Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про розірвання шлюбу, в якому просить: розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 15 травня 2015 року виконавчим комітетом Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 03; стягнути з [PERSON] судові витрати у вигляді судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. та 700 грн. за надання професійної правничої допомоги. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 15 травня 2015 року у виконавчому комітеті Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області вони з [PERSON] зареєстрували шлюб, актовий запис № 03. Від спільного проживання мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через несумісність характерів, протилежні погляди на сімейне життя та відсутність взаєморозуміння на ґрунті побутових та життєвих стосунків. Шлюбні відносини не підтримують, понад два роки проживають окремо. Сім`я фактично розпалась та існує лише формально. Спір про майно відсутній. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Проти розірвання шлюбу не заперечував, зазначив, що надання строку на примирення не є доречним, оскільки вони з відповідачкою понад два роки проживають окремо та не пов`язані спільним побутом. Заперечував проти стягнення з нього професійної правничої допомоги у розмірі 700 грн., оскільки дана вимоги позивачкою не підтверджена. Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, приходить до слідчого. Судом встановлено, що 15 травня 2015 року у Виконавчому комітеті Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області зареєстровано шлюб між [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , актовий запис № 03, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 15 травня 2015 року. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 02 липня 2015 року Виконавчим комітетом Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області, актовий запис № 09, встановлено, що батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] є сторони по справі. Як вбачається з копії довідки Виконавчого комітету Шарівської селищної ради Богодухівського району Харківської області від 07 серпня 2020 року за № 435, малолітній [PERSON] , 2015 року народження проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ст. 24 СК України шлюб - ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя відповідно до ст. 110 СК України. Оскільки, позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Згідно ч. 1 ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Враховуючи, що позивач [PERSON] наполягає на розірванні шлюбу, приймаючи до уваги той факт, що відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, сторони тривалий час проживають окремо, не ведуть спільний побут та не пов`язані спільним бюджетом, суд вважає, що збереження сім`ї неможливе, а надання строку на примирення суперечить інтересам сторін. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840 грн. 80 коп., сплачений при подачі позову до суду. Розглядаючи позовну вимогу в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 700 грн., суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Частиною 1 ст. 137 ЦПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Відповідно до положень ч. ч. 3, 4 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи ; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Частиною 8 ст. 141 ЦПК України передбачено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Пунктом 3.2 рішення Конституційного Суду від 30 вересня 2009 №23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах, тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права. Пунктом 48 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних прав «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах № 10 від 17.10.2014 визначено, що витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04). Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 червня 2019 року по справі № 752/4513/17, визначено, що при визначенні суми відшкодуванням, суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи. У постанові Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року суд зазначає, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. [PERSON] просить суд стягнути з [PERSON] на її користь витрати за надання професійної правничої допомоги у розмірі 700 грн. та на підтвердження понесених нею витрат надала договір про надання правових послуг та їх оплата, відповідно до п. 3 якого вбачається, що за надання правової допомоги, консультація адвоката Перепелиці М.І. становить 100 грн. та складання ним позовної заяви - 600 грн., загальна сума 700 грн. Також позивачем надано до суду документ, що свідчить про оплату гонорару адвокату, а саме квитанцію № 34 від 16 вересня 2020 року, відповідно до якої адвокат Перепелиця М.І. підтверджує отримання ним від [PERSON] гонорару у розмірі 700 грн. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в частині стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 700 грн., оскільки дана вимога повністю підтверджена позивачем, зокрема договором про надання правових послуг, розрахунком наданих послуг та квитанцією підтверджуючою оплату гонорару, при цьому, розмір витрат є розумним та обґрунтованим. Рішення виноситься у межах заявлених вимог на підставі наданих доказів.

Outcome: approved