Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, і в судовому засіданні її представник підтвердив письмовий текст позовної заяви з усними та письмовими доповненнями про те, що позивачка є власником земельної ділянки площею 0,0850 га, що розташована в [ADDRESS], і набула право власності відповідно до положень Земельного Кодексу України (в редакції 2001 р.), звернувшись з до компетентного органу в особі Мартусівської сільради із заявою про надання їй у власність земельної ділянки. В свою чергу, відповідач [PERSON], за відсутності у нього права користування, володіння та власності на земельну ділянку, самовільно захопив частину земельної ділянки, яка належить позивачу, обгородивши її парканом, самовільно розмістивши на цій частині залізний контейнер, навіс для автомобіля, дошки, дрова, цеглу та інше сміття, що підтверджується наявними у справі доказами. А тому, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не бажає усунути вищезазначені порушення права власності позивача просить усунути перешкоди в користуванні позивачем земельною ділянкою, що належить їй на праві приватної власності, зобов»язати [PERSON] власними силами та за власний рахунок знести паркан, прибрати контейнер, будівельні матеріали та інше сміття, що знаходяться на частині належної позивачеві земельної ділянки. Крім того, просить стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Зустрічний позов не визнає, посилаючись на те, що представником відповідача не надані належні та допустимі докази, які б підтверджували набуття спадкодавцем - [PERSON] права користування чи право власності на земельну ділянку, площею 0,40 га в с.Мартусівка Бориспільського району, зокрема земельна-кадастрова документація із записом про набуття останньою права власності на землю, що визначена в постанові ВСУ від 30.05.2012р. за належний доказ при вирішенні даного спору. До того ж, з рішення виконавчого комітету Ревненської сільради № 23/7 від 02.12.1997р., на яке посилається представник [PERSON] в зустрічному позові, земельна ділянка передавалась [PERSON], а не [PERSON], і рішення суду про встановлення юридичного факту належності правовстановлюючого документа певній особі чи про встановлення факту помилки суду, не надано. Крім того, вважає, що відповідач [PERSON], звертаючись до суду із зустрічним позовом, пропустив встановлений законодавством 3-річний строк для подання такого позову до суду, оскільки після винесення рішення сільрадою від 18.11.2008р., яким [PERSON] було надано у власність земельну ділянку площею 0,10 га, а не 0,40 га, як він просив, минуло вже більше 3-х років, і весь цей строк дане рішення ніким не оспорювалось. Також, відповідач не скористався правом звернення до суду з вимогами про визнання за ним прав на спадкову земельну ділянку при винесенні рішення суду про визнання за ним право власності на житловий будинок після смерті [PERSON] А представник відповідача заявив позовну вимогу про визнання за [PERSON] права власності на спадкову земельну ділянку, як він вважає, лише 28.11.2013р. Тому просить застосувати при вирішенні даного спору строк позовної давності, і в зустрічному позову, з цих підстав, відмовити. Позивач в судове засідання не з»явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, свої інтереси доручає представляти своєму представнику. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, свої інтереси доручає представляти своєму представнику. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала та підтримала письмовий текст зустрічного позову, із збільшеними позовними вимогами, уточненнями та доповненнями про те, що [PERSON] є спадкоємцем після смерті [PERSON] та на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2008р. набув право власності, в порядку спадкування за законом, на житловий будинок [ADDRESS]. Тому вважає, що він прийняв у спадщину після смерті [PERSON] земельну ділянку площею 0,40 га для будівництва та обслуговування даного житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. [PERSON] , набувши право на спадщину, звертався до Мартусівської сільської ради із заявою про надання йому у власність земельної ділянки площею 0,25 га, натомість сільрада надала йому лише 0,10 га землі, а у наданні земельної ділянки площею 0,24 га, що залишилась йому у спадщину після [PERSON], незаконно відмовила. В свою чергу, як вважає представник [PERSON], [PERSON] набула права власності на земельну ділянку, площею саме 0,40 га на підставі рішення Ревненської сільської ради народних депутатів Бориспільського району Київської області № 23/7 від 02.12.1997р. Також набуття нею права власності на земельну ділянку площею 0,40 га підтверджується довідками, виданими Мартусівською сільрадою, витягом з погосподарської книги, викопіювання з генерального плану забудови в с.Мартусівка Ревненської сільради до 2000 року, викопіювання із схеми формування території Ревненської сільради. А сам факт того, що [PERSON] та [PERSON] є однією і тією ж самою особою був підтверджений у судовому засіданні 09.10.2012р. при допиті свідка [PERSON] Також зазначила, що сільрада після смерті [PERSON] не вилучала земельної ділянки площею 0,40 га, що свідчить про те, що [PERSON] прийняв спадщину після її смерті і у вигляді земельної ділянки вказаної площі. Крім того, вказала, що у 1997р. ще не діяла Інструкція Держкомзему про встановлення меж, не була розроблена форма державних актів і не було сформовано державний кадастр. Облік власників землі до 2011р. у сільській місцевості ввівся виключно за по господарськими книгами згідно із вимогами п.3 Декрету Кабінету Міністрів України від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок», за яким право приватної власності громадян на земельні ділянки посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, з наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. Тому, внаслідок видачі спірних рішень сільрадою, якими позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,085 га, порушується право відповідача [PERSON] на земельну ділянку площею 0,25 га, яке він набув в порядку спадкування після смерті [PERSON] Просить визнати відповідача [PERSON] власником земельної ділянки площею 0,25 га по [ADDRESS] після смерті [PERSON], скасувати рішення № 269-290-ІІІ скликання від 18.04.2008р. Мартусівської сільради «Про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га в с.Мартусівка Бориспільського району», рішення № 47 3-ї сесії 4-го скликання від 11.01.2011р. Мартусівської сільради «Про надання у власність [PERSON] у власність земельної ділянки 0,0850 га і скасувати виданий на ім»я останньої державний акт на право власності на вказану земельну ділянку. Також просить стягнути з позивача судовий збір в розмірі 510 грн. 33 коп. Представник Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві позов [PERSON] визнає, просить справу слухати у його відсутність. Представник Головного Управління Держземагенства у Київській області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Управління Держземагенства у Бориспільському районі Київської області в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, в своїй письмовій заяві просить розглянути справу за його відсутності. Суд, заслухавши учасників судового розгляду, дослідивши та оцінивши в сукупності інші матеріали справи, прийшов до висновку, що первинний позов підлягає задоволенню, а в зустрічному позові слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що виконкомом Ревненської сільської Ради народних депутатів було винесено рішення № 23/7 від 02.12.1997р. про передачу земельної ділянки у приватну власність для обслуговування житлового будинку та для ведення особистого підсобного господарства(згідно списку громадян). Відповідач [PERSON] на підставі рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2008р., набув право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті своєї рідної тітки [PERSON], яка померла [INFO] в с.Мартусівка Бориспільського району. Належних та допустимих доказів на підтвердження того, що у приватній власності померлої [PERSON] знаходилась земельна ділянка, загальною площею 0,40 га в с.Мартусівка Бориспільського району Київської області, призначена для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, не має. 18.04.2008р. Мартусівська сільська рада Бориспільського району Київської області, розглянувши заяву [PERSON] про надання земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, прийняла рішення № 269-20-ІІІ скликання, яким надала [PERSON] земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] Київської області для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства. 14.05.2008р. [PERSON] звернувся до Мартусівської сільської ради із заявою, в якій не погоджувався із вищевказаним прийнятим сільрадою рішенням. Дане рішення [PERSON] в судовому порядку не оспорювалось. За результатами розгляду заяви [PERSON], Мартусівська сільська рада Бориспільського району Київської області прийняла рішення № 430.1-30-ІІІ скликання від 11.12.2009р., яким позивачу [PERSON] надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у приватну власність для будівництва та обслуговування жилого будинку загальною площею близько 0,10 га в [ADDRESS]. Позивач, на підставі державного акту серії ЯЛ № 250886 від 04.11.2011р., виданого Мартусівською сільської радою та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 322088001004754, є власником земельної ділянки площею 0,0850 га, що розташована в [ADDRESS], призначеної для будівництва та обслуговування жилого будинку, з кадастровим номером земельної ділянки 3220885001:02:004:0104. Належна позивачу на праві приватної власності вищевказана земельна ділянка межує із земельною ділянкою, на якій розташований житловий будинок [ADDRESS], власником якого є відповідач [PERSON] Як вбачається з акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.12.2011р., складеного державним інспектором з контролю за використанням та охороною земель Бориспільського району Баня О.С., за участю землевпорядника Мартусівської сільської ради Гусєвої Л.Л. та у присутності [PERSON] та [PERSON], а також інших матеріалів перевірки, частину земельної ділянки, площею 0,185 га, яка належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], самовільно захопив відповідач [PERSON], розмістивши на ній металевий контейнер, дерев»яний навіс, а також будівельні матеріали та відходи (дерев»яні доски, цегла, бита цегла, а також інше). Крім того, позивачу на праві приватної власності, на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку від 08.01.2010р., виданого Мартусівською сільською радою Бориспільського району Київської області належить земельна ділянка площею 0,0200 га, що розташована в с.Мартусівка Бориспільського району та призначена для ведення особистого селянського господарства, із земельним кадастровим номером земельної ділянки 3220885001:02:003:0082. Вищенаведене підтверджується даними копії рішення Мартусівської сільської ради № 430.1-30-ІІІ скл. від 11.12.2009р. «Про надання дозволу на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки [PERSON] для будівництва та обслуговування житлового будинку в с.Мартусівка Бориспільського району Київської області»(а.с.4 Т.1), копії вищевказаного державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0200 га, призначену для ведення особистого селянського господарства, виданого на ім»я позивача(а.с.5 Т.1), копії зазначеного вище акту перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 22.12.2011р.(а.с.6 Т.1), копії листа Управління Держкомзему у Бориспільському районі Київської області № 5480 від 22.12.2011р., з якого вбачається, що відповідач [PERSON] самовільно зайняв земельні ділянки загальною площею 0,185 га в с.Мартусівка Бориспільського району (а.с.7 Т.1), копії вищезазначеного рішення № 23/7 виконкому Ревненської сільської Ради народних депутатів від 02.12.1997р. «Про переведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства» (а.с.143-154 Т.1), копії рішення виконкому Мартусівської сільської Ради депутатів трудящих Бориспільського району Київської області від 30.01.1970р. про призначення опікуном [PERSON] над її сестрою [PERSON] (а.с.47 Т.1), копій свідоцтв про смерть [PERSON] та [PERSON](а.с.48-49 Т.1), копії заяви відповідача від 20.08.2007р. до Мартусівської сільради, в якій останній просив надати йому дозвіл на оформлення власності на житловий будинок [ADDRESS] на [PERSON] (а.с.50 Т.1), копії заяви відповідача від 14.05.2008р., в якій він не погоджується з рішенням про виділення йому земельної ділянки площею 0,10 га (а.с.52 Т.1), копії спірного рішення Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 269-20-ІІІ скл. від 18.04.2008р., яким відповідачу надано земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства(а.с.51 Т.1), копії рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 18.02.2008р.(а.с.59 Т.1), копії технічного паспорта на житловий будинок [ADDRESS], виданого на ім»я [PERSON] та копії витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно(а.с.60-62 Т.1), копії спірного державного акту на право приватної власності на земельну ділянку, виданого на ім»я позивача (а.с.90 Т.1), копії листа Мартусівської сільської ради Бориспільського району Київської області № 27 від 20.01.2012р. (а.с.95 Т.1), копії викопіювання з генерального плану забудови с.Мартусівка Ревненської сільської ради Бориспільського району Київської області до 2000р. (а.с.67 Т.2). Надані ж представником відповідача копія довідки № 552 від 14.08.2007р.(а.с.58 Т.1), копія витягу із журналу обліку розмноження шифр телеграм, що взагалі не містить інформації щодо предмета доказування, а наявні в ньому дані є незрозумілими цифровими значеннями, копія витягу із земельної шнурової книги(а.с.53-57;81-89 Т.1), а також витребувані судом за клопотанням представника відповідача оригінал погосподарської книги № 10 Ревненської сільської Ради народних депутатів за період 1997-2000р.р. та копія витягу з неї з відомостями по житловому будинку, що розташований по [ADDRESS] (а.с.68-69 Т.2), викопіювання з генерального плану с.Мартусівка, розробленого в 1974 р., копія витягу з будівельного паспорту суміжного землекористувача [PERSON] та викопіювання із схеми планування території Мартусівської сільської ради, схема розданих земельних ділянок у спорі [PERSON] (а.с.104 Т.1), суд оцінює критично, як не належні та не допустимі, що не є земельно-кадастровою документацією в розумінні п.7 Положення про порядок ведення державного земельного кадастру, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 15 від 12.01.1993р.(в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин), за яким до такої документації належать: кадастрові карти та плани (графічні і цифрові), схеми, графіки, текстові та інші матеріали, що містять відомості, в т.ч. про межі земельних ділянок власників землі, а також Книга реєстрації державних актів на право колективної, приватної власності на землю, право постійного користування землею, договорів на тимчасове користування землі, в т.ч. на умовах оренди, а тому не можуть підтверджувати факт належності [PERSON] земельної ділянки площею 0,25 га на праві приватної власності. Згідно із ст.ст.17,22 Земельного Кодексу України в редакції 1991р., що діяла на момент винесення виконкомом Рівненської сільської Ради народних депутатів № 23/7 від 02.12.1997р. «Про переведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства», на яке посилається позивач, як на підставу виникнення у спадкодавця [PERSON] права власності земельною ділянкою площею 0,40 га, передача земельних ділянок у приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської, селищної, міської, а у разі відмови - до районної, міської, в адміністративному підпорядкування якої є район, Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім»ї. Відповідна Рада народних депутатів розглядає заяву і у разі згоди передати земельну ділянку у власність громадянину замовляє землевпорядній організації розробку проекту відведення. Проект відведення земельної ділянки погоджується з сільською (селищною) Радою народних депутатів, за районними (міськими) землевпорядним, природоохоронним і санітарним органами, органом архітектури і подається до районної (міської) Ради народних депутатів для прийняття рішення про передачу громадянину земельної ділянки у власність. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину провадиться сільськими, селищними, міськими радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, в т.ч. для ведення особистого підсобного господарства та для будівництва та обслуговування жилого будинку та господарських споруд у розмірах, встановлених законом. При цьому, зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Розробку проектів відведення земельних ділянок, перенесення їх меж у натуру (на місцевість) і виготовлення документів, що посвідчують право користування землею, здійснюють державні та інші землевпорядні організації. Право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), і одержання документа, що посвідчує право. Приступати до використання земельної ділянки, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею забороняється. Відповідно до п.3 Декрету Кабінету міністрів України № 15-92 від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок», що діяв на момент винесення вищевказаного рішення, право приватної власності громадян на земельні ділянки, передані їм, в т.ч. для ведення особистого підсобного господарства, будівництва і обслуговування жилого будинку і господарських будівель, посвідчується відповідною Радою народних депутатів, про що робиться запис у земельно-кадастрових документах, за наступною видачею державного акта на право приватної власності на землю. За змістом ст.ст.1216,1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків(спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб(спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За змістом ч.1 ст.116 ЗК України (у редакції від 28.12.2007р.), що діяла на момент винесення рішення про надання [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, яке оспорюється за зустрічним позовом, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом. Відповідно до положень ч.1 ст.116 ЗК України (у редакції від 16.09.2008р.), що діяла на момент винесення рішення про надання [PERSON] земельної ділянки, що також оспорюється за зустрічним позовом, громадяни набувають право власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, або державних органів приватизації, або центрального органу виконавчої влади з питань земельних ресурсів в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Згідно із ст.ст.125,126 ЗК України (в редакції 2001р.) право власності та право постійного користування на земельну ділянку виникає після одержання її власником або користувачем документа, що посвідчує право власності чи право постійного користування земельною ділянкою, та його державної реєстрації. Як вбачається з матеріалів справи, жодні належні та допустимі докази на підтвердження звернення [PERSON] до компетентного органу, у встановленому законом порядку, з приводу виділення їй земельної ділянки у власність, виготовлення відповідної земельно-кадастрової документації, встановлення меж земельної ділянки в натурі на місцевості, а також наявності запису в земельно-кадастровій документації про реєстрацію сільрадою права приватної власності за [PERSON] на земельну ділянку площею 0,40 га, як те встановлювали положення п.3 Декрету Кабінету міністрів України № 15-92 від 26.12.1992р. «Про приватизацію земельних ділянок», що діяв на момент винесення рішення № 23/7 виконкому Ревненської сільської Ради народних депутатів від 02.12.1997р. «Про переведення земельної ділянки у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства», на яке посилається представник відповідача, як на підставу набуття [PERSON] права приватної власності на землю, відсутні. Тому, враховуючи вищенаведені норми земельного законодавства, слід дійти висновку, що [PERSON] у встановленому законом порядку права власності на земельну ділянку, площею 0,40 га, як стверджує представник відповідача, не набувала. А рішення № 23/7 виконкому Ревненської сільської Ради народних депутатів від 02.12.1997р., за відсутності інших об»єктивних доказів, само по собі не може однозначно вказувати на набуття [PERSON] права приватної власності на земельну ділянку, площею 0,40 га. До того ж, за даним рішенням земельна ділянка площею 0,40 га передавалась у приватну власність [PERSON], а не [PERSON]. Таким чином, земельна ділянка площею, 025 га в с.Мартусівка Бориспільського району, як така, що не є об»єктом приватної власності спадкодавця [PERSON], не може входити до складу спадкового майна після смерті останньої, і як наслідок успадковуватись відповідачем [PERSON] Тому, суд не вбачає підстав для визнання за відповідачем [PERSON] права власності на земельну ділянку площею 0,25 га, скасування спірних рішень та державного акту на право приватної власності, виданого на ім»я позивача [PERSON], оскільки жодне право відповідача внаслідок винесення сільрадою рішення про передачу позивачу земельної ділянки у власність та видачі на її ім»я державного акту на землю на ім»я останньої, а також внаслідок винесення рішення про виділення відповідачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,10 га, ніяким чином не порушується. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст.317, ч.ч.1,2 ст.319, ч.ч.1,2 ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії та особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. За змістом ч.2 ст.103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок зобов»язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Таким чином, враховуючи, що відповідач своїми протиправними діями, які виразились у самовільному захопленні частини земельної ділянки, що належить позивачці на праві приватної власності, яке вона набула на законних підставах у встановленому законом порядку, і яку відповідач незаконно виділив у своє користування, встановивши на частині ділянки позивача паркан, розмістивши контейнер, будівельні матеріали та інші предмети, тим самим порушивши право власності позивача на земельну ділянку, що підтверджується вищезазначеним актом перевірки дотримання земельного законодавства від 22.12.2011р., суд дійшов висновку, що на підставі ч.2,3 ст.152 Земельного Кодексу України, яка передбачає право вимоги власника земельної ділянки на усунення будь-яких порушень його прав на землю, і здійснення захисту такого права, в т.ч., шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, слід зобов»язати відповідача усунути перешкоди в користуванні [PERSON] її ділянкою та зобов»язати відповідача [PERSON] звільнити самовільно зайняту ним частину даної земельної ділянки шляхом знесення встановленого паркану та прибирання контейнеру, будівельних матеріалів та інших предметів, які на ній розміщені. Разом з тим, суд не вбачає підстав для застосування строку позовної давності відносно заявлених вимог щодо скасування рішення № 269-20-ІІІ скликання від 18.04.2008р., яким відповідачу надано земельну ділянку площею 0,10 га по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування жилого будинку та ведення особистого селянського господарства, який є пропущеним, оскільки у задоволенні зустрічного позову відмовлено по суті. В іншій частині заявлених вимог за зустрічним позовом, суд вважає, що строк позовної давності не є пропущеним, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що відповідачу [PERSON] було відомо про винесення спірного рішення про набуття позивачкою права власності на землю та видачі на її ім»я державного акта.

Outcome: approved