Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщеннямза адресою: [ADDRESS] . Позовні вимоги обґрунтовано тим, що позивач є власником квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . [PERSON] у своєму позові посилається на те, що відповідач у вказаній квартирі не проживає більше двох з половиною років, участі в утриманні квартири та сплаті комунальних послуг не бере, особистих речей у квартирі немає, чим створює позивачу перешкоди у користуванні житлом та унеможливлює отримання субсидій. З цих підстав просить позов задовольнити. Ухвалою судді від 14 грудня 2020 року відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання. Представник позивача [PERSON] - адвокат Кожевнікова О.В. у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та не заперечила щодо заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, повторно до суду не з`явився, не повідомивши про причини неявки. Відзиву на позов від відповідача не надходило. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 4 ст. 223, ст. 280 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки представник позивача не заперечила проти такого вирішення справи, та відповідно до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що відповідач є колишнім чоловіком [PERSON] та не проживає у квартирі [ADDRESS] близько трьох років. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як вбачається з Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 23694966 від 28.08.2009 року, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира за адресою: [ADDRESS] . Згідно будинкової книги для прописки громадян, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Технічний паспорт на квартиру [ADDRESS] виданий ТзОВ «Міське бюро технічної інвентаризації» власнику [PERSON] . На підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 лютого 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Поясненнями свідків [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні підтверджено, відсутність відповідача [PERSON] тривалий час у квартирі [ADDRESS] , місце його перебування невідоме. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до роз`яснень, даних в п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року № 2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», зі змінами та доповненнями, у справах про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені законом строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, з особами, що потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення. У відповідності до вимог ст.150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатись цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно із ст.155 ЖК України, жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не може бути вилучено, власника не може бути позбавлено права користування жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 Цивільного кодексу України, яка передбачає право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Відповідно до ч.1 ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] після розірвання шлюбу перестав бути членом сім`ї позивача та не проживає у спірній квартирі понад один рік. Будь-яких доказів про поважність причин відсутності відповідача у спірній квартирі чи наявності перешкод у користуванні житлом суду надано не було. З урахуванням того, що судом встановлено, що [PERSON] зареєстрований в квартирі [ADDRESS] , однак більше одного року за вказаною адресою не проживає, не несе витрат на оплату житлово-комунальних послуг, що призводить до порушення прав позивача на користування та розпорядження своїм майном, а тому її право підлягає поновленню шляхом задоволення позову. Крім цього, відповідно до статті 141 ЦПК України з відповідача в користь позивача підлягають стягненню 840,80 гривень понесених судових витрат із сплати судового збору. На підставі наведеного,

Outcome: approved