Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визнати за нею право власності на земельну частку (пай) площею 4,2 в умовних кадастрових гектарах, без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яка перебуває у колективній власності КСП ім. Шевченка, у порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що після смерті двоюрідного брата позивачки відкрилась спадщина за заповітом, до складу якої, крім іншого, входить і вище вказана земельна частка (пай), що за життя належала [PERSON], спадщину після смерті якого фактично прийняв його брат [PERSON]. Позивач будучи єдиним спадкоємцем за повітом після смерті [PERSON], звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак не може отримати свідоцтво про право на спадщину на земельну частку (пай), оскільки сертифікат на право на земельну частку (пай) було втрачено і земельна частка (пай) у свій час не була належно оформлена на [PERSON], хоча Земельний кодекс 1990 року передбачав, що право на земельну частку могло бути передано в спадщину. У судове засідання позивач не з'явилась, завчасно, через канцелярію суду від її представника - адвоката Гавриленко Н.І. надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. /а.с.71-72/ Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача - Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області у судове засідання не з'явився, від сільського голови надійшла заява з проханням справу розглядати без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог сільська рада не заперечує. /а.с.37/ Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно положень ч.2 ст.158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник третьої особи - Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області, у судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання Управління повідомлялось належним чином, причини неявки представника не повідомлені. /а.с.33/ Суд повно, всебічно та об'єктивно оцінивши наявні у справі матеріали та докази вважає позовні вимоги обґрунтованими та відповідно такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.128 ЦК УССР, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Передачею визнається вручення речей набувачеві, а так само здача транспортній організації для відправки набувачеві і здача на пошту для пересилки набувачеві речей, відчужених без зобов'язання доставки. До передачі речей прирівнюється передача коносаменту або іншого розпорядчого документа на речі. Згідно роз'яснень п.11 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 року, при вирішенні спору про спадкування права на земельну частку (пай) основним документом, що посвідчує таке право, є сертифікат про право на земельну частку (пай). Якщо спадкодавець мав право на земельну частку (пай), але за життя не одержав сертифіката на право власності на земельну частку (пай) або помилково не був включений (безпідставно виключений) до списку, доданого до державного акта про колективну власність на землю відповідного сільськогосподарського підприємства, товариства тощо, при вирішенні спору про право спадкування на земельну частку (пай) суд застосовує положення чинного на час існування відповідних правовідносин Земельного кодексу України 1990 року, Указу Президента України від 8 серпня 1995 року «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» та відповідні норми ЦК УРСР. У відповідності до статті 5 ЗК УРСР (1990 року), кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому частинами шостою і сьомою статті 6 цього Кодексу. Право на земельну частку може бути передано у спадщину в порядку і на умовах, передбачених цивільним законодавством щодо успадкування майна, та статутом відповідного колективного підприємства. За відсутності спадкоємців переважне право на земельну частку мають члени цих підприємств, кооперативів і товариств. Указом Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 №720/95 визначено, що право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишаються членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Згідно із досліджених у судовому засіданні свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], 1960 р.н. та [PERSON], 1962 р.н. /а.с.26/ Копія свідоцтва про смерть серії [NUMBER] свідчить, що [PERSON] помер [INFO] у віці 36 років у с. Клочків Чернігівського району Чернігівської області. /а.с.8/ Довідка виконкому Черниської сільської ради Чернігівського району Чернігівської області свідчить, що [PERSON] на день своєї смерті був зареєстрований та проживав у [ADDRESS] і разом з ним був зареєстрований [PERSON]. /а.с.12/ Наведене свідчить, що [PERSON] є спадкоємцем другої черги за законом після смерті [PERSON], в силу приписів ст.530 ЦК УССР, положення якої діяли на момент відкриття спадщини. Як вбачається з Розрахунку вартості земельної частки /паю/ та її розмірів в умовних кадастрових гектарах, затвердженого розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області №430 від 20.09.1996 року «Про затвердження вартості земельної частки», розмір паю в умовних кадастрових гектарах по КСП «ім. Шевченка» становить 4,24 га. Крім того, даним розпорядженням зобов'язано районний відділ земельних ресурсів забезпечити виготовлення та видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай). /а.с.14, 15/ Листом Чернігівської районної державної адміністрації Чернігівської області від 23.11.2016 року №07-01/21/259 повідомлено, що сертифікати за земельну частку (пай) до архівного відділу не надходили. /а.с.13 Згідно інформації Управління Держгеокадастру у Чернігівському районі Чернігівської області №Л-1149/0-1197/6-16 від 03.10.2016 року, [PERSON] належить сертифікат на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] на підставі розпорядження Чернігівської районної державної адміністрації від 20.09.1996 року за №430, зареєстрований 23.10.1996 року за №686 в книзі реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) по КСП ім. Шевченка. [PERSON] належить земельна частка (пай) в колективній власності КСП ім. Шевченка, Черниської сільської ради розміром 4,20 га в умовних кадастрових гектарах, без визначенням меж цієї частки в натурі (на місцевості). Вартість земельної частки (паю) станом на 01.01.2016 року становить 70065,15 грн. /а.с.11/ Як вбачається з інформації Державного нотаріального архіву Чернігівської області №76/01-17 від 10.01.2017 року, спадкова справа до майна [PERSON], який помер [INFO], Чернігівською районною державною нотаріальною конторою не заводилась. /а.с.48/ Згідно приписів ст.548 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно вимог ст.549 ЦК УРСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Так як [PERSON] був зареєстрований та проживав разом з [PERSON] на день його смерті у [ADDRESS], то він вважається таким, що фактично прийняв спадщину брата. [INFO] помер [PERSON] у віці 41 року у с. Клочків Чернігівського району, про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER]. /а.с.12/ За життя, 19.01.2000 року, [PERSON] зробив, посвідчене у виконавчому комітеті Черниської сільради Чернігівського району, розпорядження за яким своїм спадкоємцем, до всього належного йому майна, призначив [PERSON], тобто позивача по даній справі. /а.с.52/ Довідка Менського відділу реєстрації актів громадського стану районного управління юстиції Чернігівської області та свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] свідчать, що 25 лютого 1995 року у виконкомі Березнянської селищної ради Менського району було зареєстровано одруження громадян [PERSON] та [PERSON], актовий запис №09, а 24 жовтня 2001 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Менського районного управління юстиції зареєстровано розірвання даного шлюбу, актовий запис №125. Прізвище громадянки після розірвання шлюбу «[PERSON]». /а.с.2/ Таким чином позивач є єдиним спадкоємцем за заповітом до спадщини, що відкрилась після смерті [PERSON] в силу приписів статті 534 ЦК УССР, положення якої діяли на момент відкриття спадщини. Зіставивши усі дані, що випливають із документів наданих позивачем, враховуючи час відкриття спадщини, тобто той факт, що спадкодавець помер до 01 січня 2004 року, суд дійшов висновку, що безумовному застосуванню у вказаній справі до відносин спадкування підлягають норми ЦК 1963 року. Так, згідно із ч.2 ст.549 ЦК України (1963 р.), спадкоємець вважається таким, що прийняв спадщину якщо подав в державну нотаріальну контору за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що позивач 19.12.2002 р. прийняла спадщину [PERSON] за заповітом, подавши відповідну заяву до нотаріальної контори і нотаріусом було заведено спадкову справу №1059/2002. [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок з надвірними будівлями, але листом державного нотаріуса Чернігівської районної державної нотаріальної контори Деркач Н.Б. від 22.12.2016 року повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на земельну частку (пай), яке належало [PERSON], який помер [INFO], спадкоємцем на майно якого був його брат [PERSON], який прийняв спадщину, але не оформив своїх спадкових прав, не має можливості. /а.с.50-69/. У відповідності до п. «г» ч.1 ст.81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. У відповідності до вимог цивільного законодавства цивільна дієздатність [PERSON] та [PERSON] припинилась у момент їх смерті, і за таких обставин отримати сертифікат, не має можливості. Відповідно до Конституції України органи та посадові особи мають діяти в межах своєї компетенції та відповідно до Законів, чинних на час їх застосування. Згідно із ст.ст.125-126 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку посвідчується державним актом. Згідно п.216 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Наказом МЮУ № 20/5 від 03 березня 2004 року №20/5 видача свідоцтва про право на спадщину на майно, яке підлягає реєстрації, провадиться нотаріусом після подання правовстановлюючих документів про належність цього майна. За таких обставин, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на успадковане право на земельну частку (пай) в нотаріальній конторі. Суд враховує положення ст.124 Конституції України, згідно якої юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. При цьому можливий судовий захист , як тих цивільних прав, що прямо названі в ЦК, так і тих, що випливають із норм Конституції чи іншого Закону. Таким чином наявні у справі докази та їх правова оцінка підтверджують обґрунтованість позову та є достатніми для його задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: approved