Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що вони з відповідачем по справі, [PERSON] перебувають у шлюбі, який зареєстрували 03.09.1987 року у виконкомі Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10. У шлюбі в них народилась дочка [PERSON], [INFO], яка на даний час проживає разом нею та знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно коштів на утримання неповнолітньої дочки не надає. Їхнє подружнє життя з відповідачем не склалося, а тому на розгляді у Надвірнянському районному суді Івано-Франківської області знаходиться справа про розірвання шлюбу між ними. На даний час вона разом з неповнолітньою дочкою зареєстрована і проживає в [INFO] «Б», підприємницькою діяльністю не займається, працює вчителем не на повну ставку, тому фактично має невеликі доходи. Таким чином її сім'я є малозабезпеченою, а тому вона сама не в змозі в повному обсязі забезпечувати дитину всім необхідним, у зв'язку з чим зазнає певні труднощі із-за відсутності матеріальної допомоги із сторони відповідача. Крім того, неповнолітня дочка навчається в Надвірнянській ЗОШ № 1, в звязку з чим вона несе додаткові витрати на одежу, харчування, придбання підручників та іншого обладнання, тощо. Відповідач є пенсіонером, отримує пенсію в Управлінні Пенсійного фонду України в м. Івано-Франківськ, з чого має постійний та регулярний дохід, тому має можливість надавати допомогу на утримання дитини. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала повністю з підстав, зазначених в позовній заяві, просила суд постановити рішення, яким стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/3 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Також просила стягнути з відповідача в її користь понесені судові витрати. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, суду пояснив, що твердження позивача, викладені в позовній заяві про те, що він добровільно коштів на утримання неповнолітньої\~дочки не\~надає, не відповідають дійсності. Так, виключно він оплачував комунальні послуги в зимовий період за проживання дочки, проплачував за проїзд до м. Надвірна, де вона навчається у школі, та за харчування. Також вони спільно з позивачем виділяли кошти на утримання дочки, про що зазначено зі слів самої позивачки в акті обстеження матеріально-побутових умов сімї, долученого до позовної заяви. Стверджує, що після вирішення справи про розірвання шлюбу він буде і надалі піклуватися про свою дочку в межах чинного законодавства і як батько, і не тільки до настання повноліття. Вимогу позивача про сплату аліментів на утримання дочки у розмірі 1/3 частки його доходу вважає невмотивованою, оскільки його дохід складається виключно з пенсійного забезпечення, інших доходів у нього не має. Тому згідний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів, розмір якого перевищує половину прожиткового мінімуму для дітей до 18 років. Проти стягнення витрат на правову допомогу заперечує, оскільки вони щодо даної вимоги з позивачем попередньо не домовлялись. Крім того, він є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2-гої категорії, тому звільнений від сплати судових витрат. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, надані сторонами на виконання вимог ст.ст. 76, 81 ЦПК України і, які сторона вважає достатніми для обгрунтування і заперечення своїх позовних вимог, та, з'ясувавши фактичні обставини, приходить до наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони по справі перебувають у шлюбі, який зареєстрували 03.09.1987 року у виконкомі Бистрицької сільської ради Надвірнянського району Івано-Франківської області, актовий запис № 10 (а.с. 7). У шлюбі у них народилась дочка [PERSON], [INFO], про що свідчить копія свідоцтва про народження (а.с. 6). Як вбачається з акту обстеження матеріально-побутових умов, складеного депутатом Переріслянської сільської ради 27.07.2018 р., та довідки Переріслянської сільської ради ОТГ від 23.07.2018 р. № 1131, позивач на даний час разом з неповнолітньою дочкою зареєстрована і проживає в [INFO] «Б», Надвірнянського району, Івано-Франківської області, підприємницькою діяльністю не займається, працює вчителем не на повну ставку, тому її доходів не вистачає, щоб забезпечити дитину всім необхідним. Зі слів [PERSON] чоловік [PERSON] матеріальну допомогу надавав частково і при бажанні (а.с. 8-9). Як вбачається з документів, долучених відповідачем, він проживає у власній квартирі, є учасником ліквідації наслідків на Чорнобильській АЕС 2-гої категорії, пенсіонером, отримує пенсію за віком за списком № 2, з чого має стабільний регулярний дохід (а.с. 30-31, 33-37). Вказані обставини дають підстави вважати, що відповідач може сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини. Відповідно до ст.ст. 180, 181 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. У відповідності до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Крім того, відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно з ч. 3 ст. 11 ЗУ «Про охорону дитинства» батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Частиною першою ст. 12 зазначеного Закону встановлено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її стан здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, з врахуванням стану здоров'я та матеріального становища дитини, стану здоровя та матеріального становища платника аліментів, який є пенсіонером, має постійний дохід, суд прийшов до висновку, що позов слід задовільнити частково і стягувати з відповідача на користь позивача аліменти в розмірі 1/4 частини зі всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У відповідності до п. 10 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір від сплати\~судового збору\~під час\~розгляду справи\~в усіх\~судових інстанціях\~звільняються: позивачі - громадяни, віднесені до 1 та 2 категорій постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи. Як вбачається з копії посвідчення серії А № 370194 від 23.07.2012 р., [PERSON] є учасником ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС у 1986 році (а.с. 31). Тому він підлягає звільненню від сплати судового збору в користь держави. [PERSON] України «Про судовий збір» передбачає підстави звільнення лише від сплати судового збору. Підстав для звільнення від інших судових витрат, повязаних з розглядом справи, даним законом не перебачено. Тому відповідач [PERSON] від сплати витрат на професійну правничу допомогу не звільняється. Таким чином суд прийшов до висновку, що з відповідача слід стягнути в користь позивача 1000 грн. витрат на професійну правничу допомогу, оплачених згідно квитанції № 01222 серії АЕ від 02.08.2018 р. На підставі ст.ст. 180, 181, 182, 183, 185 СК України,

Outcome: approved