Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , призначити її опікуном на малолітніми [PERSON] та [PERSON] та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітніх дітей у розмірі 1/3 частини від доходу відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину щомісяця, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Позовні вимоги мотивує тим, що відповідач перебував у зареєстрованому шлюбі з її донькою [PERSON] , від шлюбу з якою у них народилося двоє дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . [INFO] після важкої хвороби у віці 36 років померла її донька [PERSON] Позивач зазначає, що після смерті її доньки відповідач почав зловживати спиртними напоями, а діти його цікавити перестали. Позивач вказує, що діти з моменту смерті їхньої матері проживають разом з нею та її чоловіком. Всі обов`язки щодо утримання своїх малолітніх онуків вони взяли на себе, вони повністю опікуються [PERSON] та [PERSON] і несуть всі обов`язки щодо їх утримання та виховання. Зазначає, що в свою чергу відповідач жодного разу не виявив бажання побачити своїх дітей, матеріальної допомоги на їх утримання не надає, з ними не спілкується взагалі, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, самоухиляється від виконання обов`язків по утриманню та вихованню дітей, не цікавиться їх здоров`ям, хоча жодних перешкод цьому не здійснюється. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 11.07.2019 року відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання на 06.08.2019 р. та витребувано від Органу опіки та піклування Дніпровської РДА в м. Києві висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей (а.с. 27, 28). 06 серпня 2019 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу якою задоволено клопотання позивача [PERSON] про виклик свідків (а.с. 37, 38). Ухвалою суду від 06.08.2019 року підготовче провадження у справі закрито та призначеного справу до судового розгляду по суті (а.с. 39, 40). В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та викладені у заяві обставини, просила задовольнити позов, додатково пояснила, що по даний час її онуки [PERSON] та [PERSON] продовжують постійно проживати з нею, відповідач не з`являється до дітей більше року, жодного разу не телефонував, з днями народження та святами дітей не вітав, під час навчання [PERSON] у 2 класі в школу до старшого сина та в садочок до доньки ніколи не приходив, матеріально не допомагає, лише один раз осінню 2018 р. передав 500 грн. Перешкод відповідачу у зустрічах з дітьми вона ніколи не чинила, навпаки, хотіла, щоб [PERSON] бачив своїх дітей та виховував їх. Востаннє відповідач приходив лише на поминальний обід по [PERSON] [INFO] Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, третя особа Орган опіки та піклування Дніпровської районної у місті Києві державної адміністрації суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їх представника та прийняти рішення в найкращих інтересах дитини. Частиною 1 ст. 223 ЦПК України визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Відповідно положень ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. З урахуванням викладеного та думки позивача судом 11.11.2019 року постановлена протокольна ухвала про заочний розгляд справи без участі відповідача на підставі наявних у справі доказів. Суд, вислухавши пояснення позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 25.05.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб (а.с. 12). Від шлюбу у [PERSON] та [PERSON] народилися діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 13, 15). [INFO] [PERSON] померла (а.с. 17). Позивач є бабусею малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 11, 12). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз`яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. За нормою п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 553/2563/15-ц зроблено висновок по застосуванню п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України та вказано, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків. Звертаючись до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно її онуків, позивач стверджує, що після смерті її доньки відповідач не приймає участі в матеріальному забезпеченні та вихованні дітей. Суд приймає до уваги вказані доводи позивача, оскільки вони підтверджуються показами свідків та нижче вказаними письмовими доказами. Так, допитана судом свідок [PERSON] засвідчила, що вона є тіткою позивача, пояснила, що після смерті [PERSON] відповідач обіцяв допомогти дітей підняти, тоді відразу протягом місяця приходив, потім деякий час навідувався, в подальшому зник, матеріальну допомогу не надавав. Діти живуть з позивачем [PERSON] та її чоловіком [PERSON] , які працюють, тому коли діти хворіли за ними доглядала вона. Востаннє відповідач приходив до дітей десь в кінці лютого 2018 року. Вона особисто телефонувала відповідачу, проте на дзвінки останній не відповідав. [PERSON] своїм дітям нічим не допомагає. Перешкод у побаченнях з дітьми відповідачу ніхто не створює, навпаки, були б лише раді, щоб [PERSON] спілкувався зі своїм сином та донькою. Свідок [PERSON] засвідчила, що вона є сусідкою позивача, заходить до них у квартиру коли її просять подивитися за дітьми [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [PERSON] відповідач спочатку тижнів два жив у позивача, також десь місяць з`являвся, потім пішов та ніколи вже не приходив. У її присутності позивач, а також вона зі свого телефону неодноразово телефонували відповідачу, щоб він побув з дітьми, але [PERSON] не брав слухавку. Відповідача у квартиру [PERSON] завжди впускала. Був випадок у 2018 р. коли відповідач залишив дитину [PERSON] одну у дворі у трирічному віці, а сам поїхав додому, нікого про це не повідомивши. Згідно ч. 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи ( ч. 5 ст. 19 СК України). Згідно Висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав (протокол засідання Комісії № 16 від 26.08.2019 року) від 13.09.2019 року № 103/8330/41/3 встановлено, що [INFO] мати дітей [PERSON] померла. Після смерті матері малолітні діти проживають разом із бабусею [PERSON] , яка самостійно займається їх вихованням та утриманням. На даний час родина мешкає за адресою: [ADDRESS] . Батько дітей [PERSON] з дітьми не проживає, з 2018 року вихованням та утриманням дітей не займається, не цікавиться їх життям та здоров`ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дітей, не виявляє бажання спілкуватися з дітьми, матеріально не допомагає. [PERSON] на засідання комісії двічі не з`явився, хоча був запрошений належним чином, будь яких підтверджень щодо участі у вихованні та утриманні дітей не надав. Малолітній [PERSON] , 2012 року народження, навчається в середній загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів № 158 Дніпровського району м. Києва. На час перебування дитини в закладі освіти бабуся [PERSON] відвідувала індивідуальні консультації вчителя щодо онука, була присутня на батьківських зборах та інших закладах СЗШ № 158 (а.с. 21). Малолітня [PERSON] , 2015 року народження, відвідує дошкільний навчальний заклад № 665 Дніпровського району м. Києва з 13.11.2018 року по теперішній час. За час перебування дитини в дошкільному навчальному закладі батько дитини [PERSON] не відвідував дошкільний заклад, не був присутнім на батьківських зборах та інших заходах ДНЗ (а.с. 23). Відповідно вищезазначеного висновку орган опіки та піклування вважає за можливе позбавити батьківських прав [PERSON] відносно його малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку з тим, що він ухилився від виховання та утримання дітей. Отже, судом встановлено, що відповідач протягом тривалого часу не виконує батьківські обов`язки щодо своїх малолітніх дітей, не цікавиться їх життям, здоров`ям, не приймає участі у їх вихованні, не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не відвідує і, взагалі, не спілкується з дітьми без поважних причин, що є свідомим ухиленням відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків, таке невиконання батьківських обов`язків не пов`язане із наявністю душевної хвороби чи іншого тяжкого захворювання або з інших незалежних причин. За таких обставин суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідача своїми обов`язками щодо дітей є наслідком винної поведінки та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Частиною 3 ст. 60 ЦК України визначено, суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Згідно ч. 1 ст. 244 СК України, опікуном, піклувальником може бути за її згодою повнолітня дієздатна особа. Відповідно до положень ч. 2 ст. 244 СК України, при призначені дитини опікуна або піклувальника органом опіки та піклування враховуються особисті якості особи, її здатність до виховання дитини, ставлення до неї, а також бажання самої дитини. Як убачається із подання органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про доцільність призначання опікуном (протокол засідання комісії № 19 від 09.10.2019 року) № 103/9499/41/3 від 23.10.2019 року, до комісії з питань захисту прав дитини Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації звернулась [PERSON] з питанням призначення її опікуном над малолітніми онуками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у зв`язку із тим, що матір дітей [PERSON] , [INFO] померла, а батько [PERSON] не займається вихованням і утриманням дітей. [PERSON] , [INFO] , зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] , працює у Олімпійському коледжі ім. Івана Піддубного на посаді прибиральника службових приміщень, стан здоров`я дозволяє [PERSON] виховувати дітей. На території України станом на 23.08.2019 року до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває. При обстеженні житлово-побутових умов проживання, спеціалістом служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації було встановлено, що [PERSON] проживає разом з онуками за вище вказаною адресою. В квартирі створені умови для проживання, виховання і розвитку дітей. [PERSON] вирішила бути кандидатом в потенційні опікуни з метою взяття на виховання та проживання малолітніх онуків [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , надання їм сімейного тепла та батьківської любові. Це рішення серйозно обмірковане та обгрунтоване. Відповідно до вказаного подання доцільно призначити опікуном над малолітніми [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] їх рідну бабусю [PERSON] у разі позбавлення батьківських прав батька малолітніх дітей. У відповідності до ч. 2 ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Частиною 3 ст. 166 СК України передбачено, що при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Обов`язок батьків по утримуванню дітей до досягнення ними повноліття закріплена в ч. 2 ст. 51 Конституції України та ст. 180 Сімейного кодексу України. Так, згідно ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно положень частини 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. За правилами частин 1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. За нормою ст. 191 Сімейного кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що діти відповідача проживають з позивачем та перебувають на її забезпеченні, відповідач особа працездатного віку, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Обставин існування у відповідача обмежень щодо працевлаштування, заборони займатися певними видами діяльності за станом здоров`я, а також наявність на його утриманні інших непрацездатних та/або неповнолітніх осіб, окрім малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] , судом не встановлено. У спростування наведеного жодних доказів відповідачем не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів також підлягає задоволенню, з відповідача на користь позивача слід стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частки від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 03.07.2019 року і до досягнення старшим сином повноліття, потім по 1/6 частки від заробітку (доходу) щомісячно до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, у справах про стягнення аліментів суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору у частині заявлених вимог про стягнення аліментів позивач звільнена, відповідно положень п. 3) ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір». Відповідно до ч. 6 т. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Згідно норми ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved