Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач посилається на те, що вона є власником житлового будинку по вул. Миру, 10 у смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області. У будинку зареєстрований і проживає [PERSON], який розлучений з її дочкою проте постійно вчиняє скандали. В даний час реєстрація відповідача в її будинку перешкоджає їй користуватись і розпоряджатись будинком на власний розсуд. Зважаючи на викладене, вона змушена була звернутися до суду та просить визнати [PERSON], який зареєстрований у [INFO], таким, що втратив право на користування вказаним житловим приміщенням. Також, просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач та його представник заперечували проти вимог позивача, посилаючись на те, що підстави для визнання його таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, відсутні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився, проте до суду надійшов лист, у якому він просить справу розглядати без участі представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Вислухавши позивача та його представника, відповідача та його представника, свідка, повно і всебічно зясувавши обставини справи, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які надані сторонами та були досліджені в судовому засіданні, суд вважає наступне. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо у яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно із ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 57-60 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що позивач [PERSON], згідно з копією свідоцтва на право приватної власності на житловий будинок від 30.10.1984 року, є власником житлового будинку по вул. Миру, 10 у смт. Вільшана, Городищенського району, Черкаської області. В даному будинку зареєстрований відповідач по справі [PERSON], що підтверджується копією домової книги, який, на даний час, є бувшим зятем позивача. Згідно ст. 64 ЖК Української РСР, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім'ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як наймач та члени його сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У своїй позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач, який зареєстрований у її будинку, - розлучений з її дочкою, проте, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося сторонами, на момент подачі вказаного позову до суду (30.08.2016 року), дочка позивача та відповідач проживали у зареєстрованому шлюбі, тобто відповідач був членом сімї позивача. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами, що відповідач лише в січні місяці 2017 року пішов зі спірного будинку разом зі своїм сином. Згідно ст. 116 ЖК Української РСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні, позивач [PERSON], як на одну з підстав позову, посилалась на те, що відповідач робив неможливим її проживання у спірному будинку, проте жодного доказу цього, як-то притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності чи застосування до нього будь-яких заходів громадського впливу, суду не надала. Згідно ст.47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Правові позиції Європейського Суду з прав людини, пункт 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла, що охоплює, насамперед, право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Враховуючи викладене, суд прийшов до висновку, що позов є необґрунтованим та до задоволення не підлягає. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed