Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати відповідача [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №94, що розташована в будинку №13 по вул.Олександрійській, м.Чорноморська Одеської області. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що їй на праві приватної власності належить вказана квартира, яку вона отримала у дар від відповідача [PERSON] Відповідач під час підписання договору дарування пообіцяла добровільно знятися з реєстраційного обліку, але і досі залишається зареєстрованою в цій квартирі. За адресою реєстрації відповідач не проживає, обовязків по утриманню житла не виконує. Таким чином відповідач не бажає добровільно знятися з реєстраційного обліку, що позбавляє позивача законної можливості користуватися та вільно розпоряджатися власним майном. У зв'язку з цим позивач була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом (а.с.2). Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, про час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, про причини неявки суду не сповістила, та від неї не надійшла заява про розгляд справи без її участі. На підставі ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до положень ст.224 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі договору дарування від 12 червня 2007 року, який був укладений між нею та відповідачем [PERSON], є власником квартири №94, що розташована в будинку №13 по вул.Олександрійській, м.Чорноморська Одеської області (а.с.6-7,8). У вказаній квартирі зареєстрована(а.с.9), але не мешкає відповідач [PERSON] Як вбачається з позовної заяви, квартиру позивач отримала у дар від відповідача [PERSON] Відповідач під час підписання договору дарування пообіцяла добровільно знятися з реєстраційного обліку, але і досі залишається зареєстрованою в цій квартирі, що позбавляє позивача законної можливості користуватися та вільно розпоряджатися майном. Відповідач в зазначеній квартирі фактично не проживає, житлом не користується, обовязків по утриманню житла не виконує. Факт не проживання відповідача у вказаній квартирі понад встановленого законом строку, підтверджується актом від 13.10.2016 року, завіреним начальником ЖЕД-4 (а.с.10). Частиною 1 ст.71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ(майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Враховуючи, що відповідач [PERSON] не проживає за адресою своєї реєстрації понад встановленого законом строку, суд дійшов висновку, що вона втратила право користування житловим приміщенням за місцем реєстрації, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved