Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила, визнати за нею право власності на домоволодіння розташоване за адресою: [ADDRESS], яке складається з: літ. А-1 - житлового будинку глинобитного обкладеного цеглою площею 77,8 кв.м., висотою -2,9 м., номери приміщень: 1 - кухня площею 7,8 кв.м., 2 - прихожа площею 11,8 кв.м., 3 - житлової кімнати площею 6 кв.м., 4 - житлової кімнати площею 6,7 кв.м., 5 - житлової кімнати площею 12,7 кв.м., 6 - коридору площею 8,2 кв.м., 7 - ванни площею 3,6 кв.м., І - тамбуру площею 1,6 кв.м., літ.Б - літньої кухні шлакоблочної з погребом площею 17,7 кв.м., висотою 2,5 м.; літ. В - сараю цегляного площею 7 кв.м., висотою 2,15 м.; літ. Г - сараю площею 3,5 кв.м., висотою 2 м.; літ. Д - сараю тимчасового металевого площею 2,1 кв.м., висотою 1,7 м.; літ. Е - душу шиферного площею 1,3 кв.м., висотою 2,1 м.; літ. Ж - входу в погріб цегляного площею 3,8 кв.м., літ.З - сараю металевого площею 16,6 кв.м., висотою 1,9 м.; літ. И - сараю шлакоблочного площею 7,4 кв.м., висотою 2 м.; літ. Л - сараю металевого площею 4,2 кв.м., висотою 1,5 м.; літ. М - убиральня; літ. Н - вольєру, №1-9 - огорожи, №10-11, К, І,ІІ - мостіння і інші споруди у порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої [INFO], мотивуючи тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно, до складу якого входить домоволодіння, розташоване за адресою: [ADDRESS]. Вона є дочкою померлої. Крім неї до спадкоємця першої черги належить її сестра - [PERSON], яка також є донькою померлої. В липні 2015 року вона звернулась до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Своєї постановою нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії, оскільки її мати [PERSON], прийнявши спадщину після смерті чоловіка - [PERSON], який помер [INFO] не оформила своїх прав щодо домоволодіння. Вказане домоволодіння було повністю побудоване її батьком з дотримання вимог діючого на той час законодавства. Так, 28 жовтня 1958 року рішенням №482 виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих її батькові [PERSON] було відведено земельну ділянку №10 площею 950 кв.м. на індивідуальне будівництво по [ADDRESS]. Будівництво домоволодіння відбувалось протягом 1959-1963 років і по його завершенні приймальною комісією було складено акт приймання індивідуального домоволодіння. 17 березня 1964 року на вказане домоволодіння Дніпропетровським МБТІ було заведено інвентарну справу, де зазначено,що домоволодіння [ADDRESS], а потім значиться по [ADDRESS], потім по [ADDRESS]. Її батько здійснив будівництво та набув на нього право власності у відповідності до діючого на той час законодавства. Її мати прийняла спадщину після смерті чоловіка - [PERSON], але не встигла вчинити державну реєстрацію права власності на домоволодіння, оскільки заболіла і померла. Таким чином, вона, як спадкоємець не може набути право власності на це майно в порядку спадкування через нотаріальну контору. Представник позивача та позивач в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи в судовому засіданні зазначила, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки на момент смерті спадкодавця діяв інший закон. Суд заслухав пояснення сторін, дослідив письмові докази по справі, дав їм оцінку в їх сукупності, прийшов до наступного. Судом встановлено, що 10.07.2015 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. Від цього шлюбу в них народилося двоє дітей: [PERSON], [INFO] (а.с.9) та донька [PERSON], [INFO], позивач та відповідач по даній справі. 28 жовтня 1958 року рішенням №482 виконавчого комітету Дніпропетровської районної ради депутатів трудящих батькові сторін [PERSON] було відведено земельну ділянку №10 площею 950 кв.м. на індивідуальне будівництво по [ADDRESS] (а.с.12). В подальшому [PERSON] земельна ділянка загальною площею 950 кв.м., що розташована в [ADDRESS] була передана у безстрокове користування для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності з кількістю кімнат від однієї до пьяти, що підтверджується договором від 20.11.2015 року, який був нотаріально посвідчений. На вищезазначеній земельній ділянці [PERSON] з 1959 року по 1963 рік був побудований житловий будинок за адресою: [ADDRESS],що підтверджується актом прийому індивідуального домоволодіння, якому зазначено, що будівництво проводилось на підставі договору про право забудови від 23.12.1958 року, проект забудови затверджений міським архітектором 10.12.1958 року (а.с.14-15). Спірне домоволодіння спочатку було перейменовано на будинок [ADDRESS], а потім на будинок [ADDRESS], що підтверджується довідкою Дніпропетровської міської ради №07/21-123 від 07.08.2015 року (а.с.18.91-99). [INFO] [PERSON] помер (а.с.8). Як вбачається з встановлених судом обставин справи спадковим майном після смерті [PERSON], зокрема є домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. Відповідно ч 1 ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. Спадкоємцями померлого [PERSON] є: доньки [PERSON], [PERSON] та дружина [PERSON] Відповідно до ст. 549 ЦК Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №296/99 після смерті [PERSON] до державної нотаріальної контори звернулись з заявою про відмову від належної частки спадщини його доньки [PERSON], [PERSON] на користь матері [PERSON] 22.08.2002 року [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за законом, після смерті чоловіка [PERSON], яка складається грошових внесків. [INFO] [PERSON] померла (а.с.7). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №467/04 після смерті [PERSON] її донька [PERSON] звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від належної їй частки спадщини на користь [PERSON] Постановою державного нотаріуса Восьмої дніпропетровської державної нотаріальної контори [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на домоволодіння, що розташоване за адресою: [ADDRESS], після смерті матері [PERSON], оскільки правовстановлюючий документ на вищевказане домоволодіння виданий після смерті спадкодавця, право власності на вищевказане домоволодіння також зареєстроване після смерті спадкодавця. Таким чином, позивач не може оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі, оскільки її батько [PERSON] за життя не зареєстрував своє право власності на спірне домоволодіння, а мати [PERSON] в свою чергу прийнявши спадщину, після його смерті не оформила свої спадкові права. Як вбачається з копії домової книги з моменту побудови спірного домоволодіння в ньому весь час мешкала родина [PERSON] (а.с.126-133). Позивач відповідно копії паспорта зареєстрована за адресою спірного домоволодіння з 22.09.1978 року (а.с.120). Згідно ч. 1 ст. 1216, ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч.1 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Судом встановлено, що спірний житловий будинок був побудований у 1963 році. У 1987 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року № 8502-ІІ, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п'яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов'язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. На час будівництва будинку у 60-х роках, не було передбачено, чинним на той час законодавством, обов'язкової реєстрації права власності в Реєстрі прав власності в БТІ. Така реєстрація була введена в дію в 90-х роках, але законом строку до якого повинно бути здійснено таку реєстрацію не встановлено. Відповідно до вимог ст. 25, 346, 328 ЦК України у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання про визнання належності цього майна попередньому власнику та його спадкоємцям вирішується судом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як видно із матеріалів справи, первинна реєстрація спадкового житлового будинку була проведена у відповідності із діючим на той час законодавством. Стаття 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» ( в редакції на час виникнення спірних правовідносин ), надає визначення термінів, які вживаються у цьому законі. Зокрема, в цій статті визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових права на нерухоме майно та їх обтяжень. Згідно зі ст. 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно із діючими нормативно - правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Право власності на спірний спадковий будинок було набуто після закінчення його будівництва відповідно вимог до діючого на той час законодавства. Враховуючи, що будівництво житлового будинку, який є об'єктом спадщини, відбувалось відповідно до чинного на час його будівництва законодавства на відведеній у встановленому порядку земельній ділянці на підставі наданого виконавчим комітетом дозволу на його будівництво, проте спадкоємець не може оформити належне їй право власності на вказаний будинок в порядку спадкування відповідно до вимог закону з тих підстав, що реєстрація права власності на будинок відсутня, можна дійти висновку, що спірний житловий будинок є об'єктом права власності, а також про наявність правових підстав для визнання за спадкоємцем права власності на цей будинок у порядку спадкування за законом.

Outcome: approved