Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи тим, що на підставі рішення суду з відповідачем по справі розірвала шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти живуть разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому просила стягувати із [PERSON] аліменти в свою користь на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 1000 гривень на кожного щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Відповідач подав суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв'язку з тим, що він звернувся до органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради з заявою про визначення місця проживання дітей, а також подав заперечення на позов, за змістом яких просить відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з'явилася, однак подала суду заяву за змістом якої просить розгляд справи провести без її участі, позовні вимоги підтримує з мотивів викладених в позовній заяві. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, щодо відкладення розгляду справи заперечила, оскільки вимоги про зміну місця проживання дітей не заявлено, місце проживання дітей визначено рішенням суду, яке набрало законної сили. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, суду пояснив, що офіційно не працює, однак допомагає дітям. На даний час старша дитина проживає з ним та перебуває на його утриманні, молодшу дитину позивачка залишила на виховання няні, а сама виїхала за кордон. Представник відповідача в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила, наполягала на відкладенні розгляду справи до вирішення питання про визначення місця проживання, оскільки аліменти стягуються на користь того з батьків з ким проживають діти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти. [PERSON] та [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження (а.с.7,8). Рішенням суду від 11 січня 2016 року, яке на даний час набрало законної сили, діти залишені проживати з матір'ю [PERSON] (а.с.6). Представник відповідача стверджує, що рішення Івано-Франківського міського суду та ухвала апеляційного суду Івано-Франківської області їїх довірителем оскаржені в касаційному порядку. Але, жодних доказів про відкриття касаційного провадження чи зупинення виконання рішення суду від 11 січня 2016 року відповідач та його представник суду не надали. Так само не надано відповідачем та його представником доказів того, що відповідачка виїхала за кордон. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Отже, як батько так і мати зобов'язані утримувати своїх дітей, незалежно від того з ким діти проживають. У випадку якщо буде змінено місце проживання дітей, то відповідач має право звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання дітей, якщо вона їх не буде утримувати добровільно. З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього в користь позивачки на утримання дітей слід визначити в твердій грошовій сумі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище, однак він суду пояснив, що повернувся з-закордону та має деякі кошти, інших осіб на утримані він не має. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до вимог ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2016 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2016 року становить 1455 гривень. Батьки зобов'язані утримувати дітей порівну, тому аліменти слід стягувати з відповідача в сумі близькій до половини прожиткового мінімуму. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітніх дітей в розмірі по 600 гривень на кожну дитину щомісячно до досягнення дітьми повноліття, починаючи з дня подачі позову до суду. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 551,20 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial