Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], в якій просила визнати право власності на ? частину житлового будинку № 4-а, в 1-ому провулку, вул. Шоста в м. Одесі. Позов обґрунтований такими обставинами. 03 лютого 2002 року помер батько позивача [PERSON]. Спадкоємцями [PERSON] є позивач та відповідач [PERSON], яка є дружиною померлого. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина у вигляді житлового будинку, який знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Шоста. Пров. 1-й, буд. 4-а. [PERSON] проживав та був зареєстрований в зазначеному будинку. Позивач та відповідач проживали разом із померлим. Тобто, в установленому законом порядку сторони прийняли спадщину. Разом із цим, сторонам було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки за життя спадкодавець не встиг належним чином оформити право власності на спадкове майно. 15 жовтня 2015 року відповідач [PERSON] звернулась до позивача, [PERSON] з зустрічним позовом про визнання права власності в порядку спадкування за законом, в якому просила визнати право власності на ? частину житлового будинку № 4-а, в 1-ому провулку, вул. Шоста в м. Одесі в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлого 03.02.2002 року. Позов обґрунтований тими ж обставинами, що й у позивача [PERSON] Позивач в останнє судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій підтримала позов та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову та просила про розгляд справи за її відсутності. Відповідач в останнє в судове засідання не зявилась, подала заяву, в якій підтримала свій зустрічний позов та не заперечувала проти задоволення первісного позову, просила розглядати справу за її відсутності. Суд, вивчивши первісну та зустрічну позовну заяви, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов [PERSON] та зустрічний позов [PERSON] належить задовольнити в повному обсязі з наступних підстав. Як встановлено в судовому засіданні, 03 лютого 2002 року помер [PERSON], про що зроблено запис № 1294 Відділом реєстрації актів громадянського стану Жовтневого районного управління юстиції м. Одеси. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії 1-ЖД № 483074, виданим Іллічівським ЗАГС 29.04.1975 року, та дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії 1-ЖД № 043830, виданим повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Іллічівської районної ради народних депутатів м. Одеси 06.04.1996 року. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, , в тому числі й у вигляді житлового будинку за адресою: м. Одеса, вул. Шоста, пров. 1-й, буд. 4-а. Відповідно до довідки № 0657 від 03.06.2015 року [PERSON] проживав та був зареєстрований в зазначеному будинку з 02.03.1962 року по день смерті 03.02.2002 року. Відповідно до довідки виписки із будинкової книги про склад сімї та реєстрацію № 0544 позивач і відповідач також проживали в зазначеному будинку та були в ньому зареєстровані на день смерті спадкодавця. Відповідно до копії будинкової книги за вказаною адресою, вона була видана [PERSON] за рішенням Виконкому № 141 від 09.06.1962 року. Право власності на зазначений будинок не було зареєстровано в органах технічної інвентаризації. Після звернення [PERSON] та [PERSON] до Пятої Одеської державної нотаріальної контри з заявою про прийняття спадщини 08.06.2015 року, нотаріусом було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину з посиланням на відсутність правовстановлюючого документу на житловий будинок за адресою: м. Одеса, вул. Шоста, пров. 1-й, буд. 4-а. Таким чином, відносини між сторонами виникли в звязку із правом на спадщину, яка відкрилась після смерті спадкодавця в 2002 році, однак ніким із спадкоємців прийнята не була, в звязку із чим повинні регулюватися Книгою шостою ЦК України. Як вбачається із змісту ст. 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 1218 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відносно відсутності факту реєстрації права власності на зазначений будинок в органах технічної інвентаризації, суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 4 ст. 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. На час виникнення права власності на спірний будинок (1962 рік) чинним був ЦК Української РСР 1922 року, який не передбачав обов'язкової реєстрації будинків. Отже, право власності у спадкодавця виникло згідно з вимогами чинного на той час законодавства. При таких обставинах суд вважає належним способом захисту права [PERSON] та [PERSON] шляхом визнання права власності на спадкове майно, а саме по ? часток житлового будинку № 4-а, провулок 1-й, вул. Шоста в м. Одесі.

Outcome: approved