Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником квартири за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою також зареєстрований відповідач. Проте, відповідач не мешкає за вказаною адресою вже шість років, працює в Російській Федерації, є громадянкою Російської Федерації, права власності в квартирі не має, але на неї нараховується квартирна плата та комунальні платежі. На підставі викладеного позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті відповідач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала та просила їх задовольнити, не заперечувала проти винесення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що у відповідності до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності та свідоцтва про право на спадщину за законом, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача, зареєстрована [PERSON] . Позивач стверджує, що відповідач не мешкає за вказаною адресою вже шість років, працює в Російській Федерації, є громадянкою Російської Федерації, права власності в квартирі не має, але на неї нараховується квартирна плата та комунальні платежі, відповідач не приймає участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користується та те, що вона залишилась зареєстрованою у вказаній вище квартирі перешкоджає позивачу в повній мірі розпоряджатись належним їй на праві власності нерухомим майном. Наведене також підтверджується власною письмовою заявою відповідача, в якій вона визнала позовні вимоги в повному обсязі. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідач [PERSON] не проживає за місцем її реєстрації, тому суд вважає, що вона втратила право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідача за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованого відповідача. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності.

Outcome: approved