Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з участю третьої особи виконавчого комітету Марганецької міської ради про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування вимог позову покликається на те, що 07 липня 2000 року іїї син [PERSON] уклав шлюб з [PERSON], від якого у них [INFO] народився син [PERSON]. Однак у травні 2007 року шлюб між ними було розірвано, а онук з цього часу проживає разом з нею по [ADDRESS]. зазначає, що відповідачка жодного разу до сина не приїздила, не спілкувалась з ним, внук втратив зв'язок з матір'ю, оскільки остання участі у вихованні сина не приймає, матеріальної допомоги не надає та ухиляється від виконання своїх батьківських обов'язків. Висновком виконавчого комітету Марганецької міської ради від 20 травня 2013 року вирішено за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] Крім того, відповідачка надала нотаріальну заяву, в якій не заперечує про задоволення позовних вимог про позбавлення її батьківських прав., у зв'язку з чим позивачка просить позбавити [PERSON] відносно її неповнолітнього сина [PERSON] батьківських прав та стягнути з відповідачки на її користь аліменти на її онука у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення ним повноліття. В судовому засіданні позивачка підтримала позов, дала аналогічні пояснення, що й мотиви позовної заяви, просить позов задовольнити. Відповідачка позов визнала, пояснила, що любить та підтримує сина [PERSON], часто з ним спілкується, однак ще має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO], з яким проживає, а старший син приходить до неї на вихідні. Менший син часто хворіє, тому матеріальної допомоги сину [PERSON] не має можливості надавати. [PERSON] сам вирішив проживати у бабусі, він там звик, але він також любить її та свого молодшого братика. Заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні позову, виходячи з наступного. Відповідно до вимог п.15 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного та об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема, ставлення батьків до дітей. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], його батьками є - [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Як вбачається з висновку виконавчого комітету Марганецької міської ради Дніпропетровської області № 20-1409 від 20 травня 2013 року орган опіки і піклування зазначеної установи вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно до її неповнолітнього сина [PERSON] (а.с.11). З матеріалів справи вбачається нотаріально посвідчена заява [PERSON], в якій остання позов визнає повністю (а.с.12). Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини, ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Згідно ст. 164 СК України, мати або батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання батьківських обов'язків по вихованню дитини або є хронічними алкоголіками або наркоманами. Відповідно до абз.2 п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30 березня 2007 року позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування всіх обставин справи. Вищенаведене свідчить про те, що проживання з бабусею окремо від матері не може свідчити про ухилення останньої від виконання своїх батьківських обов'язків, оскільки мати підтримує зв'язок з дитиною, яка приходить до неї у вихідні дні та у період канікул, цікавиться його життям, надає моральну підтримку. Неможливість надання грошового утримання своєму малолітньому сину [PERSON] не свідчить про те, що відповідачка ухиляється від свого батьківського обов'язку. В судовому засіданні відповідачка позов визнала, не заперечувала про його задоволення, однак пояснювала, що на даний момент не має можливості надавати утримання сину. Суд не приймає до уваги висновок опікунської ради про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав, який носить рекомендаційний характер, оскільки встановлені в судовому засіданні обставини спростовують факти викладені у такому. Оцінивши у сукупності всі зібрані по справі докази, суд приходить до переконання про відсутність підстав до задоволення позову про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її малолітнього сина [PERSON] а також стягнення з останньої аліментів на утримання сина. На підставі викладеного і

Outcome: dismissed