Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення аліментів на утримання дружини. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач є батьком їх неповнолітніх дітей: дочки [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO]. Зазначає, що діти перебувають на її утриманні, а відповідач ухиляється від обов'язку утримувати дітей та не надає матеріальної допомоги. Крім того зазначає, що у зв'язку із інвалідністю (ІІ групи) вона також потребує матеріальної допомоги, оскільки є безробітною, що не забезпечує її прожитковий мінімум. На підставі вищевикладеного, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі у розмірі по 2027 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з моменту звернення до суду і до досягнення кожною дитиною повноліття та стягнути аліменти на її утримання в розмірі 1000 грн. Разом з тим, просить витрати пов'язані з наданням правничої допомоги стягнути з відповідача в її користь. Ухвалою Ківерцівського районного суду Волинської області від 11.12.2018 року по даній справі відкрито спрощене позовне провадження (без виклику сторін). На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь - якої зі сторін про інше. 28.12.2018 року від відповідача [PERSON] до суду подано відзив на позовну заяву, згідно якого останній зазначає, що проживає разом з позивачем та дітьми в одному будинку, забезпечує їх усіх необхідним, сплачує за комунальні послуги. Зазначає, що позовні вимоги визнає частково, згідний сплачувати аліменти по 1013,50 грн. щомісячно на кожну дитину. Разом з тим просив у задоволенні позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини відмовити, оскільки позивач має можливість працювати та останню на підставі ст. 198 СК України можуть забезпечувати батьки. Позивачем [PERSON] 02.01.2019 року до суду було подано відповідь на відзив, відповідно до якого, відповідач може надавати допомогу на утримання дітей у більшому розмірі ніж зазначено у відзиві, а тому просить позовні вимоги задовольнити повністю. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що з 29.07.2001 року [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі, про що відділом ДРАЦС Ківерцівського РУЮ Волинської області зроблено відповідний актовий запис за №62 /а.с.5/. Під час перебування у шлюбі у сторін народилися діти: дочка [PERSON], [INFO], син [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження останніх /а.с.6-8/. Як вбачається з довідки про склад сім'ї №6001 від 05.11.2018 року неповнолітні діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], проживають разом з матір'ю, позивачем по справі - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] /а.с.9/. Так, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст. 182 СК України, суд враховує - стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов'язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідачем не надано суду доказів його непрацездатності та наявності на його утриманні інших дітей, тощо. Також [PERSON] не доведено суду факт перебування батьків [PERSON] та [PERSON] на його утриманні. Крім того останнім не доведено те, що розмір пенсії останніх є таким, що не забезпечує розмір прожиткового мінімуму кожного із них. А тому, посилання відповідача про те, що він не в змозі сплачувати аліменти у більшому розмірі із-за того, що він є приватним підприємцем і його дохід носить мінливий характер, не заслуговують на увагу. Окрім того, відповідач не позбавлений обов'язку утримувати неповнолітніх дітей та дружину. Разом з тим, факт відсутності у батька або матері можливості надавати дітям відповідного розміру утримання не є у переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов'язку по утриманню дітей, проте, безумовно, враховується судом при визначенні розміру аліментів. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому, частиною дев'ятою статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» від 07 грудня 2017 року № 2246-19, установлено у 2018 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць у розмірі з 1 грудня 2018 року для дітей віком від 6 до 18 років становить 2027 гривень. Крім того, частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обов'язок утримувати дітей покладається рівною мірою на матір і батька. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей, в розмірі по 1300 грн. на кожну дитину, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06.12.2018 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Щодо стягнення аліментів з відповідача в користь позивача на утримання непрацездатної дружини, варто зазначити наступне. За положеннями ч. 2 ст. 75 СК України право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Згідно із ч.ч. 3, 4 ст. 75 СК України непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, ІІ чи ІІІ групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Аналіз указаних норм матеріального права дає підстави для висновку, що аліментні зобов'язання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових - сукупності певних умов, а саме: перебування в зареєстрованому шлюбі або у фактичних шлюбних відносинах після розірвання шлюбу (стаття 76 СК України); непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового рівня матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом. Такий правовий висновок міститься у постановах Верховного Суду України від 13 квітня 2016 року у справі №6-3066цс15 та від 16 серпня 2017 року у справі № 6-1111цс17. Судом встановлено, що згідно довідки до акта огляду МСЕК від 13.09.2018 року, серії 12 ААА №766470, позивачу по справі, [PERSON] встановлено ІІ групу інвалідності. Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» визначено на 2018 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня - 1373 гривні, з 1 липня - 1435 гривень, з 1 грудня - 1497 гривень. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. З матеріалів позовної заяви, позивач [PERSON] зазначає, що у зв'язку з інвалідністю і непрацездатністю їй буде виплачуватись пенсія у розмірі близько 1400 грн., про те жодного доказу на підтвердження даного факту додано не було. З врахуванням наведеного та беручи до уваги те, що суду не доведено те, що остання не отримує пенсію по інвалідності в розмірі, що забезпечує її прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому суд позбавлений можливості вважати [PERSON] особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні частини четвертої статті 75 СК України. Відповідно до вимог ст. 137 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача судові витрати, які складаються і з витрат на правничу допомогу, розмір оплати який підтверджений позивачем належним письмовим доказом. Так, згідно квитанції позивачем за надання правничої допомоги адвокату [PERSON]. було сплачено гонорар - 1000 грн., а тому дана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, як понесені нею витрати на правничу допомогу. Згідно положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 704,80 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial