Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, в якій просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON] , [INFO] та малолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, 05 жовтня 2013 року між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, під час якого у сторін народились діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 13 січня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Ще до розірвання шлюбу відповідач перестав цікавитися дітьми та майже не спілкувався з ними. Заочним рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 18 березня 2020 року з відповідача [PERSON] були стягнуті аліменти на користь [PERSON] на утримання дітей. Як вказала позивач, останні 3 роки відповідач будь-якого інтересу до дітей не проявляє, не приділяє їм батьківської уваги та не переймається через проблеми, що виникли у сім`ї, його місце знаходження взагалі не відоме. З 2019 року вихованням дітей займається позивач, діти перебувають на повному її утриманні. Батько [PERSON] ані моральної підтримки, ані матеріальної допомоги дітям не надає, має заборгованості по сплаті аліментів у розмірі 47605 гривень 95 копійок. На думку позивача, [PERSON] фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, що змусило позивача звернутися до суду із відповідним позовом. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 01 квітня 2021 року відкрито провадження у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 24 червня 2021 року закрите підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. 13 грудня 2021 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлена ухвала про заочний розгляд цивільної справи за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав. Інших процесуальних дій (вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, судом не вживалось. Позивач, [PERSON] , у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що останні три роки [PERSON] з дітьми не спілкується, не піклується про їх фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду та лікування дітей, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання, не надає дітям доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяє засвоєнню дітьми загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до їх внутрішнього світу та не створює умов для отримання ними освіти. Також [PERSON] повідомила суду, що їх молодша з відповідачем дитина часто хворіє та її потрібно лікувати на березі Чорного моря, де мешкають бабуся з дідусем, проте відповідач не надає згоди на їх виїзд, оскільки його місцезнаходження не відоме. Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дітей батьком, свідомого нехтування ним своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх батьківських обов`язків. В подальшому у судове засідання [PERSON] не з`явилась, хоча про дату час та місце розгляду справи була повідомлена відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись правом, наданим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду позивач надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 7075/21 - вх. від 13 грудня 2021 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за її відсутності. Раніше у судовому засіданні та заяві від 09 листопада 2021 року, зареєстрованої за вхідним № 6138/21-вх, [PERSON] зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи, наслідки розгляду справи в порядку статі 280 Цивільного процесуального кодексу України відомі та зрозумілі. Відповідач, [PERSON] , у судові засідання жодного разу не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до приписів Цивільного процесуального законодавства України за адресою, вказаною у позовній заяві та у довідці старости Просянського старостинського округу № 8 Нововодолазької селищної ради Харківської області. Згідно з даними поштових відділень судові повістки повернулися на адресу суду з відміткою про неможливість вручення - «за закінченням встановленого строку зберігання», «адресат відсутній за вказаною адресою» за таких обставин, відповідно до частини 1 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України, відповідач [PERSON] вважається таким, що належним чином повідомлений про розгляд справи. Крім того, у судове засідання, що було призначено на 13 грудня 2021 року відповідач викликався шляхом розміщення судового оголошення на офіційному вебсайті судової влади України (https://nv.hr.court.gov.ua/sud2028/pres-centr/11/1221347/). Причини неявки відповідача суду не відомі. Відзив на позовну заяву відповідач відповідно до положень статті 178 Цивільного процесуального кодексу України не подав, за час розгляду справи у суді не цікавився ходом її розгляду, ніяких клопотань на адресу суду не направляв. Уповноважений представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області Карпенко І. В. позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про позбавлення батьківських прав підтримала у повному обсязі та вважала за необхідне їх задовольнити, оскільки це буде відповідати інтересам дітей. В подальшому у судове засідання уповноважений представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області не з`явився. Скориставшись правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, 01 грудня 2021 року представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області І. Карпенко на електронну адресу суду направила заву, яка була зареєстрована за вхідним № ЕП-1814/21- вх., відповідно до якої просила здійснювати розгляд справи без представника третьої особи та після розгляду справи повідомити про прийняте рішення. З цього приводу слід зазначити, що відповідно до пунктів 2 та 7 частини 2 статті 43 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи зобов`язані сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи та виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом. Частиною 3 статті 131 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що у разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України). Крім того, відповідно до частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України у зв`язку із неявкою в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, зі згоди позивача по справі, суд вирішив за можливе розглянути справу на підставі наявних в ній доказів та ухвалити заочне рішення. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача, а також представника третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета, свідчить їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним надання відповідачем особистих пояснень не має, а позивач та представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області у судовому засіданні їх вже надали, суд вважає за можливе розглянути справу та закінчити її розгляд по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи позивача, уповноваженого представника третьої особи, показання свідків, а також думку малолітньої дитини, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно з частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 05 жовтня 2013 року, який відповідно до рішення Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленому 13 січня 2020 року у заочному порядку у справі з єдиним унікальним № 631/970/19 (провадження № 2/631/263/20) був розірваний (а. с. 9 - 11). Під час перебування у шлюбі у сторін народились двоє дітей: син - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 10 лютого 2014 року, актовий запис № 603, де у графі «Батьки» зазначені громадяни України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 7) та донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданим Просянською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 30 травня 2017 року, актовий запис № 05, де у графі «Батьки» зазначені громадяни України: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] (а. с. 8). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10 січня 2002 року. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З приписів статтей 51 та 52 Конституції України, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтей 6, 8 та 11 - 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідальну роль у захисті таких дітей Держава поклала на суди. Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 - 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У свою чергу, положення частини 4 зазначеної статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України обумовлюють, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналогічне за своїм юридичним змістом роз`яснення міститься також у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків та нехтування їм, свідчать сукупність доказів, що міститься в матеріалах справи. Так, відповідно до копії характеристики, наданої за підписами директора Нововодолазького ліцею № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області В. Зощук та класного керівника О. Обідою вбачається, що [PERSON] , [INFO] , з 01 вересня 2020 року навчається в 1 класі Нововодолазького ліцею № 2. За період навчання зарекомендував себе як дисциплінований учень, доброзичливий та врівноважений хлопчик. Усі доручення класного керівника виконує сумлінно і старанно. Особливий інтерес хлопчик виявляє до предметів гуманітарного циклу. Хлопчик добре фізично розвинений, відвідує гуртки. Дружні стосунки з однолітками зав`язує легко. Зовнішній вигляд дитини завжди охайний. Вдома створено всі необхідні життєво-побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько дитини не бере участі у навчанні та вихованні сина, всі обов`язки по догляду за дитиною сумлінно виконує мама, [PERSON] , яка слідкує за його вихованням й навчанням. Мати систематично відвідує батьківські збори, завжди супроводжує сина до школи, усі рекомендації вчителя виконує. Стосунки мами з сином будуються на взаєморозумінні, повазі та любові (а. с.14). Згідно копії характеристики вихованки групи дошкільного підрозділу Нововодолазького ліцею № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області [PERSON] , [INFO] , наданої за підписом директора Нововодолазького ліцею № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області В. Зощук та вихователя А. Філліповою, вбачається, що Уляна відвідує групу дошкільного підрозділу Нововодолазького ліцею № 2 з 18 серпня 2020 року. Дівчинка доброзичлива, товариська, відкрита, активна, проявляє ініціативу в наданні допомоги дітям та дорослим. Завжди охайна, має навички самообслуговування, які сформовані в достатній мірі. Уляна забезпечена необхідним приладдям для навчання у дошкільному підрозділі. Мама дівчинки, [PERSON] , вчасно приводить і забирає дитину з групи дошкільного підрозділу, уважно слідкує за її зовнішнім виглядом, регулярно відвідує батьківські збори та бере до уваги рекомендації вихователя (а. с. 15). З копії довідки сімейного лікаря [PERSON] від 19 лютого 2021 року встановлено, що [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , опікується мама - [PERSON] . На прийом до лікаря діти приходять у супроводі матері (а. с. 16). Відповідно до акту депутата округу № 2 Нововодолазької селищної ради Харківської області Зощук Віти Миколаївни від 02 березня 2021 року №147, складеного в присутності свідків: [PERSON] , [PERSON] , вбачається, що в помешканні, розташованому за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована та фактично проживає [PERSON] . Разом з нею проживають її діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Батько дітей, [PERSON] , з родиною не проживає, зі слів [PERSON] батько участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей не бере (а. с. 17). Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області, ухваленого 18 березня 2020 року в заочному порядку, задоволені позовні вимоги [PERSON] стягнуто з [PERSON] на користі [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей - [PERSON] та [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 19 вересня 2019 року до досягнення дітьми повноліття (а. с. 12 - 13). Із матеріалів справи судом встановлено, що у Нововодолазькому районному відділі державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 631/971/19, виданий 23 травня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти у розмірі 1/3 часини з усіх видів заробітку, починаючи з 06 лютого 2009 року до досягнення дітьми повноліття. Відповідно до розрахунку заборгованості по стягненню аліментів, складеного 08 лютого 2021 року головним державним виконавцем Нововодолазького районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) Білоус О. А., встановлено, що відповідач по справі - [PERSON] станом на 31 січня 2021 року має заборгованість по аліментах у розмірі 47605 гривень 95 копійок. Крім того, з вказаного розрахунку вбачається, що за період часу з 19 вересня 2019 року по 31 січня 2021 року відповідач взагалі не сплачував аліменти на утримання дітей (а. с. 18). Допитана у судовому засіданні 30 листопада 2021 року в якості свідка у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу Українии та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] повідомила, що родину [PERSON] та [PERSON] знає близько 5 років. Батько дітей, [PERSON] , не приймає участі у вихованні дітей, матеріально сім`ю не забезпечує, з дітьми не спілкується. При цьому, позивач не перешкоджає [PERSON] у спілкуванні з дітьми, але батько не бажає спілкуватися. Свідок [PERSON] , яка була допитана у судовому засіданні 30 листопада 2021 року у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджена про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, показала, що родину [PERSON] знає більше 2 років. [PERSON] зовсім відсутній у житті позивача та її дітей. Зі слів свідка, батько дітей самоусунувся від виконання батьківських обов`язків, матеріально дітям не допомагає та взагалі з ними не спілкується. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З цього приводу слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) висловив таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XIIвстановлено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі статтею 13 названої Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Крім того, положеннями статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, що ратифікована Україною Законом від 03 серпня 2006 року № 69 - V, передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (частина 1 статті 171 Сімейного кодексу України). Тлумачення частини 2 статті 171 Сімейного кодексу України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України). Аналогічна норма також міститься у пункті 1 частини 1 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України. Малолітній [PERSON] в ході розгляду справи в присутності свого законного представника та представника Служби у справах дітей пояснив суду, що він давно не бачив свого батька, батько з ними не спілкується та не відвідує їх останнім часом. Про нього та його сестру піклується тільки мама. Хлопчик повідомив, що останній раз бачив батька випадково на вулиці минули літом, до них він не приїздить, не приділяє уваги, нікуди не водить гуляти та не проявляє будь якої уваги. Дані факти вказують на те, що відповідач, [PERSON] , не займається матеріальним забезпеченням та вихованням своїх дітей [PERSON] та [PERSON] , повністю усунувся та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до них будь-якої батьківської уваги та турботи. Згідно з частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням Виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області № 177 від 22 липня 2021 року затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] , [INFO] , стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а. с. 63). Згідно висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що з 2019 року і по теперішній час вихованням сина [PERSON] та доньки [PERSON] займається [PERSON] і вони знаходяться на повному її утриманні. Зі слів матері батько, [PERSON] , будь-якого інтересу до дітей не проявляв, не приділяв їм батьківської уваги, жив своїм окремим життям, не переймався через проблеми, що виникали в їх родині. Під час обстеження умов проживання 23 квітня 2021 року за адресою: [ADDRESS] , зі слів матері стало зрозуміло, що діти проживають з матір`ю, [PERSON] , батько, [PERSON] , проживає окремо, з дітьми не спілкується, вихованням утриманням не займається. Останній раз батько відвідував дітей у 2020 році, три рази. Для дітей створені належні умови для проживання, виховання та навчання. Діти забезпечені одягом, взуттям відповідно віку та сезону. З акту оцінки потреб сім`ї/особи та висновку наданого КУ «ТЦСО» Нововодолазької селищної ради складеного фахівцем із соціальної роботи від 14 травня 2021 року № 07-34/188, відомо, що ознаки складних життєвих обставин в родині [PERSON] наявні, основними ознаками та чинниками, що спричиняють складні життєві обставини, є батько [PERSON] , який не приймає участі у вихованні та утриманні дітей. Мати займається утриманням та вихованням дітей. Питання про надання висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно дітей: [PERSON] та [PERSON] розглядалось на засіданні Комісії з питань захисту прав дитини Нововодолазької селищної ради 26 травня 2021 року, 20 липня 2021 року, батько дітей на засідання комісій не з`являвся (а. с. 64 - 65). Слід зазначити, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] , оскільки аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунувся від виконання батьківських обов`язків по відношення до своїх дітей, за відсутності будь - яких об`єктивних та доведених перешкод, не бачиться та не спілкується з ними, не приймає участі у їх вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться їх успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, про їх харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, а відтак, свідомо ухиляється від виховання дітей та нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо своїх малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення його батьківських прав. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд виходить, перш за все, з найкращих інтересів дітей та приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо його дітей знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, не порушувалось та позивач не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved