Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Вишнівською сільською радою Любомльського району Волинської області 14.10.1994 року, про що зроблено актовий запис за №19. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], яка є уже повнолітньою, та донька - [PERSON], [INFO], яка на даний час є неповнолітньою. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що останній упродовж останніх років зловживає спиртними напоями, внаслідок чого веде себе агресивно, намагається вчиняти бійки, ображає її нецензурними словами, висловлює в її адресу безпідставні дорікання та глузує з неї. Така поведінка відповідача негативно впливає на стан здоров'я, як позивача, так і їх дітей, які також наполягають на розірванні шлюбу з відповідачем. Неодноразові намагання зі сторони позивача зберегти сім'ю були безрезультатними, а тому вона вважає, що подальше примирення з відповідачем є неможливим, оскільки їх сім'я розпалася, а шлюб існує лише формально. З викладених підстав просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати та залишити їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання сторони не з'явились. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала та просила позов задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, відповідно до вимог ст. ст. 74, 76 ЦПК України, однак в судове засідання не з'явився, заяв чи клопотань щодо суті позову та процедури його розгляду, в тому числі про відкладення, не подав. За таких обставин суд провів заочний розгляд справи в порядку ч. 2 ст.197, ст.224 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 14 жовтня 1994 року Вишнівською сільською радою Любомльського району Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 14 жовтня 1994 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №19 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER] виданими Вишнівською сільською радою Любомльського району Волинської області 09.08.1995 року та Піщанською сільською радою Шацького району Волинської області 08.04.2002 року, відповідно (а.с.5, 6). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені позивачем доводи, які відповідачем не оспорені та не спростовані, відповідають фактичним обставинам справи при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітніх дітей сторін, а тому шлюб слід розірвати. Таким, що не суперечить закону, суд вважає прохання позивача про залишення їй прізвища «[PERSON]». Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved