Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить змінити розмір аліментів стягнутих з відповідача на її користь на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року в розмірі 650 грн щомісячно до досягнення донькою повноліття, на аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 2009 року по 2010 рік. За час спільного проживання у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу, донька залишилась проживати з нею. Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року з відповідача на її користь були стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 650 грн щомісячно до досягнення донькою повноліття. Так на теперішній час мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а стягувані на її користь аліменти вочевидь менші гарантованого державою мінімуму. Їй не вистачає коштів на утримання дитини, так як донька росте, витрати зростають. Окрім того у доньки є проблеми з здоров`ям. Таким чином, вважає, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року аліментів, на аліменти в розмірі 1/3 частини від усіх доходів відповідача, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на дитину щомісячно, до досягнення сином повноліття. Позивач [PERSON] судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, просила їх задовольнити. Не заперечувала проти винесення по справі заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про не вручення відповідачу повідомлення з доданими до нього документами, в зв`язку з відсутністю адресату. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4\~ст. 223 ЦПК України\~постановити заочне рішення, що відповідає положенням\~ст. 280 ЦПК України. В порядку ст.280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином. Відповідно до \~ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,\~\~ч. 1 ст. 6\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд\~ його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 р. у справі «Смірнова проти України»). Суд, на підставі наданих доказів по справі, встановив наступні фактичні обставини справи та відповідні їм спірні правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] (в період перебування у шлюбі [PERSON] ) та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з червня 2009 року по 2010 рік. За час перебування у шлюбі у них народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 14.10.2010 року шлюб було розірвано. (а.с.3) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року з [PERSON] на користь [PERSON] ( [PERSON] ) на утримання доньки [PERSON] , в розмірі 650 грн щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] . З виписки із медичної картки амбулаторного (стаціонарного) хворого, судом встановлено, що у [PERSON] міопія слабкого ступеню, спазм аккомодації. (а.с.6) Виписано рецепт на окуляри. (а.с.7) Дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради №789-ХІІ від 27.02.1991 року та набула чинності для України 27.09.1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального й соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до положень до ч.1, 2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини в усіх діях, щодо дітей першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Зокрема, передбачено, що дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживаються всі відповідні законодавчі і адміністративні заходи. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі ст.141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони в шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до\~ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною п`ятою ст. 183 СК України, передбачено, розмір аліментів на одну дитину - одна чверть, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. За приписами ч. 2\~ст. 182 цього кодексу\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового\~мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Згідно до ч.1\~ст.192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. За ст.182 Сімейного кодексу України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи зміст ст.ст.181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним погіршенням матеріального становища отримувача аліментів, зміни сімейного стану, матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки. Правова позиція Верховного Суду України, викладеної в постанові від 05.02.2014 року у справі № 6-143цс13). Таким чином, суд приходить до висновку, що право вимагати зміни розміру аліментів та способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст.182-184 СК України, не може обмежуватися разовим їх здійсненням. Позивачка просить переглянути розмір раніше визначених аліментів шляхом зміни способу стягнення в зв`язку з погіршенням свого матеріального становища та невідповідністю розміру аліментів, раніше визначених судом мінімальним стандартам, які гарантує держава неповнолітнім дітям. Суд, вивчивши матеріали справи, давши оцінку обґрунтованості заявлених вимог, приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступного. Відповідно до\~ ст.81 ЦПК України,\~кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судом встановлено, що позивачка отримує аліменти з відповідача на утримання доньки по 650 грн щомісячно. Судом також встановлено, що стягувані аліменти на підставі\~рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року у розмірі 650 грн, щомісячно, є недостатніми для належного утримання дитини та не відповідають положенням ст. 182 СК України. Позивачкою доведено, що змінився на теперішній час її майновий стан. Таким чином рівень її життя станом на 2020 рік суттєво різниться з рівнем життя 2010 року. Суд також вважає, з огляду на зміни в законодавстві, даний розмір аліментів не є достатнім для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного розвитку дитини, оскільки є меншим від мінімального розміру аліментів, гарантованого державою, також з часу ухвалення судового рішення про стягнення із відповідача аліментів, збільшився вік дитини, у зв`язку із чим збільшилися й витрати на її утримання, зросли ціни на одяг, продукти харчування та інші товари, необхідні дитині. Збільшення цих витрат погіршують майновий стан позивача, на утриманні якої перебуває дитина. Таким чином, враховуючи майновий стан позивача, мінімальний гарантований розмір аліментів відповідно до прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку з 01.01.2020 року за\~ Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» для дітей віком від 6 до 18 років становить 1109 грн (2218/50%), суду вважає, що є підстави для зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 20.08.2010 року аліментів. Суд вважає можливим змінити розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, до досягнення донькою повноліття, тобто до [INFO] , але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, таким чином задовольнити позов частково. Підстав щодо стягнення аліментів на утримання дитини в заявленому розмірі 1/3 частини всіх доходів відповідача суд не встановив. Згідно з п.23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. При цьому, аліменти у зміненому розмірі стягуються з дня набрання чинності рішенням суду. Правилами ч. 3 ст. 141 ЦПК України встановлено, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Розмір судового збору за подання до суду позовних заяв майнового характеру визначається п.. п. 1 п. 1 ч. 2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ та на час розгляду справи становить 840,80 грн. На підставі ст.\~181,182,192 СК України,

Outcome: partial