Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей та дружини В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що між нею та відповідачем 29 жовтня 2016 року зареєстрований шлюб, про що у Харківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області складено відповідний актовий запис № 1062. Від вказаного шлюбу подружжя мають двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . На час звернення з даною позовною заявою сторони проживають окремо. Позивач працює в Акціонерному товаристві «Харківобленерго» з 16.08.2013 на посаді оператора комп`ютерного набору Східного районного відділення м.Харкова з 01.09.2018р. ( наказ від 30.08.2018 № 1023) по цей час. У даний час знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( з 15.07.2017 по 08.04.2020 наказ від 04.07.2017 № 3/53вж). У той час, відповідач ухиляється від її утримання, чим порушує її права, передбачені ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України. Крім того, відповідач відмовляється надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, які проживають разом з позивачем та перебувають на її утриманні. Інших осіб які б перебували на його утриманні не має, є особою молодого віку, працює та отримує стабільний дохід. На підставі викладеного просить суд: стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання двох дітей - [PERSON] та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 33 % від загальної суми одержуваних протягом місяця доходів або заробітків іншого виду, починаючи з 29 липня 2019 року і до досягнення дітьми повноліття; стягнути з відповідача аліменти на утримання дружини (позивача) у розмірі 17 % від загальної суми одержуваних протягом місяця доходів або заробітків іншого виду, починаючи з 29 липня 2019 року і до досягнення дітьми трьох річного віку - [INFO] включно. Ухвалою суду від 20 серпня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала через канцелярію суду письмову заяву, в якій просить справу розглянути у її відсутність, позовні вимоги підтримує повністю, у разі неявки в судове засідання відповідача не заперечує проти ухвалення рішення в заочному порядку. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який наленжо повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 29 жовтня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 1062, що підтверджується свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданим 29 жовтня 2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Від вказаного шлюбу подружжя мають малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 20) та [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 21) . Факт проживання дітей з матір`ю [PERSON] (позивачем по справі) підтверджується відомостями Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області № 225 від 25.07.2019 року. Згідно відомостями Безлюдівської селищної ради Харківського району Харківської області № 225 від 25.07.2019 року, Акту обстеження матеріально - побутових умов [PERSON] від 24.07.2019 року [PERSON] проживає окремо від сім`ї. Відповідно до довідки АТ «Харківобленерго» № 2/19 від 26.07.2019 року, [PERSON] працює в Акціонерному товаристві «Харківобленерго» з 16.08.2013 на посаді оператора комп`ютерного набору Східного районного відділення м.Харкова з 01.09.2018р. ( наказ від 30.08.2018 № 1023) по цей час. У даний час знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку ( з 15.07.2017 по 08.04.2020 наказ від 04.07.2017 № 3/53вж). Щодо аліментів на утримання дітей. Згідно принципів Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року дитині мають належати права на здоровий ріст та розвиток, належне харчування, житло, розваги, медичне обслуговування, отримання освіти. Найкраще забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання має бути керівним принципом для батьків. Відповідач проживає окремо, згоди щодо утримання малолітньої дитини між сторонами не досягнуто. Відповідно до ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, даних про наявність на його утриманні інших неповнолітніх (малолітніх) дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання малолітньої доньки. Відповідно до статей 8, 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» установлено прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2019 року - 1626 гривень, з 1 липня - 1699 гривень, з 1 грудня - 1779 гривень. Відповідно до статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дітей подана до суду 29 липня 2019 року. Отже, враховуючи обов`язок утримувати дітей, який покладено на обох батьків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню та стягує з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] у розмірі однієї третини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 29 липня 2019 року і до досягання дітьми повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Щодо аліментів на утримання дружини до досягнення дітьми трьох років. Відповідно до частини 2 статті 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Частина 4 цієї ж статті визначає право на утримання вагітної дружини, а також дружини, з якою проживає дитина, незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. За правилами частини 1 статті 80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Отже, для призначення судом утримання дружини з якою проживає дитина до досягнення нею 3 років від чоловіка - батька дитини, суд має дослідити, чи проживає з позивачем дитина, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. З матеріалів справи вбачається, що діти проживають з позивачем. Відповідач не надав жодних належних та допустимих доказів того, що не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання дружини з якою проживають діти до досягнення ними 3 років . Відповідно до частини 1 статті 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Таким чином, визнаючи розмір аліментів на утримання дружини [PERSON] , суд виходить з тих обставин, що відповідач є особою молодого віку, має можливість працювати, доказів щодо обмежень з цього приводу (інвалідність тощо) до суду не надано, тому суд вважає за можливе позовні вимоги щодо стягнення з відповідача аліментів на користь дружини задовольнити, стягнути з [PERSON] на утримання дружини [PERSON] аліменти у розмірі 1 / 6 частки від його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з 29 липня 2019 року і до досягнення дітьми [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , трьох років. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України. Стягнути з [PERSON] в дохід держави судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дітей в розмірі 768 гривень 40 копійок, а також судовий збір за вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved