Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до відповідача [PERSON] , в якому просить визнати спільною власністю та провести поділ спільного майна пожружжя шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину гаражного боксу [ADDRESS], загальною площею - 22,0 кв. м. та стягнути з відповідача вартість судових витрат. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.06.1985 року у Палаці одруження «Дарницький» за актовим записом № 1270. У зв?язку із тим, що сімейне життя між сторонами не склалося, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 05.06.2012 р. шлюб розірвано. За час шлюбу за спільні кошти подружжя був придбаний гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею 22,0 кв. м. Вказаний гаражний бокс був придбаний за спільні кошти подружжя в період шлюбу та зареєстрований на відповідача, що підтверджується довідкою № 330 виданою ГБК «»Вигурівщина» від 14.07.1994 р., а також свідоцтвом про право власності на гаражний бокс. Вартість набутого подружжям майна відповідно до висновку виданого ТОВ «Експерт-Альянс» від 23.07.2014 р. становить - 49 000 грн. Згоди про добровільний поділ майна між сторонами не досягнуто, відповідач відмовляється врегулювати поділ спільного майна подружжя за взаємною згодою, що змушує позивача звернутися за захистом своїх майнових прав до суду. В вересні 2015 року до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог просить замінити [ADDRESS] гаражного боксу на [ADDRESS] , який відповідно рішення загальних зборів членів кооперативу «Вигурівщина», протокол № 2 від 2004 р. було змінено. В червні 2017 р. до суду надійшла заява про уточнення позовних вимог, в яких позивач вказала щодо зміни вартості набутого подружжям майна, відповідно до висновку експерта КНДІСЕ від 22.03.2017р. за №14428/16-42, що становить - 130000 грн. та просить поділити спільну сумісну власність подружжя наступним чином: - гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею - 22,0 кв. м. залишити у власності відповідача. - стягнути з відповідача на свою користь в рахунок вартості належної їй Ѕ частини гаражного боксу [ADDRESS] , загальною площею 22,0 кв. м., грошову компенсацію у сумі - 65 000 грн. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовільнити в повному обсязі. Відповідач позовні вимоги не визнав, заперечував проти задоволення позову. Заслухавши представника позивача, відповідача дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 15.06.1985 року у Палаці одруження «Дарницький» за актовим записом № 1270. За час шлюбу подружжям був придбаний гаражний бокс [ADDRESS] ( [ADDRESS] ) в [ADDRESS], загальною площею 22,0кв.м та зареєстрований на відповідача, що підтверджується довідкою № 330 виданою ГБК «Вигурівщина» від 14.07.1994 р., а також свідоцтвом про право власності на гаражний бокс. Відповідно до висновку експерта за результатами проведеної судової оціночно-будівельної експертизи КНДІСЕ від 22.03.2017 р. за № 14428/16-42, ринкова вартість гарадного боксу [ADDRESS] , станом і в цінах на дату проведення оцінки становить - 130000,00 грн. Засади шлюбу, а також правовідносини, які виникають із особистих немайнових та майнових прав та обов`язків подружжя, визначаються нормами СК України. Відповідно до статті 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Стаття 63 СК України, передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними. Відповідно до статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ч.1 ст. 61 СК України, об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частина 1 ст. 70 СК УКраїни передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч.1 ст. 71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно ч.ч.4-5 ст. 71 СК України, присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обовязків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення, якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сімї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола обєктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11). Зі змісту п.п.23, 24 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 21.12.2007№11«Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до п.п. 4 п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», при вирішенні спору про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Зважаючи на те, не подано суду достатніх доказів, які б свідчили про підстави для відступу від засади рівності часток подружжя (недостатність утримання спільної дитини , витрати майна на шкоду інтересам сім`ї тощо) в розумінні ст. 70 СК України, а також , що жодна із сторін не заявила вимог про реальний поділ спільного майна, відсутність даних про технічну можливість такого поділу, суд приходить до висновку, що таке майно слід поділити в межах заявлених вимог, визначивши за кожним із сторін по рівній частці у спільній власності, а саме по 1/2 частці у праві спільної власності на вказану квартиру. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Таким чином, враховуючи, що набута сторонами в період шлюбу гаражний бокс [ADDRESS], загальною площею - 22,0 кв. м., є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, суд дійшов висновку про її поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем і відповідачем право власності - в розмірі 1/2 частини вказаного майна та змінивши таким чином режим спільної сумісної власності подружжя на цей об`єкт на режим спільної часткової власності. Враховуючи категоричну незгоду відповідача [PERSON] на присудження позивачу грошової компенсації замість її частки у праві спільної сумісної власності на вищевказаний гаражний бокс, суд вважає за необхідне задовольнити позов [PERSON] частково. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: partial