Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ковельського міськрайонного суду із позовною заявою в якій прохає визнати недійсним та скасувати рішення Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області від 28.10.2016 року №12-3 «Про затвердження протоколу засідання по розгляду земельного спору від 20.10.2016 року », визнати недійсним та скасувати рішення Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області від 06.08.2018 року №28/5 « Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання у власність», яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства [PERSON] площею 0,0907 га та скасувати державну реєстрацію набутого [PERSON] права власності на вказану земельну ділянку. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що оскаржуваними рішеннями на підставі яких відповідачем набуто право власності на спірну земельну ділянку порушено її права. Вказує на те, що певна частина спірної ділянки , яка перебувала у користуванні її батьків, а в наступному і самої позивачки, незаконно була передана у власність відповідача [PERSON] та увійшла до складу земельної ділянки яка на підставі оскаржуваних рішень була передана у власність відповідача. Незаконність ухвалення Тойкутською сільською радою мотивує тим, що на момент ухвалення оскаржуваних рішень сільській раді було відомо про те, що вона претендує на отримання частини спірної ділянки у власність. Вважає, що мала право на першочергове отримання такої ділянки у власність, адже із відповідною заявою звернулась у 2015 році, тобто раніше ніж відповідач [PERSON] , хоча у задоволенні заяви і було відмовлено, але в наступному рішенням Тойкутської сільської ради за № 20 від 02.08.2017 року дозвіл на розробку проекту землеустрою в тому числі і для відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,35 га для ведення ОСГ все ж таки було надано. Під час розроблення проекту землеустрою позивач дізналась , що частина земельної ділянки яка нею оброблялась відійшла у власність відповідача [PERSON] Ухвалою судді від 30.10.2018 року було прийнято позовну заяву до розгляду у порядку загального позовного провадження і відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання на 29.11.2018 року, яке було повторно відкладено на 30.01.2019 року. Одночасно, відповідачу було надано строк для подачі відзиву на позовну заяву. Ухвалою Ковельського міського районного суду від 25.02.2019 року було задоволено письмове клопотання представника позивача - адвоката Ткачука О.В. про виключення [PERSON] із числа третіх осіб та залучення її до участі в справі як співвідповідача. [PERSON] була залучена до участі у справі як відповідач. Одночасно, співвідповідачу [PERSON] було визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У наданий строк відповідачем [PERSON] до суду було надано письмовий відзив у якому остання позовних вимог не визнала та прохала у задоволенні позову відмовити повністю. У відзиві вказала, що вважає позов безпідставним, вказує про те, що власником домоволодіння, до складу якої входила і набута у власність земельна ділянка , був її батько [PERSON] . Законність користування набутої нею у власність земельної ділянки, на частину якої претендує позивач [PERSON] , підтверджується актом від 23.09.1976 року. Вказує, що цим же актом уся надана батькові земельна ділянки була відведена в натурі у відповідності до схематичного плану , який наведено в акті. Відтак, ділянка по вул. Марка Кримчука мала свої границі і так використовувалось батьками, а в наступному набута нею у власність. Суміжні ділянки були розділені розорами, які періодично самовільно змінювались як батьком позивача так і самою позивачкою, що і стало причиною її звернення до сільської ради для погодження меж суміжного землекористування за наслідком розгляду якого і було складено протокол який затверджено оскаржуваним рішенням. Вказує, що право власності на належну їй земельну ділянку, державну реєстрацію якого прохає скасувати, позивач набула законно. Усі рішення що стосувались передачі земельної ділянки були ухвалені належним та повноважним органом у прядку, що визначено законодавством, а, відтак, прохає у задоволенні позову відмовити. Ухвалою суду від 22.03.2019 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 22.05.2019 року. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат Ткачук О.В. заявлені вимоги підтримали повністю з підстав викладених у позовній заяві та просять їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представник адвокат Дзивульська Л.В. у судовому засіданні позову не визнали, та просять відмовити у його задоволенні з підстав зазначених у відзиві. Представник відповідача - Тойкутської сільської ради Ковельського району в судове засідання не з`явився, попередньо подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнає та просить відмовити у їх задоволенні. Дослідивши матеріали справи та оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку , що позов є безпідставним та до задоволення не підлягає з урахуванням наступного. З витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається , що за [PERSON] 16.08.2018 року зареєстровано право власності на земельну ділянку загальною площею 0,0907 га цільове призначення якої є ведення ОСГ, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] . Підставою для виникнення та реєстрації права власності на вказану земельну ділянку є рішення Тойкутської сільської ради Ковельського району Волинської області від 06.08.2018 року за № 28/5. Відомості про державну реєстрацію в Державному земельному кадастрі про спірну земельну ділянку внесено 19.07.2018 року на підставі проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки виготовленої підприємцем [PERSON] . Отже, набуття у власність спірної земельної ділянки відповідачем [PERSON] відбулось у спосіб , який визначено законом. Право кожного громадянина Українина безоплатне отримання у приватну власність земельної ділянки в межах норм, визначених ЗК України, один раз по кожному виду використання закріплено ст.116 ЗК України. Порядок такої безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений ст.118 ЗК України. Так, відповідно до ч.6 ст.118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Частиною 7 статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Згідно п.34 ст.26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно до компетенції сільських, селищних, міських рад віднесено вирішення відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Передача земельних ділянок у власність громадян відбувається на підставі відповідного рішення. Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 16.04.2009 року у справі №7-рп/2009 вказується на те , що : «Гарантоване державою місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи і передбачає правову, організаційну та матеріально-фінансову самостійність, яка має певні конституційно-правові межі, встановлені, зокрема, приписами статей 19, 140, 143, 144, 146 Основного Закону України. З аналізу вказаних конституційних положень вбачається, що ці органи місцевого самоврядування, здійснюючи владу і самостійно вирішуючи питання місцевого значення, віднесені законом до їх компетенції, та приймаючи рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території, зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Такі ж положення закріплені у статті 4 Європейської хартії місцевого самоврядування, яка встановлює, що головні повноваження і функції органів місцевого самоврядування визначаються конституцією або законом; органи місцевого самоврядування в межах закону мають повне право вільно вирішувати будь-яке питання, яке не вилучене із сфери їхньої компетенції і вирішення якого не доручене жодному іншому органу; повноваження, якими наділяються органи місцевого самоврядування, як правило, мають бути повними і виключними.». У власність можуть бути передані виключно земельні ділянки, які є вільними. Позивачем не доведено та не надано належних доказів того, що вона або її батьки були законними користувачами тієї частини спірної ділянки яка увійшла до складу саме тієї земельної ділянки, яка була передана у власність відповідача. Відповідно в органа місцевого самоврядування були відсутні підстави для прийняття рішення про надання такої ділянки у власність відповідача . Матеріали справи не місять відомостей та доказів того, що спірна земельна ділянка мала б бути передана саме у власність позивачки і тому суд не вбачає , що рішеннями Тойкутської сільської ради , які є предметом оскарження , права позивача будь -яким чином порушені. Із доводів позовної заяви вбачається, що спір не стосується цілої земельної ділянки, яка передана у власність [PERSON] , а має місце лише в її певній частині, - в якій саме позивач вказати не може. При цьому, позивачем належним чином не обґрунтовано вимогу щодо наявності підстав скасування державної реєстрації права власності відповідача на цілу земельну ділянку площею 0,0907 га. При зверненні до суду та під час розгляду справи позивачем [PERSON] не надано будь - яких характеристик в тому числі площі із зазначенням розмірів та конфігурації земельної ділянки на яку остання претендує та вважає що передача її у власність відбулась не законно. Нормами статті 15 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З аналізу норм наведеного закону вбачається , що судовому захисту підлягає цивільне право виключно у випадку його порушення , невизнання або оспорювання. Позивачем не доведено, що оскаржуваними рішеннями Тойкутської сільської ради та передачею у власність відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,0907 га з кадастровим номером [NUMBER] , що розташовується в селі Воля Ковельського району порушено цивільне право позивача, та не надано доказів такого порушення. Статею 81 Цивільного процесуального кодексу встановлено обов`язок доказування і подання доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справиїхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Ураховуючи наведене, суд відмовляє в задоволенні позову. Статтею 141 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови в позові покладаються на позивача. До видів судових витрат відносяться судовийзбір та витрати, пов`язані з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядомсправи, належать витрати на професійну правничу допомогу. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись. Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підстав і поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Так, на підтвердження сум понесених витрат на правничу допомогу відповідачем надано копію договору про надання правничої допомоги, розрахунок вартості наданої правничої допомоги, оригінал квитанції на суму 6200,00 гривень та акт надання таких послуг. Суд вважає , що понесені витрати є обґрунтованими , а відтак підлягають до стягнення на користь відповідача [PERSON] в повному обсязі . На підставі викладеного та

Outcome: approved