Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом (а.с.33-34), в якому просить визнати [PERSON], [PERSON] та малолітнього [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Акмолінська, буд.9. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що їй на праві власності належить будинок № 9 по вул. Акмолінська в м. Костянтинівка Донецької області. Разом з нею у спірному жилому приміщенні зареєстровані: її син [PERSON], [INFO], співмешканка сина [PERSON], [INFO], та син співмешканки [PERSON], [INFO]. Проте, відповідачі у спірному жилому приміщенні не мешкають тривалий час, їх особисті речі в будинку відсутні. Участі в оплаті комунальних послуг та утриманні будинку відповідачі не приймають. В теперішній час відповідачі переховуються від органів суду за вчинення кримінального правопорушення, а тому місце їх перебування невідоме. Через реєстрацію відповідачів у спірному жилому приміщенні, вона, як власник будинку, несе додаткові витрати по сплаті комунальних послуг та обслуговування будинку та не може оформити субсидію на житлово-комунальні послуги. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю з підстав, наведених у позовній заяві, пояснивши, що з 2015 року відповідачі мешкали у спірному жилому приміщенні без реєстрації. Влітку 2017 року, у звязку із заборгованістю з оплати послуг за спожитий природний газ, працівниками газової служби будинок був відключений від мережі газопостачання. У жовтні 2017 року відповідачі залишили спірне жиле приміщення у звязку із відсутністю у будинку опалення та почали мешкати за місцем своєї реєстрації по вул. Громова у м. Костянтинівка. Згодом у них виникла необхідність у продажі квартири по вул. Громова у м. Костянтинівка, а тому у лютому 2018 року вона зареєструвала відповідачів у спірному жилому приміщенні. З часу реєстрації, відповідачі жодного дня у будинку не мешкали та у будинку не зявлялись. Просила позов задовольнити в повному обсязі. \~\~\~\~\~\~ Відповідачі [PERSON], [PERSON], будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце розгляду справи, у судове засідання не зявились, причини неявки не повідомили, відзиву на позовну заяву не подали, у звязку з чим судом без виходу до нарадчої кімнати із занесенням до протоколу судового засідання 12.03.2019 року постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Дослідивши всі обставини по справі та перевіривши їх доказами, суд вважає, що позовні [PERSON] підлягають задоволенню з таких підстав. \~\~\~\~\~\~\~\~\~ Судом встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право спадщину за законом від 17 січня 2018 року, виданого державним нотаріусом Костянтинівської державної нотаріальної контори [PERSON], є власником будинку № 9 по вул. Акмолинська у м. Костянтинівка Донецької області. Дана обставина підтверджується копією Свідоцтва про право на спадщину за законом від 17 січня 2018 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1-21, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 110843377 від 17.01.2018 року (а.с.4-5). Отже, спірне житлове приміщення належить до приватного житлового фонду, тому правовідносини сторін регулюються Главою 6 ЖК України та ст. 405 ЦК України. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до вимог ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частку будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ За статтею 156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї (ч.2). Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. У спірному жилому приміщенні з 02 лютого 2018 року зареєстровані: -[PERSON], [INFO] син позивача; -[PERSON], [INFO] співмешканка сина; -[PERSON], [INFO] - син співмешканки. Дана обставина встановлена на підставі довідки, виданої КП «СЄЗ» № 7 за № 3549 від 03.12.2018 року (а.с.9). Відповідачі не проживають та не користується спірним жилим приміщенням без поважних причин з 02 лютого 2018 року. Зазначена обставина підтверджується Актом перевірки паспортного режиму від 03.12.2018 року (а.с.6), згідно із яким відповідачі відсутні у спірному жилому приміщенні, їх особистих речей у будинку не має. Крім того, з копії вироку Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області № 233/2323/17 від 01 березня 2018 року відносно [PERSON], вбачається, що станом на березень 2018 року відповідач [PERSON] мешкала без реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Свідки [PERSON], [PERSON], сусіди сторін, у судовому засіданні, кожен окремо, пояснили, що починаючи з лютого 2018 року вони жодного разу не бачили відповідачів за місцем реєстрації. За таких обставин, встановивши у судовому засіданні факт відсутності відповідачів в спірному жилому приміщенні без поважних причин понад один рік, суд вважає, що [PERSON], [PERSON], та малолітньою дитину [PERSON] на підставі ч.2 ст. 405 ЦК України слід визнати такими, що втратили право користування жилим приміщенням, розташованою за адресою: Донецька область, м. Костянтинівка, вул. Акмолінська, буд. 9. При цьому, суд не погоджується з висновком Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради від 13.02.2019 року щодо недоцільності визнання малолітнього [PERSON] таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням з огляду на таке. По-перше,\~у висновку\~зазначено,\~що визнання\~[PERSON]\~таким,\~що втратив\~право користування\~спірним жилим\~приміщенням,\~призведе до\~звуження обсягу\~існуючих майнових\~прав.\~Проте,\~як встановлено\~судом,\~малолітній [PERSON]\~будь-яких\~майнових прав\~на будинок\~№ 9\~по вул. Акмолинська у м. Костянтинівка Донецької області не має. Будинок належить на праві приватної власності позивачу, а тому таке твердження Органу опіки та піклування Костянтинівської міської ради є хибним. По-друге, згідно із ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, а також особи у віці від десяти до чотирнадцяти років, є місце проживання її батьків або одного з них, з ким вона проживає. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обовязків її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування (п.1 ст.18 Конвенції ООН). За змістом\~статті 11 Закону «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За змістом статей\~150,\~155 СК України, здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. Отже, у відповідності до ст. 29 ЦК України місцем проживання малолітнього [PERSON] є місце проживання його батьків. А як встановлено судом, відповідач [PERSON] з лютого 2018 року у спірному жилому приміщенні не мешкає. Тому суд приходить до висновку про можливість визнання [PERSON], таким, що втратив право користування спірним жилим приміщенням. В інакшому випадку фактично місцем проживання малолітнього [PERSON] буде визначено місце проживання позивача, яка є сторонньою особою для нього, що призведе до порушення прав дитини на проживання в сім'ї разом з батьками. Тож, позов слід задовольнити повністю.

Outcome: approved