Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, неодноразово уточнюючи її в наступному, в обґрунтування якої зазначила, що в рамках зведеного виконавчого провадження про стягнення з [PERSON] боргу в сумі 378477,23 грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк» 21.02.2014 на прилюдних торгах, проведених філією 21 ПП «Нива-В.Ш.», була реалізована квартира [ADDRESS], покупцем якої стала [PERSON] (1-й відповідач). За результатами укладення даного правочину державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 28.02.2014, а приватним нотаріусом 07.03.2014 видано свідоцтво, яким посвідчений факт належності [PERSON] на праві власності спірної квартири. Посилаючись на те, що квартира [ADDRESS] належала їй та [PERSON] на праві спільної сумісної власності, знаходилась під забороною відчуження згідно ухвали Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2010, застосованою в ході розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна и [PERSON] не була стороною виконавчого провадження, в рамках якого реалізоване спірне майно, позивачка просить визнати укладений правочин щодо відчуження спірної квартири недійсним, визнати недійсними акт державного виконавця та свідоцтво нотаріуса і скасувати право власності [PERSON] на спірну квартиру. В суді представник позивача підтримав позовну заяву та дав пояснення відповідно до викладених в ній обставин, додатково зазначивши, що приватний нотаріус видав свідоцтво про право власності на спірну квартири на імя [PERSON] в порушення вимог ст. 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», так як на момент реєстрації права на майно за [PERSON] існувала реєстрація обтяження спірного майна. [PERSON] заперечувала проти задоволення позову, зазначивши, що торгівельна організація під час проведення торгів не порушила жодної норми закону і спори щодо недійсності торгів неодноразово розглядались судами з винесенням відповідних рішень про відсутність будь-яких порушень під час їх проведення; дії чи бездіяльність державного виконавця в разі наявності підстав мали б оскаржуватись в інший порядок, яким позивач не скористався, а на теперішній час минули строки на звернення зі скаргою на дії державного виконавця; в діях нотаріуса також відсутні будь-які порушення, так як останній діяв в межах порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Предствник Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції (далі Відділ ДВС) проти задоволення позову заперечував, вказавши, що в рамках виконавчого провадження державний виконавець керувався нормами Закону України «Про виконавче провадження», які не містять перешкод для примусової реалізації з прилюдних торгів арештованого майна навіть в разі наявності заборони на його відчуження у іншому виконавчому провадженні чи наявності заборони, застосованої судом. Представник ПП «Нива-В.Ш.» та [PERSON] до суду не з'явились, причини неявки не повідомили що не є перешкодою для розгляду справи, так як останні неодноразово сповіщались про дату й час слухання справи. Представник ТОВ «Кей-Колект» вважав позов необгрунтованим та таким, що не підлягає задоволенню. Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу [PERSON] до суду не з'явилась. Свою позицію у справі обґрунтувала в надісланих до суду письмових поясненнях, де зазначила, що свідоцтво про право власності на спірну квартиру на ім'я [PERSON] видано законно та просила розглянути справу за її відсутності. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази встановив наступне: сторонами визнаються, отже не підлягають доказуванню ті обставини, що Відділом ДВС в рамках зведеного виконавчого провадження № 39438955 про стягнення з [PERSON] загальної суми боргу в розмірі 378477,23 грн. на користь ПАТ «Укрсиббанк» 21.02.2014 на прилюдних торгах, проведених спеціалізованою організацією філією 21 ПП «Нива-В.Ш.», реалізована квартира [ADDRESS], покупцем якої стала [PERSON] За результатами даного правочину державним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки від 28.02.2014, а приватним нотаріусом 07.03.2014 видано свідоцтво, яким посвідчений факт належності [PERSON] на праві власності спірної квартири (а.с. 35, 255, 256, зведене виконавче провадження (далі ЗВП), а.с. 1, 41, 250-252, 269-272, 276-278). Примусова реалізація майна є однією з стадій виконавчого провадження, в ході якої між державним органом, що здійснює примусове виконання судового рішення, та особами, які беруть участь у виконавчому провадженні чи залучаються до проведення виконавчих дій виникають певні правовідносини, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження» (далі Закон), Цивільним кодексом України (далі ЦК України) та іншими нормативно-правовими актами. Закон та Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 (далі Інструкція) не встановлюють порядку та правил проведення прилюдних торгів, а лише закріплюють такий спосіб реалізації майна, як його продаж на прилюдних торгах та відсилають до інших нормативно-правових актів, якими визначається цей порядок (ст. 62 Закону, п.п. 5.11, 5.12 Інструкції). Правила проведення прилюдних торгів визначені Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27.10.1999 № 68/5 (далі Положення). Згідно п. 2.2 Положення в редакції, що діяла на момент проведення прилюдних торгів з реалізації спірного майна, прилюдні торги, це продаж майна, за яким його власником стає покупець, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну. Пункт 3.2 Положення зазначає, що спеціалізована організація проводить прилюдні торги за заявкою державного виконавця, в якій зазначається початкова вартість майна, що виставляється на торги за експертною оцінкою, інші відомості, передбачені Інструкцією та закріплює перелік документів, що мають бути додані до заявки. Згідно п. 3.5 Положення спеціалізована організація, яка проводить публічні торги, не пізніше як за 15 днів до дня проведення публічних торгів публікує в порядку, визначеному Положенням про Єдиний державний реєстр виконавчих проваджень, затвердженим наказом Міністерства юстиції України від 20.05.2003 N 43/5 на відповідному веб-сайті інформацію про нерухоме майно, що реалізується. В п. 3.9 Положення передбачено, якщо реалізації підлягає житловий будинок, квартира, то в інформації додатково зазначаються, крім іншого, правовий режим квартири, будинку та обмеження на використання квартири, будинку. Як встановлено в ході судового розгляду, на момент проведення прилюдних торгів з реалізації квартири [ADDRESS] існувала заборона відчуження зазначеної квартири, застосована ухвалою Московського районного суду м. Харкова від 25.11.2010 за заявою позивача у іншій справі, запис про що був внесений до Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, відомості про що маються в матеріалах виконавчого провадження (а.с. 3; ЗВП, а.с. 161), що свідчить про обізнаність як державного виконавця, так і спеціалізованої організації про це. Разом з тим матеріали справи не містять доказів того, що під час підготовки та проведення прилюдних торгів з реалізації спірної квартири спеціалізованою організацією з'ясовувалася інформація щодо наявних обмежень на використання цієї квартири, в тому числі заборони відчуження, як то передбачено п.п. 3.2., 3.5., 3.9. Положення. В порушення вищевказаних правових норм спірна квартира, доля якої безпосередньо стосується прав та інтересів позивача, без сповіщення останнього (ЗВП, а.с. 253, 258) була реалізована на прилюдних торгах, що призвело до порушення прав позивача. Таким чином, судом встановлено, що мало місце порушення Положення при проведенні прилюдних торгів, що вплинуло на їх результати, тобто мало місце порушення прав і законних інтересів позивача. Як вбачається з правової позиції, викладеної в постановах Верховного суду України від 24.10.2012 у справі № 6-116цс12 та від 13.02.2013 у справі № 6-174цс12, виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акту про проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, а відтак є правочином. Таким чином, ураховуючи, те що відчуження майна з прилюдних торгів відноситься до угод купівлі-продажу, така угода може визнаватись недійсною на підставі норм цивільного законодавства про недійсність правочину (ст. ст. 203, 215 ЦК України). Необхідно також зазначити, що оскільки виходячи зі змісту ч.1 ст. 215 ЦК України підставами недійсності укладеного за результатами прилюдних торгів правочину є недодержання вимог закону в момент його укладення, тобто безпосередньо за результатами прилюдних торгів, то підставами для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених саме Тимчасовим положенням про порядок проведення прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 27 жовтня 1999 року № 68/5 та зареєстрованого в зазначеному Міністерстві 2 листопада 1999 року за № 745/4838. Така правова позиція узгоджується з положеннями ст.ст. 650 та 655 ЦК України. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного суду України від 06.11.2009 № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам необхідно враховувати, що згідно із ст.ст. 4, 10 та 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК, міжнародним договорам, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України). Згідно ч. 4 ст. 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, конкурсах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом. Порушення нормативно-правових актів при проведенні торгів, що призвели до порушення прав і законних інтересів позивача, є істотними і вказують на необхідність визнання недійсними цих прилюдних торгів. Наслідком цього є визнання недійсними як акту державного виконавця про реалізацію предмета іпотеки, так і свідоцтва нотаріуса про право власності на нерухоме майно, що вказує на неможливість застосування строків давності до вимог, що пред'являються до державного виконавця, на чому наполягав відповідач. Це, в свою чергу припиняє право власності на спірну квартиру переможця прилюдних торгів, оскільки відсутня підстава реалізації такого права, що не вимагає окремого скасування такого права. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказів, які б спростовували доводи позивача, відповідачами та іншими учасниками процесу, не надано. З погляду на вищевикладене, беручи до уваги положення ч. 1 ст. 203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам та ч. 1 ст. 215 ЦК України, яка закріплює підстави визнання правочину недійсним, суд приходить до висновку про необхідність часткового задоволення позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial