Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності з 2002 року. У зазначеній квартирі було зареєстровано сина [PERSON], [INFO]. Однак вже понад три роки син фактично не проживає у вказаній квартирі, проживає за кордоном і повертатися наміру немає. Родина вимушена витрачати значну суму коштів на утримання квартири та оплату комунальних послуг. За час свого непроживання у помешканні відповідач так і не змінив місце реєстрації, залишаючись зареєстрованим за адресою: [ADDRESS]. Весь час позивач утримує квартиру, сплачує комунальні послуги та піклується про неї одноосібно. Відповідач не сплачує за комунальні послуги, не здійснює ремонтних робіт тощо. Розгляд справи проведено у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Позивач в судове засідання не з'явився, просила справу розглядати без її участі, в разі неявки в судове засідання відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання повторно не з'явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв'язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 13.09.2018 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Згідно вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв'язку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної ради м.Харкова від 19.02.2002 року №35/22. (а.с. 11) Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей, інших осіб. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] є сином [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.03.1996 року (а.с. 15). Згідно довідки від 05.04.2018 №66/61 року, наданої начальником ЖЕВ НТУ «ХПІ», [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] кв.№55. Вказані обставини також підтверджується Інформаційною довідкою з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0004624-2018 від 08.05.2018 року (а.с. 7). Як вбачається з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, [PERSON] за адресою реєстрації не проживає більше трьох років, що також підтверджується актом про непроживання особи за місцем реєстрації від 02.04.2018 року (а.с. 6). Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою, за комунальні послуги не сплачує. Відповідно до статті 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року із наступними змінами, про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України - у справах про визнання наймача або членів його сім'ї такими, що втратили право користування жилим приміщення (ст.71 ЖК), необхідно з'ясувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Коли відсутній повернувся на жилу площу за згодою членів сім'ї, його не можна вважати таким, що втратив право на жилу площу. Якщо ж вселився в жиле приміщення всупереч волі членів сім'Ї і був відсутнім понад встановлені строки без поважних причин, то суду вправі визнати його таким, що втратив право на жилу площу. Згідно з положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаних норм Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою №55 в будинку №222 по вулиці Клочківській в м.Харкові, так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно ч.1 ст.71 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов'язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст.71,72 ЖК України, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України,

Outcome: approved