Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної (немайнової) шкоди, у якому просила стягнути із відповідача на її користь 10000 гривень моральної шкоди та покласти на нього судові витрати. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що [PERSON] перешкоджає їй у проведенні приватизації земельної ділянки по [ADDRESS], яка межує із його земельною ділянкою, що розміщена по сусідству на [ADDRESS]. А саме, [PERSON] перешкоджає здійснювати водозабір із підземних джерел із компактно розміщеного між земельними ділянками спільного колодязя, безпідставно звинувачує позивачку у самовільному захопленні землі, погрожував їй фізичною розправою, постійно провокує на сварку, чинить наклеп та ображає, викрикуючи непристойні слова, у залі суду звинувачував у незаконних діях. Подібні дії відповідача є протиправними, порушують немайнове право позивачки на честь та гідність, що передбачено ст. 68 Конституції України, а також спричинили [PERSON] фізичний біль і страждання, у неї загострились хронічні хвороби. Крім того, вона зазнала душевних страждань, у неї погіршився сон та стосунки з рідними і сусідами. При цьому позивачка посилалась на ст. 68 Конституції України, згідно якої кожен зобов'язаний не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей; ч. 1 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України, відповідно до вимог якої кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди; ч. 1 та ч. 2 статті 23 ЦК України, якою передбачено право на відшкодування моральної шкоди. У судовому засіданні позивачка повністю підтримала свої позовні вимоги та просила задовольнити. В підтримання позову [PERSON] пояснила, що у зв'язку з приватизацією земельної ділянки у неї склались погані стосунки із відповідачем, хоча раніше були хороші. Так, в інтересах свого чоловіка [PERSON] вона займається приватизацією земельної ділянки, що межує із земельною ділянкою відповідача. Однак останній скрізь пише, що спірна земельна ділянка належить Цвіріньку, а тому позивачка не має на неї права. Крім того, [PERSON] стверджує, що криниця на межі земельних ділянок належить йому, та не допускає туди [PERSON] У судовому засіданні 30.10.2013 року під головуванням судді Потапова О.О. в ході судових дебатів відповідач звинуватив її у крадіжці мобільного телефону, обізвав «вора», та поміж людей говорить, що їй «дорога у Скаржинці». Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити та пояснив, що спір іде через межу, що розділяє його та сусідню земельну ділянку, що належала померлі Сікорські, і яку хоче приватизувати позивачка. Заперечував, що він серед людей обзиває позивачку, та стверджував, що навпаки це [PERSON] постійно обзиває його в селі, вчиняє сварки коло криниці, називає його «жадюга», кляне йому та провокує на бійку. Також [PERSON] пояснив, що під час сутички на його городі в с. Нетечинці у вересні 2013 року між ним та [PERSON], у нього випав мобільний телефон, а коли він оговтався, то телефону вже не було. Після цього 13.09.2013 року він звернувся із заявою про крадіжку у міліцію, підозрюючи, що телефон могла забрати позивачка, бо крім останньої та її чоловіка [PERSON] у той час на городі не було нікого, а в судовому засіданні, коли [PERSON] звинуватила його у тому, що він забив свою жінку, то він у свою чергу сказав до неї, щоб вона повернула йому телефон. Крім того, [PERSON] пояснював, що після того, як пропав телефон, він одразу з іншого номера попробував зателефонувати на свій номер, але абонент був поза зоною. Тому у судовому засіданні він висловився, що той, хто вкрав телефон - «хитрий вор», маючи на увазі, що та особа умисно виключила апарат. Хто саме викрав його телефон, на теперішній час досудовим слідством не встановлено. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мешкають у с. Нетечинці по сусідству. На теперішній час між сторонами склались неприязні стосунки через межі земельної ділянки, яка знаходиться поруч із земельною ділянкою відповідача, і яку бажає приватизувати позивачка, та з приводу цього між ними виникають спори, скандали,що слугують причинами звернення позивачки до суду. Як випливає із висновків ДІМ Віньковецького РВ УМВС України у Хмельницькій області [PERSON] від 07 вересня 2013 року, винесеного на підставі матеріалів перевірки по повідомленню [PERSON] від 05.09.2013 року та 06.09.2013 року про вчинення [PERSON] неправомірних дій, 05 вересня 2013 року працівники Віньковецького ДЗК намагались встановити межові знаки між спірними земельними ділянками. Під час цього між [PERSON] та [PERSON] виникла суперечка, але останній неправомірних дій відносно позивачки не вчиняв. З повідомлення начальника Віньковецького РВ УМВС України в Хмельницькій області від 12.01.2014 року, адресованого на запит суду, вбачається, що [PERSON] звернувся у міліцію з приводу крадіжки його мобільного телефону невідомою особою, по даному факту порушено кримінальне провадження, проте рішення на даний час не прийнято за відсутності підозрюваної особи. В результаті прослуховування судом технічного запису судового засідання від 30.10.2013 року по розгляду Віньковецьким районним судом цивільної справи за позовом [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод, у якому інтереси позивачів представляла [PERSON], [PERSON] виступаючи у судових дебатах наголошував на тому, що саме [PERSON] обзиває його «злодій, бандит, убивця». Також вказував, що під час чергової сутички на його городі він став випихати [PERSON], але впав, в нього випав телефон «Нокія», а коли він піднявся, то телефону вже не було. Також [PERSON] у судових дебатах висловився, що «це вор, хитрий вор». Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 цього Кодексу визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; припинення правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 засади та сутність інституту моральної шкоди розкриваються в Цивільному кодексі України. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. У відповідності до роз'яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Згідно вимог ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 ЦПК України; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі; доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення в справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір; доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Проаналізувавши досліджені у судовому засіданні докази, суд доходить висновку, що позивачкою [PERSON] не доведено належними та допустимими доказами наявність протиправної поведінки з боку відповідача по відношенню до неї, та зокрема вчинення [PERSON] умисних перешкод у користуванні криницею, звинувачень у самовільному захопленні земельної ділянки, погроз на адресу позивачки фізичною розправою, образ та наклепів. Наведені [PERSON] висловлювання «це вор, хитрий вор» під час судового засідання 30 жовтня 2013 року, містять оціночні судження і є його суб'єктивною думкою про поведінку особи, яка на його думку викрала у нього мобільний телефон під час інциденту на полі в с. Нетечинці, не висловлена в брутальній чи образливій формі та не направлена на приниження честі чи гідності позивачки. При цьому суд бере до уваги, що згідно з п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», критична оцінка певних фактів і недоліків, думки та судження, не можуть бути підставою для задоволення вимог про відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Посилання позивачки на ксерокопію медичної довідки Віньковецької ЦРЛ від 18.11.2013 року як на доказ того, що внаслідок протиправних дій [PERSON] їй було спричинено фізичний біль та страждання, яких вона зазнала у зв'язку із загостренням хронічних хвороб, суд не приймає як належний доказ, оскільки згідно цієї довідки [PERSON] хворіє тривалий час на різні хронічні хвороби, потребує постійного амбулаторного лікування та періодичного стаціонарного, але із змісту довідки не прослідковується будь-якого зв'язку між хворобами позивачки та діями відповідача. Крім того, у судовому засіданні позивачка вказала, що оригінал даної довідки вона подала в облдержадміністрацію з метою отримання путівки для санаторно-курортного лікування. А відтак, враховуючи, що у судовому засіданні жодних доказів про порушення відповідачем особистих немайнових прав позивачки не здобуто, суд вважає, що законних підстав для стягнення моральної шкоди із відповідача [PERSON] на користь [PERSON] немає, та в позові слід відмовити. Судові витрати у відповідності до ст. 88 ЦПК України, враховуючи, що позивачка є інвалідом другої групи, а у позові відмовлено, компенсувати за рахунок держави.

Outcome: dismissed