Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Харківської міської ради ,3-я особа Управління Держгеокадастру у м.Харкові Харківської області про визнання належної частки земельної ділянки у співвласників та визнання права власності на неї в порядку спадкування. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити в повному обсязі. Представник Харківської міської ради в судове засідання не з*явився , надав до суду заяву з проханням розглянути справу за їх відсутності. Представник 3-ї особи Управління Держгеокадастру у м. Харкові Харківської області в судове засідання не з*явився , про час та дату розгляду повідомлявся належним чином , про причини своєї неявки до суду не повідомили. Суд , вислухавши пояснення представника позивача , дослідивши матеріали справи , прийшов до наступного. Судом встановлено : Позивачка [PERSON] мала у приватній власності 42/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується договором міни від 23.12.2003 р. якій зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно 09.01.2004 р. [INFO] року померла мати позивачки - [PERSON], [INFO]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина. Позивачка є єдиним спадкоємцем померлої, відповідно до ст. 1261 ЦК України. У встановлений законом строк вона звернулась з заявою до приватного нотаріусу [PERSON] про прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі справи [NUMBER]. За життя, її матері - [PERSON], належала на праві власності 58/100 частина будинку [ADDRESS]. Після смерті [PERSON] позивачка успадкувала спадщину, яка складається з 58/100 частини житлового будинку [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 07.12.2016 р. Таким чином з 07.12.2016 р. позивачка є єдиним власником житлового будинку [ADDRESS], Зазначений житловий будинок розташований на земельній ділянці площею 0.1000 га, розташованій за адресою [ADDRESS] Ця земельна ділянка належить позивачці та її померлої матері на праві спільної сумісної власності для обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку,серія [NUMBER], виданого Харківською міською радою Харківської області 06 серпня 2008 року, на підставі рішення Харківської міської ради Харківської області від 27 лютого 2008 року № 38/8, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 110867100278 та Державного акту на право власності на земельну ділянку, серія [NUMBER], виданого Харківською міською радою Харківської області 06 серпня 2008 року, на підставі рішення Харківської міської ради Харківської області від 27 лютого 2008 року № 38/8, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 110867100279 відповідно. 07 грудня 2016 року позивачка отримала Свідоцтво про право на спадщину за законом видане на 58/100 частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходиться - [ADDRESS] видане приватним нотаріусом [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 1338, та зареєстровано в електронному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 07.12.2016 року. Але приватний нотаріус [PERSON] відмовила позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, у зв'язку з тим, що між співвласниками не визначені частки в вищезазначеній Тобто , позивачка не може отримати свідоцтво про право на частину земельної ділянки, оскільки земельна ділянка знаходиться у сумісній власності з нею, а частка померлої [PERSON] не виділена. Згідно з п. 22-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 10.03.2010 р. Про внесення змін та доповнень до постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», відповідно до статей 1225 Цивільного кодексу України і ст. 131 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, а також право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Згідно з абзац 2 п. 10 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило статті 1225 ЦК про те, що при переході до спадкоємців, права власності на житловий будинок, інші будівлі та споруди до них переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, і у розмірі, який необхідний для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом, необхідно розуміти так, що така земельна ділянка переходить у власність або користування спадкоємців, якщо її було надано в установленому порядку, в межах, визначених при наданні, за умови, що спадкодавець не складав заповіту щодо розпорядження земельною ділянкою, належною йому на праві власності. Таким чином, позивачка - [PERSON], як спадкоємець [PERSON] отримала частину житлового будинку та земельну ділянку. За своє життя між матір'ю позивачки [PERSON] та позивачкою - [PERSON] не укладався договір про визначення часток у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою [ADDRESS]. Статтею 87 ЗК України встановлено вичерпний перелік підстав виникнення права спільної часткової власності на земельну ділянку. Зокрема, право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає - при добровільному об'єднанні власниками належних їм земельних ділянок, при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами, при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами, за рішенням суду. Інших підстав виконання права спільної часткової власності на земельну ділянку чинним законодавством не передбачено. Оскільки між співвласниками не визначені частки в вищезазначеній ділянці приватний нотаріус законно відмовив позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку. Згідно частини 3 статті 89 ЗК України, співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки. Відповідно до частини 5 статті 89 ЗК України поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснений за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними. У відповідності с ч. 1, Зет. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників, а в разі недосягнення згоди учасник спільної часткової власності має право вимагати в судовому порядку виділення належної йому частки зі складу земельної ділянки. Статтею 372 ЦК України передбачено, що майно, яке є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками. В разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інакше не встановлено домовленістю, або законом. Таким чином, на підставі діючого законодавства, можливо визначити частки співвласників земельної ділянки по [ADDRESS] Тобто позовні вимоги про визначення частки земельної ділянки та призначення права власності на неї в порядку спадкування обгрунтовані та законні, а тому підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved