Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визначення місця проживання неповнолітньої дитини, зазначивши, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу позивач разом із сином проживає у [ADDRESS] , де створено належні умови для утримання, розвитку, навчання і виховання дитини. Таким чином, [PERSON] посилаючись на ст.ст.18, 150, 161 СК України, просить визначити місце проживання дитини разом із нею. В підготовчому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги та відмовився від стягнення судового збору та витрат на правову допомогу з відповідача. Відповідач в підготовчому засіданні надав заяву, в якій позов [PERSON] визнав. Представник Служби у справах дітей Деснянської районної ради у м.Чернігові ради у підготовче засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про час та місце його проведення. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Частиною 3 ст.200 ЦПК України, передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. В судовому засіданні встановлено, що сторони являються батьками малолітнього [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини. Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 20.10.2014 року, шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо. Позивач разом з малолітньою дитиною проживає по [ADDRESS] , де дитина відвідує Чернігівську загальноосвітню школу І-ІІІ ступенів №3. Згідно з ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1, 2 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно ч.1 ст. 160 , ч.1 ст.161 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Вирішуючи справу, суд враховує припис п.1 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, згідно з яким в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Принцип 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року, передбачає, що малолітня дитина, крім випадків, коли є виняткові обставини, не має розлучатися зі своєю матір`ю. Предметом спору не являється позбавлення будь-кого із сторін батьківських прав, відібрання дитини, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, або інша форма розлучення дитини з батьком. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позову та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю. Згідно ч.1 ст.142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем, суд вважає за необхідне повернути позивачеві з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду.

Outcome: approved