Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом. В позовній заяві зазначила, що вона проживає в [ADDRESS]. Зазначена квартира є комунальною власністю та знаходиться на балансі МКП «Основаніє». За цією ж адресою зареєстрований з 18.11.1989 р. [PERSON], який після вселення в 2010 р. за вказаною адресою не проживає, особистих речей не тримає, за комунальні послуги не сплачує, інтересу до квартири не виявляє. Комунальні послуги вона сплачує самостійно на особовий рахунок, відкритий на ім»я [PERSON], оскільки він є головним квартиронаймачем. Відповідач добровільно визначив собі інше місце проживання і, фактично, постійно мешкає зі своєю сім»єю за адресою: [ADDRESS] Посилаючись на ч.2 ст.107 ЖК України, за позовом [PERSON] просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] Представник позивача в процесі розгляду справи підтримував позовні вимоги, просив їх задовольнити. Відповідач заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених в письмових запереченнях (а.с.62). Представник третьої особи - МКП «Основаніє» подав до суду заяву про розгляд справи без їх участі. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] є комунальною власністю територіальної громади м.Запоріжжя. Викладене не заперечували в процесі розгляду сторони по справі. Згідно копії довідки про склад сім'ї від 16.05.2013 р. за вказаною адресою зареєстровані [PERSON], як основний квартиронаймач та [PERSON] (а.с.10). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] просила визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог зазначала, що останній не проживає в квартирі та має інше постійне місце проживання і, як на підставу своїх вимог, посилалась на ч.2 ст.107 ЖК України. Відповідно до ст. 107 ЖК України наймач жилого приміщення вправі за згодою членів сім'ї в будь-який час розірвати договір найму. У разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Пленум Верховного Суду України в п.11 Постанови № 2 від 12.04.1985 р. «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що відповідно до ст.107 ЖК України наймач або член його сім'ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред'явлення позову про це. На ствердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписках, переадресовка кореспонденції, утворення сім'ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Таким чином, договір найму жилого приміщення вважається розірваним з наймачем та членами його сім'ї у разі наявності даних про те, що він вибув на постійне місце проживання в інше жиле приміщення. Відповідно до ст.3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» місцем проживання є адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. За ст.60 ЦПК україни кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За ч.1, 3 ст.58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказуванням. Позивач в позовній заяві зазначила, що [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і, фактично, постійно мешкає зі своєю сім»єю за адресою: [ADDRESS] В обґрунтування зазначеного надала суду довідку про склад сім»ї [PERSON], видану 12.12.2009 р. квартальним комітетом № 112 (а.с.70), згідно якої відповідач мешкає за адресою: [ADDRESS] та має склад сім»ї дружина - [PERSON], сини - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] та доньки - [PERSON], [PERSON] З наданої відповідачем довідки про склад сім»ї від 17.12.2013 р. (а.с.64), судом встановлено, що відповідач за адресою [ADDRESS] мешкає, але не зареєстрований та надано інформацію про склад його сім»ї. [PERSON] в обґрунтування вищевказаного також надала суду акти про не проживання [PERSON] [INFO] та письмові докази про наявну заборгованість за житлово-комунальні послуги, та представник вважав доведеним факт вибуття [PERSON] з 2010 року на постійне проживання в інше жиле приміщення, а саме до [PERSON], яка мешкає за адресою: [ADDRESS]. Проте судом не встановлено, до якого саме жилого приміщення вибув останній, чи є вказане приміщення постійним місцем його проживання, статус цього приміщення та якими належними та допустимими доказами це підтверджується. Акти про не проживання та наявну заборгованість, не спростовують висновків суду про недоведеність позову, пред»явленого на підставі ч.2 ст.107 ЖК України. У відповідності до ст..88 ЦПК України, стягненню не підлягають і судові витрати.

Outcome: dismissed