Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з позовом, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування за заповітом право власності на нерухоме майно, яке залишилось після смерті [PERSON], а саме на земельну ділянку площею 5,5988 га, розташовану на території Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2323983700:02:002:0020, з правом реєстрації у відповідних органах та установах. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що [PERSON], який помер 10.07.2015 року, за життя склав заповіт на користь позивача та відповідача [PERSON] (своїх племінниць), посвідчений виконавчим комітетом Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. За цим заповітом зазначені особи є спадкоємцями в рівних частках земельної частки (паю) в розмірі 8,94 га в умовних кадастрових гектарах на території КСП імені ХХІІ партійного зїзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Звернувшись із заявою про прийняття спадщини у встановлені законом строки до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу [PERSON], позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на неподання спадкоємцем правовстановлюючих документів на майно, зазначене у заповіті, а також на невідповідність складу спадщини [PERSON] на момент його смерті із складом майна, зазначеного у заповіті. У звязку з цим позивач змушена звернутись до суду за захистом своїх спадкових прав. Позивач та його представник, а також відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились, подавши письмові заяви про розгляд справи без їх участі. Крім того, зазначені відповідачі подали заяви про визнання позову. Відповідач [PERSON] повідомлялась про час і місце розгляду справи в порядку ч. 5 ст. 74 ЦПК України, однак отримання кореспонденції за місцем своєї реєстрації не забезпечили, в судове засідання не зявилась, про причини неявки не повідомила, заперечень по суті позову не подала. У звязку з неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, на підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу технічними засобами ауодіозапису не здійснювалось. За клопотанням позивача у приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу [PERSON] була витребувана копія спадкової справи № 70/2015, відкритої після смерті [PERSON] Дослідивши наявні у справі докази, проаналізувавши законодавство, яким регулюються спірні правовідносини, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] за життя належала земельна частка (пай) в розмірі 8,94 га в умовних кадастрових гектарах на території КСП імені ХХІІ партійного зїзду Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області. 29.12.1999 року [PERSON] склав заповіт, посвідчений виконавчим комітетом Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області (реєстраційний номер 102), яким зазначену земельну частку заповідав по половині позивачу та [PERSON], які є його племінницями (доньками брата, [PERSON], що підтверджується Свідоцтвами про народження серії ЯЮ № 352217, серії І-УР № 409921, серії ІІІ-ЖС № 289057). Після цього [PERSON] реалізував своє право на виділення належної йому земельної частки в натурі. Так, на підставі розпорядження Оріхівської районої державної адміністрації Запорізької області від 09.09.2003 року № 256 [PERSON] був виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЗП № 047964 від 28.10.2004 року, згідно якого йому було взамін сертифікату на земельну частку виділена в натурі в приватну власність земельна ділянка площею 5,5988 га, розташовану на території Новоандріївської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 2323983700:02:002:0020. Зазначені обставини підтверджуються наявними у справі документами та відповідача не оспорюються, у звязку з чим в силу ч. 1 ст. 61 ЦПК України окремому доказуванню не підлягають. 21.02.2009 року позивач, маючи дівоче прізвище «Гараніч», уклала шлюб з [PERSON] та прийняла прізвище чоловіка, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії 1-ЖС № 063988, виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. 10.07.2015 року [PERSON] помер, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії І-ЖС № 328534, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Оріхівського районного управління юстиції Запорізької області 13.07.2015 року. 22.07.2015 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Оріхівського районного нотаріального округу [PERSON] із заявою про прийняття спадщини за заповітом, у звязку з чим була заведена спадкова справа № 70/2015. В той же день, 22.07.2015 року, відповідач [PERSON], інший спадкоємець за заповітом від 29.12.1999 року, подала заяву про відмову від спадкування за зазначеним заповітом на користь позивача. Крім того, із заявами про прийняття спадщини за законом звернулись брат [PERSON],\~- відповідач [PERSON], та донька [PERSON], відповідач [PERSON], яка в подальшому відмовилась від спадкування за законом на користь [PERSON], що підтверджується відповідними заявами, які містяться у спадковій справі. 03.02.2016 року позивачу нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність у позивача правовстановлюючих документів на спадкове майно, а також через невідповідність майна, зазначеного у заповіті, майну, яке належало спадкодавцю [PERSON] на момент його смерті. При вирішенні питання про законність та обґрунтованість вимог позивача суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При цьому потрібно розмежовувати час і підстави виникнення права власності у спадкодавця, які кваліфікуються відповідно до законодавства України чинного на час виникнення права власності та підстави спадкування зазначеного майна, що визначаються на час відкриття спадщини. Земельні відносини щодо виділення земельних часток в натурі на місцевості врегульовані Законом України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» (надалі - Закон). Статтею 1 Закону встановлено, що право на земельну частку (пай) мають, зокрема, колишні члени колективних сільськогосподарських підприємств, сільськогосподарських кооперативів, сільськогосподарських акціонерних товариств, у тому числі створених на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств, а також пенсіонери з їх числа, які отримали сертифікати на право на земельну частку (пай) у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ст. 3 Закону підставами для виділення земельних ділянок у натурі (на місцевості) власникам земельних часток (паїв) є рішення відповідної сільської, селищної, міської ради чи районної державної адміністрації. Земельна частка (пай) виділяється її власнику в натурі (на місцевості), як правило, однією земельною ділянкою. Відповідно до ст. 13 Закону оформлення державних актів на право власності на земельну ділянку власникам земельних часток (паїв) здійснюється землевпорядною організацією, яка виконала землевпорядні роботи щодо виділення земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості). Таким чином, згідно матеріалів справи спадкодавець [PERSON] набув спірне нерухоме майно у власність відповідно до законодавства, чинного на момент його придбання, у звязку з чим воно може виступати обєктом спадкування. Земельна частка (пай) за своєю правовою природою є майновим правом на отримання відповідної земельної ділянки в натурі, тому реалізація [PERSON] свого права на виділення земельної частки, яку він заповідав позивачу, в натурі на місцевості з отриманням відповідного державного акту, не впливає на його волевиявлення щодо заповідання відповідного майна позивачу. Позивач є спадкоємцем за заповітом, спадщину прийняла, що ніким не оспорюється, інші спадкоємці за заповітом та за законом від спадщини або відмовились, або не заперечували проти позову. Відповідно до ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 1223 ЦК України спадкування за заповітом має пріоритет над спадкуванням за законом. Заповіт [PERSON] від 29.12.1999 року складений та посвідчений відповідно до законодавства, чинного на час його складання, ніким не оспорюється. За таких обставин позов підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 392, 1223, 1225, 1275, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved