Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд: стягнути зі [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 9 119 ( дев`ять тисяч сто дев`ятнадцять ) гривень 05 коп. стягнути зі [PERSON] , [INFO] на користь [PERSON] пеню за несвоєчасну сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у сумі 7 524 (сім тисяч п`ятсот двадцять чотири ) гривень 76 коп. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона перебувала з відповідачем у шлюбі, який був зареєстрований 09 листопада 2000 року Липецькою сільською радою Харківського району Харківської області, актовий запис № 32. Від шлюбу мають повнолітню дитину- [PERSON] , [INFO] . Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 15 березня 2012 року шлюб між ними розірвано, дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з нею. Після розірвання шлюбу батько дитини не приймав участі у матеріальному утриманні доньки, не надавав їй матеріальної допомоги у будь - якому вигляді. 18 листопада 2017 року позивач зареєструвала шлюб , після реєстрації якого прізвище « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Відповідно до судового наказу, виданого Харківським районним судом Харківської області від 05 липня 2018 року, справа № 635/3792/18 з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1 / 4 частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менш ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 червня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття. Між тим, відповідач жодного місяця не сплачував аліменти на утримання неповнолітньої дитини, у зв`язку з чим станом на 30.11.2018 року виникла заборгованість у розмір 9 119, 05 грн, пеня (неустойка) - 7524, 76 грн. На час звернення до суду з позовної заявою заборгованість не сплачена. Відповідачу відомо про наявність відносно нього виконавчого провадження щодо примусового стягнення аліментів, також йому відомо , або має бути відомим розмір аліментів, який має сплачуватись щомісячно. В зв`язку з чим вважає, що відповідач свідомо не сплачує суму аліментів, яка визначена виконавцем та допустив заборгованість по аліментам. На підставі викладеного враховуючи вимоги статті 196 СК України позивач звернулась з даним позовом до суду. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 29 січня 2019 року позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 04 квітня 2019 року підготовче провадження по справі закрито, справу призначено до розгляду по суті. Позивач надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи повести без її участі, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання відповідно до відомостей отриманих судом у порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України, причини не явки суду не повідомив. Відзив не надав, а також будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, розглянувши матеріали справи і оцінивши наявні в справі письмові докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні, вирішуючи справу, виходить з такого. Судовим наказом Харківського районного суду Харківської області від 05 липня 2018 року стягнуто зі [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї четвертої заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття, на користь [PERSON] . Згідно розрахунку заборгованості по сплаті аліментів, складеного державним виконавцем № 46256 від 04.12.2018 року , заборгованість по аліментам за період з 06 червня 2018 року по 30 листопада 2018 року становить 9 119, 05 грн. За правовою природою аліментні зобов`язання - це періодичні платежі, які боржник зобов`язаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді стягнення неустойки (пені). Відповідно до частини 1 статті 196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Як роз`яснено у п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), визначена у ст. 196 СК України, настає лише за наявності вини цієї особи; на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи зі змісту статті 196 СК України, суд повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні, та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Зазначені в позовній заяві обставини жодним чином не спростовані відповідачем під час судового розгляду. Крім того, відповідачем в ході розгляду справи не надано суду доказів щодо утворення заборгованості зі спалити аліментів з незалежних від нього причин. Відповідно до вимог статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Відсутність гарантій виконання судового рішення в розумінні статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, є порушенням права на справедливий, відкритий і швидкий судовий розгляд справи. Також у пункті 9 частини першої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти на дитину, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Крім того, обов`язок надавати дитині допомогу (аліменти) батько дитини несе не лише з рішення суду, а й з факту народження дитини згідно з вимогами СК України. Вказане узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постанові від 12 вересня 2018 року у цивільній справі № 522/26181/15-ц. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку що наявність неспростованої заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів свідчить про наявність підстав для стягнення пені за прострочення її сплати. За змістом статті 196 СК України правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Отже, з урахуванням правової природи пені як дієвого стимулу належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України, у редакції, що була чинна на час виникнення заборгованості, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різнитись. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). На підставі вкладеного, суд вважає, що обчислений позивачем розмір неустойки (пені) за прострочення сплату аліментів, який становить 7 524 ( сім тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні 76 копійок зроблений з урахуванням висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року по справі № 572/1762/15-ц, частини 1 статті 196 СК України, а тому є законним та обґрунтованим. Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. З огляду на вказане, суд вважає позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] на її користь пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 7 524 (сім тисяч п`ятсот двадцять чотири) гривні 76 копійок підлягає задоволенню. Щодо вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості по аліментам суд приходить до наступного. Діючим сімейним законодавством можливість стягнення заборгованості по аліментам за рішенням суду передбачає для аліментів, які сплачуються в порядку, передбаченому статтею 187 СК України, що врегульовує відносини, пов`язані із відрахуванням аліментів на дитину за добровільною ініціативою платника шляхом подачі ним заяви за місцем роботи. Правовий аналіз вищенаведених норм свідчить про те, що частини 3 статті 194 СК України передбачає стягнення в судовому порядку лише тієї заборгованості за аліментами, яка виникла у зв`язку із сплатою аліментів, розмір яких визначений на підставі домовленості сторін, оформленої шляхом добровільної подачі платником відповідної заяви про відрахування аліментів за місцем роботи (ст. 187 СК України). В даній справі аліменти на користь позивача вже стягнуті судовим наказом від 05 липня 2018 року і повторному стягненню в судовому порядку не підлягають, а визначена державним виконавцем заборгованість за аліментами підлягає стягненню з відповідача в порядку, передбаченому Законом України «Про виконавче провадження», а не шляхом повторного судового стягнення. На підставі викладеного, суд приходить до висновку що позовні вимого про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості і сплати аліментів у сумі 7 524 (сім тисяч п`ятсот двадцять чотири ) гривень 76 коп задоволені не підлягають. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, в зв`язку з чим з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: partial