Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на її утримання як дружині після розірвання шлюбу в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку щомісяця до 01.09.2018. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилається на те, що з 22.03.1976 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], однак фактично вели спільне господарство з 1994 року, мають спільну доньку, [INFO] Рішенням суду від 13.06.2016 шлюб було розірвано. Ще у період перебування у шлюбі в 2011 році позивач почала хворіти, у звязку із захворюванням серцево-судинної системи їй була встановлена інвалідність 2 групи, позивач отримає пенсію по інвалідності. Її матеріальне становище є вкрай нужденним, пенсії не вистачає на лікування, через відсутність матеріальної допомоги від чоловіка вона вимушена працювати. Позивач вважає, що дохід її колишнього чоловіка достатній для надання їй матеріальної допомоги. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала свої позовні вимоги, додатково зазначаючи, що вона звільнилась 13.10.2017 з ТОВ «Венбест», де працювала з 03.11.2016, розмір її пенсії станом на теперішній час складає 1495,00 грн. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти доводів позовної заяви, вказуючи, що [PERSON] на теперішній час не працює, доходів не отримує, має на утриманні непрацездатну матір та має аліментні зобовязання. Позивач отримує дохід, який є більшим ніж прожитковий мінімум для осіб, що втратили працездатність, а тому [PERSON] не має право на утримання, оскільки забезпечена прожитковим мінімумом. Суд, заслухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 22 березня 1997 року. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13 червня 2016 року шлюб розірвано. Згідно довідки до акту огляду МСЕК [PERSON]М, [INFO], встановлена друга група інвалідності з 01.09.2016 строк до 01.09.2018. Відповідно до положень ст. 75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Права на утримання не має той із подружжя, хто негідно поводився у шлюбних відносинах, а також той, хто став непрацездатним у зв'язку із вчиненням ним умисного злочину, якщо це встановлено судом. Статтею 76 Сімейного кодексу України також встановлено, що розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Після розірвання шлюбу особа має право на утримання, якщо вона стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу і потребує матеріальної допомоги і якщо її колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу. Особа має право на утримання і тоді, коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу. Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що аліментні зобовязання на утримання одного з подружжя можуть бути призначені за наявності юридичних складових сукупності певних умов, зокрема: перебування у зареєстрованому шлюбі або після розірвання шлюбу - якщо особа стала непрацездатною до розірвання шлюбу або протягом одного року від дня розірвання шлюбу, а також коли вона стала інвалідом після спливу одного року від дня розірвання шлюбу, якщо її інвалідність була результатом протиправної поведінки щодо неї колишнього чоловіка, колишньої дружини під час шлюбу; непрацездатність одного з подружжя; потреба в матеріальній допомозі; нижчий від прожиткового мінімуму рівень матеріального забезпечення. Таким чином право на утримання (аліменти) має зазначена вище непрацездатна особа, яка\~\~не забезпечена прожитковим мінімумом. Судом встановлено, що на час звернення позивача до суду розмір її пенсії як інваліда 2 групи становив 1412,00 грн., крім того вона працювала в Харківській філії ТОВ «Венбест» на посаді охоронника та отримувала мінімальну заробітну плату, розмір якої встановлено ст.. 8 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік». В ході розгляду справи позивач повідомила, що була звільнення із займаної посади за власним бажання з 13.10.2017 року, розмір її пенсії як інваліда 2 групи складає 1495,00 грн. Статтею 7 ЗУ «Про Державний бюджет на 2017 рік» визначено на 2017 рік прожитковий мінімум для осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2017 року - 1247 гривень, з 1 травня - 1312 гривень, з 1 грудня - 1373 гривні. За таких обставин, позивач отримує дохід, розмір якого може забезпечувати йому прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому його не можна вважати особою, яка потребує матеріальної допомоги в розумінні ч. 4 ст. 75 СК України. Така правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, та у постанові від 16.08.2017 у справі № 175/1382/15-ц. Враховуючи викладене, суд доходить висновку, що позовні вимоги [PERSON] заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ч. 4 ст. 88 ЦПК України у разі залишення позову без задоволення, закриття провадження у справі або залишення без розгляду позову позивача, звільненого від оплати судових витрат, судові витрати, понесені відповідачем, компенсуються за рахунок держави. На підставі викладено,

Outcome: dismissed