Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , треті особи - Пісочинська селищна рада Харківського району Харківської області, [PERSON] , [PERSON] , в якій просить суд зобов`язати [PERSON] та [PERSON] звільнити самовільно зайняту земельну ділянку громадського проїзду до буд. [ADDRESS] та [ADDRESS] , привести її у придатний для використання стан шляхом знесення за власний рахунок розташованого на цій ділянці паркану та стягнути на користь позивача понесені судові витрати по справі. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що є власником 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . З 2017 року мешканцями будинку [ADDRESS] [PERSON] та [PERSON] неодноразово робились спроби самовільно встановити паркан та перекрити громадський проїзд до буд. [ADDRESS] та [ADDRESS] . 13.05.2018 відповідачами самовільно та незаконно встановлено паркан з шиферу на громадському в`їзді до буд. [ADDRESS] та [ADDRESS] , чим грубо порушено право позивача на прохід та проїзд до свого домоволодіння. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 05 листопада 2018 року відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено проводити за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13 грудня 2018 року відмовлено у задоволенні заяви представника позивача [PERSON] про вжиття заходів забезпечення позову. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 11 квітня 2019 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті. 10.01.2019 відповідачем [PERSON] подано письмові заперечення проти позову, в яких він уважає позовні вимоги безпідставними та зазначає, що в 1955 році сім`ї [PERSON] рішенням № 642 від 12.12.1955 Харківської районної ради виділена у безстрокове користування земельна ділянка площею 0,0812 га за адресою: [ADDRESS] для будівництва житлового будинку та господарчих споруд. Згідно з технічним паспортом КП «ХРБТІ» від 13.10.2008, виданого [PERSON] , та плану земельної ділянки площею 812 кв. м за вказаною адресою через вказану земельну ділянку немає ніякого проходу чи проїзду. Відповідач зазначає, що спірний паркан поставлено в межах наданої його родині у 1955 році у безстрокове користування земельної ділянки. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачі, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Відповідачем [PERSON] надано клопотання про відкладення судового засідання, призначеного на 02.05.2019, на іншу дату у зв`язку з погіршенням стану його здоров`я. У зв`язку з неодноразовим відкладенням справи за клопотаннями відповідача та ненаданням ним доказів перебування на лікуванні, враховуючи подання відповідачами письмових заперечень проти позову та доказів на їх підтвердження, а також тривале перебування справи у провадженні, суд вважає за можливе розглядати справу за відсутності відповідачів. Треті особи, належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились, про поважність причин неявки не повідомили, у зв`язку з чим суд вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності. Заслухавши пояснення представника позивача та вивчивши надані сторонами докази, судом встановлено наступні фактичні обставини та відповідні ним правовідносини. [PERSON] , [INFO] , є власником 39/100 часток житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходиться: [ADDRESS] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, виданим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., договором дарування частки житлового будинку, посвідченим приватним нотаріусом Харківського районного нотаріального округу Харківської області Десятниченко О.В., зареєстрований в реєстрі за №443, витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 21.03.2017 року за №82949696. Відповідно до інформації з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності. Листом Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 15.11.2016 року за №1476 повідомлено, що було розглянуто звернення [PERSON] з приводу самовільного захоплення частки її земельної ділянки та погроз перекрити проїзд громадського користування. Під час розгляду звернення співробітниками Пісочинської селищної ради було проведено бесіду з гр. [PERSON] щодо недопущення перекриття громадського проїзду. Мешканці домоволодінь за адресою: [ADDRESS] та буд. [ADDRESS] звертались з заявою до голови Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області з проханням недопущення перекриття проїзду, що підтверджується заявою від 27 грудня 2017 року за підписом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] На відповідний запит представника позивача Пісочинським селищним головою надано відповідь від 11.04.2018 року за вих. № 1615, в якій зазначалось, що відповідно до схематичного плану смт. Пісочин, розробленого Держкомітетом архітектури містобудування та житлової політики погодженого з інспекцією Держгеонагляду України 11 листопада 1997 року, межі затверджені рішенням виконкому громадського проїзду по [ADDRESS] та [ADDRESS]. З метою детального ознайомлення із межами громадського проїзду по [ADDRESS], до відповіді долучено викопіювання з схематичного плану смт. Пісочин. Додатково повідомлено, що Пісочинською селищною радою не приймалось рішень щодо передачі у власність третім особам громадського проїзду по [ADDRESS] та [ADDRESS]. Актом депутата Пісочинської селищної ради Канцедал Л .В . встановлено, що за адресою: [ADDRESS] та [ADDRESS] , це єдиний в`їзд до власних домоволодінь та являється проїздом громадського користування. [PERSON] , [PERSON] [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] звертались до Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області та до Харківської місцевої прокуратури [ADDRESS] у зв`язку з незаконним встановленням паркану та бездіяльності працівників поліції, що підтверджується заявами за вх. №473/02-29 від 14.05.2018 року та 478/02-59 від 14.05.2018 року. Рішенням Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 06 червня 2018 року вирішено: власнику або уповноваженій особі, яка діє від імені власника житлового будинку [ADDRESS] здійснити перенесення навісу для стоянки автотранспортного засобу та пересадження дерева, гр. [PERSON] забезпечити гр. [PERSON] рівні права щодо володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, гр. [PERSON] демонтувати самовільно побудований паркан з шиферу на громадському в`їзді біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у строк до 15 липня 2018 року. 10.12.2018 року до канцелярії суду подано клопотання про долучення до матеріалів справи фотографії з зображенням самовільно встановленого паркану, CD диск з фотографіями самовільно встановленого паркану в електронному вигляді, та відеозаписами самовільного встановленого паркану родиною [PERSON], протоколів опитування свідка [PERSON] та свідка [PERSON] від 27.11.2018 року, якими підтверджується, що самовільно побудований паркан встановлений родиною [PERSON] та на теперішній час не демонтований. До заперечень на позову заяву [PERSON] долучив рішення Пісочинської селищної ради Харківського району Харківської області від 11.10.2018 року, яким вирішено надати гр. [PERSON] дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведеної земельної ділянки, орієнтовною площею 0,0812 га, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за рахунок земель житлової та громадської забудови, оформити земельний сервітут на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0037 га, розташовану між домоволодінням по [ADDRESS] та домоволодінням по [ADDRESS] для надання права проходу та права проїзду на транспортному засобі мешканцям домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до Договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва житлового будинку на праві особистої власності від 27.01.1956 року [PERSON] надано в безстрокове користування земельну ділянку за адресою: [ADDRESS] на підставі рішення Виконкому Харківської районної ради депутатів трудящих. Проаналізувавши спірні правовідносини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного. Відповідно до ч.2 ст.152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Згідно з ч.1, ч.2 ст.95 Земельного кодексу України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право: а) самостійно господарювати на землі; б) власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію; в) використовувати у встановленому порядку для власних потреб наявні на земельній ділянці загальнопоширені корисні копалини, торф, ліси, водні об`єкти, а також інші корисні властивості землі; г) на відшкодування збитків у випадках, передбачених законом; ґ) споруджувати жилі будинки, виробничі та інші будівлі і споруди. Порушені права землекористувачів підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Статтею 96 Земельного кодексу України встановлено, що землекористувачі зобов`язані: а) забезпечувати використання землі за цільовим призначенням та за свій рахунок приводити її у попередній стан у разі незаконної зміни її рельєфу, за винятком випадків незаконної зміни рельєфу не власником такої земельної ділянки; б) додержуватися вимог законодавства про охорону довкілля; в) своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату; г) не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; ґ) підвищувати родючість ґрунтів та зберігати інші корисні властивості землі; д) своєчасно надавати відповідним органам виконавчої влади та органам місцевого самоврядування дані про стан і використання земель та інших природних ресурсів у порядку, встановленому законом; е) дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон; є) зберігати геодезичні знаки, протиерозійні споруди, мережі зрошувальних і осушувальних систем. Законом можуть бути встановлені інші обов`язки землекористувачів. У відповідності до ст.103 Земельного кодексу України власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані не використовувати земельні ділянки способами, які не дозволяють власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок використовувати їх за цільовим призначенням (неприпустимий вплив). Власники та землекористувачі земельних ділянок зобов`язані співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення прав на землю кожного з них та використання цих ділянок із запровадженням і додержанням прогресивних технологій вирощування сільськогосподарських культур та охорони земель (обмін земельних ділянок, раціональна організація територій, дотримання сівозмін, встановлення, зберігання межових знаків тощо). Згідно з ч.ч.1,4 ст.376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Якщо власник (користувач) земельної ділянки заперечує проти визнання права власності на нерухоме майно за особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво на його земельній ділянці, або якщо це порушує права інших осіб, майно підлягає знесенню особою, яка здійснила (здійснює) самочинне будівництво, або за її рахунок. Як встановлено судом, між сторонами виник спір з приводу незаконного, на думку позивача, встановлення відповідачами паркану на громадському проїзді біля буд. [ADDRESS] , який перешкоджає проїзду до домоволодіння позивача. Надаючи оцінку доводам сторони позивача, суд виходить з наступного. Щодо посилання позивача на самочинне будівництво відповідачами паркану на прилеглій до належної їм земельної ділянки території громадського проїзду суд зазначає наступне. На підставі рішення виконавчого комітету Харківської райради депутатів трудящих від 12.12.1955 року (а.с. 128) та Договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.01.1956 року (а.с. 127) [PERSON] надано на праві безстрокового користування земельну ділянку по [ADDRESS] загальною площею 812 кв. м (як зазначає відповідач, у подальшому вказана адреса перейменована у [ADDRESS] ). Із заперечень відповідача вбачається, що спірний паркан встановлено саме на території земельної ділянки, наданої сім`ї [PERSON] у безстрокове користування у 1956 році, і розташування паркану відповідає схематичному плану земельної ділянки, доданому до договору від 27.01.1956 року. Водночас позивачем всупереч вимог статті 81 ЦПК України не доведено, що спірний паркан розташований поза межами наданої родині відповідачів у безстрокове користування земельної ділянки. Посилання з цього приводу на п. 1.3 рішення сесії Пісочинської селищної ради від 06 червня 2018 року про зобов`язання [PERSON] демонтувати самовільно побудований паркан з шиферу на громадському в`їзді біля земельної ділянки за адресою: [ADDRESS] у строк до 15 липня 2018 року суд вважає безпідставним, оскільки вказане рішення сесії не містить фактичного та правового обґрунтування, не надає оцінки факту надання родині [PERSON] у безстрокове користування земельної ділянки на підставі договору від 27.01.1956 року та не враховує доводів відповідачів про те, що спірний паркан розташовано у межах наданої у безстрокове користування земельної ділянки. Крім того, зміст пункту 1.3 рішення сесії від 06.06.2018 суперечить змісту рішення сесії Пісочинської селищної ради від 11.10.2018 про надання [PERSON] дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,0812 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд за адресою: [ADDRESS], та зобов`язання останнього оформити земельний сервітут на земельну ділянку, орієнтовною площею 0,0037 га, розташовану між домоволодінням по [ADDRESS] та домоволодінням по [ADDRESS] для надання права проходу та права проїзду на транспортному засобі мешканцям домоволодіння за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до ч. 1 ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Згідно з ч. 1 ст. 401 ЦК України, право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлено щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Отже, оскільки зміст сервітуту становить право користування чужою земельною ділянкою, зі змісту рішення сесії Пісочинської селищної ради від 11.10.2018 вбачається фактичне визнання права [PERSON] на користування спірною ділянкою, на якій розташовано спірний паркан. Як встановлено судом, позивач є власником 39/100 частин житлового будинку по [ADDRESS] та землекористувачем земельної ділянки за вказаною адресою, право спільної сумісної власності на яку на час розгляду справи зареєстровано за [PERSON] і [PERSON] , які померли. Власником інших 61/100 частин вказаного будинку та другим користувачем земельної ділянки за вказаною адресою є третя особа [PERSON] Згідно з технічним паспортом на вказане домоволодіння (а.с. 22-30), земельна ділянка має основний вхід з боку [ADDRESS]. Водночас позивачем не доведено неможливості користування ним входом на земельну ділянку з боку [ADDRESS] . Як пояснив представник позивача, прохід від частини будинку, належної позивачеві, до частини будинку, належної [PERSON] , і далі до виходу на [ADDRESS] у найвужчому місці становить 78 см, що, на думку суду, не є беззаперечним свідченням неможливості користування вказаним проходом. Крім того, наявність проходу від частини будинку позивача до [ADDRESS] спростовує висновок, який міститься в акті депутата Канцедал Л.В. від 18.01.2018, на який також посилається позивач, про те, що перекритий проїзд до будівель по [ADDRESS] та [ADDRESS] є єдиним в`їздом до домоволодінь мешканців. Щодо посилання позивача в обґрунтування своїх доводів про те, що спірний паркан побудовано на громадському проїзді, на схематичний план смт Пісочин (а.с. 35), суд зазначає, що на вказаному плані громадський проїзд взагалі не проходить біля належного [PERSON] будинку [ADDRESS] , як про це зазначає позивач, що ставить під сумнів достовірність вказаного плану. Інші доводи позивача, зокрема, посилання на протоколи опитування свідків про розташування спірного паркану на громадському проїзді, не мають юридичного значення і не спростовують висновків суду про недоведеність позовних вимог. Підсумовуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність відмови у позові у зв`язку з недоведеністю позивачем своїх вимог.

Outcome: dismissed