Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом, в якому просить визнати [PERSON] батьком дитини [PERSON], [INFO], стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/3 частки з усіх видів його заробітку (доходу) та зобов'язати виключити відомості про [PERSON] як батька дитини з актового запису №284 про народження [PERSON], включити до актового запису про народження [PERSON] відомості про батька [PERSON]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вела з відповідачем сімейне життя без укладення шлюбу. Проживали за адресою реєстрації позивача: [ADDRESS]. [INFO] у них народився син. Деякий час вони проживали разом та займалися вихованням та доглядом за новонародженим, однак через те, що шлюб не було укладено, батько дитини записаний зі слів позивача згідно ст.135 СКУ. По батькові зазначено за іменем відповідача - Олександрович. Однак поступово відносини між сторонами погіршились та наразі фактично припинені. Дитина залишилась проживати з позивачем на знаходиться на її утриманні, потребує постійного медичного нагляду та медикаментів. Внаслідок тяжкого хронічного захворювання дитина потребує особливої уваги, необхідно постійно дотримуватися спеціальної дієти та режиму харчування, займатися лікувальною фізкультурою. Крім цього, позивач є інвалідом ІІ групи з 10.10.2017 року. Відповідач є здоровим та працездатним чоловіком, має регулярний дохід, але аліменти на утримання сина не платить. В судовому засіданні позивач вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, викладених у позові. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав у повному обсязі. У судове засідання представник третьої особи не з'явився, надав суду пояснення, в яких зазначає, що Харківський міський відділ ДРАЦС ГТУЮ в Харківській області заперечень щодо встановлення батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини не має, однак зазначає, що для внесення змін до графи «відомості про батька» необхідно зазначити більш повну інформацію, а саме дату народження громадянство [PERSON]. Одночасно повідомив, що Дзержинський районний у місті Харкові відділ ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області реорганізовано шляхом приєднання до Харківського міського ВДРАЦС ГТУЮ у Харківській області, який є правонаступником Дзержинського районного у місті Харкові відділу ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області. Просив справу розглядати без участі представника відділу. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, з'ясувавши всі фактичні обставини на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, враховуючи визнання позову відповідачем, дійшов до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі, виходячи з наступного. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сім'єю без реєстрації шлюбу за адресою: [ADDRESS]. Під час спільного проживання [PERSON] [INFO] народила сина - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про його народження серія [NUMBER], виданого Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, актовий запис №284 від 19.03.2018 року. У актовому записі про народження №284 від 19.03.2018 року батьком [PERSON], [INFO], записаний [PERSON], і запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 СК України - за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері. Відповідно до ст.7 СК України, суд при розгляді справ про регулювання сімейних відносин повинен забезпечити можливість здійснення прав дитини, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні та максимально можливо враховувати інтереси дитини. Статтею 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Україною 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), визначено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини, а також встановлено, що найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Частиною 1 ст.3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. У статті 7 Конвенції передбачено, що кожна дитина має право знати своїх батьків і право на їх піклування. Відповідно до ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Умовами повноцінного виховання дитини є постійний контакт з батьками та контакт з іншими родичами. Вказана стаття закріплює право на спілкування в широкому розумінні, яке включає в себе не тільки особисті зустрічі, але й спілкування по телефону, поштою, електронною поштою та іншими засобами зв'язку. Відповідно до ст.121 СК України права та обов'язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Відповідно до ст.125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Відповідно до ст.128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст.126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст.135 цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. У п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. У таких справах позови осіб, зазначених у ч.3 ст.128 СК України, приймаються до судового розгляду, якщо дитина народжена матір'ю, яка не перебуває у шлюбі, немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду і запис про батька дитини в Книзі реєстрації народжень учинено за прізвищем матері, а ім'я та по батькові дитини записано за вказівкою матері (ч.1 ст.135 СК України). Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі заяв осіб, зазначених у ст. 126 цього Кодексу, або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Пленум Верховного Суду України в п.9 постанови №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що відповідно до ст.ст.213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Відповідно до п.п.20 п.1 Розділу ІІІ Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 року №52/5 , при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п.2.16.4. Розділу ІІ Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, затверджених Наказом Міністерства юстиції України від 12.012011 року №96/5, на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов'язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду. Враховуючи викладене, а також те, що відповідач [PERSON] повністю визнає, що він є батьком [PERSON], [INFO]., суд дійшов висновку, що позовні вимоги про визнання батьківства та внесення змін до актового запису про народження дитини є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Щодо вимог позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд дійшов наступного. Судом встановлено, що батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Дитина проживає разом із позивачем за адресою [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Жилкомсервіс» від 17.02.2017 року та перебуває на її утриманні. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частинами 1, 2 ст.183 СК України встановлено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує стан здоров'я та матеріальний становище дитини, яка має тяжке хронічне захворювання, постійно потребує медичного догляду, та платника аліментів, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, приймаючи до уваги інші обставини, які мають значення по справі, доходить висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/3 частини від всіх видів заробітку щомісячно. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі наведеного, ст.ст. 7, 121, 125, 128, 134, 135, 141, 181, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»

Outcome: approved