Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] три відсотки за користування грошовими коштами та інфляційні збитки у розмірі 138 579, 24 грн. та судовий збір в сумі 1 385, 79 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 03.12.2014 року Комінтернівським районним судом м. Харкова прийнято заочне рішення, яким стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] . 143 258, 50грн. на відшкодування матеріальної шкоди. 04.02.2015 року було відкрито виконавче провадження № 46422458. Оскільки у боржника відсутні грошові кошти та майно, на яке може бути звернуто стягнення, виконавчий документ було повернуто стягувачеві без виконання. До теперішнього часу грошові кошти у сумі 143 258, 50грн., стягнуті заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року, позивачеві відповідачем не сплачені. У зв`язку з невиконанням відповідачем грошового зобов`язання за рішенням суду позивачем було нараховано на суму заборгованості 3 % річних та інфляційні витрати. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 24.10.2019 року відкрито провадження у справі. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Також зазначила, що у разі неявки в судове засідання відповідача \~не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав. У відповідності до приписів\~ст. 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, враховуючи неявку в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Заочним рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року по справі № 641/8029/14-ц стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] . 143 258, 50 грн. Рішення набрало законної сили 16.12.2014 року. 04.02.2015 року Комінтернівським ВДВС відкрито виконавче провадження № 46422458 з примусового виконання виконавчого листа №641/8029/14-ц, виданого 26.01.2015 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] . 143 258, 50грн., що підтверджується копією постанови про відкриття виконавчого провадження. Як вбачається з Інформаційної довідки про виконавче провадження № 46422458, 27.04.2016 року виконавчий документ повернуто стягувачеві через відсутність у боржника майна. Згідно з розрахунком, доданим до позовної заяви, позивачем на підставі ст. 625 ЦК України за період з 12.02.2015 року по 30.08.2019 року нараховано 3% річних у сумі 19569,51грн. та інфляційні витрати в сумі 119 009,73грн. З огляду на невиконання відповідачем грошового зобов`язання, що виникло у нього на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року по справі № 641/8029/14-ц, позивач звернулась до суду з цим позовом. Статтею 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання, які мають особливості. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Формулювання статті 625 ЦК України, коли нарахування процентів тісно пов`язується із застосуванням індексу інфляції, орієнтує на компенсаційний, а не штрафний характер відповідних процентів, а тому 3 % річних не є неустойкою у розумінні положень статті 549 цього Кодексу. Отже, за змістом наведеної норми закону нараховані на суму боргу інфляційні втрати та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування ним утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18). При цьому у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, що правовідносини, які виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України). Також Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 02 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, за яким дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин. Отже, положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду. Тобто, рішенням суду визначено грошові зобов`язання, ці зобов`язання належним чином не виконані, тому в цьому випадку вимоги частини другої статті 625 ЦК України підлягають застосуванню, а кредитор має право на нарахування сум на підставі цієї статті за період невиконання рішення суду. Судом перевірено розрахунок, доданий позивачем до позовної заяви, і за період з 12.02.2015 року по 30.08.2019 року 3% річних складають 19569,51грн. та інфляційні витрати за вказаний період складають 119 009,73грн. Приймаючи до уваги, наявність у відповідача невиконаного грошового зобов`язання у сумі 143 258, 50грн., що виникло у нього на підставі заочного рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 03.12.2014 року по справі № 641/8029/14-ц, суд дійшов висновку про наявність підстав для застосування до спірних правовідносин приписів ч. 2 ст. 625 ЦК України та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] інфляційних втрат та 3% річних. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Outcome: approved