Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини разом з матір'ю. Позовна заява мотивована тим, що сторони з 14 березня 2014 року перебували у шлюбі. Рішенням Дарницького районного суду 28 лютого 2017 року - шлюб розірвано. В шлюбі у сторін народилася дитина - [PERSON], [INFO]. Позивачка вказує на те, починаючи з 2016 року Відповідач систематично порушує права Позивача та дитини, вчиняє відносно Позивача психологічне та фізичне насильство на очах дитини. Так, Відповідач у будь-який час дня і ночі, без жодного повідомлення і узгодження з Позивачем, не враховуючи інтереси дитини, силою забирає сина від позивача чи її батьків та вивозить дитину у невідомому напрямку. При цьому, Відповідач влаштовує сварку, ображає Позивача та лається, дозволяє собі вчиняти фізичне насильство відносно Позивача, що виражається в нанесенні Позивачу тілесних ушкоджень. Ці дії відбуваються на очах малолітньої дитини та підтверджуються зверненнями до правоохоронних органів, щодо вчинення відносно неї фізичного насильства. Також, Позивачка зазначає, що за таких умов вимушена шукати місце перебування своєї дитини, так як Відповідач не має власного житла, зареєстрований в будинку батьків, проживає з новою дружиною та її дитиною в орендованих квартирах. Позивачка, розшукувала дитину самостійно, проте останній відмовився віддавати їй дитину та надавати побачення із дитиною. У зв'язку із чим звернулася до суду та просила визначити місце проживання малолітнього сина. В судовому засіданні позивач просила позов задовольнити та визначити місце проживання дитини з матір'ю, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, у своєму листі просить розглядати справу в його відсутність. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 14 березня 2014 року, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 20.02.2017 року розірвано шлюб між [PERSON] до [PERSON]. Зазначене рішення набрало законної сили. У період шлюбу у сторін народився син [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Згідно довідки виданої виконкомом Мельнице-Подільської селищної ради, від 06.06.2018 року №646, про те, що згідно запису в по господарській книзі №1 за номером об'єкта по господарського обліку 0034-1 [PERSON], зареєстрована та проживає за адресою [ADDRESS]. В склад її сім'ї виходять: син [PERSON], мама [PERSON], вітчим (власник будинку) [PERSON]. Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання, [PERSON], яка проживає та зареєстрована за адресою: [ADDRESS], від 06.06.2018 року. В склад сім'ї виходять: син [PERSON], мама [PERSON], вітчим (власник будинку) [PERSON], умови проживання задовільні, є всі комунальні зручності. Частинами 1,2 ст.160 СК України передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч.1ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи вбачається, що між сторонами протягом тривалого часу існує спір щодо визначення місця проживання дитини. Позивачка неодноразово зверталася до відділу поліції у м. Києві з заявами про перешкоду у спілкуванні з дитиною та захист прав малолітньої дитини, що підтверджується відповіддю Головного управління національної поліції у м. Києві Дарницьке управління від 04.05.2018 року, згідно якого Позивачці роз'яснено її право на звернення до суду для вирішення спірних питань. Згідно листа Служби у справах дітей та сім'ї Борщівської районної державної адміністрації Тернопільської області від 12.02.2019 року, яким вони просять розглядати справу у відсутності їх представника, а висновок органу опіки та піклування по даній справі буде підготовлено після розгляду питання щодо визначення місця проживанн малолітнього [PERSON] на комісії з питань захисту прав дитини районної державної адміністрації, та додатково надіслано до Гощанського районного суду Рівненської області. Судом неодноразового повідомлялось, про необхідність надання вказаного висновку до суду, якій так і не був наданий. Судом встановлено і не заперечувалося самими сторонами, що [PERSON], зареєстрований зі матір'ю за адресою с. Устя, вул. Хриплів, 40, та під час розгляду справи у суді, повність перебуває на його утриманні. З характеристик виданої (від 25.06.2018 року №679) на [PERSON], вбачається, що остання за місцем проживання характеризується позитивно. Відповідно до п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 р. № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про місце проживання дитини судам належить звертати особливу увагу на її вік та з'ясовувати з ким із батьків вона бажає проживати. Судам слід враховувати також положення ст. 160 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначаться за згодою батьків, яка досягла 10 років за спільною згодою батьків та самої дитини, а місце проживання дитини, яка досягла 14 років, визначаться нею самою. Відповідно до ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов'язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Так, 11 липня 2017 року Європейським Судом з прав людини було винесено рішення у справі «М.С. проти України», у якому йдеться визначення «інтересів дитини», їх місця у взаємовідносинах між батьками. При цьому Європейський Суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по - перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі у міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосується дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. Суд, з цього робить висновок, що рівність прав батьків витікає з прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, і у першу чергу повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків. Для гармонійного морального та психічного розвитку дітей необхідні стабільні умови проживання, відчуття захищеності, підтримка найближчих для них людей, якими вони вважають обох батьків. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини та сприятиме безпечному, спокійному та стійкому середовищі розвитку дитини. Зібрані докази свідчать про те, що Позивачка постійно піклується про дитину, бере участь у духовному та фізичному розвитку; у Позивачки створено умови належного виховання та розвитку дитини. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням. Згідно ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути сплачений ним судовий збір у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved