Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що [INFO] помер її батько [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, в тому числі і на земельну ділянку, спадкоємицею якої за законом є вона. Вказує, що на момент смерті батька, разом з ним не проживала, із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса протягом шести місяців з дня відкриття спадщини не зверталась. В силу свого скрутного матеріального становища не мала змоги вчасно звернутися до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Крім того, вона не знала, що у її батька спадкове майно у вигляді земельної ділянки. Вважає, що строк для прийняття спадщин пропустила з поважної причини. А тому, на підставі ч.3 ст.1272 ЦК України просить суд визначити їй трьохмісячний додатковий строк для прийняття спадщини. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, просить його задоволити. Голова Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області в заяві на ім'я суду просить справу розглянути у відсутності представника сільської ради та задовольнити позовні вимоги. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. Батьком позивача [PERSON] був [PERSON], згідно із свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 21 вересня 1949 року. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] видане 26 травня 2017 року Корецьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Рівненській області. В довідці, виданій Великомежиріцькою сільською радою Корецького району Рівненської області за №16253 від 09 серпня 2017 року, зазначено, що [PERSON] на день смерті був зареєстрований та проживав одиноко за адресою: [ADDRESS]. Згідно із інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №50175713 від 07 грудня 2017 року, спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] не заводилась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Протягом життя, [PERSON] заповідальних розпоряджень не вчиняв, що вказано у інформаційній довідці зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №50175723 від 07 грудня 2017 року. Пунктом 1 Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснено, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема відповідні правила ЦК УРСР 1963 року, тому числі щодо прийняття спадщини. Позов про надання додаткового строку для прийняття спадщини не може бути задоволений, так як ЦК УРСР 1963 року такого поняття як «надання додаткового строку для прийняття спадщини» не містить, натомість передбачав продовження строку на прийняття спадщини. Таке положення міститься в ЦК України 2004 року, який на час відкриття спадщини (1999 рік) не діяв і на ці правовідносини не поширюється, оскільки закон не має зворотної дії в часі. Відповідно до вимог ст.548 ЦК УРСР, який діяв на час відкриття спадщини, для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Статтею 549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до п. 24 Пленуму Верховного суду України №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини 3 статті 1272 ЦК. Зазначене положення застосовується до спадкоємців, в яких право на спадкування виникло з набранням чинності зазначеним Кодексом. У відповідності до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними позовних вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Позивач звертаючи до суду з розглядуваним позовом, а представник позивача підтримуючи цей позов в судовому засіданні, безпідставно просили застосувати до спірних правовідносин правила ЦК України, не звернувши увагу на положення ст.ст.548, 549 ЦК УРСР. Тобто, позивач, звернувшись в суд з вказаним позовом, обрав невірний спосіб захисту свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України, що не позбавляє його права звернення до суду у передбаченому законом порядку. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про безпідставність позову, а тому в задоволені позову необхідно відмовити.

Outcome: dismissed