Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи його тим, що 27.11.2012 року в м. Вінниця помер її чоловік [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, до складу якої входить також житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Вороновиця, вул. Паркова, 61, Вінницького району Вінницької області. Позивач є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON] Іншими спадкоємцями першої черги є також діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON], які від прийняття спадщини відмовились, подавши відповідні заяви до нотаріальної контори. Спадщину позивач прийняла, звернувшись протягом шести місяців з часу її відкриття до нотаріальної контори. Проте, отримати свідоцтво про право на спадщину на спадкове будинковолодіння позивач не має можливості, оскільки спадкодавець при житті не встиг оформити правовстановлюючі документи на нього. За даних підстав позивач вимушена звернутись до суду з позовом про визнання права власності на дане спадкове майно в судовому порядку. В судове засідання сторони не з'явились, попередньо через канцелярію суду надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, при цьому представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] та представник позивача [PERSON] за договором про надання правової допомоги [PERSON]\~позов підтримують та просять його задовольнити, а представник відповідача селищний голова Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь\~\~у\~\~справі,\~\~має\~\~право\~\~заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2\~ст. 197 ЦПК України\~суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію сторін, викладену у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що 27.11.2012 року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 247501 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: смт. Вороновиця, вул. Паркова, 61, Вінницького району Вінницької області, загальною площею 95,5 кв.м, житловою площею 72,4 кв.м, що в цілому, відповідно до технічного паспорта, виготовленого КП «ВООБТІ» 13.08.2015 року, складається з: житлового будинку літ. «А», прибудови літ. «а», ганку, козирка, сараю-літньої кухні літ. «Б», гаражу літ. «Г», оглядової ями літ. «о/я», хвіртки № 1, воріт № 2, огорожі № 3, огорожі № 4, криниці № 5 (а.с. 18-21). Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є позивач [PERSON] дружина спадкодавця, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-УР № 669242 (а.с. 11), а також діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Позивач прийняла спадщину, оскільки подала заяву до нотаріальної контори про її прийняття. Діти спадкодавця [PERSON] та [PERSON] від прийняття спадщини відмовилися, про що подали заяви до нотаріуса, що підтверджується копією спадкової справи № 12-2013 року, заведеною приватним нотаріусом [PERSON] до майна померлого 27.11.2012 року [PERSON] (а.с. 42-123). Проте, у видачі свідоцтва про праву на спадщину за законом на вказане спадкове будинковолодіння позивачу листом нотаріуса за № 595/02-31 від 07.12.2015 року було відмовлено через те, що на спадкове будинковолодіння відсутні правовстановлюючі документи (а.с. 25). Факт належності спадкового будинковолодіння спадковою підтверджується копією вищезазначеного технічного паспорта на спадкове будинковолодіння (а.с. 18-21); копією домової книги для прописки громадян, що проживають в [INFO] (а.с. 13-17); довідкою № 1909, виданою виконкомом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 07.08.2015 року (а.с. 22). Крім того, житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами побудований у 1986 році на земельній ділянці, яка була виділена для будівництва житлового будинку і належала на праві власності [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН, виданого 14.11.1996 року, що підтверджується його копією (а.с. 24). Встановлення часу завершення спорудження будинку визначає законодавство, відповідно до якого встановлюється правовий режим нерухомого майна та документи, якими посвідчується право власності на це майно. Відповідно до ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до Закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Частиною 3 статті 3 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року передбачено, що права на нерухоме майно, яке підлягає державній реєстрації відповідно до цього закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умови, якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обовязкової реєстрації таких прав. На час спорудження житлового будинку (1986 рік) діяла Інструкція «Про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу УРСР», що затверджена наказом заступника Міністра комунального господарства УРСР від 31.01.1966 року, яка втратила чинність відповідно до наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 року. До 2004 року діяло Тимчасове положення «Про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно», затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 року № 7/5 і зареєстроване в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 року за № 157/6445. Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію прав на нерухоме майно, однак виникнення права власності на нерухоме майно (будинки та споруди) не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності Цивільним кодексом України та Закону України «Про Державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 року. Пунктом 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» встановлено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володів та користувався спадковим будинковолодінням, а [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті. Зазначене дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог. Судові витрати по справі слід залишити за позивачем, оскільки клопотання про їх розподіл не надходило. На підставі викладеного та

Outcome: approved