Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в якому вказує, що вона народилася [INFO] року. Її батьками є [PERSON] та [PERSON]. Також у неї є рідна сестра - [PERSON]. 06.07.1984 року вона вийшла заміж за [PERSON] та набрала прізвище чоловіка - [PERSON]. Приблизно в 1969 році її мати вийшла заміж за [PERSON] та [INFO] р. у них народилася дитина - [PERSON] Перебуваючи у шлюбі, [PERSON] та її мати [PERSON] на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу від 02.07.1980 року придбали у спільну сумісну власність нерухоме майно, а саме 1/2 частку жилого будинку [ADDRESS]. Хоч договір був оформлений на одного з подружжя - [PERSON], але вона вважає, що відповідно до норм КпШС, це майно вважається спільною сумісною власністю з рівними долями (по 1/4 будинку). Окрім цього, [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.04.1997 року у спадщину отримала 1/2 частину зазначеного будинку. При житті її мати за недостачею коштів та хворобою не встигла повністю зареєструвати своє право на майно. [INFO] року [PERSON] померла. Відкрилась спадщина. Заповіту [PERSON] не залишила. Після її смерті спадкоємицями першої черги стали її діти -[PERSON], [PERSON], [PERSON] та чоловік матері - [PERSON] в рівних частках. Всі спадкоємці прийняли спадщину (діти подали заяви про прийняття спадщини, а чоловік постійно мешкав зі спадкодавцем). Після смерті матері залишилось наступне спадкоємне майно: - 1/2 частина житлового будинку [ADDRESS] та - 1/4 частина житлового [ADDRESS] Більше ніякої спадщини, про яку було б відомо не залишилось. До складу спадщини відносилась 1/2 частина зазначеного жилого будинку, яка належала матері на праві особистої приватної (отриману у спадщину) та її частка у спільному майні (набутому за час шлюбу з [PERSON]), тобто 1/2 +1/4=3/4. Відповідно частка спадщини кожного із спадкоємців складала: 3/4:4=3/16. Оскільки [PERSON] ще на праві спільної сумісної власності належала його 1/4 частка, то його загальна частка складала 1/4 + 3/16= 7/16. Після прийняття спадщини, ніхто спадкових прав не оформлював (не отримували свідоцтва), оскільки в будинку мешкав [PERSON] У [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина. Після смерті [PERSON] спадкоємцем є його донька [PERSON], яка прийняла спадщину та почала оформлювати спадкові права. Вважає, що частка [PERSON] повинна складатись з її 3/16 після смерті матері та 7/16 після смерті батька, разом 3/16+7/16=10/16. Її частка та частка [PERSON] повинні складати по 3/16 кожній. Вона також звернулася до нотаріуса з метою оформлення своєї частки, але їй повідомили, що оскільки договір купівлі-продажу був оформлений на [PERSON], то частка [PERSON] буде складати 1/2 після її батька та 1/6 після матері, її з [PERSON] частки по 1/6. З такою позицією нотаріуса вона не погоджується, оскільки, на її думку, нотаріус не враховує факт перебування частини майна в спільній власності. Таким чином, виник спір щодо визнання права власності на спадкове майно між спадкоємцями. Крім того, коли вона звернулась до нотаріуса, їй повідомили що спадщину оформити неможливо, оскільки необхідно в судовому порядку встановлювати факт належності майна спадкодавцю та визначити долі спадщини. У зв'язку з неможливістю оформлення спадщини нотаріально, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Позивачка просить суд встановити факт того, що [PERSON] на день смерті належала на праві приватної власності 3/4 частини житлового будинку з усіма господарськими спорудами та будівлями, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; визнати за нею право власності в порядку спадкування після [PERSON], яка померла [INFO] року на 3/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями та спорудами; також просила визнати за собою право власності в порядку спадкування після [PERSON] на 3/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями та спорудами; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування після [PERSON] та [PERSON] на 10/16 частин житлового будинку [ADDRESS] з усіма господарськими будівлями та спорудами. [PERSON].та її представник [PERSON] у судовому засіданні надали пояснення аналогічні змісту позовної заяві, просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнала в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та надала пояснення, аналогічні викладеним в письмових запереченнях проти позову. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] підтримала позицію свого довірителя, позовні вимоги не визнала та пояснила, що визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за обома померлими суперечить вимогам ст. 3 ЦПК, ст.ст. 27- 31 ЦПК, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 3 ст. 129 Конституції України, основними засадами судочинства є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. За змістом ст. 4 ЦПК здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Принцип диспозитивності цивільного судочинства, встановлений приписами ст. 11 ЦПК полягає у тому, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом роз'яснювалось сторонам про їх права та обов'язки, зокрема, щодо надання доказів та уточнення позовних вимог позивачем. Суд відповідно до діючого законодавства позбавлений можливості самостійно вийти за межі позовних вимог. За правилами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. [PERSON], [INFO] р.н. та [PERSON], [INFO] р.н., які в наступному набули прізвища [PERSON] та [PERSON] відповідно є доньками [PERSON] (а.с. 9, 12). [INFO] року народилась [PERSON], її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 54). 02 липня 1980 року [PERSON], придбав у [PERSON] 1/2 частину спірного житлового будинку відповідно до договору купівлі-продажу, посвідченого державним нотаріусом Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1164 (а.с. 14, 15). 16 грудня 1982 року [PERSON] склала заповіт, що спадкове майно, яке складається з 1/2 частини цього ж житлового будинку, після її смерті вона заповідає [PERSON] [INFO] року [PERSON] померла і 26 квітня 1997 року [PERSON] стає власником 1/2 частини спірного житлового будинку на підставі свідоцтва про право власності на спадкове майно, видане державним нотаріусом Кам'янсько-Дніпровської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за № 1-146 (а.с. 13). Своє право власності на частини спірного житлового будинку власники зареєстрували належним чином. [INFO] року померла мати сторін по справі - [PERSON] (а.с. 36). Після її смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частини спірного житлового будинку. Всіма спадкоємцями була написана заява про прийняття спадщини протягом встановленого законом строку та відкрита спадкова справа. Крім того, відповідно до діючого законодавства чоловік померлої [PERSON] також прийняв спадщину, оскільки на час смерті дружини проживав та був зареєстрований разом з нею (а.с. 56). 11 березня 2012 року [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все його майно він спадкує [PERSON] Даний заповіт був посвідчений нотаріусом Кам'янсько-Дніпровського районного нотаріального округу та зареєстрований в реєстрі за № 573 (а.с. 55). [INFO] [PERSON] помер (а.с. 57). Стаття 1216 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) передбачає, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно до ст. 1218 цього кодексу до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Стаття 1220 ЦК України передбачає, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Статтею 1222 ЦК України передбачено, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Стаття 1226 цього кодексу передбачає право на спадкування частки у праві спільної сумісної власності, а саме те, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Стаття 1296 ЦК України визначає, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Стаття 1297 цього кодексу чітко визначений обов'язок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно: спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім'я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців. Відповідно до ст. 1298 ЦК України свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини. Згідно ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Частинами 1 та 2 ст. 71 Закону України «Про нотаріат» встановлено, що у разі смерті одного з подружжя свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, який є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. У разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Визначення судами частки подружжя у праві спільної сумісної власності на нерухоме майно (квартиру) за обома померлими суперечить вимогам ст.ст. 3, 27- 31 ЦПК України, оскільки судом вирішується питання про права осіб, які не є сторонами процесу та у зв'язку зі смертю не мають цивільної процесуальної правоздатності та дієздатності. Аналогічна позиція зазначена в Інформаційному листу ВССУ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Відповідно до п. 224 наказу Міністерства юстиції України від 03.03.2004 року № 20/5 (який був чинним на час відкриття спадщини після смерті матері) та втратив чинність на підставі Наказу Міністерства юстиції № 296/5 від 22.02.2012 року «Про затвердження Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» нотаріус може видати свідоцтво про право на спадщину за законом чи за заповітом після смерті одного з учасників спільної сумісної власності лише після виділення (визначення) частки померлого у спільному майні. Якщо у спільному майні подружжя правовстановлювальний документ на таке майно оформлений на того із подружжя, що є живим, нотаріус вимагає його (її) письмову згоду на виділ на ім'я померлого його частки в спільному майні. Відповідно до наказу міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 «Про затвердження Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» п. 4.21 при оформленні спадщини як за законом, так і за заповітом нотаріус у випадках, коли із правовстановлюючого документа вбачається, що майно може бути спільною сумісною власністю подружжя, повинен з'ясувати, чи є у спадкодавця той з подружжя, який його пережив і який має право на - 1/2 частку в спільному майні подружжя. За наявності другого з подружжя нотаріус видає йому свідоцтво про право власності. Позивачем пред'являється першою вимога про встановлення факту того, що [PERSON] на день смерті належала на праві приватної власності 3/4 частини житлового будинку з усіма господарськими спорудами та будівлями, яка розташована за адресою: [ADDRESS], яка протирічить наявним в матеріалах справи доказам. Суд також не вбачає підстав щодо можливості задоволення інших вимог, оскільки ці вимоги є взаємопов'язаними з вимогами позивача, за якими суд прийняв рішення про відмову в їх задоволенні. На підставі ст.ст. 357, 1216, 1218, 1220-1222, 1226, 1296, 1297, 1300 ЦК України,

Outcome: dismissed