Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О., третя особа [PERSON] про встановлення факту продовження шлюбних стосунків та проживання однією сім`єю, визнання фіктивним розірвання шлюбу, визнання особи такою, що має право на спадкування, зобов`язання вчинити дії. Свої вимоги мотивувала тим, що 11 жовтня 1977 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб. Спільних дітей вони не мали. 14 грудня 1982 року в силу необхідності вони фіктивно оформили розірвання шлюбу, проте продовжували проживати разом, нікому про цей факт не розповідали, відповідні відмітки у паспортах не ставили. [INFO] [PERSON] помер та після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] та нерухомості в Російській Федерації. Вона звернулась до приватного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, де виявилось, що вона має право на спадкування в четверту чергу, а не в першу як дружина. Доказом того, що вони ніколи не припиняли шлюбні стосунки є те, що вони весь час жили разом як подружжя, мали спільний побут, сімейний бюджет. За таких обставин, вона є такою, що прийняла спадщину, оскільки фактично проживала на час смерті з [PERSON] . Просила суд ухвалити рішення, яким: - встановити факт продовження шлюбних стосунків та проживання однією сім`єю як подружжя [PERSON] з [PERSON] в період з 14 грудня 1982 року по [INFO]; - визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та анулювати свідоцтво про розірвання шлюбу від 14 грудня 1982 року; - визнати її такою, що має право на спадкування за померлим [INFO] [PERSON] в порядку першої черги спадкування; - зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О. включити її до першої черги спадкоємців. Ухвалою судді Солом`янського районного суду м. Києві від 04 травня 2020 року позовну заяву залишено без руху. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 25 травня 2020 року відкрито загальне позовне провадження у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 25 травня 2020 року вирішено питання про витребування доказів у справі. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 03 грудня 2020 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києві від 07 червня 2021 року закрито провадження в справі в частині вимог до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О. про визнання особи такою, що має право на спадкування, зобов`язання включити до першої черги спадкоємців. Позивач у судовому засіданні підтримала заявлені вимоги з урахування заяви про відмову від частини позовних вимог та просила їх задовольнити. Представник відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О. у судовому засіданні залишила вирішення справи на розсуд суду. Підтримав викладене у відзиві на позовну заяву, з якого вбачається, що вимоги до приватного нотаріуса не відповідають чинному законодавству. Вичерпний перелік спадкоємців першої черги за законом, визначений ст. 1261 ЦК України та не може бути змінений судом шляхом включення інших спадкоємців (а.с. 170-171). Представник відповідача - Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином (а.с. 182). Представник третьої особи у судовому засіданні підтримав заявлені вимоги та просив їх задовольнити. Зазначив, що [PERSON] є спадкоємицею померлого батька [PERSON] . Вона підтверджує факт того, що розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] було фіктивним. З моменту укладення шлюбу та по день смерті [PERSON] позивач проживала з ним, вони вели спільний бюджет, разом їздили на відпочинок, піклувались один про одного. У [PERSON] з [PERSON] відсутній спір щодо спадкування. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані докази, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 11 жовтня 1977 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу (а.с. 12). 14 грудня 1982 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу. Позивач у суді пояснила, що вона з [PERSON] фіктивно оформили розірвання шлюбу в силу обставин, проте продовжували проживати разом як сім`я, нікому про цей факт не розповідали, відповідні відмітки у паспортах не ставили. [INFO] [PERSON] помер (а.с. 18). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина та 19 лютого 2020 року була заведена спадкова справа № 5/2020 до майна померлого (а.с. 119-169). 19 лютого 2020 року [PERSON] звернулась з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О. про прийняття спадщини після померлого [PERSON] (а.с. 149). З позову вбачається, що у зв`язку з наявністю свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 грудня 1982 року [PERSON] має право на спадкування в четверту чергу, а не в першу як дружина. Зі спадкової справи вбачається, що іншим спадкоємцем після смерті [PERSON] є його донька [PERSON] , яка 19 лютого 2020 року також звернулась з заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Неліна С.О. про прийняття спадщини (а.с. 123). Позивач звернулась до суду з позовом до Солом`янського районного у м. Києві відділу державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) та просить ухвалити рішення, яким: - встановити факт продовження шлюбних стосунків та проживання однією сім`єю як подружжя [PERSON] з [PERSON] в період з 14 грудня 1982 року по [INFO]; - визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] та анулювати свідоцтво про розірвання шлюбу від 14 грудня 1982 року. Вбачається, що Солом`янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не є належним відповідачем у справі, оскільки встановлення факту продовження шлюбних стосунків та проживання однією сім`єю, а також визнання фіктивним розірвання шлюбу необхідно позивачу для прийняття спадщини. Разом з тим, [PERSON] до іншого спадкоємця померлого [PERSON] позовних вимог не заявляла. Згідно ч. 2 ст. 51 ЦПК України суд якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Позивач з клопотанням про заміну неналежного відповідача до суду не зверталась та визначила відповідачем саме Солом`янський районний у м. Києві відділ державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). За таких обставин, вимоги заявлені до зазначеного відповідача задоволенню не підлягають. Крім того, позивач просить визнати фіктивним розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , яке відбулось 14 грудня 1982 року. Посилається на ст. 108 СК України, відповідно до якої за заявою заінтересованої особи розірвання шлюбу, здійснене відповідно до положень статті 106 цього Кодексу, може бути визнане судом фіктивним, якщо буде встановлено, що жінка та чоловік продовжували проживати однією сім`єю і не мали наміру припинити шлюбні відносини. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України 2004 року передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Зазначені положення кореспондуються з частиною першою статті 4 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з ч. 1 ст. 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України щодо офіційного тлумачення положення ч. 1 ст. 58 Конституції України (справа про зворотну дію в часі законів та інших нормативно-правових актів) від 09 лютого 1999 року за загальновизнаним принципом права, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час якого вони настали або мали місце. Проте надання зворотної сили в часі нормативно-правовим актам може бути передбачено шляхом прямої вказівки про це в законі або іншому нормативно-правовому акті. Акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ним чинності. Заборона зворотної дії є однією з важливих складових принципу правової визначеності. Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення також в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції (стаття 7). Таким чином, за загальним правилом дії законів та інших нормативно-правових актів у часі, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто не раніше 01 січня 2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються в частині лише тих прав і обов`язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права й обов`язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Враховуючи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 14 грудня 1982 року, тобто до набрання чинності СК України, тоді до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення Кодексу про шлюб та сім`ю України, чинних на час їх виникнення. Аналізуючи норми КпШС України, вбачається, що Кодекс не містив норми, яка б передбачала можливість визнання розірвання шлюбу фіктивним, а тому вимоги позивача, обґрунтовані посиланням на ст. 108 СК України, не базуються на чинному на час виникнення спірних правовідносинах законодавстві. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 03 червня 2020 року в справі № 522/17429/17. За таких обставин, оскільки шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 14 грудня 1982 року, то до спірних правовідносин необхідно застосовувати положення КпШС України, чинних на час їх виникнення. Разом з тим, КпШС України не містив норми, яка б передбачала можливість визнання розірвання шлюбу фіктивним. З огляду на наведене, у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed