Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про встановлення порядку користування приміщенням квартири [ADDRESS] Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що на праві приватної спільної часткової власності позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] належить двокімнатна квартира [ADDRESS] (надалі - Квартира). Квартира складається із 2-х кімнат площею 27,6 м? (у тому числі 1-а кімната площею 15,9м?, 2-га кімната площею 11,7 м?), кухні площею 7,8м?, ванної кімнати площею 2,6м?, вбиральні площею 1,3м?, коридору площею 8,7м? та лоджії площею 1,6 м?. Шлюб між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано і на даний момент шлюбно-сімейні відносини між сторонами не підтримуються, однак постійно виникають конфлікти щодо порядку користування Квартирою. Добровільно вирішити питання відносно порядку користування Квартирою співвласники не можуть, тому [PERSON] просить виділити їй у користування ізольовану житлову кімнату площею 15,9 м? та лоджію площею 1,6м?, відповідачу [PERSON] виділити у користування ізольовану житлову кімнату площею 11,7 м?, а інші приміщення Квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Ухвалою суду від 06.12.2017 року до справи залучені у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору [PERSON], [PERSON], яка діє також як законний представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON], орган опіки та піклування виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області та [PERSON]. 28.12.2017 року до суду надійшла заява про прийняття до розгляду позовної заяви третіх осіб та їх вступ у справу разом із позовною заявою від [PERSON] та [PERSON], яка діє також як законний представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Ухвалою суду від 29.12.2017 року прийнято до розгляду позовну заяву [PERSON] [PERSON], яка діє також як законний представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про встановлення порядку користування приміщеннями квартири та допущено [PERSON] та [PERSON], яка діє також як законний представник [PERSON], [PERSON] та [PERSON], до участі у справі як третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору. Позов [PERSON] та [PERSON] за своїм обґрунтуванням відповідає первісному позову. Також обґрунтовується позов тим, що у Квартирі окрім чотирьох співвласників зареєстровані малолітні діти та чоловік [PERSON] - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Просять виділити [PERSON] у користування ізольовану житлову кімнату площею 15,9 м? та лоджію площею 1,6м?, а [PERSON] у користування ізольовану житлову кімнату площею 11,7 м?, а інші приміщення Квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Позивач [PERSON] у судове засіданні не з'явилася, будучи повідомленою про дату, час та місце проведення судового засідання. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала первісний позов у повному обсязі з підстав зазначених у позовній заяві, однак не заперечила щодо задоволення позовної заяви третіх осіб із самостійними вимогами щодо предмету спору. Вказала, що не заперечує, щодо встановлення спільного порядку користування ізольованою житловою кімнатою площею 15,9 м? та лоджією площею 1,6м? між [PERSON] та [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечив проти задоволення позовів та зазначив, що на даний момент він проживає у Квартирі в житловій кімнаті площею 11,7 м?, а [PERSON] у житловій кімнаті площею 15,9 м?. Між ними склалися неприязні стосунки, що робить неможливим проживання [PERSON] і його - [PERSON] в одній кімнаті. Не заперечує щодо встановлення порядку користування Квартирою, згідно якого у його користуванні залишиться житлова кімната площею 11,7 м? або буде надана для спільного користування йому - [PERSON] та [PERSON], яка є його дочкою. Зазначив, що [PERSON], її малолітні діти та [PERSON] забезпечені житлом. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заперечив проти задоволення позовів. Вказав, що встановити порядок користування Квартирою є неможливим, оскільки будуть порушені права співвласників Квартири. Зазначив, що подання позову є зловживанням позивачів своїми процесуальними правами і метою даних позовів є позбавлення права власності [PERSON] на частку Квартири. Щодо користування Квартирою малолітніми дітьми не заперечував. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON], у судове засідання не з'явився, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду, однак подав до суду заяву в якій підтримав позовні вимоги в повному обсязі та просив розглянути справу без його участі. Третя особа із самостійними вимогами щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з'явилася, будучи повідомленою належним чином про дату, час та місце судового розгляду, однак подала до суду заяву в якій підтримала позовні вимоги в повному обсязі та просила розглянути справу без її участі. Третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] у судове засідання не з'явився та не повідомив причину неявки, будучи повідомленим належним чином про дату, час та місце судового розгляду. Представник третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області у судовому засіданні зазначила, що підтримує висновок виконавчого комітету Вараської міської ради Рівненської області щодо доцільності встановлення користування приміщеннями квартири малолітніми дітьми [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з якого слідує, що при встановленні порядку користування квартирою, права малолітніх дітей не звужуються, тому доцільно встановити такий порядок користування Квартирою, яким виділити в користування малолітнім дітям усю площу Квартири. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази у їх сукупності, прийшов до висновку, що первісний позов та позов третіх осіб, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета позову підлягають до часткового задоволення на підставі наступного. Згідно копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 11.04.2007 року та копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14358228 від 24.04.2007 року Квартира на праві приватної спільної часткової власності належить позивачу [PERSON], відповідачу [PERSON], а також [PERSON] та [PERSON] у рівних частках по ?. Квартира загальною площею 49,6 м2 складається із 2-х житлових кімнат площею 27,6 м? (у тому числі 1-а кімната площею 15,9м?, 2-га кімната площею 11,7 м?), кухні площею 7,8м?, ванної кімнати площею 2,6м?, вбиральні площею 1,3м?, коридору площею 8,7м? та лоджії площею 1,6 м?, що підтверджується копією технічного паспорта на Квартиру від 08.12.2006 року. Згідно довідки №6271/03 від 18.10.2017 року, виданої виконавчим комітетом Вараської міської ради Рівненської області, у Квартирі зареєстровано вісім осіб: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є співвласниками Квартири та [PERSON], [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., які є членами сім'ї одного із співвласників Квартири [PERSON], що встановлено у судовому засіданні. Судом встановлено у судовому засіданні, що на даний момент у Квартирі проживає [PERSON] у житловій кімнаті площею 11,7 м? та [PERSON] у житловій кімнаті площею 15,9 м?. Інші приміщення Квартири перебувають у спільному користуванні співвласників. Із змісту позовів, а також пояснень учасників справи вбачається, що угоди про порядок користування спільним майном співвласниками не досягнуто. Виходячи з того, що житлова площа квартири складає 27,6 м?, і вона на праві спільної часткової власності належить чотирьом особам, суд прийшов до висновку, що на кожного з співвласників припадає по 6,9м? житлової площі. [PERSON] просить виділити їй у відособлене користування житлову кімнату площею 15,9 м? та лоджію, прохід на яку пролягає через цю кімнату, а [PERSON] житлову кімнату площею 11,7 м?, інші приміщення Квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні погодився із зазначеним варіантом. В свою чергу [PERSON] просить виділити їй у користування житлову кімнату площею 15,9 м? та лоджію, прохід на яку пролягає через цю кімнату, її малолітнім дітям виділити у користування усю площу Квартири, а [PERSON] просить виділити у користування житлову кімнату площею 11,7 м?. Однак, вищезазначені варіанти встановлення порядку користування Квартирою не враховують права та законні інтереси інших співвласників Квартири. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] не заперечувала, а треті особи, які заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору [PERSON] та [PERSON] у своєму позові зазначили, що є можливим встановлення порядку користування Квартирою, яким надати у спільне користування [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 11,7 м?, [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 15,9 м? та лоджію, прохід на яку пролягає через цю кімнату, а інші приміщення Квартири залишити у спільному користуванні співвласників. Частиною 3 ст. 319 ЦК України передбачено, що усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власностіє непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до статті 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між свівласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток. Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов'язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв'язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. За таких обставин суд, враховуючи, що Квартира має тільки дві ізольовані житлові кімнати, вхід до лоджії лежить через одну з житлових кімнат і лоджія не є відокремленим підсобним приміщенням, кількість співвласників, розмір їхніх часток у власності, розмір житлової площі, яка припадає на кожного співвласника, стать співвласників Квартири, що дозволяє їм спільно користуватися неізольованими приміщеннями та встановлений порядок користування Квартирою на даний момент, вважає, що необхідно встановити наступний порядок користування Квартирою: -виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 15,9м?, яка згідно із планом технічного паспорта Квартири визначена під №2 та лоджією площею 1,6 м?, на яку прохід лежить через цю кімнату; -виділити [PERSON] та [PERSON] в користування житлову кімнату площею 11,7 м?, яка згідно із планом технічного паспорта Квартири визначена під №3; - кухню площею 7,8м?, ванну кімнату площею 2,6м?, вбиральню площею 1,3м? та коридор площею 8,7м? залишити у спільному користуванні співвласників. Саме такий порядок користування Квартирою в незначних обсягах відступає від відповідності реальних часток ідеальним, оскільки зменшує ідеальну частку житлової площі від реальної [PERSON] та [PERSON] на 1,05м? (11,7м?/ 2 =5,85м?; 6,9м?-5,85 м?=1,05м?), а також збільшує ідеальну частку житлової площі від реальної [PERSON] та [PERSON] на 1,05м? (15,9м?/ 2 =7,95м?-6,9 м?=1,05м?). Що стосується позовної вимоги [PERSON] про виділення малолітнім дітям у користування усієї площі Квартири, яким рекомендовано згідно висновку органу опіки та піклування доцільно встановити такий порядок користування Квартирою, яким виділити в користування усю площу Квартири, а також права користування Квартирою інших осіб, які зареєстровані в Квартирі, то суд зазначає наступне. Відповідно до ст.156 ЖК України, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Даною нормою встановлено рівність прав на користування жилим приміщенням для його власника, членів його сім'ї, інших осіб, що були вселені за його згодою, а також незмінність цих прав після припинення сімейних відносин з власником житла. Проте між співвласниками виник спір щодо користування спільною Квартирою і [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заявлено вимоги, відповідно до ст.358 ЦК України, про надання у володіння та користування в натурі частини майна, яке відповідає їхній частці у праві спільної часткової власності. Встановлена у ст.156 ЖК України рівність прав на житло власника, членів його сім'ї, інших осіб, що були вселені за його згодою, у такому разі стосується тієї частини майна, яка відповідає частці цього власника у праві спільної часткової власності. А тому, на думку суду, реєстрація у спірній квартирі місця проживання інших осіб не може бути перешкодою для виділення усім співвласникам в натурі, в порядку ст.358 ЦК України, тієї частини квартири, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Тому [PERSON] та малолітні [PERSON], [INFO]., [PERSON], [INFO].н., [PERSON], [INFO].н., повинні користуватися тією часткою Квартири, яка виділена [PERSON], оскільки вони є членами саме її сім'ї. Отже, позовна вимога про виділення малолітнім дітям у користування усієї площі Квартири не підлягає до задоволення. Згідно ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому підлягає стягненню з відповідача 50% сплаченого судового збору позивачами, оскільки позовну заяву задоволено в частці, яка не підлягає арифметичному обчисленню.

Outcome: partial