Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . З 19 січня 2001 року в її будинку зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] , яка є її донькою. Зазначає, що у 2003 році відповідач виїхала до Російської Федерації на постійне місце проживання. З цього часу відповідач не проживає у будинку, зв`язок з нею відсутній. Фактичне місце проживання відповідача позивачу не відоме. Вказує, що у зв`язку з реєстрацією відповідача у її будинку, вона вимушена нести більші витрати за комунальні послуги, що спричиняє їй незручності. У зв`язку із цим, просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком [ADDRESS] . У судовому засіданні позивач - [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила суд про їх задоволення, пояснила, що відповідач у будинку не проживає з 2003 року, зв`язок із донькою втрачений більш ніж три роки. Проти проведення заочного розгляду справи та постановлення по справі заочного рішення не заперечує. Відповідач - [PERSON] , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи через оголошення на веб-сайті «Судова влада України», до судового засідання не з`явилась, і від неї не надійшло повідомлення про причину неявки та відзив, тому суд ухвалив слухати справу на підставі наявних у справі доказів, у відсутність відповідача, згідно ст. 280 ЦПК України. Суд, вислухавши позивача, свідка, дослідивши матеріали справи, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи вбачається, що позивач - [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором купівлі-продажу серії НБ0454833 від 15 серпня 1997 року. Згідно довідки виконавчого комітету Рівненської сільської ради від 10 листопада 2020 року № 479 [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , та на теперішній час на території Рівненської сільської ради не проживає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , пояснив, що він є сусідом позивача та йому відомо що відповідач [PERSON] за адресою: [ADDRESS] не проживає з 2003 року. Отже, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] являється донькою позивача та не проживає в належному позивачу будинку без поважних причин з 2003 року, не цікавиться житловим приміщенням, не приймає ніякої участі в його утриманні. Встановленим судом фактам відповідають правовідносини, які регулюють питання власності, питання набуття і втрати права на користування житловим приміщенням. За приписами ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за свою волею, незалежно від волі інших осіб. У відповідності до положень ст. ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а також має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлений законом. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. На підставі ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Як роз`яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року № 5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються житловим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до положень ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла і законом. Таким чином, оскільки відповідач більше одного року без поважних причин не проживає у будинку, який належить позивачу на праві власності, його реєстрація заважає позивачу у повній мірі володіти та користуватися належним житлом, між сторонами не існують договірні відносини з приводу користування житлом,позовна вимога щодо визнання відповідача таким, що втратив право на користування жилим приміщення, є обґрунтованою та підлягає до задоволення.

Outcome: approved