Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання договору позики недійсним, стягнення боргу та моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 13 травня 2013 року вона з відповідачкою уклала договір позики, який було посвідчено нотаріально. Згідно умов даного договору [PERSON] передала, а [PERSON] отримала у власність гроші в сумі 160000 грн.. Вказану суму [PERSON] зобов'язалась повернути до 13 листопада 2013 року. Після підписання договору між ними було досягнуто угоди про те, що сума боргу позивачці буде по можливості повертатися частинами протягом строку дії договору позики і у всякому разі [PERSON] зі свого боку зобов'язалась інформувати позивача протягом усього часу про будь-які труднощі щодо можливого невиконання нею зобов'язань в обумовлений договором строк. Отримавши у позивача вказану грошову суму, відповідачка майже одразу виїхала за кордон, де має відповідні умови для проживання і жодного разу за увесь час не зважаючи на вимоги позивачки, не вийшла з нею на зв'язок та не повідомила її про своє місце перебування, тому просить суд стягнути з відповідачки вищезазначену суму боргу а також у зв'язку з тим, що позичаючи відповідачці на її прохання вказану грошову суму, позивачка вимушена була умовити свого чоловіка надати згоду на укладання договору позики а також те, що розмір позичених грошей є значним і ця сума фактично складала всі їх сімейні накопичення та неправомірно заволодівши грошима позивачки, відповідачка завдала їй моральних страждань, які полягали у відчутті неспокою, хвилювань, постійного емоційного дискомфорту, які вона відчувала через протиправні дії відповідачки тому просить суд стягнути з відповідачки моральну шкоду, яку оцінює в розмірі 50000 грн.. В попередньому судовому засіданні представник позивача змінив підстави позову та зменшив розмір позовних вимог, посилаючись на те, що строк виконання зобов'язання вже скінчився, тому просить суд стягнути з відповідачки на користь [PERSON] тільки суму заборгованості у розмірі 160 000 грн. а також судові витрати. Ухвалою Генічеського районного суду від 21 січня 2014 року за клопотанням [PERSON], яка є матір'ю відповідачки, її було залучено до участі у якості третьої особи на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні уточнені вимоги позову підтримав в повному обсязі та просить його задовольнити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу у розмірі 160000 грн. та суму сплаченого позивачкою судового збору у розмірі 229 грн. 40 коп. Відповідачка [PERSON] яка є фізичною особою, зареєстрована у встановленому законом порядку за адресою вказаною в позові, з місця прописки та проживання виїхала, виклики направлялися двічі, як пояснила третя особа на стороні відповідача [PERSON], яка є матір'ю відповідачки, то відповідачка знала, про те, що справа знаходиться на розгляді у суді, та у зв'язку з тим, що [PERSON] знаходиться на даний час за межами країни, то саме вона отримувала судові виклики за свою доньку, таким чином згідно ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що відповідачка належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, але не з'явилася в судове засідання і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки, суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 224 ЦПК України. Третя особа на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що вона є матір'ю відповідачки, яка на даний час знаходиться за межами України на заробітках. Стверджує, що угоду було складено обманним шляхом, грошей її донька не отримувала. Вважає вимоги позову необґрунтованими в яких необхідно повністю відмовити. Вислухавши представника позивача [PERSON], третю особу на стороні відповідача яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору [PERSON], вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав, встановив наступні факти і відповідні ним правовідносини. Згідно умов договору позики від 13 травня 2013 року посвідченого приватним нотаріусом Генічеського нотаріального округу Херсонської області [PERSON] та зареєстрованим в реєстрі за № 357 [PERSON] передала у власність [PERSON] гроші в сумі 160000 гривень, згідно п. 2 б остаточний розрахунок щодо повернення суми позики мав бути здійснений не пізніше 13 листопада 2013 року у повній сумі позики (а.с.3) Згідно п. 5 договору позики ПОЗИЧАЛЬНИК з однієї сторони, та ПОЗИКОДАВЕЦЬ - з другої сторони, стверджують один одному та повідомляють усім зацікавленим у тому особам, що: - у момент складання цього договору вони усвідомлювали (і усвідомлюють) значення своїх дій і могли (можуть) керувати ними; - розуміють природу цього правочину, свої права та обов'язки за договором; - володіють українською мовою, що дало їм можливість правильно та однозначно зрозуміти цей договір; - при укладенні договору відсутній будь-який обман чи інше приховування фактів, які б мали істотне значення та були свідомо приховані ними; - договір укладається ними у відповідності зі справжньою їхньою волею, без будь-якого фізичного чи психічного тиску; - договір укладається на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин; - правочин вчиняється з наміром створення відповідних правових наслідків (не є фіктивним) тощо, про що сторони особисто розписались та їх воєвиявлення посвідчив нотаріус (а.с.3) Відповідачка станом на 21 березня 2014 року порушила умови договору позики та жодного разу не сплатила суму наданої їй позики. Згідно ст.ст. 526, 527, 530 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк, відповідно до умов договору та вимог закону. Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ст. 1049 Цивільного Кодексу України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Враховуючи все вищевикладене суд приходить до правового висновку про те, що письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. Виходячи з наведеного суд приходить до висновку, що відповідачка не виконала вимог закону та не дотрималась умов договору, тому суд вважає, що позов слід задовольнити, а тому з відповідачки на користь позивача належить стягнути заборгованість за договором позики. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивача про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає задоволенню, оскільки підтверджується відповідними квитанціями. На підставі викладеного та

Outcome: approved