Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про визнання обєкта незавершеного будівництва житлового будинку, розташованого за адресою: вул. Миколаївська, 16, Каштанова, 111, м. Бобринець Кіровоградської області спільною сумісною власністю подружжя та виділення їй ? частини будинку в натурі. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що з 27.08.1994 року по 24.11.2016 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають повнолітнього сина [PERSON], 16.09.1998 року, який проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 19.09.2003 року №292 присвоєно земельній ділянці, яка знаходиться в м. Бобринець на перехресті вулиць Кірова-Леніна і належить [PERSON] інвентарний номер по вул. Леніна, 16 і по вул. Кірова, 111 в м. Бобринець. Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради народних депутатів №364 від 30.10.2003 року дозволено [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку в м. Бобринець, вул. Леніна, 16, Кірова, 111. В період шлюбу на вказаній земельній ділянці ними як подружжя збудовано житловий будинок площею 158,6 кв.м., будівництво якого близьке до закінчення, але який не добудовується, не приймається до експлуатації і право власності на який не оформлюється з вини відповідача. За своїми функціональними обовязками будинок не експлуатується. Позивачка вказує, що позбавлена можливості здійснити вказані дії по добудові, введенню будинку в експлуатацію та отриманню правовстановлюючого документу, оскільки забудовником значиться відповідач та він чинить їй перешкоди у цьому. Посилаючись на вищевикладене не може реалізувати своє право власності на спільне майно подружжя спірний обєкт незавершеного будівництва, а тому звернулась до суду за захистом своїх порушених прав. Під час розгляду справи позивачка уточнила позовні вимоги та просила визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок незавершеного будівництва №16/111, що знаходиться на перетині вул. Миколаївська та Каштанова в м. Бобринець Кіровоградської області та провести його поділ, виділивши позивачу в натурі ? частину будинку за варіантом №2, яку пропонується надати другому співвласнику, загальною площею 63,25 кв.м., згідно висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи №10/17 від 30.11.2017 року. Відповідачу виділити в натурі ? частини будинку за варіантом №2, яку пропонується надати першому співвласнику, загальною площею 63,25 кв.м., згідно висновку судової оціночно-будівельної, будівельно-технічної експертизи №10/17 від 30.11.2017 року. Також просила стягнути з відповідача понесені нею судові витрати у розмірі 6937 грн. та витрати на проведення експертизи у розмірі 5000 грн. (а.с.145-146). Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги з урахуванням уточнень підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Не заперечила проти ухвалення заочного рішення. Додатково пояснила, що у період шлюбу їй з [PERSON] була надана земельна ділянка для будівництва будинку. Будівництво будинку розпочали побудувавши фундамент, стіни, дах, вікна, двері, але не закінчили у звязку з відсутністю коштів. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, від нього до суду не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, та не надійшло інформації про причини неявки, тому його неявка в судове засідання визнана судом без поважних причин, відзиву на позов не подавав. На підставі ч.1 ст.280 ЦПК України враховуючи думку позивача, суд ухвалює заочне рішення у справі. Суд, заслухавши позивача, свідків, дослідивши зібрані в судовому засіданні докази вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи із наступного. Судом встановлено, що з 27.08.1994 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], 16.09.1998 року. Рішенням Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 24.11.2016 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.8). Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради від 19.09.2003 року №292 «Про присвоєння номера» земельній ділянці, яка знаходиться в м. Бобринець на перехресті вулиць Кірова-Леніна і належить [PERSON] присвоєно інвентарний номер по вулиці Леніна, 16 і по вулиці Кірова, 111 в м. Бобринець (а.с.10). Рішенням виконавчого комітету Бобринецької міської ради народних депутатів від 30.10.2003 року №364 дозволено [PERSON] будівництво індивідуального житлового будинку в м. Бобринець, вул. Леніна-Кірова №№16-111, по типовому проекту 184-24-86/1, житловою площею 54,06 кв.м., загальною 94,22 кв.м. та господарські будівлі по проекту (а.с.11). За час шлюбу на вказаній земельній ділянці подружжя збудувало жилий будинок загальною площею 126,5 кв.м., житловою 64,9 кв.м., що підтверджується копією технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок по вул. Миколаївська-Каштанова №16/111, м. Бобринець (а.с.12-18), будівництво якого не закінчено та який не експлуатується за своїм функціональним призначенням. Згідно архівної довідки №104 від 23.08.2017 року ОКП «Кіровоградське ООБТІ» право власності на нерухоме майно по вул. Миколаївська (Леніна) №16 / Каштанова (Кірова) №111 в м. Бобринець Кіровоградської області за архівними даними Бобринецької дільниці Кіровоградського ООБТІ не зареєстроване і технічна інвентаризація не проводилася (а.с.70). Позивачка допитана в судовому засіданні у відповідності до ст. 92 ЦПК України, як свідок суду показала, що з 1995 року по 2010 рік мала з відповідачем спільний бюджет, допомагала відповідачу продавати господарські товари працюючи реалізатором на ринку. Кошти витрачали на сімю та будівництво будинку, яке тривало з 2004 року по 2010 рік. Фактично з відповідачем не проживає на протязі останніх шести років. Свідок [PERSON] показала, що є рідною тіткою позивачки. Сторони проживали однією сімєю з 1994 року. У 2003 році відповідачу було виділено земельну ділянку під забудову по вул. Миколаївська. Будинок будували на протязі 6-7 років. Позивачка кожен день виходила працювати на ринок та отримані від торгівлі кошти вкладали в будівництво будинку. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР, передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений статтею 41 Конституції України, відповідно до частини четвертої якої ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України. Згідно з нормою статті 319 ЦК України власник володіє, користується і розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він сам вирішує, що робити зі своїм майном,

Outcome: approved