Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення права користування житловим приміщенням. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що вона є власником житлового приміщення, що розташоване за адресою: [ADDRESS] . Крім позивача, за вищевказаною адресою зареєстровані але не проживають чоловік позивача - [PERSON] , та його мати - [PERSON] . Починаючи з вересня 2018 року [PERSON] за вказаною адресою не проживає, а [PERSON] , не проживає з 2011 року. Відповідачі участі по оплаті комунальних послуг за вказану квартиру не приймають, а тому позивач вважає, що наявність реєстрації відповідачів за вказаної адресою порушує її права. На підставі викладеного позивач просить суд позбавити відповідачів права користування житловим приміщенням. Позивач - [PERSON] в судове засідання не з`явилась, до початку розгляду справи по суті надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час і місце судового засідання справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомили, заяв про розгляд справи за їх відсутності до суду не надходило. Відповідачі своїм правом на подачу відзиву не скористались. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. 04.11.2020 року судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що у відповідності до витягу з реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №195060382 від 26.12.2019, квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №12168 від 18.08.2020, за адресою: [ADDRESS] , окрім позивача та її дітей, зареєстровані - [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про склад сім`ї №160 від 04.05.2020, виданою Чабанівською сільською радою Новоайдарського району Луганської області, [PERSON] , проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач стверджує, що відповідачі не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] , не приймають участі у сплаті за комунальні послуги, квартирою не користуються. Також зазначила, що [PERSON] з вересня 2018 року проживає в місті Києві. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що [PERSON] не проживає у вказаній квартирі протягом 2 років. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , що останній раз бачив [PERSON] пів рок назад. Відсутність відповідачів за місцем їх реєстрації, також підтверджується письмовими поясненнями свідка - [PERSON] . Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав і основних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Частиною 1 статті 319 ЦК України встановлено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 72 Житлового кодексу України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно з правовою позицією Постанови Верховного суду України від 16.01.2012 року по справі №6-57цс11 за позовом про усунення перешкод у користуванні власністю у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну з таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки відповідачі не проживають за місцем їх реєстрації, тому суд вважає, що вони втратили право користування спірною квартирою. Таким чином, реєстрація відповідачів за адресою: [ADDRESS] , яка на праві власності належить позивачу - [PERSON] , створює перешкоди у здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, оскільки вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів. Таким чином, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню, оскільки у зазначеному випадку саме такий спосіб захисту дає можливість реального усунення порушення права власності. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 14 від 22.08.2020 у сумі 840,80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню солідарно в рівних частках з відповідачів на користь позивача в сумі 420,40 грн.

Outcome: approved