Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток, мотивуючи позов тим, що згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 81 від 03 лютого 1977 року «Про доповнення до рішення міськвиконкому від 01 березня 1973 року № 139/14 «Про затвердження акту прийняття в експлуатацію індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] , побудованого громадянином [PERSON] » вирішено оформити за останнім право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] . [PERSON] був батьком позивачки та чоловіком та дідом відповідачів. 29 вересня 1988 року [PERSON] та [PERSON] (син [PERSON] та [PERSON] та батько [PERSON] та [PERSON] ) уклали договір дарування (номер за реєстром 2- 4260), за яким [PERSON] подарував [PERSON] 25/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . 29 вересня 1988 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір дарування (номер за реєстром 2-4262) за яким [PERSON] подарував [PERSON] 10/100 частин домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, в зв`язку з чим було видано [PERSON] (дружині покійного) свідоцтво від 06 листопада 1998 року, номер за реєстром 5Д-904 про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на 65/100 домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] (дружині покійного) та [PERSON] (сину покійного) свідоцтво від 06 листопада 1998 року, номер за реєстром 5Д-906 про право на спадщину за законом по 2/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою [ADDRESS] ; [PERSON] (дочці покійного) свідоцтво від 27 листопада 1998 року, номер за реєстром 5Д-1129 про право на спадщину за законом на 1/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою [ADDRESS] . Як зазначено у позові, [INFO] року [PERSON] помер і після його смерті спадщину по 1/3 прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Отже, домоволодіння за адресою: [ADDRESS] належить в таких частках наступним особам 125/600 (або 375/1800) [PERSON], 260/600 (або 780/1800) [PERSON] , 43/360 (або 215/1800) [PERSON] , 43/360 (або 215/1800) [PERSON] . Згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 168 від 20 квітня 2004 року земельна ділянка площею 0,0740. цільове призначення - для будівництва та обслуговування, житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер [NUMBER] , за адресою [ADDRESS] передати у спільну сумісну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] згідно державного акта на право власності на земельну ділянку від 18 вересня 2006 року серія [NUMBER] . Оскільки вищевказана земельна ділянка передана позивачці, відповідачці [PERSON] та батькові відповідачів [PERSON] та [PERSON] у спільну сумісну власність, а житловий будинок, розміщений на ній перебуває у спільній частковій власності, при тому, що частки співвласників будинку не є рівними, позивач просить про визначення ідеальних часток. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи безе його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та щодо заочного розгляду справи не заперечив. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, однак подала суду заяву про розгляд справи безе її участі, проти задоволення позову не заперечила. Інші відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, однак повідомлялись про розгляд справи належним чином. З урахуванням думки представника позивача та положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 81 від 03 лютого 1977 року «Про доповнення до рішення міськвиконкому від 01 березня 1973 року № 139/14 «Про затвердження акту прийняття в експлуатацію індивідуального жилого будинку по [ADDRESS], побудованого громадянином [PERSON] » оформлено за останнім право власності на домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.4). [PERSON] був батьком позивачки та чоловіком та дідом відповідачів. Згідно договору дарування від 29.09.1988 року встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] 25/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою в [ADDRESS] (а.с.5-6). Згідно договору дарування від 29.09.1988 року встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] 10/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою в [ADDRESS] (а.с.7-8). [INFO] [PERSON] помер, в зв`язку з чим було видано [PERSON] (дружині покійного) свідоцтво від 06 листопада 1998 року про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на 65/100 домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.9). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] (дружині покійного) та [PERSON] (сину покійного) видано свідоцтво від 06 листопада 1998 року про право на спадщину за законом по 2/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.10). Також, [PERSON] (дочці покійного) видано свідоцтво від 27 листопада 1998 року про право на спадщину за законом на 1/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.11). [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті спадщину по 1/3 прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,0740 га, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст.89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Згідно зі ст.120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК Україниз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач [PERSON] до суду подано заяву про визнання позову. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved