Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] і зареєстрований 26 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №83. Свої вимоги обґрунтувала тим, що подружні стосунки між нею та відповідачем припинені через непорозуміння повязанні із різними поглядами на спільне сімейне життя, ведення господарства та розподілу сімейного бюджету. Позивач, будучи належним чином повідомленою про час і місце розгляду справи, у судове засідання не зявилася. При цьому, [PERSON] подала до суду заяву про підтримання позовних вимог і розгляду даної цивільної справи за її відсутності. Відповідач у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений в порядку ст. 74, 75 ЦПК України. Заперечень на позов не надав, поважних причин неявки не повідомив. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 26 січня 2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №83 (а.с. 4). Від подружнього життя дітей не мають. За твердженням позивача, подружні стосунки між нею та [PERSON] припинені. Причиною розпаду сімї стали непорозуміння повязанні із різними поглядами на спільне сімейне життя, ведення господарства та розподілу сімейного бюджету. За викладених обставин позивач вважає, що їхня із відповідачем сімя зруйнована та відновлювати її не бажає, а тому, на розірванні шлюбу наполягає. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. Враховуючи вищевикладене, те що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що примирення між нею та відповідачем не можливе, і що від спільного шлюбу дітей сторони не мають, суд вважає що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача в дохід держави.

Outcome: approved