Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. В обґрунтування свого позову посилається на те, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем. 17 січня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. На теперішній час відповідач проживає в м.Донецьк, зв'язку з ним не має. Батько дитини з дитиною не спілкується. На даний час виникла необхідність тимчасово виїжджати за кордон з метою відпочинку та відвідування близьких родичів, що добре позначиться на духовному та інтелектуальному розвитку дитини, як особистості. Оскільки відсутній зв'язок з батьком дитини, позивач не може отримати від нього згоду на виїзд дитини за кордон, просить суд надати їй дозвіл на тимчасові виїзди її сина у її супроводі або уповноваженої нею особи за кордон (до країн ближнього та дальнього зарубіжжя) з метою відпочинку, без дозволу (згоди) батька дитини строком на 2 роки. У судове засідання представник позивача не з'явився, надав суду письмову заяву про підтримання свого позову та розгляду справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з'явився, про причини неявки суду не повідомив, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Враховуючи, що позивач не висловила думку щодо винесення судом заочного рішення, а відповідач не заявив клопотання про розгляд справи у його відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін в загальному порядку. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про шлюб, сторони уклали шлюб 16.07.2005 року (а.с.16). Згідно свідоцтва про народження у них народилась дитина- [PERSON], [INFO] (а.с. 5). 17 січня 2008 року шлюб між сторонами було розірвано (а.с.15). Відповідно до ст. 51 Конституції України турбота про дітей, їх виховання є рівним правом і обов'язком батьків. Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Принцип загальної і рівної відповідальності обох батьків за виховання та розвиток дитини закріплений і нормами міжнародного права. Статтею 18 Конвенції про права дитини проголошено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Рівності прав і обов'язків батьків стосовно дітей необхідно дотримуватися незалежно від наявності або відсутності шлюбу між ними. Особисте немайнове право на свободу пересування фізичної особи закріплене статтею 313 ЦК України. Згідно частини третьої даної статті фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57 із змінами і доповненнями, та передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України № 231 від 31.03.1995 р., визначено, зокрема, що виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Відповідно до ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про задоволення позову. На підставі викладеного, Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року №57, Закону України «Про порядок виїзду із України та в'їзду в Україну громадян України»,Закону України «Про охорону дитинства», Конституції України, ст. 155 СК України,

Outcome: approved