Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, заінтересована особа: [PERSON] , в якій просить видати обмежувальний припис [PERSON] на строк 6 місяців щодо: заборони перебування в місці спільного проживання (перебування) з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] ; усунення перешкоди в користуванні майном - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , що є особистою приватною власністю [PERSON] ; заборони наближення на 50 м до місця проживання (перебування), та роботи, навчання [PERSON] та [PERSON] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати Заявника, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому [PERSON] , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборони ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. В обґрунтування заяви посилається на те, що вона з 04 липня 2014 року по 29 липня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , від шлюбу має спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Проте, протягом останніх років сімейне життя не ладилось і постійно погіршується. У травні 2020 року шлюбні відносини фактично було припинено у зв`язку з регулярним вчиненням [PERSON] насильства в сім`ї, зокрема вона вимушена була залишити місце спільного проживання, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , при тому, що зазначена квартира належить заявниці на праві приватної власності. Таким чином, з 23 травня 2020 року і по теперішній час вона проживає з сином окремо від [PERSON] , у своєї подруги [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , оскільки через страх за своє життя та за життя своєї малолітньої дитини, через постійний моральний тиск не може проживати у належній їй квартирі. І після розірвання шлюбу вона зазнає постійного психологічного тиску з боку [PERSON] . На її адресу від нього постійно надходять погрози, як в телефонних розмовах, так і в текстових повідомленнях. Крім того, [PERSON] неодноразово застосовував як до неї так і до осіб, які намагалися її захистити, фізичне насильство. Так, 23 травня 2020 року під час сварки між нею та колишнім чоловіком [PERSON] на дитячому майданчику, що знаходиться біля будинку № 139 по вул. Ньютона у м. Харків, останній, висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою та вбивством, після чого вдарив. З метою захисту та припинення протиправних дій [PERSON] нею було викликано поліцію та подано до Слобідського ВП ГУНП в Харківській області заяву про вчинення насильства в сім`ї, яку було зареєстровано в ЖЄО за № 11845 від 23.05.2020 року. В результаті розгляду даної заяви з [PERSON] була проведена профілактична бесіда, складений протокол за ст. 173-2 КУпАП, за яким 04 червня 2020 року постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова у справі № 641/4197/20 [PERSON] було притягнуто до адміністративної відповідальності за вчинення насильства в сім`ї. Факт переїзду для проживання до подруги лише більше розпалив агресію [PERSON] , він систематично почав писати заявниці текстові повідомлення негативного спрямування, у нього часто спостерігалися різкі перепади настрою, натомість вона всіляко намагалася йти йому на зустріч та не чинила перешкод у спілкуванні з сином. Під час такої зустрічі 05.08.2020 року внаслідок дії [PERSON] вона змушена була викликати поліцію. Співробітники поліції, які приїхали на виклик, склали терміновий обмежувальний припис стосовно кривдника (серія АА № 012317 від 05.08.2020 року р.), яким [PERSON] було заборонено в будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою. Зрештою, [PERSON] наступного ж дня 06.08.2020 року порушив вказаний припис, почав дзвонити заявниці посеред ночі та писати текстові повідомлення. Ухвалою суду від 02.09.2020 року відкрито провадження у справі. У судовому засіданні заявник та її представник [PERSON] вимоги заяви підтримали, просять її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, в тому числі шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Відповідно до приписів абз. 2 ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] 04.07.2014 року зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 29.07.2020 року по справі №641/3543/20 вказаний шлюб розірвано. Згідно з копією свідоцтва про народження Серія [NUMBER] [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Місце проживання [PERSON] зареєстровано за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується відповідною відміткою в її паспорті. Відповідно до копії договору купівлі-продажу квартири від 14.01.2010 року, копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 23.02.2010 року квартира за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] . Постановою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04.06.2020 року по справі №641/4197/20 [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст.173-2 КУпАП. Зокрема, у постанові зазначено, що 23.05.2020 близько 13-50 години [PERSON] , перебуваючи за місцем свого мешкання за адресою: [ADDRESS] , вчинив сварку зі своєю дружиною [PERSON] , [INFO] , в ході якої висловлювався нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, тим самим спричинив домашнє насилля. 05.08.2020 року працівниками поліції відносно [PERSON] складено терміновий заборонний припис Серія АА № 012317, яким йому заборонено у будь-який спосіб контактувати з постраждалою особою [PERSON] . Відповідно до форми оцінки ризиків вчинення домашнього насильства, складеного 05.08.2020 року інспектором взводу № 2 роти № 1 батальйону № 1 УПП в Харківській області лейтенантом поліції Швед К.Д., відносно кривдника [PERSON] по відношенню до постраждалої особи [PERSON] , поліцейським рівень небезпеки визначено як низький. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Основним нормативно-правовим актом, який регулює спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Так, правовідносини, що склалися між учасниками справи регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», який визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству, спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства, а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Європейська Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод (1950року) є фундаментальною основою в галузі прав і свобод людини, її законних інтересів та потреб. Одна з ключових особливостей Конвенції полягає в тому, що вона не тільки встановлює права та свободи людини, але і передбачає право на індивідуальне звернення за захистом порушених прав на міжнародному рівні. Конвенція та протоколи до неї за юридичною природою є обов`язковим міжнародним правовим договором, який запровадив систему національного контролю за дотриманням прав людини на внутрішньодержавному рівні. 07 листопада 2011 року Україною було підписано Конвенцію Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу з цими явищами, на виконання якої 07 грудня 2017 року прийнято Закон «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24Закону України«Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. За пунктом 7 частини першої статті 1Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальний припис стосовно кривдника - це встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Зі змісту статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має, зокрема, постраждала особа або її представник. Обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. За заявою осіб, визначених частиною першою цієї статті, на підставі оцінки ризиків обмежувальний припис може бути продовжений судом на строк не більше шести місяців після закінчення строку, встановленого судовим рішенням згідно з частиною четвертою цієї статті. Про видачу обмежувального припису кривднику суддя у встановлений законом строк інформує уповноважені підрозділи органів Національної поліції України за місцем проживання (перебування) постраждалої особи для взяття кривдника на профілактичний облік, а також районні, районні у містах Києві і Севастополі державні адміністрації та виконавчі органи сільських, селищних, міських, районних у містах (у разі їх створення) рад за місцем проживання (перебування) постраждалої особи. Обмежувальний припис не може містити заходів, що обмежують право проживання чи перебування кривдника у місці свого постійного проживання (перебування), якщо кривдником є особа, яка не досягла вісімнадцятирічного віку на день видачі такого припису. Порядок видачі судом обмежувального припису визначається Цивільним процесуальним кодексом України. У пункті 9 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. Згідно з пунктом 3 частини першої статті 350-4ЦПК України у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів та ризиків. З урахуванням змісту вищевказаних норм, видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних обставин та наявності ризиків. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник, та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Суд зазначає, що заявником доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт неодноразового вчинення колишнім чоловіком [PERSON] відносно неї домашнього насильства, з огляду на що суд дійшов висновку про підстав для застосування відносно [PERSON] обмежувального припису. Визначаючи захід тимчасового обмеження прав кривдника та надаючи оцінку ризикам, на які посилалися заявниця та її представник, суд вважає за необхідне строком на 6 місяців заборонити [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , та наближатися на 50 метрів до місця проживання та роботи [PERSON] . Стосовно вимог про встановлення обмежувального припису шляхом заборони наближення на 50 м до місця проживання (перебування) та навчання [PERSON] ; заборони особисто і через третіх осіб розшукувати заявника; заборони ведення листування, телефонних переговорів з [PERSON] або контактування з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, суд зазначає, що наявність у колишнього подружжя спільної дитини та необхідність спільного вирішення певних питань, що стосуються сина, встановлення зазначених вище заборон не є виправданим, та не є пропорційним до мети, що переслідується. Щодо вимоги про усунення з боку [PERSON] перешкоди в користуванні майном - квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , та є особистою приватною власністю [PERSON] , то з урахуванням заборони [PERSON] перебувати в місці спільного проживання з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , така вимога є передчасною. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про те, що вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ч. 3 ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. Згідно із ч. 4 ст. 350-6 ЦПК України рішення суду про видачу обмежувального припису підлягає негайному виконанню, а його оскарження не зупиняє виконання.

Outcome: partial