Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій стверджувала, що 21 травня 2013 року [PERSON] позичив у неї 60000 грн., про що в цей же день дав розписку. Оскільки [PERSON] борг не повернув, 12 листопада 2014 року [PERSON] подала до нього позов про розірвання договору позики від 21 травня 2013 року та стягнення з відповідача 60000 грн. Ухвалою суду від 8 грудня 2014 року було визнано мирову угоду між [PERSON] та [PERSON], відповідно до якої в рахунок повернення 60000 грн. боргу за [PERSON] було визнано право власності на належну [PERSON] квартиру [ADDRESS]. Ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 11 березня 2015 року наведену ухвалу було скасовано, справу направлено на новий розгляд. Оскільки [PERSON] помер 26 грудня 2014 року, під час нового розгляду суд замінив відповідача на правонаступника [PERSON] В судовому засіданні позивачка підтримала позов повністю і пояснила, що 60000 грн. [PERSON] передала її мати [PERSON] з метою подальшого звернення до суду з даним позовом та оформлення купівлі-продажу квартири [ADDRESS] шляхом укладення мирової угоди по справі. Представник позивачки пояснив, що 21 травня 2013 року з [PERSON] було погоджено суму позики в 60000 грн. Під час розгляду даної справи в грудні 2014 року сторони домовились, що в рахунок боргу відповідач передасть [PERSON] наведену квартиру, а вона доплатить йому 20000 грн. до ціни квартири. Перед судовим засіданням 8 грудня 2014 року [PERSON] дав позивачці розписку про одержання 80000 грн. Представник позивачки вважає, що ця розписка є доказом укладення 21 травня 2013 року [PERSON] договору позики з [PERSON] Відповідач в судове засідання не зявився, його представники просили відмовити в позові. Представник відповідача адвокат [PERSON] пояснив, що [PERSON] хворів на алкоголізм, у звязку з чим перебував на обліку в обласній психіатричній лікарні. 21 травня 2013 року [PERSON] не укладала з [PERSON] договору позики і грошей не передавала. В 2014 році [PERSON] домовилась з ним про придбання квартири [ADDRESS] з оформленням переходу права власності на [PERSON] шляхом визнання мирової угоди по справі за позовом про стягнення коштів за договором позики (тобто по даній справі). Так і було зроблено незважаючи на те, що станом на 26 грудня 2014 року за [PERSON] не було зареєстровано право власності на квартиру. Суд вважає, що в позові належить відмовити з таких підстав. Згідно з принципом диспозитивності цивільного процесу, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних і юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1 ст. 11 ЦПК України). В позовній заяві [PERSON] стверджує, що 21 травня 2013 року [PERSON] позичив у неї 60000 грн., про що в цей же день дав розписку. Однак позивачкою не надано доказу, на який вона посилається в позовній заяві розписки [PERSON] від 21 травня 2013 року. На підтвердження позовних вимог [PERSON] в судовому засіданні 8 грудня 2015 року надала розписку [PERSON] від 17 листопада 2014 року, а не від 21 травня 2013 року. Розписка підтверджує одержання 80000 грн., а не 60000 грн. Таким чином, цей доказ не підтверджує зазначених в позовній заяві обставин укладення договору позики. До позовної заяви приєднано договір позики від 21 травня 2013 року, згідно з пунктом 3.2 якого остаточною датою повернення позики є 21 травня 2014 року. Надана позивачкою розписка підписана 17 листопада 2014 року і не підтверджує факту позики коштів, які за 6 місяців до написання розписки мали бути повернуті. Отримання [PERSON] 17 листопада 2014 року коштів в сумі 80000 грн. не є предметом даного позову. Наведена розписка підтверджує факт отримання [PERSON] грошей через 5 днів після надходження до суду позовної заяви [PERSON], тому не є доказом обставин, викладених в позовній заяві. В цій розписці мається виправлення: після фрази «взяв гроші» вгорі вставлено фразу «в борг». Виправлення не посвідчене підписом [PERSON] Відповідно до пункту 6.1 договору позики від 21 травня 2013 року, цей договір набуває чинності з моменту надання позики позикодавцем і є дійсним до моменту його остаточного виконання. Суду не надано доказів на підтвердження того, що до 12 листопада 2014 року (дати звернення до суду з цим позовом) [PERSON] передала [PERSON] 60000 грн. Отже, позивачкою не доведено, що договір позики набув чинності. Вимоги, повязані з невиконанням договору, що не набрав чинності, є безпідставними. Відповідно до вимог абз. 2 ст. 1046 ЦК України договір позики є укладеним з моменту передання грошей. З наведеного судом встановлено, що 21 травня 2013 року відповідач не одержав від позивачки грошей, відповідно, договір позики 21 травня 2013 року не був укладений. На підставі абз. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів. Позивачка визнала, що договір від 21 травня 2013 року сторони підписали з метою подальшого звернення до суду з даним позовом та оформлення купівлі-продажу квартири [ADDRESS] шляхом укладення мирової угоди по справі. Оскільки договір було підписано без наміру повернення позивачці 60000 грн., суд погоджується з твердженням представника відповідача адвоката [PERSON], що відповідно до вимог ч. 1 ст. 234 ЦК України договір є фіктивним. На підстав наведеного,

Outcome: dismissed