Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], 3 особа Головне управління юстиції у м. Києві про визнання недійсними - договору дарування, доручення та відмови від прийняття спадщини, про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за законом. Позивачка [PERSON] зазначала, що до 06.09.2010 року наймачем квартири [ADDRESS] являвся [PERSON], [INFO]; з останнім позивачка фактично проживала за зазначеною адресою з 2002 року однією сім»єю без реєстрації шлюбу, а з 02.12.2003 року вони перебували в зареєстрованому шлюбі та вели спільне господарство як подружжя; разом з ними (подружжям) фактично з 2002 року за вказаною адресою також проживали діти позивачки [PERSON] та [PERSON] У 2006 році чоловік ([PERSON]В.) запропонував позивачці зареєструвати себе та дітей у квартирі №63, він звертався з цього приводу до паспортиста ЖЕКу, але йому було відмовлено у зв»язку з існуванням на той час заборгованості по комунальним платежам. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 25.09.2007 року у справі №2-4228/2007 за позовом [PERSON] та [PERSON] (сина) позов було задоволено та постановлено рішення про визнання за позивачами [PERSON] та [PERSON] права користування квартирою №63 в будинку №52/16 по вул. Російській в м. Києві, на підставі якого позивачка була зареєстрована за зазначеною адресою; з того часу позивачка самостійно погашала заборгованість по квартирі, оскільки [PERSON] не працював, пенсію не отримував; [PERSON] запевняв, що квартира належить йому. [PERSON] з 1979 року перебував на обліку у лікаря нарколога з приводу зловживання спиртними напоями; у 1996 році він був засуджений, в 1998 році він був звільнений від покарання на підставі Закону України «Про амністію»; в 2006 році [PERSON] потрапив в ДТП, внаслідок чого отримав тілесні ушкодження, у зв»язку з чим в подальшому потребував допомоги від неї як дружини; він також розповідав про те, що його сестра [PERSON] постійно пригощає його спиртними напоями, вмовляє його покинути позивачку, а квартиру передати їй (сестрі); внаслідок конфліктів з [PERSON] [PERSON] Л.В.18.03.2010 року склав для позивачки заяву про те, що він перебуває на утриманні позивачки, працювати не може через ДТП. 06.09.2010 року [PERSON] помер. 24.09.2010 року позивачка звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття у спадщину квартиру [ADDRESS]; у межах спадкової справи було отримано відповідь від 01.10.2010 року про те, що з 30.05.2002 року квартира №63 [PERSON] не належить, що квартира подарована 30.05.2002 року; у ЖЕКу позивачці було повідомлено, що співвласниками квартири №63 є [PERSON] та її дочка [PERSON] У жовтні 2010 року позивачка дізналась про те, що 30.05.2002 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] за дорученням від 19.07.2001 року, уклала договір дарування ? частини квартири [ADDRESS] на користь своєї дочки [PERSON]; також [PERSON] після смерті матері [PERSON], яка померла 06.04.2001 року, заявою від 19.07.2001 року відмовився від прийняття спадщини, внаслідок чого свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті матері 30.05.2002 року на ? частину квартири [ADDRESS] було видане на ім»я [PERSON] (дочки спадкодавця). Вважаючи, що відмова від прийняття спадщини [PERSON] від 19.07.2001 року, доручення [PERSON] на ім»я [PERSON] від 19.07.2001 року, свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я [PERSON] від 30.05.2002 року та договір дарування від 30.05.2002 року є недійсними з таких підстав: станом на 19.07.2001 року [PERSON] не міг в повній мірі усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки стояв на обліку у нарколога з 1979 року по день смерті, мав ознаки психічних та поведінкових розладів внаслідок вживання алкоголю, тому договір дарування частини квартири від 30.05.2002 року не відповідає вимогам закону і на підставі ст.48 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягає визнанню недійсним; по суті, з тих самих підстав, а також, оскільки [PERSON] станом на 19.07.2001 року не мав паспорта громадянина України, та відповідно до положень ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року) підлягають визнанню недійсними відмова [PERSON] від прийняття спадщини від 19.07.2001 року та доручення [PERSON] на ім»я [PERSON] від 19.07.2001 року; свідоцтво про право на спадщину за законом від 30.05.2002 року на ім»я [PERSON] є також недійсним, оскільки [PERSON] запевняв позивачку, що квартира належить тільки йому, тобто він не пам»ятав події від 30.05.2002 року через наявні в нього психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, видане нотаріусом свідоцтво є недійсним на підставі ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року) і саме тому свідоцтво про право на спадщину від 30.05.2002 року не відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат»; оскільки позивачка є спадкоємцем першої черги за законом після смерті чоловіка [PERSON], інших спадкоємців не має; спадковою масою є двокімнатна квартира [ADDRESS], тому за таких обставин позивачка вимушена була звернутися до суду з даним позовом та просить суд постановити рішення - про визнання недійсними: договору дарування ? частини квартири [ADDRESS] від 30.05.2002 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; та доручення [PERSON] на ім»я [PERSON] від 19.07.2001 року; про визнання недійсною відмови [PERSON] від прийняття спадщини від 19.07.2001 року після смерті матері [PERSON]; та про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.05.2002 року на ? частину квартири [ADDRESS], виданого на ім»я [PERSON]; та про визнання права власності за [PERSON] (позивачкою) на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представники [PERSON], [PERSON], [PERSON] - уточнені (збільшені) позовні вимоги в редакції від 18.03.2011 року підтримали та просили позов задовольнити у повному обсязі, з підстав, зазначених у позовній заяві; відповідачка [PERSON] та представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] [PERSON] позов не визнали та просили в задоволенні позову відмовити повністю, вважаючи позовні вимоги [PERSON] такими, що заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, та не доведені в судовому засіданні достатніми та належними доказами. Представник 3-ої особи Головного управління юстиції у м. Києві в судове засідання не з»явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином; до матеріалів справи надані письмові пояснення (а.с.113-114 т.1), згідно яких ставиться питання про розгляд справи без представника 3-ої особи, за наявними документами та доказами та ухвалення рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Заслухавши пояснення сторін, представників сторін в судовому засіданні, допитавши свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). В судовому засіданні встановлено: [PERSON] (позивачка) та [PERSON], [INFO] перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.12.2003 року (а.с.9 т.1), від шлюбу спільних дітей вони не мають. 06.09.2010 року [PERSON] помер, у віці 57 років, в м. Києві (а.с.30 т.1). Відповідачі [PERSON] та [PERSON], [INFO] є відповідно рідною сестрою та племінницею померлого [PERSON] Згідно копії свідоцтва про право власності на житло від 07.07.1998 року, виданого Відділом приватизації комунального житлового фонду Дарницької райдержадміністрації, квартира [ADDRESS] належала на праві спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] (сину) в рівних частках (по ? частині) а.с.107 т.1. [PERSON] померла 06.04.2001 року, у віці 72 років, в м. Києві (а.с.68 т.1). Як вбачається з матеріалів спадкової справи №703 до майна померлої [PERSON] (а.с.117-123 т.1), [PERSON] звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 18.09.2001 року про прийняття спадщини після смерті [PERSON], зазначала, що крім неї спадкоємцем за законом є [PERSON] (брат); заповіту [PERSON] не залишила; [PERSON] звернувся до нотаріуса із заявою від 19.07.2001 року про відмову від належної йому у спадщині частки на користь дочки померлої [PERSON] (рідної сестри) а.с.118 т.1; інших спадкоємців не має; тому державним нотаріусом [PERSON] 30.05.2002 року було видано свідоцтво про право на спадщину за законом на ім»я [PERSON] на ? частину квартири [ADDRESS], зареєстровано в реєстрі за №1у-1233; зазначена квартира є двокімнатною, загальною площею 44,92 кв. м, житловою площею 29,10 кв. м; право власності за [PERSON] було зареєстровано БТІ м. Києва 12.05.2003 року внесенням запису у реєстрову книгу № д. 647-238 за №3795 (а.с.70 т.1); тобто, право власності на ? частину квартири №63 виникло у [PERSON] до реєстрації шлюбу позивачки з [PERSON] (02.12.2003 р.). Крім того, 30.05.2002 року державним нотаріусом 7-ої Київської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстровим №1у-1235 було посвідчено Договір дарування частини квартири, укладеного між [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] (брата) на підставі доручення, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] 19.07.2001 року за реєстром №2329 (Дарувальник), та [PERSON] (відповідач 2) - Обдаровувана, згідно якого [PERSON] подарував належну йому на праві приватної власності ? частину квартири [ADDRESS]; право власності за [PERSON] згідно даного договору було зареєстровано БТІ м. Києва також 12.05.2003 року внесенням запису у реєстрову книгу № д. 647-238 за №3795 (а.с.70, 110-111 т.1), що також підтверджено в судовому засіданні приватним нотаріусом [PERSON] (в частині посвідчення довіреності). Отже, право власності на квартиру [ADDRESS] у співвласників [PERSON] та [PERSON] (відповідачів) виникло з моменту реєстрації цього права 12.05.2003 року (ч.2 ст.331 ЦК України), оскільки такий стан продовжений після 01.01.2004 року (а.с.139 т.1). Згідно положень ст.24 КпШС України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку спадкування, є власністю кожного з них. Згідно ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Як вбачається з матеріалів спадкової справи №813 до майна померлого [PERSON] (а.с.125-136 т.1), позивачка [PERSON] звернулась до 7-ої Київської державної нотаріальної контори із заявою від 24.09.2010 року про прийняття спадщини після смерті чоловіка [PERSON], зазначала, що спадковим майном є квартира [ADDRESS], крім неї спадкоємців не має; заповіту [PERSON] не залишив; інших заяв про прийняття спадщини не зареєстровано; свідоцтва про право на спадщину не видавались; будь-якого майна, як спадкової маси, за матеріалами спадкової справи не встановлено. Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28.12.2010 року у справі №2-9364/10 за позовом [PERSON] та [PERSON] (співвласників квартири №63) постановлено про виселення [PERSON] (позивачки) з квартири [ADDRESS]; зазначене рішення набрало законної сили (а.с.185-186, 187-191 т.1). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи (посмертної) №21 від 18.11.2014 року [PERSON] на момент складання довіреності та заяви про відмову від спадщини 19.07.2001 року виявляв психічний розлад у формі синдрому залежності від алкоголю, але за своїм психічним станом був здатний розуміти значення своїх дій та керувати ними (а.с.137-146 т.2). Згідно ч.1 ст.48 та ч.1 ст.55 ЦК України (в редакції 1963 року) недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей; угода, укладена громадянином, хоч і дієздатним, але який в момент її укладення перебував у такому стані, коли він не міг розуміти значення своїх дій або керувати ними, може бути визнана судом недійсною за позовом цього громадянина. Згідно ч.1, 3, 5 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Згідно ч.1 ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною 1, 3, 5 ст.203 цього Кодексу. Позивачка [PERSON] не заперечує про те, що за життя [PERSON] не оспорював правочини, що є предметом спору у даній справі, з моменту їх вчинення і до дня смерті (2001 2010 роки). Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини справи та надані сторонами докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] у повному об»ємі підтриманих позивачкою вимог - заявлені без достатніх правових підстав та обґрунтування, є такими, що недоведені в судовому засіданні достатніми та належними доказами; показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], за встановлених обставин, не можуть бути покладені в основу рішення по даній справі, а тому в задоволенні позову [PERSON] має бути відмовлено у повному обсязі.

Outcome: dismissed