляється від її проведення, таке нерухоме майно за рішенням суду підлягає знесенню за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) будівництво. Особа, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, зобов`язана відшкодувати витрати, пов`язані з приведенням земельної ділянки до попереднього стану. Частиною 2 статті 38 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» визначено, що за рішенням суду самочинно збудований об`єкт підлягає знесенню з компенсацією витрат, пов`язаних із знесенням об`єкта, за рахунок особи, яка здійснила (здійснює) таке самочинне будівництво. Виконання рішення суду, що набрало законної сили, щодо знесення самочинно збудованого об`єкта здійснюється відповідно до Закону України «Про виконавче провадження». З урахуванням змісту статті 376 ЦК України в поєднанні з положеннями статей 16, 386, 391 цього Кодексу вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна на земельній ділянці, власником або користувачем якої є інша особа, можуть бути заявлені власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, за умови доведеності факту такого порушення самочинною забудовою. Велика Палата Верховного Суду в додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства. Судом було встановлено, що позивач [PERSON] на законних підставах володіє земельною ділянкою площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520688900:04:008:0692, розташованою за адресою: [ADDRESS] , а відповідач [PERSON] незаконно без дозвільних документів прибудувала на цій земельній ділянці веранду (розміром 1,23х3,78) до житлового будинку в [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом ТОВ «Приват-БТІ» № 101-15-ТП від 12.03.2015. Співвласниками будинку є сторони по справі, а саме: позивач [PERSON] та відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Сектором Державного архітектурно-будівельного контролю Якушинецької сільської ради 11.11.2016 спеціалістом І категорії [PERSON] була проведена позапланова перевірка. По факту проведення перевірки у зв`язку з виявленим порушенням був складений протокол від 11.11.2016, а саме: гр. [PERSON] самочинно побудувала у 2002 році веранду (розміром 1,23х3,78) до житлового будинку в [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом ТОВ «Приват-БТІ» № 101-15-ТП від 12.03.2015, чим порушила вимоги ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність». До вищевказаного протоколу був складений акт № 41 - ПП від 11.11.2016 та виписаний припис № 12 про усунення порушень вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил від 11.11.2016. Вимогою припису було: «Після отримання документа, що посвідчує право власності чи користування земельною ділянкою, об`єкт привести у відповідність до вимог чинного законодавства». Постанова № 13 по справі про адміністративне правопорушення була винесена 18.11.2016 начальником сектору ДАБК Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області Костюком В.М., на [PERSON] накладено штраф в розмірі 170 (сто сімдесят) грн, який остання сплатила 14.12.2016, про що свідчить ксерокопія квитанції про сплату штрафних санкцій, а отже визнала факт вчинення вищевказаного правопорушення. Припис про усунення вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, державних стандартів і правил, виданий спеціалістом І категорії сектору ДАБК Якушинецької сільської ради Табачишиним Ю.Ю., є безстроковим. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідачів, які обізнані, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - сектор Державного архітектурного будівельного контролю Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою, оскільки отримували направлені їм судом копії позовної заяви з додатками, всі судові повістки, листи та ухвали суду, а також один раз відповідач [PERSON] була присутня в підготовчому засіданні 11.07.2019, враховуючи неподання відповідачами відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від них, суд дійшов висновку, що відповідачі не оспорюють позовних вимог. Таким чином, суд вважає, що знесення самочинного об`єкта нерухомості, а саме: веранди (розміром 1,23х3,78) до житлового будинку в [ADDRESS] , згідно з технічним паспортом ТОВ «Приват-БТІ» № 101-15-ТП від 12.03.2015, є крайнім заходом впливу на забудовника [PERSON] , оскільки усі передбачені законодавством заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності було використано, а [PERSON] відмовляється від здійснення її перебудови. Документи, які б підтверджували право власності або право користування відповідачів на земельну ділянку площею 0,25 га, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), кадастровий номер 0520688900:04:008:0692, розташовану за адресою: [ADDRESS] , на якій здійснено самочинне будівництво, відсутні. Таким чином, відповідачі своїми діями щодо зведення самочинного об`єкта нерухомості обмежують законного власника [PERSON] у праві користування та розпорядження належною їй на праві приватної власності земельною ділянкою. Доказів протилежного відповідачами не надано. Враховуючи вищезазначене, відповідно до ч. 4 ст. 376 ЦК України, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, № 63566/00Л). Відповідно до ст. 141 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» судові витрати, понесені позивачем на сплату судового збору, в розмірі 740 (сімсот сорок) грн 00 коп. слід стягнути в рівних частках з відповідачів [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] на користь позивача [PERSON] . На підставі викладеного та

Outcome: approved