Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що є власником житлового будинку №23 на вул.Корецька в с.Великі Межирічі Корецького району Рівненської області. За даним будинком зареєстрований колишній її чоловік [PERSON] У ведені спільного господарства останній участі не приймає, хоча претендує на його розподіл, порушує правила співжиття, провокує конфліктні ситуації, які призводять до загострення стосунків між конфліктуючими сторонами від яких страждає її малолітній внук. А тому, просить суд визнати відповідача такими, що втратив право на користування будинком за зазначеною адресою та примусово зняти його з реєстраційного обліку. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить їх задовільнити. Також суду пояснила, що на даний час відповідач не проживає в її будинку, після чергової сварки, на її вимогу, наприкінці червня поточного року відповідач переїхав жити на орендоване житло. Відповідач в заяві на імя суду просить розглянути справу без його участі. За зареєстрованою адресою не проживає з 17 червня 2017 року. Просить суд прийняти рішення відповідно до чинного законодавства. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Згідно із витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №5151183 від 21 жовтня 2004 року, позивач [PERSON] є власником житлового будинку №23 з надвірними будівлями на вул.Корецька в с.Великі Межирічі Корецького району Рівненської області, який набула у власність на підставі договору дарування від 22 вересня 2004 року. В довідці Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області від 15 червня 2017 року за №1201 зазначено, що за адресою: Рівненська область, Корецький район, с.Великі Межирічі, вул.Корецька, 23 зареєстровані та проживають: позивач [PERSON], відповідач [PERSON], дочка позивача [PERSON] та онука позивача [PERSON] Рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 08 червня 2017 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який був зареєстрований 07 травня 2002 року. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, що вказано в ч.1 ст.319 ЦК України. Згідно із ст.ст.383, 391 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Як випливає з розяснень даних в п. 34, 39 Постанови ВССУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 539, право власності є абсолютним, члени сімї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сімї власника житлового приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК.\~ Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб. Виходячи з загальних положень права власності, власнику належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Захист права власності регулюється нормами Відповідно\~до ст.405 ЦК України, члени сімї власника житла, які проживають разом з ним, мають право користування цим житлом. Право користування житлом втрачає член сімї власника у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Той факт, що відповідач є колишнім чоловіком позивача, не позбавляє відповідача права на користування спірним будинком, адже таке його право виникло ще до розірвання шлюбу на підставі ст.405 ЦК України.\~Отже, позбавлення відповідача права користування спірним будинком повинно також відбуватися із урахуванням положень ст.405 ЦК України. Позивач в судовому засіданні, а відповідач у свої заяві підтвердив, що останній не проживає за зареєстрованою адресою близько місяця, добровільно не висилявся з спірного будинку, між ними існує спір про розподіл майна подружжя. Також встановлено, що відповідач по справі не має у власності іншого житлового приміщення. Позивачем, в супереч\~\~ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано суду жодного доказу, котрий свідчив би про те, що відповідач порушує правила співжиття. Відповідно до п.2 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~\~зняття\~\~з реєстрації\~\~місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщення, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Зазначене свідчить що питання зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від вирішення питання про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Враховуючи наведене, а також те, що відповідач добровільно не покидав та не проживає в будинку позивача менше одного року, суд вважає, що він не може би визнаний таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. За таких обставин позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed