Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] за участю третьої особи без самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім»єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання права спільної сумісної власності подружжя. Позов мотивований тим, що починаючи з 2009 року [PERSON] проживала однією сімєю з [PERSON] та перебувала з ним у фактичних шлюбних відносинах. Весь цей час позивач та [PERSON] проживали разом в одній квартирі за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, мали спільний бюджет та вели спільне господарство. 03.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.04.2016 року I-AM №337153, після смерті якого відкрилась спадщина, яку позивач прийняла, подавши заяву до Третьої вінницької державної нотаріальної контори м. Вінниці. Спадщина, яка відкрилась після померлого [PERSON], складається з квартири, розташованої за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], яку він заповів своїй дочці [PERSON] та грошових вкладів, що зберігаються в ПАТ «[PERSON] Русь» та Кредитній спілці «Злагода», які заповів позивачу в справі. Згідно зі ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Відповідно до ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сімї є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. На думку [PERSON] квартира, розташована за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67, є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON], так як вона придбана під час фактичних шлюбних відносин, тому право власності на ? вищевказаної квартири належить позивачу. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Представники відповідача позов не визнали. Згідно з їх запереченнями факти, викладені позивачем не відповідають дійсності, оскільки, згідно з рішенням суду від 01.02.2012 року [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Є.Л. не підтримували подружніх стосунків, спільного господарства не вели, шлюб був зареєстрований без вільної згоди чоловіка та істинного наміру створення сімї. В результаті чого, рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці, яке набрало законної сили 14.02.2012 року, визнано недійсним шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04.11.2009 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2863 з моменту реєстрації. Відповідно до договору від 20.03.2012 року позивач проживала у квартирі [PERSON] виключно як соціальний працівник, яка надавала йому необхідні послуги в звязку з інвалідністю. У цьому договорі передбачено, що позивач виконує необхідні дії для проживання [PERSON], вона проживає в квартирі [PERSON] в окремій кімнаті площею 12 кв. м, [PERSON] забезпечує її коштами, заповідає заощадження у банку «[PERSON] Русь», у випадку смерті [PERSON] [PERSON] проводить його поховання за рахунок коштів на його пенсійному рахунку, [PERSON] звільняє квартиру після закінчення ремонту власного житла та здає її особі по заповіту. В звязку з тим, що рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року по справі №5430/11, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним укладений між ними шлюб, спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти від продажу належної йому квартири, позовні вимоги [PERSON] є безпідставними та задоволенню не підлягають. Допитані в судовому засіданні свідки дали такі показання. Свідок [PERSON] розповіла суду, що як лікар, вона дуже часто була на викликах у [PERSON] З позивачем знайома як з дружиною [PERSON] Протягом 5-ти років свідок знає сімю [PERSON] як сімейний лікар. [PERSON] кожен день викликав до себе лікаря додому на прийом, в квартирі завжди було чисто та охайно, хворий був доглянутий, виконував всі призначення лікаря. Про договір на виконання робіт по догляду між [PERSON] та позивачем свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] дала показання про те, що [PERSON] є її сусідкою, з якою познайомились 5 років тому, коли вона поселилась в будинку. Свідок часто бачила [PERSON] та [PERSON] вдвох на вулиці, вони гуляли, між ними склалися гарні відносини. [PERSON] був незрячим та потребував сторонньої допомоги. [PERSON] свідок сприймала як дружину. Двір маленький, усі сусіди були впевнені в тому, що вона є дружиною. Про угоду на виконання робіт свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, дав суду показання про те, що сімю [PERSON] він знає з 2008 року, був у них на квартирі по проспекту Юності та на іншій квартирі по вул. 600-річчя. У них були відносини як між подружжям, разом гуляли, ходили до церкви. За період з 2008 по 2016 роки відносини не відрізнялися. Про наявність договору на виконання робіт свідку нічого не відомо. Свідок [PERSON] пояснив суду, що з [PERSON] у нього були сусідські відносини, бачив як вони гуляли по подвірю. Декілька разів був у них у квартирі, інші особи, крім позивача, не доглядали [PERSON] Судячи з їх поведінки, було видно, що вони подружжя. Свідок [PERSON] розповіла суду, що позивач є її бабою. З 2008 року баба мешкала з [PERSON], доглядала за ним, їздили разом по лікарнях. Відносини між позивачем та [PERSON] були добрі, вони були одружені. Бувало, що [PERSON] кричав, ображав бабу. Після розірвання шлюбу [PERSON] не залишила колишнього чоловіка. Про обставини їх знайомства свідку невідомо. У 2008 році баба переїхала до [PERSON], тому що за ним треба було доглядати. Свідок [PERSON] розповіла, що вона є духовною сестрою позивача, разом ходять у храм. З [PERSON] свідок знайома, ходила до них у гості на Різдво колядувати. [PERSON] здійснювала догляд за [PERSON], займалася його похованням. Як розповідала позивач свідку, вона доглядає за «мужчиною», інвалідом Великої вітчизняної війни. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що знає позивача біля 25 років, разом ходили на службу в собор. Останніх 6-7 років [PERSON] не було в храмі, зі слів жінок вона вийшла заміж. Одного разу свідок бачила позивача на службі разом із чоловіком, він був в окулярах. Була у них вдома, [PERSON] був нервовий, з ним спілкувалась мало. Свідок [PERSON] розповіла, що знає позивача 30-35 років. Як відомо свідку, [PERSON] запросили доглядати за інвалідом, так як вона має медичну освіту. Бувала у них вдома, [PERSON] був нервовий, доглядати за ним було досить непросто. Позивач їздила разом із ним по санаторіях, вона була сиділкою і дружиною в одній особі. Свідок [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) Л.Ф., яка є відповідачем по справі, та дочкою померлого [PERSON], дала суду такі показання. Позивача вона знає із 2009 року. Зі слів батька [PERSON] прийшла до нього сама, сказала, що у неї є досвід по догляду за хворими людьми похилого віку. Між позивачем та батьком була укладена домовленість про догляд із можливістю проживання позивача у квартирі [PERSON] Свідок також розповіла, що її батьки розлучилися у 1975 році, а в 2005 році батько купив квартиру по проспекту Юності у м. Вінниці, мати мешкала по вул. Космонавтів в м. Вінниці. Батьки були досить різними людьми, після розірвання шлюбу зберігали приятельські відносини, однак проживати разом не могли, оскільки мали зовсім різні характери. [PERSON] наполягала на укладенні шлюбу з [PERSON], проте він відмовлявся. Помилково [PERSON] було підписано заяву про укладення шлюбу. Позивач запропонувала йому обміняти квартиру на іншу з кращим освітленням. Перебуваючи у нотаріуса при укладенні договорів купівлі-продажу квартир, [PERSON] випадково дізнався про те, що він перебуває у шлюбі з позивачем. Свідку відомо, що позивач користувалась свідоцтвом про укладення шлюбу, без відома батька отримувала кошти по його банківському вкладу. Дійсно по догляду за [PERSON] позивач робила важку роботу. Одного разу, коли у [PERSON] стався напад і приїхала швидка допомога, свідок повідомила, що вона є дочкою хворого, у свою чергу позивач сказала, що вона по догляду за хворим. [PERSON] отримував пенсію у розмірі 5500 грн., яку сплачував позивачеві за здійснений нею догляд за ним, також додатково давав їй гроші на будівництво власного житла. Свідок приїздила в Україну декілька разів на рік, щоразу відвідувала батька та бачила, що позивач проживає в окремій кімнаті, її речей в кімнаті батька не було. Коли свідок приїздила разом із чоловіком Марселем, відвідували батька та збирались за святковим столом, [PERSON] при цьому не була присутньою. Після своєї смерті [PERSON] заповів позивачеві свої заощадження в банках, як вони і домовлялись при укладенні договору по догляду. Свідок [PERSON] дала показання суду про те, що знала [PERSON] 10 років, її покійний чоловік товаришував із ним. [PERSON] часто телефонував свідку, запрошував до себе поміряти йому тиск та поспілкуватись. [PERSON] доглядала за ним, за що [PERSON] платив їй кошти. Жодного разу він не сказав, що позивач є його дружиною. Зі слів свідка, коли [PERSON] дізнався, що перебуває у шлюбі із [PERSON] був вражений, не знав як це сталося. Після визнання шлюбу недійсним він вигнав позивача, проте так як був незрячий і не міг сам себе обійти, погодився, щоб [PERSON] повернулась у його квартиру та продовжувала догляд. Свідок [PERSON] розповіла суду про те, що мешкає у м. Вінниці, по проспекту Юності, 57, уже 25 років. [PERSON] знала із 2003 року, коли він придбав квартиру в цьому будинку. З [PERSON] знайома із 2009 року, вона працювала у [PERSON], за що отримувала кошти. Кожного дня свідок спілкувалась із [PERSON], їх квартири були на одному поверсі. До нього часто приходили гості, зі сторони позивача гостей ніколи не було. При святкуванні свого дня народження [PERSON] запрошував позивача до святкового столу, проте дружиною не називав. ЇЇ речей у кімнаті [PERSON] не було. Свідок [PERSON] розповів суду про те, що як йому відомо [PERSON] мешкала із [PERSON] в одній квартирі та здійснювала догляд за ним. Свідок іноді допомагав [PERSON], відвозив його в банк та інші місця, як той його просив. У [PERSON] було багато депозитів у різних банках. Коли [PERSON] не було вдома [PERSON] просив свідка відвезти його в банк. Свідок заходив у квартиру [PERSON], між ним та позивачем не було подружніх стосунків. Вона доглядала за ним, готувала їжу, прибирала в квартирі, зі слів [PERSON] він щомісячно сплачував їй кошти у розмірі своєї пенсії. Одного разу був випадок коли [PERSON] хотів зняти кошти з депозиту в АТ «Укрінбанк», але виявилося, що вони до цього зняті [PERSON] Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з таких підстав. 03.04.2016 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть від 04.04.2016 року I-AM №337153, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з квартири, розташованої за адресою : м. Вінниця, вул. 600-річчя, 58, кв. 67 на підставі договору купівлі-продажу від 07.06.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON], яку він заповів своїй дочці [PERSON] та грошових вкладів, що зберігаються в ПАТ «[PERSON] Русь» та Кредитній спілці «Злагода», які заповів позивачу по справі. [PERSON] (дівоче прізвище [PERSON]) [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії I-СГ №147100. Після одруження 21.01.2001 року відповідачем прізвище змінено на «Шхаут». Батько відповідача [PERSON] був інвалідом першої групи по зору, в звязку з чим не міг самостійно себе обходити та потребував постійної сторонньої допомоги. В 2009 році він познайомився з [PERSON] (нині відповідачем [PERSON]Л.) та запропонував їй виконувати для нього необхідні послуги на умовах, що вона буде його щоденно відвідувати, а при бажанні проживати в окремій кімнаті і він буде оплачувати їй послуги в розмірі однієї його пенсії щомісячно. Позивач погодилась на такі умови, залишилась мешкати у [PERSON] та надавала йому послуги : готувала їсти прала, прибирала у квартирі, супроводжувала в лікувальні установи в м. Вінниці та інші міста. У 2011 р. за порадою позивача змінити квартиру на більш світлу (з більшою інсоляцією), тому що [PERSON] майже не бачив, він продав належну йому квартиру, яка була розташована за адресою: [ADDRESS], та в той самий день 07.06.2011 року придбав квартиру за адресою: м. Вінниця, вул. 600-річчя[ADDRESS]. Ця квартира була придбана [PERSON] за кошти, отримані в той самий день від продажу іншої квартири, належної йому на праві приватної власності. В липні 2011 року [PERSON] під час оформлення заповіту на придбану квартиру на свою дочку [PERSON] дізнався про те, що у договорі купівлі-продажу квартири від 07.06.2011 року зазначено, що квартира придбана за згодою його дружини [PERSON] Так як [PERSON] не перебував у шлюбі, він звернувся до приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу із запитом від 28.10.2011 року про те, на якій підставі у договорі зазначено про те, що [PERSON] записана в як його дружина, на що отримав відповідь приватного нотаріуса Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] про те, що пункт про придбання квартири за згодою дружини [PERSON] було включено до договору в звязку з тим, що серед наданих для укладення документів було свідоцтво про шлюб серії 1-AM №083004, видане повторно 02.02.2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис за №2863. Так, як [PERSON] був незрячим, всі документи для нотаріуса для укладання договору купівлі-продажу збирала та надавала позивач. В звязку з тим, що [PERSON] шлюб з [PERSON] не укладав, він 05.12.2011 року звернувся до Ленінського районного суду м. Вінниці із позовом про визнання недійсним шлюбу з [PERSON] Рішенням Ленінського районного суду м. Вінниці від 01.02.2012 року по справі №2-5430/11 позов [PERSON] задоволено, визнано недійсним шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 04.11.2009 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області, актовий запис №2863 з моменту його реєстрації. Вказаним рішенням суду від 01.02.2012 року були встановлені ті факти, що [PERSON] та [PERSON] не підтримують подружні стосунки, спільне господарство не ведуть, шлюб був зареєстрований без вільної згоди чоловіка та істинного наміру створення сімї. В рішенні суду зазначено про наявність ознак фіктивності шлюбу при його укладанні, без вільної згоди чоловіка, без істинного наміру створення сім»ї та ведення спільного господарства. Від шлюбу сторони дітей та спільно нажитого майна не мають. Також встановлено, що сторони після реєстрації шлюбу подружні стосунки не підтримують, спільне господарство не ведуть, а шлюб укладено без наміру створити сім»ю. При вирішенні справи за позовом [PERSON] про визнання шлюбу недійсним відповідач [PERSON] подала до суду заяву про визнання позову. Рішення суду набрало законної сили 14.02.2012 року. Положеннями ч. 3 ст. 61 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Також в якості доказу того, що позивач проживала у квартирі [PERSON] як соціальний працівник, та надавала йому необхідні послуги в звязку з інвалідністю в матеріалах справи є договір від 20.03.2012 року, в якому передбачено, що позивач виконує необхідні дії для проживання [PERSON], позивач проживає в квартирі [PERSON] в окремій кімнаті площею 12 кв.м, [PERSON] забезпечує її коштами, заповідає заощадження у банку «[PERSON] Русь», у випадку смерті [PERSON] [PERSON] проводить його поховання за рахунок коштів на його пенсійному рахунку, [PERSON] звільняє квартиру після закінчення ремонту власного житла і здає її особі по заповіту. В звязку з тим, що рішенням Ленінського суду м. Вінниці від 01.02.2012 року в цивільній справі №2-5430/11, яке набрало законної сили, встановлено факт відсутності подружніх відносин між [PERSON] та [PERSON], визнано недійсним укладений між ними шлюб, спірна квартира була придбана [PERSON] за власні кошти від продажу належної йому на праві приватної власності квартири [ADDRESS]. Досліджуючи текст заповіту від 02.10.2014 р. складений [PERSON] суд відмічає те, що заповідач [PERSON] визначив спадкоємцями дочку [PERSON] та іншу особу [PERSON] відповідача, проте в тексті заповіту як про дружину заповідач не називав. Свідки зі сторони відповідача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] дали показання про те, що відповідач [PERSON] старанно доглядала за незрячим [PERSON], за що отримувала кошти від нього і з його дозволу мешкала в його квартирі в окремій кімнаті, Її речей в кімнаті [PERSON] не було, при відвідуванні гостями та приятелями [PERSON] він її ніколи не називав дружиною, до святкового столу не запрошував. Свідки зі сторони позивача [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що з поведінки [PERSON] та [PERSON] було видно, що вони є подружжям. Проте свідки не знали про рішення суду про фіктивність шлюбу між ними та наявність після набранням рішення суду законної сили договору між [PERSON] та [PERSON]Л,. в якому вони врегулювали свої відносини не як сімейні, а як відносини по догляду за інвалідом по зору, за що [PERSON] отримувала досить пристойну платню. На переконання суду, якщо [PERSON] і [PERSON] мали б намір укласти шлюб, у них від моменту набрання рішенням суду про фіктивність шлюбу (14.02.2012 р.) до настання смерті [PERSON] (03.04.2016 р.) була достатньо часу аби оформили свої відносини як сімейні, проте наміру створити сім»ю навіть без реєстрації шлюбу у [PERSON] не виникало. Відповідно до ч.2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім»ю складають особи, які спільно проживають, пов»язані спільним побутом, мають взаємні права та обов»язки. Такі складові сім»ї за час проживання з [PERSON] позивач [PERSON] не довела. А їхні права та обов»язки були визначені в договорі від 20.03.2012 р. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: dismissed