Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просить збільшити розмір аліментів, стягнувши з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], у твердій грошовій сумі 3000 грн., але не менше ніж 50 % від прожиткового мінімуму, починаючи з дня подання позовної заяви до суду й до досягнення дитиною повноліття, тобто до 11.10.2025 року; також стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання подружжя у сумі 2000 гривень. Позивачка посилається на те, що 08.10.2005 року між сторонами було укладено шлюб, який був зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Одесі, актовий запис № 949. Від спільного шлюбу 11.10.2007 року народилася дитина - [PERSON], з відповідача на підставі рішення Київського районного суд м.Одеси від 16.09.2010 року були стягнуті аліменти на дитину у розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 23.03.2010 року по 11.10.2025 року. Позивачка посилається на те, що на даний час розмір визначених судом аліментів, не відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку станом на 2017 рік, дитина постійно проживає разом з позивачкою та потребує додаткових витрат, відповідач не надає матеріальну допомогу, тому вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення аліментів на утримання дитини. Окрім того, позивачка посилаючись на ст. 75 СК України, просить також стягнути аліменти з відповідача на її утримання у розмірі 2000 грн, мотивуючи тим, що вона є інвалідом 2 групи, отримує пенсію в розмірі 1412 грн. та вважається непрацездатною і має право на утримання (аліменти) від подружжя, який є працездатним та може надавати її матеріальну допомогу, яку вона потребує. 15.12.2017 року набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» № 2147-VIII від 03.10.2017, яким ЦПК України викладено в новій редакції. У відповідності до п.9 п.1 Розділу XIІІ Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких порушено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином, подальший розгляд цієї справи відбувається за правилами, що передбачені новою редакцією ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.19 ЦПК України цивільне судочинство у порядку позовного провадження здійснюється за правилами загального та спрощеного провадження. Ухвалою Київського районного суду м.Одеси від 18.12.2017 року справа була відкрита за правилами спрощеного позовного провадження, передбаченого ст.ст.274-279 ЦПК України, оскільки підпадає під ознаки малозначної справи, без повідомлення /виклику/ сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін. Вищевказана ухвала була направлена сторонам по справі та відповідно до вимог цивільно-процесуального законодавства відповідачу був наданий строк для подання відзиву на позовну заяву, заперечень, подання зустрічного позову або клопотання про слухання справи у судовому засіданні з викликом сторін. Будь-яких заяв або клопотань від сторін через канцелярію суду не надходило, тому суд вважає за можливе розглянути за наявними у справі матеріалами. Відповідно ч.2. ст.281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою про заочний розгляд справи. При викладених обставинах суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача, який повідомлений про розгляд справи належним чином, від якого не надійшло повідомлення про причини неявки, ухваливши заочне рішення у справі, зі згодою позивача, що відповідає положенням ст. 280-282 ЦПК України, так як\~ надані матеріали є повними і достатніми для розгляду справи у відсутності відповідача. Відповідно до ч. 1\~ст. 131 ЦПК України\~учасники судового процесу зобовязані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно вимог ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб з 08.10.2005 року. Від спільного шлюбу у сторін народилась донька [PERSON], [INFO]. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЖД № 103933, виданого 30.10.2007 року відділом реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції у м.Одесі, актовий запис 1743, [PERSON] та [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO]. Відповідно до рішення Київського районного суд м.Одеси від 16.09.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на [PERSON], [INFO], в розмірі 500 гривень щомісячно, починаючи з 23.03.2010 року по 11.10.2025 року. Рішення суду набрало законної сили 27.09.2010 року. Позивачка посилається на те, що на даний час розмір визначених судом аліментів, не відповідає прожитковому мінімуму на дитину відповідного віку станом на 2017 рік, дитина постійно проживає разом з позивачкою та потребує додаткових витрат, відповідач не надає матеріальну допомогу, тому вона змушена звернутись до суду з позовом про збільшення аліментів на утримання дитини. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, регламентовано, що кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 180 СК України\~батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3\~ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Положеннями ч. 2\~ст. 182 СК України\~передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Відповідно до\~ст. 184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або за домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Відповідно до ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоровя когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Суд враховує встановлений ст.7 Закону України «\~Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~, прожитковий мінімум у 2018 році на дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня становить 1860 гривень, з 1 липня становить 1944 гривні , з 1 грудня - 2027 гривень. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про збільшення розміру аліментів на дитину підлягають частковому задоволенню у розмірі 2000 гривень, вказаний розмір стягуваних аліментів з відповідача є розумним та не суперечитиме чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини. Вивчивши наявні матеріали справи у їх сукупності, надавши належну юридичну оцінку виниклим між сторонами по справі правовідносинам, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення аліментів на її утримання у розмірі 2000 грн. слід відмовити у повному обсязі. Під час судового розгляду справи було встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.10.2005 року до березня 2010 року. З 2010 року особи проживають окремо, спільного господарства не ведуть, шлюб носить формальний характер. Відомостей про розірвання шлюбу суду не представлено. Із мотивувальній частини рішення Київського районного суда м.Одеси від 16.09.2010 року про стягнення аліментів на дитину, вказано що на теперішній час, тобто на час подання заяви/березень 2010 року/ про аліменти вони з відповідачем проживають окремо/а.с.9/. Як свідчить довідка № 2617 від 12.03.2013 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі та отримує пенсію по інвалідності 2 групи з 01.01.2013 року довічно/а.с.7/ Згідно \~ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Проте позивачкою не представлено жодного доказу поліпшення матеріального стану відповідача, який надав б суду можливість, дослідити спроможність відповідача сплачувати аліменти одночасно на дитину та на утримання подружжя, навпаки в позові вказано, що відповідач постійно ніде не працює та не має постійного прибутку, має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі./а.с.2/ Згідно з ч. 4\~ст. 75 СК України один\~із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ст.7 Закону України «\~Про Державний бюджет України на 2018 рік»\~, прожитковий мінімум у 2018 році для осіб, які втратили працездатність встановлено: з 1 січня 2018 року 1373 гривні, з 1 липня 1435 гривень, з 1 грудня 1497 гривень. Із письмової заяви позивачки вбачається, що її розмір пенсії складає 1412 грн. Суд вважає, що загальний дохід позивачці разом з її пенсією та розміром аліментів на дитину, на місяць складе більше, ніж прожитковий мінімум 1373 грн., встановлений вищевказаним Законом. У постанові Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року, зроблено висновок про те, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть призначатися за наявності юридичних складових\~сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Крім того, суд враховує той факт, що подружжя перебувало у шлюбних відносинах нетривалий час, зокрема, рішенням Київського районного суду м.Одеси від 16.09.2010 року про стягнення аліментів встановлено та відповідно до положень\~ ст. 82 ЦПК України\~не потребує доказування, те, що фактично спільне проживання сторін припинено у 2010 році, що свідчить про те, що як подружжя позивач з відповідачем перебували у шлюбі нетривалий час. Із довідки з місця проживання від 05.12.2017 року вбачається, що позивачка зареєстрована та проживає разом з батьками та дитиною у [ADDRESS]/а.с.10/. Також судом встановлено, що відповідно довідки № 2617 від 12.03.2013 року, [PERSON] перебуває на обліку в Управлінні Пенсійного фонду України у Київському районі та отримує пенсію по інвалідності 2 групи з 01.01.2013року, тобто інвалідність отримана після припинення фактичного спільного проживання сторін з 2013 року. Інші докази з боку позивача та відповідача, які могли бути досліджені судом з урахуванням повного та всебічного розгляду справи, суду не надавались та до матеріалів справи не долучені. Відповідно до ч. 4\~ст. 273 ЦПК України, \~якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом предявлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них.\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Враховуючи вищевказане та те, що відповідач постійного доходу не має, також, сплачує аліменти на утримання доньки, які є обовязковими та незалежно від його матеріального стану, суд приходить до висновку про відсутність підстав для стягнення аліментів на утримання непрацездатної дружини на підставі частини четвертої\~статті 75 СК України, оскільки позивач отримує пенсію по інвалідності, яка забезпечує їй прожитковий мінімум, установлений законом для осіб, які втратили працездатність та вважає позовні вимоги в частині стягнення аліментів на її користь необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial