Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила визнати дійсним договір купівлі - продажу, укладений між нею та [PERSON], 25 червня 1998 року № 730 і зареєстрованого Кіровоградською брокерською конторою ТОВ «Агенство нерухомості Інкопмарк» щодо квартири [ADDRESS] Позов мотивовано тим, що 25 червня 1998 року позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбали у [PERSON] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] Даний договір купівлі-продажу зареєстрований Кіровоградською брокерською конторою ТОВ «Агентство нерухомості Інкопмарк» за № 730 та зареєстрований в Кіровоградському ОБТІ, без додержання вимог закону щодо його нотаріального посвідчення. Представник позивача в судовому засіданні позові вимоги підтримали в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд, заслухавши пояснення позивача, відповідача, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, вважає, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 червня 1998 року позивач за договором купівлі-продажу нерухомого майна придбала у [PERSON] трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] Даний договір купівлі-продажу зареєстрований Кіровоградською брокерською конторою ТОВ «Агентство нерухомості Інкопмарк» за № 730 та зареєстрований в Кіровоградському ОБТІ (а.с.8-9). Сторони взяті на себе зобов'язання виконали, а саме: відповідач передав квартиру, отримавши гроші в сумі, обумовленій п.5 Договору. Вказаний вище договір був зареєстрований в Кіровоградському технічному бюро інвентаризації (а.с.7). Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватись судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. Вказаний договір купівлі-продажу укладено сторонами під час дії Цивільного кодексу Української РСР 1963 року (далі - ЦК УРСР), ст. 227 якого передбачено нотаріальне посвідчення договору купівлі-продажу, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Згідно ст. 47 цього Кодексу недодержання цієї вимоги тягне за собою недійсність договору. Згідно ч. 2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що діяла на час вчинення правочину, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. У відповідності до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР та п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28.04.1978р. № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними», якщо угода, що потребує нотаріального посвідчення, виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального посвідчення, суд за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників, прокурор вправі визнати угоду дійсною. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що при укладенні договору купівлі-продажу сторони виконали всі умови договору відповідно до ст. 224 ЦК України (редакції 1963 року), однак позивачка не може в повному обсязі використати свої права власника вказаної квартири, оскільки при оформленні договору купівлі-продажу не були дотримані вимоги ст. 277 ЦК України (редакції 1693 року), яка передбачила обов'язкову нотаріальну форму посвідчення договору. Тобто, позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] є обгрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити по фактично понесеним. На підставі викладеного та

Outcome: approved