Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про звільнення самостійно зайнятої земельної ділянки. Свої вимоги позивач мотивував тим, що вона є власником земельної ділянки, загальною площею 0,0795 га, за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-А. В 2016 році відповідачем частина земельної ділянки була самовільно зайнята шляхом побудови на ній капітального паркану, встановлення металевих воріт, закладення бордюрів та влаштування під'їзду до воріт. Жодних договорів, які б надавали [PERSON] право користування земельною ділянкою, яка належить їй, [PERSON], вона не укладала. Згідно проведених досліджень, площа самовільно зайнятої земельної ділянки складає 0,0259 га. Вартість послуги з оцінювання склала 1600 грн. Крім того, згідно висновку Державної інспекції сільського господарства в Полтавській області, внаслідок самовільного зайняття [PERSON] земельної ділянки їй була заподіяна шкода на загальну суму 2612,67 грн. Внаслідок дій відповідача їй була завдана моральна шкода, оскільки вона пережила нервовий струс і була позбавлена можливості вільно користуватись своєю власністю, що порушило її нормальний життєвий уклад. Посилаючись на вказані обставини, [PERSON], просила суд зобов'язати [PERSON] звільнити та привести до стану, придатного до для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,0259 га з кадастровим номером 5310436100:06:001:0805, яка розташована за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-А; стягнути з [PERSON] на її користь 4212,67 грн матеріальної шкоди та 3000 грн моральної шкоди. [PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із зустрічним позовом до [PERSON] Кременчуцької міської ради Полтавської області, Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування та недійсним державного акта на землю. Свої вимоги [PERSON] мотивувала тим, що вона є власником домоволодіння та земельної ділянки, площею 0,0891 га, розташованих за адресою: Полтавська обл., м.Кременчук, пров.Центральний, 7. Для обслуговування житлового будинку, а саме вигрібної ями, згідно технічної документації, було влаштовано підїзні шляхи, паркан з воротами для вїзду/виїзду транспорту зі сторони проїзду Громадянський. Для приведення у відповідність права на користування земельною ділянкю, зайнятою влаштованим підїзним шляхом до домоволодіння по пров.Центральному, 7 вона звернулась до Кременчуцької міської ради із заявою про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність орієнтовною площею 0,0178 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд. Рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 23.12.2015 їй було відмовлено у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність [PERSON], оскільки дана земельна ділянка віднесена до перспективної ландшафтно-рекреаційної зони ПР-3. Оскільки станом на 2009 -2010 роки землі по проїзду Громадянському, 5-А у м.Кременчуці Полтавської області, відносились до земель ландшафтно-рекреаційної зони загальноміського значення, то земельну ділянку передано у власність [PERSON] з порушенням вимог ст.ст.51,52, ч.3 ст.83 Земельного кодексу України. Крім того, до неї, як до власника суміжної земельної ділянки щодо узгодження меж землекористування в натурі зі спірною земельною ділянкою не звертались, що є порушенням ст.198 Земельного кодексу України. При прийнятті рішення про передачу [PERSON] у власність земельної ділянки Автозаводська районна рада м.Кременчука вийшла за межі своїх повноважень, оскільки законом передбачено, що повноваження щодо розпорядження землями в межах населених пунктів здійснюють відповідні сільські, селищні, міські ради. Посилаючись на вказані обставини, просила суд визнати незаконним та скасувати рішення 34 сесії Автозаводської районної ради 5 скликання від 29.07.2010 «Про передачу [PERSON] безоплатно у власність земельної ділянки для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) по проїзду Громадянському,5-А в м.Кременчуці»; визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №766386 від 21.10.2011, виданий на імя [PERSON]. В судовому засіданні представник позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом, [PERSON], позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти задоволення зустрічного позову [PERSON] заперечував. Зазначив, що погодження меж земельної ділянки із власниками суміжних земельних ділянок є допоміжною стадією в процесі приватизації земельної ділянки та не має самостійного значення і не призводить до виникнення права на земельну ділянку так і будь-яких інших прав у процесі приватизації. Тому, відсутність такого погодження не може слугувати самостійною підставою для визнання недійсним та скасування державного акта на право власності на земельну ділянку. Погоджувався із доводами Кременчуцької міської ради Полтавської області, висловленими в письмових запереченнях, про те, що [PERSON] було пропущено строки звернення до суду. Представник відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом, [PERSON], зустрічний позов [PERSON] підтримав та просив його задовольнити. Зазначив, що тільки з позову [PERSON] позивачу за зустрічним позовом стало відомо про те, що спірна земельна ділянка належить [PERSON]. В задоволенні позову [PERSON] просив відмовити. Вказав, що акт погодження меж земельної ділянки [PERSON] не підписувала. До 2016 року до відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом ніхто не звертався щодо порушення нею права власності. Зазначив, що [PERSON] не було відомо про рішення Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.09.2012, яким їй було відмовлено в наданні дозволу на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок в оренду, а також про те, що земельна ділянка, орієнтовною площею 0,0178 га входить в межі земельної ділянки, переданої [PERSON], а тому вона не пропустила строки позовної давності. Представник відповідача за зустрічним позовом Кременчуцької міської ради Полтавської області, [PERSON], проти задоволення позову [PERSON] заперечував. Вказав, що рішенням Кременчуцької міської ради Полтавської області від 25.09.2012 «Про надання чи відмову в наданні дозволів на розроблення проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у власність та в оренду громадянам в м.Кременчуці» [PERSON] було відмовлено у наданні такого дозволу у звязку із переданням у власність такої земельної ділянки Автозаводською районною радою міста Кременчука іншому громадянину. З моменту винесення рішення Кременчуцькою міською радою Полтавської області [PERSON] вважається обізнаною щодо передання оспорюваної земельної ділянки у право власності [PERSON], а отже і строк позовної давності розпочинає свій перебіг 25.09.2012. Просив застосувати строки позовної давності і відмовити [PERSON]П у задоволенні позову. Вказав, що Кременчуцька міська рада Полтавської області не є правонаступником Автозаводської районної ради м.Кременчука, а отже і не несе відповідальності за прийняті нею рішення. Відповідач за зустрічним позовом Автозаводська районна у м.Кременчуці рада в судове засідання не зявилась. Третя особа, Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, в судове засідання не зявилось, надіслало письмові пояснення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Відповідно до ст.116 Земельного кодексу України(далі ЗК України)(в редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) 1. Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону. Набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Передача земельних ділянок безоплатно у власність громадян у межах норм, визначених цим Кодексом, провадиться один раз по кожному виду використання. Надання у користування земельної ділянки, що перебуває у власності або у користуванні, провадиться лише після вилучення (викупу) її в порядку, передбаченому цим Кодексом. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-А із цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка), що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №766386. Згідно ч.1, 2 ст.118 ЗК України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Згідно рішення Автозаводської районної ради міста Кременчука Полтавської області від 29 липня 2010 року [PERSON] безоплатно передано у власність земельну ділянку площею 795 кв.м для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд(присадибна ділянка) по проїзду Громадянському, 5-А. Відповідно до ст.41 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»(в редакції Закону, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) питання організації управління районами в містах належать до компетенції міських рад. Районні у містах ради (у разі їх створення) та їх виконавчі органи відповідно до Конституції та законів України здійснюють управління рухомим і нерухомим майном та іншими об'єктами, що належать до комунальної власності територіальних громад районів у містах, формують, затверджують, виконують відповідні бюджети та контролюють їх виконання, а також здійснюють інші повноваження, передбачені цим Законом, в обсягах і межах, що визначаються міськими радами. Обсяг і межі повноважень районних у містах рад та їх виконавчих органів визначаються відповідними міськими радами за узгодженням з районними у містах радами з урахуванням загальноміських інтересів та колективних потреб територіальних громад районів у містах. Визначений міськими радами обсяг повноважень районних у місті рад та їх виконавчих органів не може змінюватися міською радою без згоди відповідної районної у місті ради протягом даного скликання. Порядок формування, структура, форми діяльності районних у містах рад та їх органів визначаються відповідно до цього та інших законів. В ст.ст.11, 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу. Повноваження районних у містах рад у галузі земельних відносин визначаються міськими радами. Враховуючи те, що при прийнятті оскаржуваного рішення Автозаводська районна рада м.Кременчука Полтавської області керувалась положеннями Земельного кодексу України, Законом України «Про місцеве самоврядування в Україні», а також діяла в межах повноважень, наданих їй Кременчуцької міською радою Полтавської області, суд вважає необґрунтованими доводи відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом про те, що оскаржуване рішення прийнято з порушенням норм законодавства. Відповідно до вимог ч.2 ст. 118 ЗК України для приватизації земельної ділянки необхідним є встановлення її розмірів. В ст. 198 ЗК України передбачено погодження меж земельної ділянки із суміжними власниками та землекористувачами при кадастровій зйомці, як комплексу робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок. Одним із суміжних землекористувачів [PERSON] є [PERSON], яка є власником земельної ділянки, розташованої за адресою: м.Кременчук, пров.Центральний, 7, загальною площею 0,0891 га. Обґрунтовуючи порушення своїх прав, [PERSON] посилається на те, що з нею не було погоджено меж землекористування за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-а. В судовому засіданні було досліджено копію акта про узгодження меж землекористування в натурі та встановлено, що у вказаному акті містяться підписи суміжних з [PERSON] землекористувачів - [PERSON] та [PERSON] Статтею 60 ЦПК України встановлено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем за первісним позовом-позивачем за зустрічним позовом не надано суду доказів. які б підтверджували те, що остання не підписувала акту про узгодження меж землекористування в натурі. Посилання представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним позовом, [PERSON] на те, що в матеріалах кримінального провадження №12016170090001978 є висновок Харківського НДІСЕ, яким підтверджено те, що вищевказаний акт не підписувався суміжними землекористувачами не підтверджуються жодним доказом та не можуть слугувати підставою для визнання недійсним державного акта на право власності на земельну ділянку виданого [PERSON] Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що зустрічний позов [PERSON] задоволенню не підлягає у зв'язку із недоведеністю. Відповідно до абз.3 п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України 18.12.2009 №14 «Про судове рішення у цивільній справі» встановивши, що строк для звернення з позовом пропущено без поважної причини, суд у рішенні зазначає про відмову в позові з цих підстав, якщо про застосування позовної давності заявлено стороною у спорі, зробленою до ухвалення ним рішення, крім випадків, коли позов не доведено, що є самостійною підставою для цього. Отже, суд вважає за можливе не вирішувати заяву представника відповідача за зустрічним позовом про застосування строків позовної давності. Щодо вимог позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом, суд зазначає наступне. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 103 ЗК України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). В ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів. Згідно акту обстеження земельної ділянки від 25.04.2016, комісією із складу спеціалістів виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області було встановлено, що на частині приватизованої земельної ділянки за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-А збудований капітальний паркан з білої цегли та встановлені ворота, з обох боків закладені бордюри та влаштований під'їзд до воріт, що веде до земельної ділянки №7 по пров.Центральному. У зв'язку із цим комісією встановлено факт перешкоджання вільному володінню земельною ділянкою по проїзду Громадянському 5-А. Відповідно до кадастрового плану земельної ділянки, розмір самовільно забудованої земельної ділянки становить 0,0259 га. Отже, вказані докази свідчать про доведеність факту самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки, площею 0,0259 га, належної [PERSON]. У своїй відповіді Державна інспекція сільського господарства в Полтавській області зазначала про те, що відповідно до методики визначення розміру шкоди, заподіяної внаслідок самовільного зайняття земельних ділянок, використання земельних ділянок не за цільовим призначенням, зняття ґрунтового покриву (родючого шару ґрунту) без спеціального дозволу, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 25 липня 2007 р. N 963, ймовірна шкода, завдана [PERSON] внаслідок самовільного зайняття земельної ділянки становитиме 2612,67 грн. Для визначення розміру самовільно зайнятої земельної ділянки [PERSON] було сплачено 1600 грн за виготовлення кадастрового плану земельної ділянки що підтверджується копією квитанції 0.0.549310765.1 від 11.05.2016. Вказані витрати суд також відносить до матеріальної шкоди, завданої [PERSON]. Відповідно до статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Враховуючи те, що факт самовільного зайняття [PERSON] частини земельної ділянки, що належить [PERSON], є доведеним, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивача за первісним позовом відповідача за зустрічним позовом та зобов'язати [PERSON] звільнити та привести до стану, придатного до для використання за цільовим призначенням, земельну ділянку площею 0,0259 га з кадастровим номером 5310436100:06:001:0805, яка розташована за адресою: м.Кременчук, проїзд Громадянський, 5-А, а також стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в сумі 4212,67 грн. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Згідно п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»(далі Постанова), до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. В п. 9 Постанови визначено, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. На думку суду, [PERSON] не надано суду доказів, які б підтверджували заподіяння їй моральної шкоди, а тому суд приходить до висновку, що в цій частині позов задоволенню не підлягає. Таким чином, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON]. Відповідно до ст.88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в сумі 1102,40 грн, пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial