Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про визначення часток в спільному майні подружжя. В обгрунтування позову вказала, що 15 жовтня 2010 року зареєструвала шлюб з [PERSON]. В період шлюбу 25 вересня 2013 року вони за спільні кошти придбали на підставі договору купівля-продажу квартиру [ADDRESS]. Договір купівлі-продажу квартири було посвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу, реєстраційний номер №1505 та внесено в Державний реєстр речових прав на нерухоме майно. В договорі купівлі-продажу квартири покупцем вказано було чоловіка [PERSON]. Також в період шлюбу нами придбано автомобіль марки МЕРСЕДЕС ПРІНТЕР 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала повністю і просила його задовільнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, про місце і час розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином. За згодою представника позивача відповідно до\~ст.224 ЦПК України\~суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.\~\~ Суд, дослідивши представлені у справі докази, вважає позовні вимоги обґрунтованими. Як встановлено судом, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 15 жовтня 2010 року. В період шлюбу 25 вересня 2013 року ними за спільні кошти було придбано на підставі договору купівлі-продажу квартиру [ADDRESS] та автомобіль марки МЕРСЕДЕС ПРІНТЕР, 2006 року випустку, реєстраційний номер [NUMBER]. Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 2 жовтня 2013 р. у справі № 6-79цс13, яка відповідно дост.360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для усіх судів України, власність у сім'ї існує у двох правових режимах: спільна сумісна власність подружжя та особиста приватна власність кожного з подружжя, залежно від якого регулюється питання розпорядження таким майном. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в\~ст.60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Ч.1\~ст.70 СК України\~встановлено, що у разі поділу вказаного майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи зазначену вище норму права та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст.60,\~69 СК України, ч.3\~ст.368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2, 3ст.325 ЦК України\~можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Виходячи з аналізу зазначених норм права, у сімейному законодавстві діє презумпція спільності майна подружжя, при цьому частки чоловіка та дружини є рівними. Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд керувався передбаченим законом принципом рівності часток дружини та чоловіка у спільному майні подружжя і виходив із того, що спірне майно придбане сторонами у період шлюбу за спільні кошти та спільною працею подружжя, а також врахував відсутність належних та переконливих доказів протилежного. Відповідно до правил\~ст.88 ЦПК України\~з відповідача на користь позивача слід стягнути витрати на оплату судового збору. З огляду на викладене,

Outcome: approved