Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги мотивувала тим, що вона в період з 17.01.2017 року по 25.04.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За час перебування у шлюбі в них народилась донька [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з тим, що відповідач після припинення шлюбних відносин перестав матеріально допомагати в утриманні дитини вона вимушена була звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання доньки. Відповідно до рішення суду з відповідача стягнуто на її користь на утримання дитини аліменти в розмірі 1500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. Однак відповідач жодного разу не виконав покладений на нього обов`язок щодо сплати аліментів на утримання дитини, тому має місце заборгованість по аліментам. Після розірвання шлюбу батько дитини будь-якої участі в утриманні та вихованні дитини не приймає, грубо ігнорує своїми батьківськими обов`язками, жодного разу не цікавився життям дитини та не вчинив жодної дії щодо спілкування з дитиною. Вважає, що таке ставлення відповідача до дитини суперечить інтересам дитини, тому просить задовольнити позов, позбавивши відповідача батьківських прав відносно малолітньої - [PERSON] , [INFO] . В судовому засіданні представник позивача - [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив їх задовольнити. Не заперечував проти винесення по справі заочного рішення. Представник третьої особи - органу опіки та піклування Роздільнянської районної державної адміністрації в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнала. В судовому засіданні не заперечувала проти їх задоволення. Надала суду висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , 2017 року народження, так як відповідач дійсно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, щодо своєї доньки, вихованням її не займається, матеріально не забезпечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи був повідомлений належним чином. На підставі ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка надсилалась разом з копіями відповідних документів разом з розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення. На адресу суду надійшло поштове повідомлення з відміткою про не вручення відповідачу судової повістки з копіями відповідних документів. Судова повістка надсилалась відповідачу в порядку, передбаченому п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, на адресу місця проживання, що зареєстроване у встановленому законом порядку. Враховуючи вказані факти, згоду позивача, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» , ч.1ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989р. Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»). Судом по справі встановлені наступні фактичні обставини справи на підставі наданих доказів та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , в період з 17.01.2017 року по 25.04.2018 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , який було розірвано рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.04.2018 року. (а.с.6) За час перебування у шлюбі народилась донька [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданим 14.03.2017 року Роздільнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, актовий запис № 106. (а.с.4) Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.04.2018 року з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] стягнуті аліменти на утримання доньки в розмірі 1500 грн щомісяця до досягнення дитиною повноліття. (а.с.6) Рішення набрало законної сили та було звернуто до виконання. Постановою державного виконавця від 06.08.2018 року було відкрито виконавче провадження ВП №56923083. (а.с.10) Однак відповідач рішення Роздільнянського районного суду Одеської області щодо сплати аліментів на утримання дитини не виконує, тому має місце заборгованість по аліментам станом на 31.03.2019 року в розмірі 18750,00 грн. (а.с.12) З довідки служби у справах дітей Роздільнянської РДА від 25.033.2019 року №01-14/305, судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] , є дитиною, яка перебуває у складних життєвих обставинах. (а.с.14) Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов життя [PERSON] , вона проживає разом з дитиною - [PERSON] , 2017 року народження, по [ADDRESS] . Будинок належить батьку позивачки. В домі зроблений ремонт, є опалення та водопостачання. В будинку чисто, є дитячі меблі. Речі, всі необхідні продукти харчування. Матір`ю створені належні умови для розвитку дитини. Батько дівчинки разом з родиною не проживає, з донькою не спілкується і не проявляє ініціативи до спілкування, не турбується про стан її здоров`я, матеріальної допомоги доньці не надає. Акт складено Головою та депутатом Старостинської сільської ради Роздільнянського району Одеської області (а.с.15) Згідно витягу з Єдиного державного реєстру демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання від 13.07.2018 року [PERSON] зареєстрована по [ADDRESS] . (а.с.18) Також судом встановлено, що Роздільнянською районною державною адміністрацією, як органом опіки та піклування було проведено вивчення питання щодо доцільності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої доньки - [PERSON] , [INFO] , та з урахуванням акту обстеження матеріально-побутових умов проживання родини [PERSON] складеного Старостинською сільською радою, було надано висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітньої - [PERSON] , [INFO] . В висновку також зазначено, що [PERSON] повідомлявся про необхідність з`явлення на засідання районної комісії з питань захисту прав дитини, де буде розглядатись питання про доцільність позбавлення його батьківських прав відносно [PERSON] , 2017 року народження, на що [PERSON] повідомив, що він згоден на позбавлення його батьківських прав відносно доньки, але з`явитися особисто або надати письмові пояснення відмовився. (а.с.34) Суд, давши оцінку наданим доказам по справі, приходить до наступного висновку. Декларацією прав дитини, проголошеною Генеральною Асамблеєю 20 листопада 1959 року, дитина, якщо це можливо, повинна рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в атмосфері любові та матеріального забезпечення. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини , яка діє на Україні з 27.07.1991 року та ратифікована Україною, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні для її благополуччя , приймаючи до уваги права та обов`язки їх батьків, опікунів та інших осіб, які відповідають за них по закону і з цією метою приймати всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи. Право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція) (пункт 47 рішення Європейського Суду з прав людини (далі Європейський Суд) у справі «Савіни проти України», пункт 49 рішення у справі «Хант проти України»). Тобто, в даному випадку вирішення питання про позбавлення відповідачів батьківських прав охоплюється статтею 8 Конвенції і є втручанням у їх право на повагу до свого сімейного життя, яке в свою чергу не є абсолютним. Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року № 3477-IV суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права, а в силу статті 9 Конституції України Конвенція є частиною національного законодавства і закріплює мінімальні гарантії в галузі прав людини, які можуть бути розширені в національному законодавстві, яке в свою чергу в силу взятих на себе Україною зобов`язань не може суперечити положенням Конвенції (стаття 19 Закону України «Про міжнародні договори» від 29 червня 2004 року № 1906-ІV). Відповідно до ст.51 Конституції України обов`язок кожного громадянина України піклуватися про дітей. Перелік обов`язків батьків по вихованню дитини викладений в ст.150, 151, 153-156 СК України . За ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.155 Сімейного кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та людської гідності. Відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. За приписами п. п. 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківський прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України). Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Позивачка просить позбавити батьківських прав відповідача відносно їх спільного сина [PERSON] на підставі ч.1 ст.164 СК України, так як останній злісно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків. Суд вважає, що наданими по справі доказами достовірно установлено, що відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки відносно малолітньої доньки, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що погано впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не спілкується з донькою. Наявність заборгованості по аліментах та ненадання будь-якого виду матеріальної допомоги колишній сім`ї свідчить про небажання відповідача приймати участь у забезпеченні дитині належних умов життя, навчання, відпочинку. При розгляді даної категорії справ держава має позитивний обов`язок вживати виважених і послідовних заходів зі сприяння возз`єднанню дітей зі своїми біологічними батьками, дбаючи при досягненні цієї мети про надання їм можливості підтримувати регулярні контакти між собою. (пункт 52 згаданого вище рішення Європейського Суду у справі «Савіни проти України»). Однак реалізація таких обов`язків держави також вимагає від відповідачів активних дій, які б свідчили про їх бажання скористатись такою допомогою держави. Відповідач [PERSON] взагалі не бачиться з дитиною, не з`явився і на слухання справи стосовно позбавлення його батьківських прав стосовно доньки, органам опіки при підготовці висновку про доцільність позбавлення його батьківських прав повідомив про свою згоду на розірвання родинних зв`язків з дитиною. Суд розцінює такі дії відповідача, як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування своїми батьківськими обов`язками і не бажанням виконувати їх, що є підставою для позбавлення [PERSON] батьківських прав. Таким чином, в даній конкретній ситуації існують виключні обставини, за яких відповідач може бути позбавлений батьківських прав, що не суперечить статті 9 Конвенції про права дитини і в такому випадку судом на перше місце ставляться «як найкращі інтереси дитини». Із наданих суду доказів встановлено, що дитина матеріально забезпечена, дитина має належні побутові умови проживання, мати дбає про неї та піклується, забезпечує всім необхідним. Тому суд вважає за необхідне позбавити батька дитини [PERSON] батьківських прав у відношенні малолітньої - [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного, п.2 ч.1 ст. 164, 165, ч.2 ст.166 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved