Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення пені від суми несплачених аліментів. Свій позов обґрунтовує тим, що 13.12.2012 року на підставі виконавчого листа, виданого Луцьким міськрайонним судом з [PERSON] на її користь постановлено стягувати аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06.03.2012 року і до досягнення дитиною трьох років. Однак, відповідач ухилявся від їх сплати, в зв'язку з чим утворилась заборгованість по аліментах в сумі 7955,14 грн. В зв'язку з чим, просить стягнути з відповідача в її користь 27890,31 грн. неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 06.03.2012 року по 18.12.2013 року. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила стягнути з відповідача на її користь 73351,60 грн. пені за несплату аліментів станом на 10.12.2015 року. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнав частково, не заперечував щодо його задоволення з підстав, викладених у письмових запереченнях. Заслухавши пояснення осіб, які брали участь у справі, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно виконавчого листа у справі №0308/3999/12 від 07.05.2012 року, з [PERSON] на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання дружини в розмірі 500 грн. щомісячно, починаючи з 06.03.2012 року і до досягненням сином [PERSON], [INFO], трьохрічного віку (а.с. 3). Згідно довідки-розрахунку Другого відділу державної виконавчої служби Луцького МУЮ Волинської області станом на 23.09.2014 року заборгованість [PERSON] по аліментах на утримання дружини становить 7955,14 грн. (а.с. ). Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. При цьому право одержувача аліментів на стягнення неустойки, передбачене ст. 196 СК України, у випадках несвоєчасної виплати присуджених за рішенням суду аліментів виникає з часу набрання рішенням законної сили. Оскільки, зобов'язання зі сплати аліментів має періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань має бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Такий же правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13 та від 01 жовтня 2014 року в справі № 6-149цс14, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України (зі змінами і доповненнями) має враховуватися іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні таких норм права. Крім цього, із роз'яснень, викладених у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Отже, дослідивши та оцінивши представлені докази, суд приходить до висновку, що саме з вини відповідача утворилась зазначена в довідці-розрахунку державного виконавця заборгованість по сплаті аліментів, а тому вимога про сплату пені за їх прострочення є підставною та підлягає до часткового задоволення, а саме в розмірі, який визначений відповідачем. При цьому, не заслуговують на увагу доводи позивача про нарахування пені в наростаючому порядку на загальну суму боргу, так як такий висновок не відповідає вимогам закону, згідно якого пеня нараховується виходячи із заборгованості суми за кожен місяць прострочення. Водночас, суд вважає, що розмір пені слід зменшити, зважаючи, що відповідач не має постійних доходів, сплачує аліменти на неповнолітню дитину, то вказану суму можливо зменшити до 1500 грн. Інші доводи позивача не спростовують висновків суду. Крім того, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 184 СК України,

Outcome: partial