Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну способу стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини із твердої грошової суми у розмірі 500 грн. щомісячно до суми у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, що призведе до збільшення розміру аліментів. У позовній заяві викладено наступну позицію: вони із відповідачем перебували у зареєстрованому шлюбі, який 20.11.2008 року розірвано. Від даного шлюбу у них народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 11.11.2008 року з відповідача стягнуто аліменти на утримання дитини в розмірі 500 грн. щомісячно до повноліття дитини. Дитина проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. До складу її сім'ї також входить дитина [PERSON] Відповідач незважаючи на свій обов'язок та рішення суду про стягнення з нього аліментів, ухиляється від утримання дитини, хоча має таку можливість, оскільки періодично виїжджає за кордон на роботу. Станом на 31.08.2018 року у відповідача існує заборгованість по сплаті аліментів розмірі 4431,50 грн. Син [PERSON] навчається в Державному професійно-технічному навчальному закладі «Жмеринське вище професійне училище». Хоча навчання безкоштовне, але оскільки дитина не перебуває на повному державному утриманні потребує додаткових витрат на забезпечення навчального процесу, придбання навчального приладдя, використання оргтехніки. Вона працює, але отримує мінімальну заробітну плату, і лише за рахунок її заробітної плати утримує дітей. Визначений розмір аліментів в сумі 500 грн. є недостатнім для забезпечення розвитку 16-річного сина. Окрім того, позивачка посилається на норми ч. 2 ст.182 СК України, якою визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного просить змінити спосіб стягнення аліментів, встановлених рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 11.11.2018 року, та стягувати із відповідача аліменти в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Також просить стягнути із відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 450 грн. (а.с. 1-3) Позивач клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження не надавала. В п.3 прохальної частини позовної заяви просила позов розглянути без її участі. Ухвалою суду від 27.09.2018 року позовну заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (а.с. 21) Відповідачу неодноразово було надіслано ухвалу про відкриття провадження у справі разом з позовною заявою та додатками до неї за його зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем його проживання та за адресою вказаною позивачкою у позовній заяві (а.с.20, 23). Усі конверти повернулись на адресу суду із відміткою «за закінченням встановленого строку зберігання», що свідчить про відсутність відповідача за адресою місця проживання, що зареєстрована у встановленому законом порядку. Згідно з положеннями частини сьомої та восьмої статті 128 ЦПК України у разі ненадання учасниками справи інформації щодо їх адреси судова повістка надсилається фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. Днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Таким чином, відповідач вважається належним чином повідомлений про час, дату та місце судового засідання, відзиву на позовну заяву не надіслав, заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного провадження, а також щодо виду та розміру аліментів не надав. Відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, оскільки розгляд справи відповідно до положень цього Кодексу здійснювався судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі. В судовому засіданні установлені такі фактичні обставини та відповідні їм спірні правовідносини. Як вбачається з матеріалів справи, позивач як на підставу своїх позовних вимог вказала, що стягнутий за рішенням суду розмір аліментів є недостатнім для забезпечення належного утримання неповнолітньої дитини, потреби якої змінились у зв»язку із навчанням, відповідач має заборгованість по сплаті аліментів та законодавчо збільшився мінімальний розмір аліментів, які стягуються на дитину. Відповідач офіційно не працює, має нерегулярний дохід, а тому просить змінити спосіб стягнення аліментів із відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини з 500 грн. щомісячно на 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача про зміну способу стягнення аліментів на утримання дитини з метою забезпечення кращого матеріального забезпечення дитини. Відповідно до копії свідоцтва про народження сторони є батьками дитини [PERSON], [INFO] (а.с. 7), дитина зареєстрована за адресою [ADDRESS] (а.с. 7) Відповідно до копії свідоцтва про розірвання шлюбу Серія [NUMBER], шлюб між [PERSON] та [PERSON] 20.11.2008 року було розірвано (а.с. 6) Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 11.11.2008 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], стягнуто аліменти в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 20.10.2008 року і до повноліття дитини. (а.с. 8) Рішення суду 24.11.2008 року набуло законної сили. Дане рішення обгрунтоване визнанням позову відповідачем, не містить обставин матеріального чи сімейного стану сторін, стану їх здоров»я. На підставі даного рішення 12.11.2008 року Жмеринським міськрайонним судом Вінницької області видано виконавчий лист, який знаходиться на виконанні у Жмеринському міськрайонному відділі державної виконавчої служби. Відповідно до довідки Жмеринського міськрайонного відділу державної виконавчої служби заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів за період квітень-серпень 20018 року становить 4431,50 грн. (а.с. 10) Відповідно до довідки квартального комітету «Південно-Західний» №33а від 17.09.2018 року (а.с. 11) дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із матір'ю - позивачкою [PERSON] в [ADDRESS] Також разом із позивачкою проживає дитина [PERSON], [INFO]. Діти перебувають на утриманні матері. Відповідно до копії довідки №166 від 4.09.2018 року (а.с. 12) дитина [PERSON] з 01.09.2018 року по 30.06.2021 року навчається у ДПТНЗ «Жмеринське вище професійне училище». Навчання денне, безкоштовне, особа не перебуває на повному державному утриманні. Згідно копії довідки ТОВ «Центр фінансових рішень» №ЦФР00000475 від 06.09.2018 року (а.с. 13) позивачка [PERSON] працює у ТОВ «Центр фінансових рішень» з 25.05.2018 року, її дохід за період з 25.05.2018 року по 31.08.2018 року склав 12351,41 грн. Дані докази суд приймає до уваги, оскільки вони є належними, достовірними та допустимими, підтверджують ті обставини, на які посилається позивачка. Однак суд відхиляє аргумент позивача про те, що зміна аліментів із суми 500 грн. щомісячно до розміру 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно є зміною способу стягнення аліментів, оскільки 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку так само є твердою грошовою сумою, яка визначається шляхом поділу законодавчо визначеного розміру прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на 2. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже зміна способу стягнення аліментів можлива у разі, якщо стягувач аліментів, який отримував аліменти у твердій грошовій сумі звернувся до суду із позовом про зміну способу їх стягнення у частці від доходу позивача. Фактично, заявляючи вимоги у спосіб, який викладений позивачем, сторона домагається збільшення розміру стягуваних аліментів на законодавчо встановленому мінімальному рівні. Однак суд не визначає мінімальний розмір аліментів на одну дитину, оскільки такий встановлюється законом, а не судовим рішенням. При присудженні аліментів, суд враховує, що їх розмір на одну дитину не може бути меншим, ніж визначений законом, зокрема, частиною другою статті 182 СК України. Згідно роз'яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів. Тобто у разі примусового виконання рішення про стягнення аліментів, збільшення мінімального розміру є підставою для автоматичного визначення державним виконавцем розміру аліментів з урахуванням цього збільшення з моменту набрання чинності Законом, тобто, з 8 липня 2017 року та винесення відповідної постанови державного виконавця. Таке збільшення має відбуватись в автоматичному порядку, без жодних звернень стягувача аліментів. Дана позиція суду узгоджується із усталеною судовою практикою Верховного Суду: постанова від 04 липня 2018 року в справі № 536/1557/17, провадження № 61-7584св18, постанова від 12 вересня 2018 року в справі № 459/2181/17, провадження № 61-37114св18. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За положеннями статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Тобто аналіз вказаних норм, який регулює встановлені правовідносини, вказує на те, що позивачем у даному випадку обрано не вірний спосіб захисту звернення до суду. Адже збільшення розміру стягуваних аліментів, у тому числі шляхом зміни способу їх стягнення можливе на підставі ст. 192 СК України, де суд зобов'язаний з'ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров'я. Зміна способу стягнення аліментів можлива на підставі ст. 181 ч.4 СК України, на яку послалась позивачка, однак за умови, що стягувач аліментів, який отримував аліменти у твердій грошовій сумі звернувся до суду із позовом про зміну способу їх стягнення у частці від доходу позивача. При бажанні позивача отримувати аліменти у мінімальному гарантованому розмірі аліментів на одну дитину, який не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, їй слід звернутись за відповідним перерахунком у встановленому законом порядку. Відповідно до принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, викладених у статтях 12 і 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. Відповідно до частини сьомої статті 141 ЦПК України, якщо інше не передбачено законом, у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від сплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed