Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що вона, відповідно до договору дарування від 10 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №16, набула право власності на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач у позові посилається на те, що відповідач у зазначеному житловому будинку не проживає, однак за зазначеною адресою зареєстрований, вважає, що зазначені обставини порушують її права, як власника на володіння, користування та розпорядження своїм майном. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі, надали пояснення аналогічні визначеним у позові. В судовому засіданні відповідач позов визнав, у відповідності до ч.1 ст.174 ЦПК України подав до суду відповідну письмову заяву. Вислухавши позивача, представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до договору дарування від 10 січня 2014 року, посвідченого приватним нотаріусом Вільнянського районного нотаріального округу Запорізької області [PERSON], зареєстрованого у реєстрі за №16 власником житлового будинку, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] є позивач - [PERSON] (а.с.5-8). Згідно довідки виконавчого комітету Павлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області №94 від 06.02.2015р. за адресою: [ADDRESS], зареєстрований відповідач - [PERSON] ( а.с.22). Відповідач не є членом сім'ї позивача, набув право на користування вищезазначеним житлом у порядку ст.150 ЖК України, ст. 405 ЦК України, як член сім'ї попереднього власника. Ці обставини визнані сторонами та встановлюються судом у порядку ст.61 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналась 17 липня 1997 р. відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів №2, №4, №7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Згідно зі ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Згідно з ч.1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до положень законодавства право члена сім'ї власника будинку (квартири) користуватися цим житлом існує лише за наявності у власника права власності на це майно, а виникнення права користування житлом невід'ємно пов'язане із виникненням права власності на цей будинок (квартиру), тобто права членів сім'ї власника будинку (квартири) на об'єкт власності є похідними та залежними від права власника будинку. (ст. 11 ЦК України). Судом встановлено, що відповідач користувався жилим приміщенням як член сім'ї попереднього власника житлового будинку. Однак, оскільки право власності на зазначений житловий будинок за попередній власником припинено шляхом відчуження власником свого майна, то [PERSON] також втратив право на користування житлом. Відповідачем визнано позов у повному обсязі, про що відповідно до ч.1 ст.174 ЦПК України подано до суду відповідну письмову заяву. Судом встановлено, що визнання позову відповідачем не суперечить закону і не порушує прав і законних інтересів інших осіб, а тому позов підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Питання судових витрат вирішити у відповідності до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved