Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивований тим, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі і в шлюбі у них народились дитина [PERSON], [INFO]. Подружні стосунки з відповідачем фактично припинені, жодної матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає, хоча має таку можливість, а тому [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в розмірі 30 % від усіх доходів відповідача, починаючи з дня предявлення позову. Крім того, [PERSON] зазначає, що з серпня 2013 р., вона з сином проживає окремо від відповідача. За час окремого проживання відповідач не надав матеріальної допомоги на утримання дитини, а тому [PERSON] просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дитини з серпня 2013 р. по даний час в розмірі 30 % від усіх доходів відповідача. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала, надала пояснення аналогічні письмовим поясненням, доданим нею до матеріалів справи. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, та просив суд постановити рішення, яким стягнути з нього на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини в розмірі 1/6 частини його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до наступного висновку. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ст. 8 Закону України Про охорону дитинства визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 133291, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 18.05.2009 р., батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 р. № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів (п. 17) за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно довідки «ЖЕК № 15» № 16 від 08.06.2015 р. [PERSON] проживає з своїм неповнолітнім сином [PERSON] по адресі: [ADDRESS] з серпня 2013 р. по теперішній час. Згідно ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Згідно ч. 3 ст. 60 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до ч. 2 ст. 60 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи те, що [PERSON] не надано суду доказів, підтверджуючих обставини на які вона посилається, зокрема щодо вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача, та не можливості їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати, суд вважає що вимога про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання дитини з серпня 2013 р. задоволенню не підлягає. Крім того, відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення аліментів за минулий час, суд враховує наявні в матеріалах справи квитанції (а.с. 20-24, 67-68, 81), які спростовують твердження позивачки про те, що [PERSON] ухилявся від надання матеріальної допомоги на утримання дитини. Суд вважає, що вимога [PERSON] про стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання дитини в розмірі 30 % від усіх доходів відповідача, щомісячно, починаючи з дня предявлення позову, підлягає частковому задоволенню з огляду на наступне. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачуються щомісячно, а відтак суд вважає не можливим визначити розмір аліментів у відсотковому співвідношенні до заробітку (доходу ) відповідача. Ч. 1 ст. 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки [PERSON] має регулярний дохід, суд вважає доцільним визначити розмір аліментів в частці від заробітку (доходу) останнього. Ч. 1 ст. 183 Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до довідки про заробітну плату № 43/536 від 31.07.2015 р. [PERSON] працював в Головному територіальному управлінні юстиції у Вінницькій області на посаді головного спеціаліста і його заробіток з січня 2015 р. по липень 2015 включно складав 26280,08 гривень.(а.с. 37) Згідно довідки про заробітну плату № 43/537 від 31.07.2015 р., [PERSON] працював в Головному територіальному управлінні юстиції у Вінницькій області на посаді головного спеціаліста і його заробіток з червня 2013 р. по грудень 2014 р. включно складав 72607,35 гривень.(а.с. 38) Згідно відомостей з центральної бази даних Державного реєстру фізичних осіб ДПА України про суми виплачених доходів, наданих ОДПІ ГУ ДФС у Вінницькій області [PERSON] у першому кварталі 2015 року отримала 9100,84 грн. доходу (заробітна плата) та у другому кварталі 2015 року отримала 9576,65 грн. доходу (заробітна плата) (а.с.57) Згідно свідоцтва про народження серії 1-АМ № 310121, виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області 18.02.2015 р., [PERSON] є батьком [PERSON]. (а.с. 25) Враховуючи вищевикладене, а також те, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 % прожиткового мінімуму встановленого для дитини відповідного віку, суд вважає за доцільне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] в розмірі 1/5 частини всіх видів заробітку (доходів) [PERSON], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 19.06.2015 року до досягнення дитиною повноліття. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Крім того, оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору, його, згідно ст. 88 ЦПК України слід стягнути з відповідача.

Outcome: approved