Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], виконавчого комітету Вінницької міської ради про скасування рішення про оформлення права власності на квартиру, визнання недійсним свідоцтва про право власності на квартиру, визнання права власності на частину спільного подружжя. Позов мотивований тим, що 29.09.1985 року позивачка [PERSON] уклала шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу подружжя було прийнято до житлово-будівельного кооперативу № 12 за рішенням загальних зборів кооперативу від 25.03.1990 року. 09.07.1990 року на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 29.06.1990 року № 105 вони отримали ордер на кооперативну квартиру [ADDRESS]. Ордер на квартиру було видано на трьох осіб - відповідача [PERSON], позивачку [PERSON] та їх дочку [PERSON] 14.09.2009 року відповідач [PERSON] без відома та згоди позивача отримав довідку в ЖЕК № 6 м. Вінниці про те, що йому одноособово належить вищевказана кооперативна квартира, а також отримав технічний паспорт на квартиру. В подальшому на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради від 14.01.2010 року № 7 відповідач [PERSON] отримав свідоцтво на право власності на спірну квартиру, яке було зареєстроване в КП «Вінницьке МБТІ» 28.01.2010 року та згідно якого він є одноособовим власником 1/1 частки квартири. На думку позивача зазначена вище квартира в силу положень ст.ст. 60, 61 СК України належить їй та відповідачу [PERSON] на праві спільної сумісної власності і їхні частки є рівними. В ході судового розгляду позовні вимоги в частині скасування рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради від 14.01.2010 року № 7 «Про оформлення права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]»; визнання недійсним свідоцтво про право власності на вказану квартиру та визнання за нею право власності на 1/2 ідеальної частки даної квартири залишено без розгляду. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі з підстав, зазначених в позовній заяві. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав, не заперечував щодо його задоволення. Суду пояснив, що квартиру було придбано в період шлюбу фактично за спільні кошти. Вислухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 29.09.1985 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] зареєстрували шлюб у Печерській сільській раді Тульчинського району Вінницької області, про що вчинено відповідний актовий запис № 19, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 29.09.2085 року (а.с. 9). На даний час шлюб між сторонами розірвано. В період шлюбу подружжя було прийнято до житлово-будівельного кооперативу № 12 м. Вінниці. У відповідності до ст. 41 ЖК УРСР (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) особі, прийнятій до членів житлово-будівельного кооперативу, по рішенням загальних зборів членів кооперативу, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів, надається окрема квартира, що складається з однієї чи кількох кімнат, відповідно до кількості членів сім'ї, суми її пайового внеску і граничного розміру жилої площі, передбачуваного Примірним статутом житлово-будівельного кооперативу. Заселення квартир у будинку житлово-будівельного кооперативу провадиться за ордерами, що видаються виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. 09.07.1990 року відповідачу [PERSON] (як члену ЖБК № 12) виконавчим комітетом Вінницької міської ради був виданий ордер на кооперативну квартиру [ADDRESS] на склад його сім'ї в кількості трьох осіб: самого [PERSON], його дружини [PERSON] та їх дочки [PERSON] (а.с. 6). Зазначений вище ордер виданий на підставі рішення загальних зборів ЖБК № 12 від 25.03.1990 року, затвердженого рішенням виконкому Вінницької міської ради від 29.06.1990 року № 105. Суд установив, що пайові внески за спірну кооперативну квартиру були сплачені [PERSON] в період шлюбу з [PERSON] за рахунок їх спільних коштів, що не заперечується сторонами, а тому відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК зазначена обставина не підлягає доказуванню. Відповідно до рішення виконкому Вінницької міської ради від 14.01.2010 року № 7 «Про оформлення права приватної власності на виплачені кооперативні квартири» вирішено оформити право приватної власності [PERSON] на трикімнатну квартиру [ADDRESS], житловою площею 33,9 кв.м, загальною площею 46,4 кв.м., та доручено КП «ВМБТІ» видати та зареєструвати свідоцтво про право власності на житло за вищевказаною адресою (а.с. 59). На підставі вищевказаного рішення виконкому Вінницької міської ради 14.01.2010 року на ім'я [PERSON] видано свідоцтво на право власності на квартиру [ADDRESS] в м. Вінниці, яке було зареєстроване в КП «ВМБТІ» 28.01.2010 року. Відповідно до ст. 22 КпШС України (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Оскільки в судовому засіданні було встановлено, що спірна квартира була придбана в період спільного проживання позивачки з відповідачем та за рахунок їх спільних коштів, тому дана квартира є їхньою спільною сумісною власністю. Як вбачається зі змісту ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно з п. 25 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року № 11, вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК ( 2947-14 ) щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи викладене вище, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованим та знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи, а визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved