Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про зняття майна з-під арешту. В обґрунтування пред`явлених позовних вимог позивачем вказано, що вона 02 жовтня 1989 року розірвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Дніпровським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відповідачка, [PERSON] (донька померлого) звернулась з позовною заявою до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з вимогою щодо розподілу спадкового майна, яке залишилось після смерті її батька. В позові ставила питання щодо визнання за нею права власності в порядку спадкування на автомобіль ВАЗ 21043, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та причеп ММ3 81021, 1986 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Зазначені позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Під час розгляду справи Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, ухвалою від 23.02.1998 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21043, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Надалі, ухвалою суду від 22.06.1999 року арешт накладений на спірний автомобіль було скасовано. Згідно рішення виконкому Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 116 від 26.12.1997 року, їй в особисту власність була передана земельна ділянка розміром 0,0500 га, яка розташована на території КСТ «Каштан» Іванівської сільської ради для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю № 6257 від 07.12.1998 року. В листопаді 2020 року вона звернулась до нотаріальної контори та дізналась, що на належну їй земельну ділянку було накладено арешт на підставі ухвали б/н від 23.02.1998 року виданої Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська та підписаною суддею Савченко В.О. в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] . Про накладання арешту на земельну ділянку вона нічого не знала, для неї це було несподіваним. В січні 2021 року у приміщенні суду вона ознайомилась з матеріалами цивільної справи за позовом [PERSON] до неї, [PERSON] , [PERSON] про розподіл спадкового майна, але в матеріалах справи відсутня ухвала суду від 23.02.1998 року про накладання арешту на належну земельну ділянку розташовану на території КСТ «Каштан». Крім цього, її земельна ділянка не була предметом спору між нею та [PERSON] , набута вже після розлучення з [PERSON] . Отже, незаконний арешт на належну їй земельну ділянку створює перешкоди у здійсненні права володіти, користуватися та розпоряджатися майном. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідачка у судове засідання не з`явилась. Судом вживалися заходи щодо повідомлення про дату, час та місце розгляду справи належним чином. Відповідно до положень ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи наявність у справі достатніх матеріалів про права та обов`язки сторін та те, що позивач проти заочного розгляду справи не заперечує, суд, на підставі ч.1 ст. 280 та відповідно до ч.1 ст. 281 ЦПК України, постановив ухвалу про заочний розгляд справи. На підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, дійшов до висновку, що позовна заява підлягає задоволенню за наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що 02 жовтня 1989 року позивачка розірвала шлюб з [PERSON] , про що свідчить копія свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] виданого Дніпровським відділом РАЦС м. Дніпродзержинська. [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті відповідачка, [PERSON] звернулась з позовною заявою до Баглійського районного суду м. Дніпродзержинська з вимогою щодо розподілу спадкового майна, яке залишилось після смерті її батька. Зазначені позовні вимоги були задоволені в повному обсязі. Під час розгляду справи Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська, ухвалою від 23.02.1998 року було накладено арешт на автомобіль ВАЗ 21043, 1985 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] . Надалі, ухвалою суду від 22.06.1999 року арешт накладений на спірний автомобіль було скасовано. Згідно рішення виконкому Іванівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області № 116 від 26.12.1997 року, їй в особисту власність була передана земельна ділянка розміром 0,0500 га, яка розташована на території КСТ «Каштан» Іванівської сільської ради для ведення індивідуального садівництва, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю № 6257 від 07.12.1998 року. В листопаді 2020 року позивачка звернулась до нотаріальної контори та дізналась, що на належну їй земельну ділянку було накладено арешт на підставі ухвали б/н від 23.02.1998 року виданої Баглійським районним судом м. Дніпродзержинська та підписаною суддею Савченко В.О. в рамках цивільної справи за позовом [PERSON] . Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправне позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391\~ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно. Виходячи з вищевикладеного, на час звернення з заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого вона позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з майна. На підставі наведеного, аналізуючи докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про звільнення майна з-під арешту є обґрунтованими і підлягають задоволенню. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved