Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до відповідача з позовом про усунення від права на спадкування після смерті [PERSON] та визнання права власності на 5/6 частин квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] Мотивуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказала, що [INFO]. померла [PERSON] Після її смерті відкрилась спадщина на 5/6 частин вище вказаної квартири. За життя [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй. Однак, на момент її смерті її син [PERSON]. був пенсіонером за віком та претендує на обов'язкову частку у спадщині після смерті матері. Вважає, що відповідача необхідно усунути від права на спадкування, оскільки він не дбав про матір. З 2001р. до грудня 2013р. вона та її чоловік [PERSON] здійснювали цілодобовий догляд за [PERSON], оскільки вона перебувала в безпорадному стані через свій похилий вік та стан здоров'я, була прикута до ліжка. Однак в грудні 2013р. з місць позбавлення волі повернувся відповідач, який вселився у квартиру, став проживати разом з матір'ю та перешкоджав їм здійснювати догляд за спадкодавцем. Сам відповідач догляд за матір'ю не здійснював, зловживав спиртними напоями та порушував громадський порядок. Крім того, вона не може отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно - вище вказану квартиру. 03.02.2016р. [PERSON] через своїх представників надав суду зустрічний позов до [PERSON], в якому просив визнати за ним, в порядку обов'язкової частки, право власності на 2/8 частин квартири [ADDRESS] після смерті матері [PERSON], вказуючи, що він є спадкоємцем за законом та на момент її смерті досяг пенсійного віку, отже має право на обов'язку частку у спадщині. Однак, не може отримати свідоцтво про право на обов'язку частку у спадщині, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадкове майно. При цьому у зустрічному позові зазначено, що з 1999р. по жовтень 2013р. він знаходився в місцях позбавлення волі, отже не міг доглядати матір. У 2007р. між нею та [PERSON] було укладено договір довічного утримання. Після того, як він повернувся з місць позбавленні волі, самостійно став доглядав мати, купував продукти харчування, ліки, готував їжу, прибирав помешкання. Оскільки [PERSON] неналежним чином виконував свої обов'язки, [PERSON] звернулась до суду із позовом про розірвання договору довічного утримання, в задоволенні якого рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.05.2014р. було відмовлено, однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області вказане рішення скасовано, позов задоволено, однак за [PERSON] було визнано право власності на 1/6 частину спірної квартири. Ухвалою суду від 03.02.2016р. вказані позовні вимоги були об'єднані в одне провадження. Позивач та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позов в повному обсязі, проти задоволення зустрічного позову заперечували. Представники відповідача [PERSON] та [PERSON] уточнили вимоги по зустрічному позову, просили визнати за [PERSON] право власності на обов'язкову частку у спадковому майні - 5/12 частини квартири [ADDRESS]. Первісний позов визнали частково, не заперечували проти визнання за позивачем права власності на інших 5/12 частин вказаної квартири в порядку спадкування за заповітом, в здоволенні іншої частини позову просили відмовити. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, [PERSON] в судовому засіданні просив задовольнити первісний позов та заперечував проти задоволення зустрічного позову. Вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. [INFO]. померла [PERSON]. Після її смерті відкрилась спадщина на 5/6 частин квартири [ADDRESS]. За життя [PERSON] склала заповіт, який був посвідчений державним нотаріусом Першої первомайської держнотконтори 23.03.2001р., яким все своє майно вона заповіла [PERSON] Крім того, 22.08.2007р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, за яким відчужувач передала [PERSON] у власність квартиру [ADDRESS]. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 19.06.2014р. [PERSON] за позовом [PERSON] був виселений із зазначеної квартири без надання іншого жилого приміщення. У 2014р. [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання вказаного договору довічного утримання. Рішенням Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 21.05.2014р. було відмовлено в задоволенні позову, однак рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.07.2014р. вказане рішення було скасоване, ухвалене нове, розірвано договір довічного утримання та визнано за [PERSON] право власності на 1/6 частину спірної квартири. З повідомлення Першої первомайської державної нотаріальної контори Миколаївської області вбачається, що із заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернулись її син [PERSON], який є спадкоємцем першої черги за законом, та [PERSON], яка є спадкоємцем за заповітом, отже, в силу вимог ст. 1269 ЦК України, сторони прийняли спадщину після смерті [PERSON] Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їм було відмовлено через відсутність оригіналу правовстановлюючого документа на спадкове майно - квартиру [ADDRESS]. З медичного висновку від 06.07.2015р. вбачається, що [PERSON] визнаний інвалідом ІІІ групи та є непрацездатним за віком. Відповідно до ч.1 ст. 1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Таким чином, [PERSON] має право на обов'язкову частку у спадковому майні: половину від 5/6 частин спірної квартири, що дорівнює 5/12 частин квартири. Відповідно до статей 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За правилами ч.3 ст. 1224 ЦК України не мають права на спадкування за законом батьки (усиновлювачі) та повнолітні діти (усиновлені), а також інші особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. Згідно із ч.5 ст. 1224 ЦК України за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Виходячи зі змісту зазначених норм закону, суд при вирішення такої справи згідно з вимогами ст.ст.212-214 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Як роз'яснено в п. 6 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008р. №7 факт ухилення особи від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої соби (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов'язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов'язку. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно ч. 5 ст. 1224 ЦК України має значення сукупність обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання, перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає з'ясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Сторони визнали, що [PERSON] перебувала у безпорадному стані, отже вказана обставина відповідно ч.1 ст. 60 ЦК України доказуванню не підлягає. Позивач стверджувала, що відповідач, проживаючи разом з [PERSON], не дбав про матір, не доглядав її. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які є сусідами [PERSON] підтвердили суду, що після звільнення з місць позбавлення волі [PERSON] проживав разом з матір'ю, доглядав її, але не належним чином, пиячив та дебоширив. Крім того, рішенням апеляційного суду Миколаївської області від 23.07.2014р., яка набрало законної сили, встановлено, що у лютому 2014р. [PERSON] звернулась з позовом до [PERSON] про розірвання договору довічного утримання, укладеного 22.08.2007р., мотивуючи тим, що догляд за нею здійснює її син. Таким чином, в матеріалах справи відсутні належні та допустимі докази того, що [PERSON] ухилявся від виконання свого обов`язку щодо утримання своєї матері, свідомо та умисно нехтував своїми обов`язками. Не надала позивач таких доказів і в судовому засіданні. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку про часткове задоволення первісного позову та задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. В силу ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до задоволених позовних вимог за первісним позовом в розмірі 243,60грн. та з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати по сплаті судового збору за звернення до суду із зустрічним позовом в розмірі 551,20грн.

Outcome: partial