Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , треті особи: [PERSON] , [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» про усунення перешкод у здійснені права користування майном, не пов`язаним із позбавленням права володіння. У позові зазначає наступне. [PERSON] є співвласником домоволодіння за адресою [ADDRESS] разом з відповідачами. Домоволодінням користується. Відповідачі у будинку не проживають та не користуються комунальними послугами. Договір між ПАТ «Черкаси газ» укладений [PERSON] . У позивача з відповідачами склались неприязні відносини. Внаслідок чого [PERSON] 21.01.2015 звернувся з заявою до ПАТ «Черкаси газ» щодо не підключення газу до домоволодіння, мотивуючи це надуманою причиною. На неодноразові звернення отримала відповідь, що необхідно дозвіл всіх співвласників та надати ряд документів. Відповідача не бажають надавати згоду добровільно з незрозумілих причин. Дане обмежує права позивача співвласника. Просить визнати незаконною відмову співвласників домоволодіння за адресою [ADDRESS] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у наданні письмової згоди щодо укладання договору на газопостачання між Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ» та [PERSON] . Ухвалою суді від 23.04.2020 відкрито провадження у справі у порядку спрощеного провадження. Ухвалою суду занесено до протоколу судового засідання залучено третьою особою Товариство з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ». Позивач [PERSON] та її представник адвокат Хворов В.В. наполягали за задоволенні позову. Відповідача [PERSON] , [PERSON] заперечували щодо позову та пояснили, що їх відмова обґрунтована тим, що оскільки в будинку ніхто не проживає та є побоювання того, що відбудеться вибух. Представник третьої особи Казіміренко Я. А. пояснила, що при певній процедурі та наданні дозволу співвласників газопостачання буде відновлено у будинку. Вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України). За змістом ст.ст. 12,81,89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Статтею 64 Конституції України визначено, що конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 316 ЦК України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ч. 1). Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1). На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (ч. 2). Згідно з ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч. 1). Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства (ч. 2). Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав (ч. 3). Власність зобов`язує (ч. 4). Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі (ч. 5). Держава не втручається у здійснення власником права власності (ч. 6). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 7). За змістом ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно) (ч. 1). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності (ч. 2). Частиною 1 ст. 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками будинковолодіння за адресою [ADDRESS] , відповідно до наданих копій свідоцтв про право на спадщину за законом. Відповідно до пояснень сторін у вказаному домоволодіння на час виникнення спірних правовідносин та розгляду справи газопостачання до будинку припинене. Постачання природного газу здійснюється згідно Правил постачання природного газу, затверджених постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2496, які набрали чинності 27.11.2015р. та відповідно до Кодексу газорозподільних систем, затверджений постановою Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 30.09.2015р. №2494, зареєстрованою в Міністерстві юстиції України 06 листопада 2015 року за № 1379/27824, за умови наявності діючого між Споживачем Оператором ГРМ договору розподілу газу. Відповідно до п. 2 р. ІІІ Правил постачання газу відбувається на підставі договору. Відповідно до типової форми побутові споживачі разом з заявою про укладення договору пред`являють постачальнику оригінали документів. Відповідно до п.11.6 Типового договору у разі якщо об`єкт споживача перебуває у власності (користуванні) кількох осіб, укладається один договір з одним із співвласників (користувачів) за умови письмової згоди всіх інших співвласників (користувачів), про що робиться відмітка в заяві-приєднанні. Враховуючи наведені законодавчі положення, укладання договору відбувається виключно з надання дозволу усіх співвласників, інше суперечитиме вимогам нормативних актів. Окрім того, згідно ст. 40 Закону №329-VII, розподіл природного газу здійснюється на підставі та умовах договору розподілу природного газу в порядку, передбаченому кодексом газорозподільних систем та іншими нормативно-правовими актами. Постановою НКРЕКП №2498 від 30.09.2015 року затверджено «Типовий договір розподілу природного газу» (далі - Договір), який у відповідності до п.1.1 є публічним, регламентує порядок та умови переміщення природного газу з метою фізичної доставки Оператором ГРМ обсягів природного газу, які належать споживачам (їх постачальникам), до об`єктів споживачів, а також правові засади санкціонованого відбору природного газу з газорозподільної системи. Згідно п. 1.2. Типового договору, умови цього Договору однакові для всіх споживачів України та розроблені відповідно до ЗУ «Про ринок природного газу» і Кодексу газорозподільних систем. Пунктом 1.3. Типового договору встановлено, що Договір розподілу газу є договором приєднання, який укладається з урахуванням вимог статей 633, 634, 641 та 642 ЦК України на невизначений строк. Фактом приєднання Споживача до умов цього Договору (акцептування договору) є вчинення Споживачем будь-яких дій, які засвідчують його бажання укласти Договір, зокрема надання підписаної Споживачем заяви-приєднання за формою, наведеною у додатку 1 (для побутових споживачів) або у додатку 2 (для споживачів, що не є побутовими) до цього Договору, яку в установленому порядку Оператор ГРМ направляє Споживачу Інформаційним листом за формою, наведеною у додатку 3 до цього Договору, та/або сплата рахунка Оператора ГРМ, та/або документально підтверджене споживання природного газу. Відомостей щодо укладання такого договору саме з оператором ГРМ або відмови у його укладанні суду не надано. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1). Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч. 2). Відповідно до ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності (ч. 1). Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню (ч. 2). Згідно з ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Дозволу відповідачі на укладання договору постачання природного газу не надавали та відмовляються надати. Статтею 358 ЦК України унормовано, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою (ч. 1). Як в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (ст. 13), так і в Конституції України (ст. 55) передбачено, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Аналогічні положення передбачені і ст. 4 ЦПК України та ст. 15 ЦК України, відповідно до яких особа має право на звернення до суду за захистом цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення та забезпечити поновлення порушеного права. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України і обраний позивачем. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. При цьому, суд сприяє всебічному і повному з`ясуванню обставин справи, для чого роз`яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов`язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і допомагає здійсненню їхніх прав. В силу ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Реалізуючи передбачене Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, Конституцією України, ЦК України та ЦПК України право на судовий захист, особа повинна вказати в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Згідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У статті 82ЦПК України встановлені правила звільнення сторони від доказування та розподілу доказування між сторонами. Вирішуючи спір суд вважає, що позивачем не доведено неправомірності відмови відповідачів у наданні згоди щодо укладання договору газопостачання саме з Товариством з обмеженою відповідальністю «ЧЕРКАСИГАЗ ЗБУТ». На підставі викладеного і

Outcome: dismissed