Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 20 червня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 393. Дошлюбне прізвище «Жарко». Спільних дітей не мають. Проживаючи у зареєстрованому шлюбі з відповідачем не змогли створити міцну сімю. Із-за різних поглядів на вирішення побутових проблем, погляди на життя, між ними стали виникати сварки, які привели до припинення шлюбних відносин. На даний час сторони проживають в одній квартирі, однак сумісного господарства не ведуть, стали чужими друг до друга. Вважає, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя та зберегти нормальне бачення про сімю. Допитана у суді позивач [PERSON] пояснила, що на протязі року вони живуть в одній квартирі, як квартиранти. Відповідач веде той спосіб життя, який його найбільш влаштовує. Вважає, що збереження сімї не можливо. Допитаний у суді відповідач [PERSON] заперечував, проти розірвання шлюбу, пояснив, що йому не зрозумілі претензії позивача, відносини, які склались в їх сімї його влаштовують, вважає непорозумінням, що їх почуття, які йому здавалися взаємними так скоро сплинули, а тому розлучатись наміру не має. Допитавши сторони, вивчивши матеріали справи, проаналізувавши обставини справи, вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про реєстрацію шлюбу, позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в шлюбі, зареєстрованому 20 червня 2014 року Жовтневим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Криворізького міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис № 393, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Суд встановив факт припинення шлюбних відносин про це повідомили в судовому засіданні обидві сторони. Сторони проживають за однією адресою,однак спільного господарства не ведуть, позивач не має наміру поновлювати шлюбні відносини. Стаття 51 Конституції України\~передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сімї. Добровільність шлюбу як його головний принцип встановлена статтею 24 Сімейного кодексу України, якою, крім іншого, передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Виходячи із змісту ч.3, 4\~ст.56 Сімейного Кодексу України\~кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч.3\~ст.105 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до\~статті 110 цього Кодексу. Відповідно до\~ст.112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Відповідно до змісту п.10 Постанови пленуму Верховного суду України №11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена\~Конституцією України\~охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу. Враховуючи фактичний характер сімейних відносин сторін на момент розгляду справи, категоричне небажання жінки зберігати шлюб, суд вважає, що примирення між сторонами неможливе, спільне життя подружжя і збереження сімї суперечить, принаймі, інтересам позивачки, тому позов підлягає задоволенню. Майновий спір між сторонами відсутній. У відповідності до ст. 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Право змінити спільне прізвище на дошлюбне має лише той з подружжя, хто обрав спільне прізвище при укладенні шлюбу. Враховуючи клопотання позивача, суд вважає необхідним змінити прізвище позивачу на дошлюбне «Жарко» Позивач просила здійснити розподіл судових витрат згідно до ст. 88 ЦПК України. Суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] підлягає стягненню понесені позивачем, та документально підтверджені, судові витрати по сплаті судового збору, які були сплачені під час звернення до суду, відповідно квитанції №179124960 від 21.06.2017.

Outcome: approved