Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання право спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна, вказуючи на те, що 18.02.2006 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] у Новогродівському відділі РАЦС, актовий запис №16. Фактично вони з відповідачем мешкали однією сімєю, як чоловік і жінка без реєстрації шлюбу та вели спільне господарство з початку 2004 року, мешкали у його батьків, у будинку за адресою: м.Новогродівка вул.Риночна, 94. У звязку з тим, що вони з відповідачем вирішили офіційно зареєструвати шлюб, 15.04.2005 року вона зареєструвалась в будинку батьків відповідача. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка мешкає з нею та перебуває на її утриманні. В період проживання однією сімєю, ними було набуте сумісне майно: трикімнатна квартира за адресою: м.Новогродівка вул.Тургенєва,2/2. При оформленні квартири відповідач, з її згоди, один набув право власності на нерухоме майно в цілому. Квартиру було придбано відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 17.05.2005 року за 3000 грн. і за зобовязанням продавця сплатити заборгованість за комунальні платежі та використану електроенергію, яка не сплачувалась протягом декілька років, і на той час складала більше 3000 грн. Оскільки продавець не зміг сплатити дану заборгованість по комунальним платежам, вони з продавцем дійшли згоди, що вони з [PERSON] сплачують заборгованість за комунальні платежі та використану електроенергію в рахунок оплати вартості квартири, що вирішили зробити в рівних долях, і згідного сумісної домовленості, її батьками було сплачено борг по сплаті за комунальні платежі та використану електроенергію в сумі 1645 грн. 59 коп., згідно наданих квитанцій ощадбанку. Вони разом з відповідачем зареєструвались в придбаній квартирі, на сумісні кошти проводили ремонті роботи, купували матеріал для ремонту, меблі, побутову техніку. Її батьки надавали їм матеріальну допомогу, допомагали в ремонті квартири. 18.02.2006 року вони зареєстрували шлюб, а 25.05.2006 року у них народилась донька [PERSON]. Одруження виявилося невдалим, сімейні відносини між ними фактично припинені з початку 2008 року. Чоловік не достатньо допомагав у веденні домашнього господарства, не надавав належної матеріальної допомоги сім'ї, не займався вихованням дитини, зловживав спиртними напоями. Їй неодноразово приходилось тікати з малолітньою дитиною з квартири, оскільки відповідач застосував до неї фізичне насилля. Деякий час вона проживала у знайомих, коли поверталась до своєї квартири, не могла туди зайти, оскільки замки на вхідних дверях були замінені. У звязку з чим, вона неодноразово зверталась за допомогою до дільничного Новогродівського міського відділу. [PERSON] не давав їй і малолітній доньці жити в квартирі, застосовував до неї фізичне насилля, тому вона вимушена була тимчасово з донькою переїхати до своїх батьків в с.Новопавлівка Межівського району Дніпропетровської області, де і мешкає на даний час. Вони із донькою прописані у сумісно придбаній з [PERSON] квартирі. На її вимогу поділити сумісно придбану квартиру, відповідач відмовляє, погрожує їй, що вона нічого не отримає. Придбати окреме житло вона не має можливості. З вини відповідача сумісне життя і збереження сімї стали неможливими, рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28.05.2009 року шлюб між ними розірвано. Але і після розірвання шлюбу вона і [PERSON] продовжували підтримувати нормальні відносини, вона періодично приїжджала до квартири будучи впевненою, що частина квартири належить їй. Оскільки у неї була надія, що вони з [PERSON] примиряться, що він сам пропонував, але вона вагалась, у неї не було необхідності подавати до суду позов про поділ спільно нажитого майна. Коли дізналась, що [PERSON] подав позов до суду з метою виписати її з квартири, зрозуміла, що порушується її право на власність. Вона звернулася до суду одразу після того як зрозуміла неможливість досягнення з відповідачем компромісу з приводу поділу спільного майна. Посилається на ст.ст.74, 70 СК України, ст.370 ЦК України. Вважає, що спірна квартира є обєктом спільної сумісної власності та вона має право на 1/2 частку. Просить встановити факт проживання однією сімєю без реєстрацію шлюбу, визнати право спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS], поділити в рівних частках майно між нею та відповідачем по 1/2 частині за кожним, та визнати право власності за нею та відповідачем на 1\\2 частину квартири за кожним, стягнути з відповідача на її користь сплачений судовий збір. В судовому засіданні позивач позов підтримала, просить його задовольнити, пояснила, що в м.Новогродівка вона приїхала в 2003 році, з відповідачем почали мешкати з 2004 року, спочатку мешкали в будинку з батьками відповідача по вул.Риночна м.Новогродівка, де вона пізніше була зареєстрована для отримання паспорту, потім мешкали в квартирі по вул.Донецька м.Новогродівка, пізніше придбали спірну квартиру по вул.Тургенєва, яку оформили на відповідача, в якій вона зареєструвались після народження доньки. Квартиру купили за заборгованість по комунальним послугам в розмірі 3000 грн., її батька сплати за комунальні послуги в рахунок вартості квартири 1645 грн., батьки відповідача заплатити 1500 грн. На час придбання спірної квартири шлюб між ними зареєстрований не був. Квартиру знайшла мати відповідача, ремонт в квартирі робили разом, допомагали батьки. В квартирі з відповідачем стали мешкати після ремонту. З 2009 року в квартирі вона не мешкає, забрала свої речі, з відповідачем була домовленість, що квартира залишиться доньці, в звязку з чим до суду не зверталась раніше, після отримання повістку за позовом [PERSON], який подав його до суду 27.07.2015 року про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням звернулась з цим позовом до суду. Саме з часу подання [PERSON] позову до суд вона дізналась про порушення її права власності на квартиру. На час придбання квартири вона працювала, відповідач деякий час не працював. Інше житло в неї відсутнє, як і можливість придбати житло. Представник позивача позов підтримала в повному обсязі, просить його задовольнити, пояснила, що сторони до часу укладення шлюбу проживали однією сімєю, як чоловік та жінка, без реєстрації шлюбу, придбали квартиру, яка є їх спільною сумісною власністю, пізніше зареєстрували шлюб, від якого народилась донька, позивач має права на частку в квартирі придбаної сумісно під час проживання з відповідачем однією сімєю. Позивач звернулась до суду саме в 2015 році, коли дізналася про порушення свого право на квартиру, в звязку із зверненням до суду відповідача з позовом про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою. Відповідач позов не визнав, пояснив, що спірну квартиру купила його мати йому на день народження, яка отримала від власниці квартири довіреність на своє імя та продала квартиру йому в 2005 році. Пошуком квартира займалась його мати, він знав, що батьки бажають купити йому квартиру, в день оформлення квартири йому подзвонила мати сказала підїхати до нотаріуса, де він підписав документи та квартиру оформили на нього. За квартиру мати сплатила 3000 грн., по квартирі була заборгованість по сплаті комунальних платежів, яку вони погасили, частку вкладами. В квартирі робили ремонт його батьки, після чого вони з позивачем переїхали до квартири. З позивачем стали разом мешкати раніше придбання йому його батьками квартири, з весни 2004 року, мешкали по вул.Донецька, вже після ремонту переїхали до спірної квартири. Під час придбання квартири працював і він і позивач. Шлюб з позивачем уклали в 2006 року, від якого мають доньку. Просить в позові відмовити. Надав письмові заперечення на позов та письмову заяву про застосування наслідків спливу строку позовної давності за позивом позивача про поділ майна, який встановлено у три роки з часу розірвання шлюбу. Представник відповідача позов не визнала, зазначила, що сторони до часу укладення шлюбу не мешкали однією сімєю, а зустрічались, квартира №2 по вул.Тургенєва м.Новогродівка була придбана батьками відповідача на день його народження та нотаріально оформлена саме на відповідача. Вартість квартири 3000 грн. була сплачена матерю відповідача. Ремонт в квартирі робили батьки відповідача. В звязку з чим квартира належить відповідачу на праві власності і не може бути визнана обєктом спільної сумісної власності. Зазначила, що сторони знаходились у шлюбі з 2006 року по 2009 рік, позовна давність до вимог поділу майна придбаного під час шлюбу встановлена у три роки, позивач звернулась до суду лише в 2015 року, з пропуском строку позовної давності, наслідки спливу якої просить застосувати за письмової заявою відповідача. Позивач не довела висновком будівельної експертизи можливість поділу в натурі спірної квартири. Просить в позові відмовити. Свідок [PERSON] показала, що позивач є її сином, син разом з позивачем мешкали разом, без реєстрації шлюбу, для того щоб позивач отримала паспорт, вони прописали її за своєю адресою мешкання, потім вони знімали житло, в якому і мешкали. Вони з чоловіком вирішили купити сину квартиру, вона знайшла квартиру, власниця квартири надала їй довіреність, і вона в 23.05.2005 року, в день народження сина за договором купівлі-продажу по довіреності від власників продала сину квартиру, за квартиру сплатила 3000 грн., при оформленні у нотаріусу позивач не була присутня. По квартирі існувала заборгованість по сплаті комунальних платежів, батьки позивача запропонували сплатити цю заборгованість вкладами в розмірі 600 грн., після оформлення квартири, вона разом з чоловіком зробили в ній ремонт, квартира була в жахливому стані, ремонт здійснили за власні кошти разом з чоловіком, син надавав невелику суму грошей, [PERSON] участі у ремонті квартири не приймала. Пізніше син з позивачем уклали шлюб, народилась онука. Свідок [PERSON] показала, що є сусідкою відповідача, її сусідка продавала квартиру, вона повідомила про це мати відповідача [PERSON], яка купила квартиру сину, в який разом з чоловіком зробили ремонт, після чого в квартиру вїхали молоді, [PERSON] та [PERSON], народилась донька. Потім сторони розлучились, [PERSON] поїхала, через деякий час забрала речі, знає що вона народила дитину від іншого чоловіка. [PERSON] після розірвання шлюбу деякий час в квартирі не мешкав, потім зробив ремонт та мешкає в квартирі. Свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що із сторонами знаходились у дружніх стосунках, з якими познайомились в 2003-2004 році під Новий рік, стали дружити, разом святкувати світа, [PERSON] та [PERSON] в той час мешкали у квартирі, яку винаймали по вул.Донецька в м.Новогродівка, жили як дружина та чоловік, без реєстрації, пізніше придбали квартиру, в якій робили ремонт і переїхали. Свідок [PERSON] показала, що знає мати відповідача, батьки [PERSON] купили йому квартиру, в якій зробили ремонт, потім познайомилась з позивачем, у якої вже була дитина, пізніше дізналась, що молоді разом не мешкають, [PERSON] приїхали забрала з квартири свої речі. Вислухавши сторони, опитавши свідків, вивчивши матеріали справи, суд вважає позов [PERSON] до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без шлюбу, визнання право спільної сумісної власності на квартиру, поділ майна частково обґрунтованим та таким, що підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. У судовому порядку можуть бути встановлені інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Відповідно до ст.60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8\~цього Кодексу. Таким чином ст.ст.57, 60 СК України встановлюють загальні принципи нормативно-правового регулювання відносин подружжя з приводу належного їм майна, згідно з якими: 1) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить їм на праві спільної власності; 2) майно, набуте кожним із подружжя до шлюбу, є особистою приватною власністю кожного з них. З метою збереження балансу інтересів подружжя, дотримуючись принципів добросовісності, розумності і справедливості СК України містить винятки із загального правила. Відповідно до п.3 ч.1 статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 СК України. За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Для визнання майна особистою приватною власністю одного із подружжя, необхідно встановлення, що майно за час шлюбу набуте саме за власні кошти одного із подружжя. Згідно паспорту громадянина України, місце проживання позивача з 15.04.2005 року зареєстровано [INFO], з 22.06.2006 року по вул.Тургенєва,2/2 м.Новогродівка. Згідно свідоцтва про шлюб, [PERSON] та [PERSON], після реєстрації шлюбу [PERSON], зареєстрували шлюб 18.02.2006 року, актовий запис №16, який рішенням Новогродівського міського суду Донецької області від 28.05.2009 року розірваний, про що видано свідоцтво про розірвання шлюбу від 28.09.2015 року. Згідно свідоцтва про народження [PERSON] народилась 25.05.2006 року, її батьками є сторони по справі [PERSON] та [PERSON] Згідно нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2005 року, [PERSON], діюча по довіреності від імені [PERSON] і [PERSON] продала, а [PERSON] купив квартиру [ADDRESS], яка складається з 3-х кімнат, загальною площею 60,8 кв.м., житловою 44,5 кв.м., продаж вчинено за 3000 грн., представник продавця зобовязуються сплатити всі комунальні платежі, вартість використаної електроенергії. Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7263410 від 17.05.2005 року, квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] згідно договору купівлі-продажу квартири від 17.05.2005 року. Згідно копій квитанцій [PERSON], власник особового рахунку 31.10.2005 року сплатила 324 грн. 22 коп. за водопостачання та водовідведення, 847 грн. 82 коп. за опалення та 473 грн. 55 коп. за квартплату, а всього: 1645 грн. 59 коп. Судом встановлено, сторони з весни 2004 року по 18.02.2006 року, по час укладення шлюбі, мешкали разом, проживали однією сімєю, як чоловік та жінка, вели сумісне господарство з єдиним бюджетом, без реєстрації шлюбу, вказаний факт підтверджується як свідченнями сторін, так і свідків, сумісне мешкання сторін без шлюбу, підтверджується реєстрацією в паспорті позивача місця проживання за адресою мешкання батьків відповідача з 15.04.2005 року, в звязку з чим в цій частині позову вимоги позивача підлягають задоволенню. 18.02.2006 року сторони уклали шлюб, від якого 25.05.2006 року народилась донька [PERSON], рішенням Новогродівського міського суду від 28.09.2009 року шлюб розірваний. 17.05.2005 року позивач за нотаріально посвідченому договору купівлі-продажу придбав квартиру [ADDRESS], вже на час проживання однією сімєю, як чоловіка та жінка без шлюбу, з позивачем по справі. Незважаючи на придбання відповідачем спірної квартири під час проживання однією сімєю з позивачем, вимоги позивача про визнання право спільної сумісної власності на вказану квартири задоволенню не підлягають, в звязку з тим, що в судовому засіданні позивачем не доведено що квартира придбалась за сумісні кошти, судом встановлено, що квартира була придбана батьками відповідача, що підтверджується свідченнями свідків, саме мати позивача розшукала квартиру, оформила на своє імя довіреність від власників квартири та на день народження сина, відповідача по справі, продала від імені власників квартиру сину відповідачу по справі, за 3000 грн., які сплатити батьки відповідача, що підтверджується договором купівлі-продажу та підтверджує твердження відповідача, що квартира була куплена його батьками йому у подарунок. Таким чином спірна квартира належить відповідачу на праві приватної власності, оскільки не була придбана за сумісні кошти сторін під час їх проживання однією сімєю, та не є обєктом спільної сумісної власності сторін по справі. Твердження позивача про сплату її батьками заборгованості по комунальним послугам за адресою спірної квартири знайшло своє підтвердження в судовому засіданні, що не спростовує встановленим судом обставинам придбання спірної квартири батьками відповідача та не підтверджує участі позивача в придбанні квартири спільними коштами з відповідачем. В звязку з недоведеністю позивачем належності квартири позивачу та відповідачу на праві спільної сумісної власності, вимоги позивача про поділ майна та визнання за неї частки в праві власності квартири задоволенню не підлягають, оскільки визначення часток та поділ можливий, якщо обєктом права власності є майно, яке належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Суд погоджується з твердженням відповідача та його представника, що за позовними вимогами про поділ майна встановлено трьох річний строк позовної давності, але вважає посилання позивача, про час, коли вона дізналась про порушення її право власності на спірну квартиру, саме з часу звернення відповідача до суду 27.07.2015 року з позовом про визнання позивача такою, що втратила право користування житловим приміщенням, таким, що заслуговує на увагу і саме з цього часу, а не з часу розірвання шлюбу починається відраховуватись строк позовної давності, в звязку з чим наслідки спливу позовної давності до вимог про поділ майна застосуванню не підлягають. Окрім того, суд звертає увагу, що при відмові у позові, в звязку з недоведеністю позовних вимог, підставою у відмові в позові не може бути сплив позовної давності. Відповідно до ст.72 ч.2 СК України, до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Відповідно до п.15 Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», початок позовної давності для вимоги про поділ спільного майна подружжя, шлюб якого розірвано, обчислюється не з дати прийняття постанови державного органу РАЦС (статті 106, 107 СК) чи з дати набрання рішенням суду законної сили (статті 109, 110 СК), а від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності (ч. 2 ст. 72 СК).

Outcome: partial