Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду нарахування вкладів фізичних осіб Чернявської О.С. про стягнення грошових коштів, який обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 16 жовтня 2014 року був укладений договір №225303 про відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER] в доларах США. На протязі дії договору Банк видав позивачці готівкою з зазначеного рахунку грошову суму у розмірі 9 350, 00 дол. США. Станом на 17 жовтня 2014 року залишок коштів на рахунку складає 14 240, 00 дол. США, які відповідач відмовляється повертати. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі Уповноваженої особи Фонду нарахування вкладів фізичних осіб Чернявської О.С. в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшли заперечення представника Банку, в яких зазначено, що 17 вересня 2015 року виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було прийнято рішення «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит»», за яким Банк віднесений до категорії неплатоспроможних банків згідно постанови НБУ від 17 вересня 2015 року №612. Тому, під час тимчасової адміністрації не здійснювалось задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку згідно вимог п. 1 ч. 5 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку представника позивачки, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком. Частиною 3 ст. 1068 ЦК України передбачено, що банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 16 жовтня 2014 року між [PERSON] та ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» був укладений договір №225303 про відкриття та обслуговування поточного рахунку [NUMBER] в доларах США. На протязі дії договору Банк видав позивачці готівкою з зазначеного рахунку грошову суму у розмірі 9 350, 00 дол. США. Станом на 17 жовтня 2014 року залишок коштів на рахунку позивачки складає 14 240, 00 дол. США, про що свідчить відповідна виписка з особового рахунку від 29 травня 2015 року. Згідно ч. 1 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка. Відповідно до ст. 1074 ЦК України обмеження прав клієнта щодо розпоряджання грошовими коштами, що знаходяться на його рахунку, не допускається, крім випадків обмеження права розпоряджання рахунком за рішенням суду або в інших випадках, встановлених законом, а також у разі зупинення фінансових операцій, які можуть бути пов'язані з легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, або фінансуванням тероризму, передбачених законом. 06 березня 2015 року та 22 травня 2015 року [PERSON] зверталась до Банку з відповідними заявами про видачу їй залишку грошових коштів з рахунку [NUMBER]. Однак, всупереч вищевказаним нормам, Банк не здійснює виплату залишку коштів з рахунку позивачки. Вимоги позивачки про стягнення коштів ґрунтуються на двосторонньому правочині - договорі про відкриття та обслуговування поточного рахунку, вчиненого у письмовій формі. Предметом вищевказаного договору є безспірне зобов'язання банку за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти. А ні договором, а ні законодавством підстав неповернення коштів у вказаних випадках не передбачено. Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги те, що відповідач не виконав свої зобов'язання щодо виплати залишку коштів на рахунку позивачки, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення суми заборгованості, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки відповідач у встановлений строк своїх зобов'язань по поверненню коштів не виконав, заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивачки грошові кошти за договором №225303 про відкриття та обслуговування поточного рахунку від 16 жовтня 2014 року у розмірі 14 240, 00 дол. США. Крім того, період прострочення відповідачем сплати [PERSON] коштів станом на 21 липня 2015 року складає 280 днів. Відповідно до п. 32.2 ст. 32 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в України» у разі порушення банком, який обслуговує платника, встановлених цим Законом строків виконання доручення клієнта на переказ цей банк зобов'язаний сплатити платнику пеню у розмірі 0, 1 відсотка суми простроченого платежу за кожний день прострочення, що не може перевищувати 10 відсотків суми переказу, якщо інший розмір пені не обумовлений договором між ними. Тому, суд вважає обґрунтованою також вимогу позивачки в частині стягнення пені за прострочку виконання зобов'язань за період з 17 жовтня 2014 року по 21 липня 2014 року у розмірі 1 420, 00 дол. США. Суд вважає безпідставним посилання представника відповідача на неможливість виконання зобов'язань за договором у зв'язку із введенням в Банку тимчасової адміністрації, оскільки п. 1 ч. 6 ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачено, що обмеження встановлені п. 1 ч. 5 цієї статті не поширюється на зобов'язання банку щодо виплати коштів за вкладами вкладників за договорами, строк яких закінчився, та за договорами банківського рахунку вкладників. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв'язку з несплатою позивачкою судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3 654, 00 грн. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved