Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики в розмірі 7575 грн., трьох процентів річних від простроченої суми 328,73 грн. та пені в розмірі 19998 грн. В позовній заяві покликається на те, що 27.09.2016 р. між нею та [PERSON] був укладений договір позики № 58/16, згідно з яким позивачка надала відповідачці позику в сумі 7575 грн., яку відповідачка зобов'язувалася повернути до 27.10.2016 р. Однак, у вказаний строк боржник гроші не повернула, незважаючи на те, що позивачка зверталась до неї з претензією з проханням повернути суму позики, інфляційні втрати, пеню та три проценти річних від простроченої суми. Покликаючись на ст. 625 ЦК України, п.4.4 укладеного між сторонами договору, який передбачає, що позичальник при порушенні строку повернення позики повинен сплатити пеню в розмірі 0, 5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики, позивачка просить задовольнити позов, стягнути в її користь з [PERSON] заборгованість за договором позики, три проценти річних від простроченої суми та пеню, всього 27901,73 грн. Позивачка в судове засідання не з'явилася, до суду подала заяву про розгляд справи без її участі та без участі позивачки, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилася повторно із невідомих суду причин, про дату, час і місце судового засідання повідомлена належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштових відправлень - судових повісток, про причини неявки суд не повідомила. Передбачених ч.2 статті 223 ЦПК України підстав для відкладення розгляду справи судом не встановлено, судом прийнято рішення про розгляд справи за відсутності сторін, з ухваленням заочного рішення відповідно до ст.ст. 280-283 ЦПК України. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши письмові докази, дійшов наступного. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Судом встановлено, що 27.09.2016 р. в письмовій формі був укладений договір позики № 58/16, за яким позикодавець приватний підприємець [PERSON] зобов'язувалась передати позичальнику - [PERSON] грошові кошти в розмірі 10125 грн. для покупки в магазині «Енергія» кутка «Барселона» і прихожої «Аміна». В договорі визначена дата повернення позики - 27 жовтня 2016 р., в п.3.3 визначено, що по настанні дати, вказаної в п.3.2 Договору, позичальник зобов'язується протягом 3 днів повернути суму позики. При порушенні позичальником строку повернення позики, він повинен сплатити позикодавцю пеню в розмірі 0,5% від розміру позики за кожний день прострочення повернення позики, при цьому пеня на проценти не нараховується. В договорі зазначено запропоновані дати та розміри погашення позики: 29.09.2016 р. - 3000 грн., 27.10.2016 р. - 7125 грн., а також відмічено фактичні дати та розміри погашення: 29.09.2016 р. - 2100 грн., 04.10.2016 р. - 450 грн. Визначений в договорі останній термін погашення позики минув 27.10.2016 р., відповідачка позику не погасила. Підтвердженням того, що позивачка дійсно передала позичальнику [PERSON] грошові кошти в розмірі 10125 грн. є Акт приймання-передачі позики від 27.09.2016 р. Статтею 204 ЦК України проголошується презумпція правомірності правочину, а саме - правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом (нікчемний правочин) або якщо він не визнаний судом недійсним (оспорювані правочини). На час розгляду справи договір позики від 27.09.2016 р., укладений між [PERSON] та [PERSON] є чинним. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема неустойка. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в договорі термін відповідачка не повернула позику. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно з вимогами ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання, вона зобов'язана сплатити позивачці суму боргу 7575 грн. (10125 грн. - 2100 грн. - 450 грн. = 7575 грн.) та три проценти річних від простроченої суми за період з 28.10.2016 р. по 10.04.2018 р. в сумі 328,6 грн., виходячи з розрахунку: 7575 грн. х 3%= 227,25 : 365 днів = 0,62 грн.; 65 днів 2016 р. х 0,62 грн. = 40,3 грн., 365 днів 2017 р. х 0,62 грн. = 226,3 грн., 100 днів 2018 р. х 0,62 грн. = 62,00 грн.; 40,3 грн. + 226,3 грн. + 62,00 грн. = 328,6 грн. Згідно з ч. 3 ст. 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення. Нарахована позивачкою пеня в розмірі 19998 грн. значно перевищує розмір заборгованості відповідачки перед позивачкою. Об'єктивно оцінюючи ситуацію, враховуючи співрозмірність розміру неустойки наслідкам порушення; суд приходить до переконання, що є підстави для зменшення розміру пені, нарахованої позивачем, до розміру заборгованості, тобто до 7575 грн. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення, в сумі 15478,6 грн. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 204, 526, 527, 530, 546, 549, 551, 611, 612, 625,1046,1047,1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial