Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська з позовною заявою до відповідача [PERSON], [INFO] про позбавлення його батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позовних вимог позивач [PERSON] посилається на те, що її сестра [PERSON] і [PERSON] є батьками малолітнього [PERSON], [INFO]. З 2009 року батько дитини почав зловживати алкогольними напоями, покинув родину та перестав спілкуватися з дружиною і дитиною. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10.03.2010 року стягнуто з [PERSON] аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на утримання сина [PERSON] на користь матері [PERSON] З 2010 року [PERSON] тяжко хворіла, після чого померла [INFO]. Під час хвороби матері та після її смерті дитина мешкала з бабусею [PERSON] та, у подальшому, в родині позивача. Дитина знаходиться на повному матеріальному утриманні позивача, проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] навчається у школі №3 м. Підгороднє за місцем проживання. Відповідач [PERSON] участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. На протязі одинадцяти років зв'язку з дитиною не підтримує. З 2012 року по 2019 рік [PERSON] отримував належну дитині грошову допомогу від держави за фактом втрати годувальника, але на дитину грошей не витрачав. У зв'язку з ухиленням Відповідача від батьківських обов'язків за заявою позивача до ЄРДР внесені відомості про кримінальне правопорушення № 12015040650004570. За викладених обставин позивач звернулась до суду з даним позовом і просила його задовольнити. Заочним рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], третя особа: Служба у справах дітей Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області про позбавлення батьківських прав задоволено. Позбавлено [PERSON], РНОКПП [NUMBER] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO]. 19 червня 2019 року до суду звернувся відповідач [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення, у якій зазначив, що не був належним чином повідомлений про дату судового засідання, оскільки з вересня 2018 року проживав за іншою адресою та був позбавлений можливості подавати докази. 22 липня 2019 року ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 08 квітня 2019 року у справі скасовано та призначено цивільну справу до розгляду в загальному порядку. В судових засіданнях позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судових засіданнях заперечували проти задоволення позовної заяви, просили не позбавляти відповідача батьківських прав. Пояснили, що у 2012 році, 2014 році, 2015 році передавав грошові кошти, одяг та іграшки для дитини [PERSON], відвідував дитини, під час коли вона пішла до 1 класу школи. Грошові перекази здійснював через відділення поштового зв'язку. Одного разу через свою маму передавав для дитини одну тисячу доларів США у гривні. Отримував на дитину соціальну допомогу у розмірі 1400 гривень на місяць. Офіційно він не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості. Представник Дніпровської районної державної адміністрації Дніпропетровської області підтримав позовні вимоги позивача, просив позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно [PERSON] Пояснив, що ситуація з приводу [PERSON] вже значний час перебуває під увагою, звернення сторін неодноразово розглядалися служби у справах дітей. Врешті адміністрацією підготовлено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дитини [PERSON]. Вислухавши сторін, дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР № 789-XII від 27.02.91 визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім'ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] і [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 23 квітня 2008 року Індустріальним відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції у Дніпропетровській області, копія якого наявна в матеріалах справи. 06 травня 2010 року Амур-Нижньодніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між [PERSON] і [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 10 березня 2010 року у справі № 2-801/10 був задоволений позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, яким з [PERSON] на користь [PERSON] присуджено аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], до його повноліття в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходів відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 01 лютого 2010 року. [INFO] [PERSON] померла. З цього часу дитина залишилась на утримані своєї бабусі [PERSON], а пізніше тітки - [PERSON] та її чоловіка [PERSON] за адресою: [ADDRESS] разом з доньками [PERSON] і [PERSON] [PERSON]. 2007 року народження і [PERSON], 2013 року народження, матір'ю [PERSON], [PERSON], 1968 року народження. Будинок нової будови, у кожної дитини є своя окрема родина, з усім необхідним для нормального життя дитини. [PERSON] називає своїх тітку [PERSON] та її дядька [PERSON] мамою і татом відповідно. Викладене підтверджується актами обстеження умов проживання від 2014 року, а також від 2019 року, складеними Підгороднянською міською радою Дніпропетровського району. Вказані факти також підтверджуються показаннями свідків допитаних під час судового розгляду. Допитана бабуся [PERSON] - [PERSON], пояснила, що після смерті матері [PERSON] [PERSON] залишився проживати разом із нею і її донькою [PERSON] Наразі [PERSON] є опікуном [PERSON]. Відповідач [PERSON] участі у вихованні дитини не приймав. Разом з цим відповідач оформив банківську карту, на яку отримував пенсію дитини у зв'язку із втратою годувальника. Але фактично з кошти призначені на дитину він витрачав на свої власні потреби, одяг, продукти харчування, іграшки сину не предбував. Тільки, на прохання [PERSON], коли [PERSON] було 4 роки він купив куртку для дитини. Грошей на виховання дитини не надавав. Останній раз бачився з дитиною, коли [PERSON] пішов у перший клас. Відповідачу було відмово про існування рішення суду про стягнення з нього аліментів, але він ніколи їх не сплачував. [PERSON] мав власну квартиру, яку продав. Жодних грошей від продажу квартири для дитині не передавав. [PERSON] називає своєю матір'ю [PERSON], батьком [PERSON] забезпечений усім необхідним в цій сімї. Допитаний свідок [PERSON] повідомив суду, що з 2014 року разом із своєю дружиною - [PERSON], її матір'ю - [PERSON], їх доньками [PERSON] і [PERSON] а також [PERSON] проживають у приватному будинку у м. Підгородньому. Відповідач ніколи не висловлював бажання забрати дитину з їх сім'ї та самостійно виховувати. [PERSON] при зустрічі із відповідачем у 2014 році запропонував йому долучитися до виховання сина, на що відповідач погодився, однак фактично жодних дій з цього приводу не вжив, матеріальної чи будь якої іншої допомоги на виховання сина не надавав. Також зазначив, що виховує [PERSON] на рівні із іншими дітьми - доньками, проводить з ним час, грається, вчить уроки. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], [PERSON] підтвердили факт постійного проживання [PERSON] у сім'ї [PERSON] та про повну відсутність участі в житті дитини, не виконання батьківських обов'язків батьком дитини [PERSON] Опитаний в судовому засіданні за участі психолога [PERSON] надав пояснення, що проживає разом із [PERSON] і [PERSON], яких називає мамою і татом. [PERSON] і [PERSON] добре до нього відносяться, як і до своїх рідних дітей. Має гарні умови для проживання: власну кімнату, добре харчується, має необхідний одяг, дозвілля проводить з батьками, займається танцями. Про існування рідного батька [PERSON] він дізнався від [PERSON] З батьком не спілкується і не хоче, останній раз бачив батька дуже давно. Батько його захопленнями не цікавиться, грошові кошти або подарунки не передає. [PERSON] в його житті просто немає, батьківських обов'язків він не виконує. [PERSON] не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно нього. Всі покази у суді надавав без тиску і примусу. Факти виховання і розвитку [PERSON] його тіткою [PERSON] та її чоловіком [PERSON] підтверджуються і довідками закладів освіти, танцювальної студії наявними в матеріалах справи. Під час судового розгляду підтверджено факт використання [PERSON] пенсії по втраті годувальника на дитину [PERSON] не за цільовим призначенням. Так, ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 06.09.2019 року задоволено клопотання позивача і витребувано у Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області (49094, м. Дніпро, вул. Набережна Перемоги, 26) інформацію щодо сум виплаченої пенсії [PERSON] ([INFO].) у зв'язку із втратою годувальника помісячно за весь період її нарахування з моменту призначення. На виконання вимог зазначеної ухвали Головним управлінням Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області було надано довідку № 2119/04.21-13 від 18.09.2019 року про те, що [PERSON] знаходився на обліку в Управлінні ПФУ ГУ ПФУ в Дніпропетровській області і отримував пенсію по втраті годувальника на дитину [PERSON], [INFO] з 03.05.2012 року по 30.06.2019 року на загальну суму 105 267 грн. 70 коп. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 31.01.2020 року у Головного управління ПФУ в Дніпропетровській області витребувано реквізити банківського рахунку та банківської картки [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]), на який (у) ГУ ПФУ в Дніпропетровській області перераховувало грошові кошти у вигляді пенсії по втраті годувальника для [PERSON]. На адресу суду надійшов лист ГУ ПФУ в Дніпропетровській області за № 437/04.21.-13 від 24.02.2020 року із зазначенням реквізитів банківських рахунків, на які перераховувалися пенсійні виплати [PERSON] на дитину [PERSON]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2020 року витребувано у АТ «Ощадбанк» виписки про рух коштів на банківському рахунку № [NUMBER] із зазначенням всіх банківських операцій по вказаному рахунку, відкритому у банківській установі ТВБВ II № 10003/310 м. Дніпропетровська на ім'я [PERSON] ([INFO]., РНОКПП [NUMBER]) за період з 01.12.2016 року по 31.08.2018 року. Зазначеною ухвалою також було витребувано у ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» виписки про рух коштів на банківському рахунку № [NUMBER] із зазначенням всіх банківських операцій по вказаному рахунку, відкритому у банківській установі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ім'я [PERSON] ([INFO]., РНОКПП [NUMBER]) за період з 01.09.2018 року по 30.06.2019 року. На виконання вимог ухвали Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 05.06.2020 року АТ «Ощадбанк» листом № 46-13/5289/7441-БТ від 02.07.2020 року надіслало виписку про рух коштів на банківських рахунках, відкритому на ім'я [PERSON] Також, ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» листом за № 81-15-9/4947-БТ від 03.07.2020 року надіслало виписку про рух коштів порахунку для зарахування пенсії та асоціальної допомоги, який належить [PERSON] З аналізу банківських виписок виявлено, що [PERSON] використовував належні дитині грошові кошти наступним чином, зокрема здійснював: розрахунки через мережу інтернет з призначенням платежу казино, букмекери; розрахунки у продуктових магазинах та спеціалізованих магазинах з продажу алкогольної та пивної продукції, зокрема «МОРЕ ПИВА»; перераховував грошові кошти на власні банківські рахунки і рахунки третіх осіб, зокрема [PERSON], перераховував грошові кошти сервісу онлайн-кредитів «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», знімав грошові кошти готівкою в банкоматах, розташованих у м. Дніпрі. З наданого суду висновку орган опіки та піклування № 1-50-1559/0/290-19 від 05.11.2019 року про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], вбачається що батько [PERSON], не піклується про фізичний і розумовий розвиток дитини [PERSON], про її здоров'я, підготовку до дорослого життя, і тим самим, ухиляється від виконання батьківських обов'язків, чим порушує права малолітнього [PERSON], [INFO]. Винність такої поведінки батька, [PERSON] знайшла своє підтвердження в наданих матеріалах до служби у справах дітей Дніпровської райдержадміністрації. Дитина вважає своїми батьками сім'ю тітки [PERSON] Це може вказувати на те, що батьком [PERSON] втрачені родинні зв'язки з сином [PERSON]. Вважаючи інтереси дитини пріоритетними, треба взяти до уваги ті обставини, що малолітній [PERSON], [INFO], певний час проживає і бажає проживати в сім'ї [PERSON], з бабусею [PERSON], де хлопчик адаптувався, отримує підтримку в своєму розвитку як фізичному, так і розумовому. Вбираючи в себе всю культуру організації життя в повній родині, де є батько, мати, сестри та бабуся, а відповідач, бентежить його душевний спокій, який ледь-ледь склався після смерті матері, не проводячи та не демонструючи живу батьківську участь в його житті, чим вже тривалий час порушує права дитини. Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна будь яке нерухому майно у володінні [PERSON] відсутнє. Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року №3 ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Отже, положення про право батьків і дітей бути поряд один з одним не може тлумачитися на шкоду інтересам дитини, при розгляді справи суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини. Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з'ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров'я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). 01 липня 2017 року Європейський суд з прав людини ухвалив рішення у справі «М. Є. проти України» щодо вирішення місця проживання дитини. ЄСПЛ наголосив, що в усіх подібних випадках основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. У постанові Верховного Суду від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц зроблено висновок щодо застосування п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України і вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Аналізуючи всі наведені факти суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно дитини [PERSON] Суд критично відноситься до доводів [PERSON] щодо бажання виконувати батьківські обов'язки відносно дитини та про те, що таке бажання підтверджує епізодичне надання грошових коштів чи речей для [PERSON] Суд зазначає, що процес виконання батьківських обов'язків включає в себе не декларативні вислови про бажання їх здійснювати, а реальне постійне піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її соціалізацію, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, місцем проживання. Батько зобов'язаний спілкуватися з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; надавати дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; сприяти засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі виявляти інтерес до внутрішнього світу дитини, створюють умови для отримання нею освіти. Судом встановлено, що зазначені обов'язки [PERSON] щодо дитини [PERSON] не виконуються. Суд зазначає, що поодинокі, епізодичні випадки передачі грошових коштів чи речей відповідачем для дитини не підтверджують факт виконання відповідачем батьківських обов'язків. Фактів створення [PERSON] перешкод у належному виконанні його батьківських обов`язків по відношенню дитини [PERSON] судом не встановлено. Суд також приймає до уваги думку самої дитини [PERSON], якому на час надання пояснення суду виповнилося 12 років та 10 місяців. [PERSON] висловив не бажання мати родинний зв'язок з фактично йому не знайомою людиною - [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку про винність [PERSON] в умисному ухиленні від виконання своїх батьківських обов'язків щодо дитини [PERSON], про що свідчать факти використання не за призначенням пенсійних виплат із втрати годувальника, призначених для дитини, відсутність його спілкування з дитиною, піклування про фізичний і духовний розвиток дитини, її соціалізацію, навчання, підготовку до самостійного життя, забезпечення харчуванням, медичним доглядом, лікуванням, місцем проживання. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відповідатиме інтересам дитини [PERSON] Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved