Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення боргу за договором позики, з ціною позову 14450грн, мотивуючи свої вимоги тим, що у серпні 2010року між позивачкою та відповідачкою виникли цивільно-правові відносини щодо позики грошових коштів, а саме сторони домовились, що [PERSON] надасть [PERSON] грошові кошти для організації та ведення комерційної діяльності. Домовленість була усна, кошти передавались у формі позики зі строком повернення - на вимогу позивачки по мірі необхідності їх повернення. Всього позивачка позичила відповідачці загальну суму 14450грн., що підтверджується квитанціями та поштовими відправленнями про переказ відповідних сум грошових коштів. На даний час у позивачки виникла потреба у грошових коштах, на що 16.01.2014р. нею було надіслано відповідачці претензію з вимогою повернути заборговану суму, однак відповідачка борг не повернула і не вживає заходів для його повернення. В зв'язку з цим, позивачка звернулась до суду та просить стягнути з відповідачки заборгованість по договору позики на загальну суму 14450грн. та стягнути судові витрати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити. В судовому засіданні представник відповідачки адвокат [PERSON] позовні вимоги не визнала, просила суд в задоволенні позову відмовити повністю, подавши письмові заперечення. Вказала, що з 07.08.2009р. по 10.01.2014р. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є сином позивачки. Під час спільного проживання у шлюбі з [PERSON] позивачка періодично надавала їх сім'ї матеріальну допомогу та підтримку шляхом перерахування коштів на картковий рахунок відповідачки в банківській установі, так як на той час позивачка знаходилась за межами Черкаської області і не мала можливості передати кошти своєму сину особисто при зустрічі. Матеріальну допомогу позивачка надавала їм за власним бажанням, без будь-яких умов, в т.ч. без умов повернення коштів. Перераховані кошти були використані на потреби сім'ї [PERSON] та [PERSON] Факт отримання коштів, що пересилала позивачка, - відповідачка підтверджує. Однак ніяких договорів, ні усних, ні письмових, щодо цього не укладалось. Відповідачка вважає позов безпідставним, причиною подання якого є розірвання шлюбних відносин з сином позивачки та подання [PERSON] позову до суду про поділ спільного майна подружжя. В судовому засіданні за клопотанням позивачки були допитані свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки та свідок [PERSON], який є співмешканцем позивачки. Свідки пояснили, що в кінці літа 2010 року в с.Мошни Черкаського району Черкаської області по вул.Савченка, 154 вони були присутні і чули, як [PERSON] просила [PERSON] позичити їй грошові кошти на якісь справи. Конкретну суму та строк повернення не оговорювали. [PERSON] сказала, що при першій можливості буде гроші повертати. [PERSON] погодилась позичити гроші і в подальшому гроші пересилала [PERSON] Свідки не знають скільки саме [PERSON] переслала коштів. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, пояснення свідків, дослідивши надані сторонами письмові докази, суд встановив наступні фактичні обставини справи. В судовому засіданні встановлено, що згідно письмових квитанцій, заяв на відправлення переказу [PERSON] перерахувала на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти на загальну суму 14450грн. Призначення платежів - поповнення карткового рахунку. У вказаних документах відсутні дані про те, що кошти перераховуються на умовах позики чи у зв'язку з виконанням договору позики. Грошові перекази були здійснені різними сумами в період з 22.06.2010р. по 15.03.2011р., а саме: 22.06.2010р. - 7000грн.; 30.06.2010р. - 500грн.; 08.07.2010р. - 1000грн.; 12.07.2010р. - 2400грн.; 20.07.2010р. - 1000грн.; 06.09.2010р. - 1600грн.; 17.09.2010р. - 350грн.; 20.01.2011р. - 200грн.; 15.03.2011р. - 400грн. Судом встановлено, що з 07.08.2009р. по 10.01.2014р. [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який є сином позивачки. При розгляді даного спору суд вважає необхідним керуватись наступним. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно ст.1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Відповідно до ч.1 ст.1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Судом встановлено, що договір позики у письмовій формі між сторонами не укладався, будь-яких письмових розписок [PERSON] з приводу спірних коштів не оформлялось. Суд критично ставиться до показів свідка [PERSON], яка є матір'ю позивачки та свідка [PERSON], який є співмешканцем позивачки, оскільки вказані свідки є родичами (свояками) позивачки і зацікавлені в прийнятті рішення на користь позивачки. Крім цього, враховуючи, що письмова форма договору позики передбачена ст.1047 ЦК України, і дане положення закону підлягає застосуванню до даних правовідносин, тому суд вважає, що факт укладення такого договору не може підтверджуватись показами свідків, оскільки це не передбачено законом. Згідно доводів позивачки слідує, що домовленість між сторонами про передачу коштів була одна, що досягнута в серпні 2010 року. Загальна сума переданих коштів становить 14450грн., тому у разі укладення договору позики грошових коштів сторонами мала бути дотримана письмова форма укладення такого договору, що передбачена ст.1047 ЦК України. Письмового договору позики між сторонами не було укладено. Згідно наявних по справі доказів та пояснень учасників процесу суд констатує, що позивачка дійсно перерахувала відповідачці кошти на загальну суму 14450грн., однак в справі відсутні докази та позивачкою не доведено ту обставину, що сторони домовлялись саме про позику грошових коштів з умовою повернення коштів; не доведено конкретний розмір суми коштів, про передачу яких домовились сторони. Наявні в справі квитанції та заяви на відправлення переказу не свідчать про укладення між сторонами договору позики. Крім цього, доводи позивачки щодо виникнення між сторонами усного договору позики в серпні 2010року суперечать наявним у справі доказам, а саме: згідно письмових квитанцій і заяв на відправлення переказу вбачається, що більшість спірної суми коштів позивачка переслала відповідачці ще до серпня 2010року: 22.06.2010р. - 7000грн.; 30.06.2010р. - 500грн.; 08.07.2010р. - 1000грн.; 12.07.2010р. - 2400грн.; 20.07.2010р. - 1000грн., тобто кошти були передані до моменту виникнення домовленості між сторонами про надання коштів, зокрема позики, про яку стверджує позивачка. Суд вважає, що між сторонами не виникли договірні правовідносини, а саме не був укладений договір позики, оскільки дана обставина не доведена позивачем та не підтверджена належними доказами. Суд вважає, що спірні кошти в сумі 14450грн. були перераховані позивачкою на картковий рахунок відповідачки, як допомога матері своєму синові [PERSON] та невістці [PERSON], які на той час перебували у шлюбі. Причиною подання даного позову суд вбачає розірвання шлюбних відносин між сином позивачки [PERSON] і відповідачкою, та подання [PERSON] позову до Черкаського районного суду про поділ спільного майна подружжя. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та недоведеними, тому в задоволенні позову необхідно відмовити повністю. На підставі ст.ст.1046-1049 ЦК України,

Outcome: dismissed