Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою, в якій просила стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість за аліментами у розмірі 28925 гривень, пеню у розмірі 9009 гривень 60 копійок. В обґрунтування позову посилається на те, що з [PERSON] вона перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 13.05.2004 року. Від спільного життя мають дитину [PERSON], [INFO]. Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2003 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.09.2003 року до досягнення ним повноліття. У зв'язку з недобросовісним виконання [PERSON] постанови суду утворилась заборгованість: у 2012 році 832 гривні 70 копійок, у 2013 році 9010 гривень 75 копійок, у 2014 році 9408 гривень, у 2015 році 9674 гривні 50 копійок, що складає 28925 гривень. Крім того, оскільки заборгованість за аліментами виникла з вини відповідача [PERSON], тому з нього повинна бути стягнута пеня, яка складає 9009 гривень 60 копійок. В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити та пояснила, що постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2003 року з [PERSON] стягнуто на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO]. 25.11.2015 року вона отримала виконавчий лист та звернулась до державного виконавця щодо примусового виконання постанови, оскільки її перестала влаштовувати сума, яку до цього моменту відповідач сплачував на утримання сина у добровільному порядку. Пояснила, що не повідомляла державному виконавцю про отримання аліментів від відповідача раніше. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме у розмірі 3010 гривень 71 копійки, на підтвердження чого надав перерахунок заборгованості, складений Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.02.2016 року. Крім того зазначив, що він починаючи з 2003 року сплачував аліменти на утримання сина добровільно. Отримавши виклик від державного виконавця він негайно повідомив останньому, що постійно сплачував позивачці кошти, на підтвердження чого подав квитанції. На підставі поданих квитанцій державний виконавець 29.02.2016 року зробив перерахунок, в результаті чого заборгованість склала 3010 гривень 71 копійок. З цією сумою він згодний. Суд, заслухавши позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, доходить до наступного. Сторони перебували у шлюбі, який було розірвано 13.05.2004 року (а.с.6). Від спільного подружнього життя мають дитину [PERSON], [INFO] (а.с.5). Постановою Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2003 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.09.2003 року до досягнення ним повноліття (а.с.9). Як вбачається з довідки, виданої виконавчим комітетом Пересічанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 08.12.2015 року, [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] (а.с.8). Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст.191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З перерахунку заборгованості по аліментам [PERSON], виданого Московським відділом державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 29.02.2016 року вбачається, що згідно виконавчого листа у справі №2-1765/03 від 25.11.2015 року, виданого Дергачівським районним судом Харківської області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі ? частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 11.09.2003 року до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до довідок про доходи боржника, наданих «Укравтотранс плюс» [PERSON] отримав заробітну плату в розмірі 20540 гривень 33 копійки за період з 01.09.2012 року по 01.01.2016 року. [PERSON] надано документи, що підтверджують сплату аліментів у розмірі 10360 гривень. Заборгованість [PERSON] за аліментами складає 3010 гривень 71 копійка. Щодо стягнення суми заборгованості, суд виходить з наступного. На теперішній час питання про стягнення аліментів з відповідача вирішено судом, постанова Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2003 року про примусове стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON], [INFO], перебуває на примусовому виконанні у відділі державної виконавчої служби; в межах виконавчого провадження підлягає стягненню заборгованість у розмірі 3010 гривень 71 копійок. Оскільки підстав стягувати цю суму повторно немає, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача [PERSON] пені за час прострочення сплати аліментів, суд доходить до наступного. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. З статті 196 СК України вбачається, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. Як вбачається з матеріалів справи, позивачка [PERSON] звернулась до виконавчої служби з виконавчим листом про примусове виконання рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 17.09.2003 року про стягнення аліментів лише в кінці 2015 року. Сторонами не заперечується той факт, що відповідач [PERSON] добровільно щомісяця сплачував позивачці [PERSON] аліменти на утримання сина. Як пояснює відповідач та підтверджується матеріалами справи, після звернення позивачки [PERSON] до виконавчої служби відповідач [PERSON] надав всі необхідні документи на підтвердження сплати аліментів в добровільному порядку. Перерахунок був проведений десять днів тому. З огляду на викладене, робити висновок про навмисне невиконання, ухилення від сплати аліментів чи вину відповідача за прострочення аліментів очевидно передчасно. Отже, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed