Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 14.08.2014 року вона звернулась до Відповідача з метою отримати безвідсоткову позику за програмою «Ренесанс». Для цього їй запропонували оплатити сім відсотків від суми позики, щоб пересвідчитись в її платоспроможності. Після оплати 13750,00 грн. їй дали на підпис договір №002463, сторонами якого є ТОВ «Лексворд» та вона і предметом якого було надання їй безстрокової позики в сумі 275000,00 грн. Статтею 2.1.3 вказаного Договору передбачено, що після отримання Рішення про надання безвідсоткової позики, вона повинна підписати Додаток №3 до цього Договору. Рішення про надання безвідсоткової позики надійшло їй смс-повідомленням від 14.08.2014 року. Однак, замість того щоб підписати Додаток №3, третя особа ТОВ «Лексворд» запропонувало збільшити суму позики до 550000,00 грн. за умови оплати ще 13750,00 грн. та 16500,00 грн. як страховий платіж. Зазначені суми вона оплатила 26.08.2014 року і після цього їй надали на підпис Договір №1 з новими умовами та договір б/н від 26.08.2014 року (надалі Договір №2), укладений між нею та ПП «Лаєніндустрі» і предметом якого було надання інформаційних, консультаційних послуг та послуг з пошуку інформації, вартість яких становить 27500,00 грн. Вона сплатила визначену Договором №2 суму 27500,00 грн. ще до підписання Договору №1, вважаючи, що сплачує передоплату по програмі «Ренесанс». Вона довіряла Відповідачу, як надавачу фінансових послуг, однак останній своїми діями ввів її в оману, оскільки у Договорі №2 не було ніякої необхідності, бо вона не потребувала даних послуг від Відповідача на суму 27500,00 грн. Таким чином, Договір №2 був підписаний нею під впливом обману, так як вказані грошові кошти вона сплатила ще до підписання Договору №1. Крім того вважає, що оскаржуваний Договір №2 містить дискримінаційні умови, суперечить цивільному законодавству і порушує її права, визначені Законом України «Про захист прав споживачів». Просила визнати недійсним Договір б/н від 26.08.2014 року укладений між ПП «Лаєніндустрі» та нею; стягнути з ПП «Лаєніндустрі» на її користь сплачені нею на виконання недійсного (нікчемного) договору б/н від 26.08.2014 року кошти в розмірі 27500,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] та її представник за довіреністю [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Уточнили підставу для визнання оскаржуваного договору недійсним вчинення правочину під впливом помилки (ст. 229 ЦК України). Представники ПП «Лаєніндустрі» та ТОВ «Лексворд» в судове засідання не зявились, повідомлені належним чином. На підставі ст.ст. 169, 224-226 ЦПК України, за згодою позивача, суд \~\~\~вважає за можливе розглянути справу на підставі наявних у ній даних в заочному порядку. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову в звязку з наступним. Відповідно до ч 3. ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). За змістом п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» N 9 від 06.11.2009 року, відповідно до статей 229 233 ЦК правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Як встановлено судом, 14.08.2014 року між ТОВ «Лексворд» в особі [PERSON] (далі Товариство) та [PERSON] (далі Учасник) був укладений договір №002463. За цим договором Товариство за згодою Учасника зобовязується вчинити від його імені певні дії, спрямовані на надання безвідсоткової позики в сумі 275000,00 грн., на підставі ст. 1046, 1048 ЦК України та на умовах діяльності програми «Ренесанс» (п.1.1 Договору, Додаток №1 до Договору). 26.08.2014 року розмір позики збільшено до 550000,00 грн. відповідно до Додатку №4 до Договору. До укладення договору від 14.08.2014 року [PERSON] сплатила 13750,00 грн., що підтверджується квитанцією №8483.362.1 від 14.08.2014 року. Відповідно до вказаної квитанції отримувач коштів ТОВ «Лаєніндустрі»; призначення платежу платіж за договором №002463. За платіжним дорученням №15 від 26.08.2014 року [PERSON] сплатила на рахунок ПП «Лаєніндустрі» 13750 грн. Призначення платежу платіж за договором №002463. 26.08.2014 року між [PERSON] (далі - Замовник) та ПП «Лаєніндустрі» в особі [PERSON] (далі Виконавець) був укладений договір б/н, за яким Замовник доручає, а виконавець приймає на себе зобовязання за обумовлену плату надати інформаційні, консультаційні послуги та послуги з пошуку інформації. Вартість плати за надання послуг Виконавця складає 27500,00 грн. (п. 1.1, 2.1 Договору). Як стверджує позивач, вона не потребувала будь-яких послуг від ПП «Лаєніндустрі», оскільки договір про надання позики від 14.08.2014 року № 002463 був укладений з ТОВ «Лексворд», а перераховані грошові кошти на рахунок ПП «Лаєніндустрі» вважала передоплатою по Програмі «Ренесанс». Дані твердження позивача є послідовними, підтверджуються матеріалами справи та відповідачем не спростовані. Таким чином, суд приходить до висновку, що воля позивача щодо укладення договору б/н від 26.08.2014 року та оплата позивачем 27500,00 грн. мали місце внаслідок недобросовісної реклами і консультацій, і вказані обставини спотворили справжню волю позивача на отримання безвідсоткової позики на умовах діяльності Програми «Ренесанс». Отже, укладення договору б/н від 26.08.2014 року мало місце внаслідок неправильного сприйняття позивачем фактичних обставин та природи даного правочину, що вплинуло на його волевиявлення. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України, якщо особа, яка вчинила правочин, помилилась щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обовязків сторін. У даному випадку позивач помилково сприймала природу правочину, оскільки мала намір отримати безвідсоткову позику, а не консультаційні чи інформаційні послуги, а отже вимоги про визнання недійсним договору б/н від 26.08.2014 року, укладеного між ПП «Лаєніндустрі» та [PERSON], як вчиненого під впливом помилки, є обґрунтованими. Відповідно до ч. 1 ст. 236 ЦК України договір б/н від 26.08.2014 року, укладений між ПП «Лаєніндустрі» та [PERSON] є недійсними з моменту його вчинення. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. З огляду на викладене позовні вимоги про стягнення з ПП «Лаєніндустрі» на користь [PERSON] 27500,00 грн. також є обґрунтованими, основаними на законі та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved