Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним заповіт [PERSON], померлої 16 березня 2014 року, посвідченого на користь [PERSON], Клесівською селищною радою Сарненського району Рівненської області 21 грудня 2004 року. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, по суті заявлених вимог позивач пояснила, що вважає вказаний вище заповіт таким, що є недійсним, так як відповідач, який є її братом, неналежним чином здійснював догляд за мамою. Крім цього, за життя мама в усній формі висловлювала бажання своє майно залишити позивачу. Крім цього, позивач пояснила, що мама за станом здоровя не могла посвідчити заповіт. Відповідач [PERSON] заявлені до нього позовні вимоги не визнав в повному обсязі, по суті пояснив, що заповідач є його мамою. На момент посвідчення заповіту (за 10 років до смерті) вона мала задовільний стан здоровя, повністю віддавала звіт своїм діям, а тому вважає, що підстав для визнання заповіту недійсним немає. Відповідач пояснив, що про наявність заповіту, посвідченого на його користь знав, так як про це особисто повідомила його заповідач. Представник відповідача Клесівської селищної ради, в судове засідання не зявився, повідомлений про час проведення судового засідання відповідно до закону. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Із наданої копії свідоцтва про смерть виданого 3 червня 2014 року, судом встановлено, що [PERSON] померла 16 березня 2014 року у віці 82 років. Копія свідоцтва про народження [PERSON] та копія свідоцтва про укладення нею шлюбу із [PERSON], доводять, що [PERSON] дійсно є матірю позивача. Сторони визнають, що за життя [PERSON] на праві власності мала житловий будинок №14 по вул.Жовтневій смт.Клесів Сарненського району Рівненської області. Таким чином, вказане майно входить до складу спадщини після смерті [PERSON], згідно із вимогами ст.1218 ЦК України, якою передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 ст.1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Матеріали оглянутої за клопотанням позивача спадкової справи №239/2014 від 21 червня 2014 року, доводять, що 21 грудня 2004 року Клесівською селищною радою посвідчено заповіт, яким [PERSON] належний їй житловий будинок №14 по вул.Жовтневій смт.Клесів Сарненського району Рівненської області заповіла сину [PERSON]. Вказаний заповіт позивач вважає таким, що слід визнати недійсним. Статтею 1257 ЦК України, на яку посилається позивач в обґрунтування заявлених вимог, встановлено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений із порушенням вимог щодо його форми та посвідчення є нікчемним. Крім цього, відповідно до вимог чинного законодавства, суд визнає заповіт недійсним за позовом заінтересованої особи, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Із змісту оспорюваного заповіту від 21 грудня 2004 року, встановлено, що даний заповіт посвідчено в.о.секретаря виконкому Клесівської селищної ради [PERSON] Згідно із ст.1251 ЦК України якщо у населеному пункті немає нотаріуса, заповіт, крім секретного, може бути посвідчений уповноваженою на те посадовою, службовою особою відповідного органу місцевого самоврядування. Таким чином, заповіт від 21 грудня 2004 року посвідчений в.о.секретаря селищної ради в межах її повноважень. Чинним законодавством передбачено, що заповіт має відповідати загальним вимогам до його форми, а саме : заповіт має бути складений у письмовій формі із зазначенням часу та місця його складення, заповіт має бути особисто підписаний заповідачем (ст.1247 ЦК України). Заповіт від 21 грудня 2004 року відповідає вказаним вимогам. Однак, в обгрутнування недійсності заповіту позивач посилалась на ті обставини, що мати за станом здоровя не могла самостійно підписати заповіт. Однак, відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Позивач не надала жодих доказів того, що станом на момент посвідчення заповіту, тобто у 2004 році, заповідач мала будь-які захворювання, які б перешкоджали можливості здійснити заповідачем певні дії по укладанню вказаного у позові заповіту. Також позивач посилалась на ті обставини, що спадкове майно має належати саме їй, так як вона здійснювала догляд за спадкодавцем. Дійсно, допитані судом свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили в суді, що останнім часом перед смертю матері догляд за нею здійснювала саме позивач. Однак, зазначені обставини не можуть бути підставою для визнання заповіту, посвідченого на користь іншої особи, недійсним. Таким чином, в ході судового розгляду встановлено наявність спадкового майна у [PERSON], доведено час відкриття спадщини та наявність спадкоємця за заповітом. Однак, на доведення обставин, викладених у позовній заяві, позивачем доказів, у відповідності до вимог ст.60 ЦПК України, надано не було. Так, позивачем не підтверджено наявність у заповідача певного захворювання, внаслідок чого остання не могла самостійно читати та підписувати текст заповіту. Крім цього, стороною не надано доказів того, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Враховуючи наведене вище, позов [PERSON] не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 1247, 1251, 1257 ЦК України,

Outcome: dismissed