Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Галицького районного суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON], [PERSON], та просить суд: -скасувати (визнати недійсним) Договір дарування укладений 17 лютого 2016 року приватним нотаріусом Галицького районного нотаріального округу [PERSON], яким [PERSON] подарував садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельну ділянку площею 0,621 га., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Бовшів, Садівницьке товариство «Енергетик», масив № 1, будинок 28. -стягнути з [PERSON] 20\~000 грн. на відшкодування моральної шкоди. Судом залучено до участі у справі третьою особою [PERSON] В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала у шлюбі з відповідачем [PERSON] Шлюб розірвано рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області від 03 листопада 2015 року. На даний час в Галицькому районному суді Івано-Франківської області перебуває справа про поділ спільного майна. Садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами та земельна ділянка площею 0,621 га., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Бовшів, Садівницьке товариство «Енергетик», масив № 1, будинок 28, є її та відповідача спільною сумісною власністю і поділ такого є предметом спору, що розглядається судом. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року накладено арешт на згадане майно. Однак, відповідач до часу виконання такої, а саме 17 лютого 2016 року відчужив майно, подарувавши таке їх сину [PERSON] без її згоди, тим самим унеможливив вирішити спір про поділ такого. Відтак, договори дарування слід визнати недійсними. Протиправними діями відповідача [PERSON] їй завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в розмірі 20\~000 грн. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Додатково пояснила, що дачний будинок нею та відповідачем збудовано в період з 2004 2007 роки, а саме в період перебування у шлюбі та ведення спільного господарства. Їх сину [PERSON], який до часу вступу у ВУЗ проживав разом з ними та був свідком будівництва, було відомо про режим майна, а саме те, що майно належить батькам на праві спільної сумісної власності. Представник позивача позов підтримав. Зазначив, що використаний позивачем у прохальній частині позовної заяви термін «скасувати договори» є тотожним терміну «визнати договори недійсними». Відтак, просив визнати договори недійсними з огляду на укладення таких всупереч положенням СК України- без згоди члена подружжя, та як такі що не спрямовані на настання правових наслідків, що обумовлені ними. Відповідачі, третя особа, будучи належно повідомленими про час та місце розгляду справи в судове засідання повторно не зявились. Жодних заяв щодо подальшого руху справи на адресу суду не скерували. Зазначені обставини вказують про можливість прийняти рішення по суті спору без присутності відповідача, з врахуванням доказів наданих стороною позивача, розглянувши справу за згодою позивача в порядку заочного провадження. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, з огляду на наступне. Судом встановлено, що позивач та відповідач [PERSON] в період з 30 вресня 1988 року, з часу реєстрації, по 03 листопада 2015 року, до часу розірвання рішенням Галицького районного суду Івано-Франківської області, перебували у зареєстрованому шлюбі. На даний час на розгляді Галицького районного суду Івано-Франківської обл. перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про поділ майна подружжя в т.ч. і садового будинку з господарськими будівлями та спорудами та земельної ділянки площею 0,621 га., які знаходяться за адресою: Івано-Франківська область, Галицький район, с. Бовшів, Садівницьке товариство «Енергетик», масив № 1, будинок 28. Садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами збудований в період 2004 2007 років, що стверджується поясненнями позивача та наявною в матеріалах справи довідкою № 82 від 08 лютого 2016 року, виданою головою правління Садівницького товариства «Енергетик» [PERSON] 03 лютого 2016 року відповідач [PERSON] на підставі акту про право власності на земельну ділянку від 24 січня 2007 року, рішення Бовшівської сільради Галицького району, Івано-Франківської області від 05 січня 2016 року про присвоєння поштової адреси, декларації про готовність обєкту до експлуатації виданої 24 грудня 2015 року Управлінням ДАБК в Івано-Франківській області здійснив державну реєстрацію права власності дачного будинку. Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відтак, згадане майно слід віднести до спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Ухвалою Галицького районного суду Івано-Франківської області від 11 лютого 2016 року, постановленої в межах цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] накладено арешт на згадане майно. Однак, [PERSON] до часу виконання такої, а саме 17 лютого 2016 року відчужив майно, подарувавши таке їх сину відповідачу [PERSON] без згоди позивача. Відповідачам [PERSON] та [PERSON] було відомо про режим відчужуваного майна, оскільки в час набуття та створення майна, такі були членами однієї сімї та разом проживали. Відповідно до ч.ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Слід зазначити, що оспорювані Договори суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, порушують права позивача, такі не спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ними, а укладені з метою формального виведення майна із власності з метою попередження поділу такого, а тому такі слід визнати недійсними. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Оцінюючи тяжкість моральних страждань, розмір моральної шкоди яку слід стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача суд визначає у 20\~000 грн. що відповідає вимогам розумності та справедливості. Слід вирішити питання розподілу судових витрат відповідно до ст. 88 ЦПК України. До судових витрат суд відносить сплачений позивачем судовий збір відповідно до кількості позовних вимог немайнового характеру (3*551,2 грн.), а також документально підтверджені витрати на правову допомогу 1\~000 грн., які слід розподілити між відповідачами пропорційно задоволеним вимогам. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved