Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить в порядку поділу майна подружжя виділити їй у власність 1/2 частини автомобіля марки «Honda CRV», рік випуску 2000, кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], у власність відповідача [PERSON] також виділити 1/2 частини спірного автомобілю. В ході розгляду справи [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила відшкодувати їй вартість 1/2 частини автомобіля марки «Honda CRV», рік випуску 2000, кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], в розмірі 82500,00 грн., та судові витрати, в тому числі і витрати на правову допомогу в сумі 10000,00 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - адвокат Шевченко О.Ю. підтримав уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просив, їх задовольнити. Додатково зазначав, що дійсна вартість автомобіля позивачем розрахована на підставі середньої ринкової ціни, взятої з відкритих джерел, спеціалізованих інтернет-сайтів по продажу автомобілів. Відповідач [PERSON] та його представник - [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти заявлених позовних вимог, просили відмовити у задоволенні позову. [PERSON] зазначав, що на придбання даного автомобілю були взяті кредитні кошти. Для того, щоб погасити кредит, він був вимушений продати цей автомобіль. Також вказував, що заявлена позивачем вартість транспортного засобу досить завищена, об'єктивним доказом його вартості є довідка-розрахунок, наявна в матеріалах справи. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка є матір'ю відповідача, повідомили, що автомобіль був придбаний у період шлюбу, з жовтня 2015 року відповідач переїхав мешкати до неї, простійного доходу у сина не було, працювати він почав з лютого 2016 року. Суд, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі з 11 лютого 1994 року, актовий запис № 120 Дзержинського відділу ЗАГС м. Харкова. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 12.11.2015 у справі № 641/10040/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. В період шлюбу 24.06.2005 на ім'я [PERSON] було зареєстровано автомобіль марки «Honda CRV», рік випуску 2000, кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. На запит суду Територіальним сервісним центром № 6349 Регіонального сервісного центру в Харківській області МВС України надано інформацію про те, що згідно наявних баз даних автомобіль марки «Honda CRV», рік випуску 2000, кузов № [NUMBER], д.р.н. [NUMBER], знятий з обліку 29.10.2015 для реалізації. 04.11.2015 на вказаний автомобіль ТОВ «Транс-Ком Плюс» виписана довідка-рахунок. 12.11.2015 спірний автомобіль зареєстрований на ім'я [PERSON], [INFO] Враховуючи, що [PERSON] набув у власність транспортний засіб у період перебування у шлюбі, [PERSON] бажає поділити спільне майно подружжя, а з огляду на те, що транспортний засіб є неподільною річчю, просить надати їй грошову компенсацію половину вартості автомобілю. Вказана вартість транспортного засобу розрахована позивачем на підставі середньої ринкової ціни, яка взята з відкритих джерел, спеціалізованих інтернет-сайтів по продажу автомобілів в Україні, та на теперішній час складає 165000,00 грн. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою. Згідно ст.ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. При визначенні розміру частки у майні, що належить подружжю, а також частки неподільної речі, суд має виходити з дійсної вартості цього майна на день ухвалення рішення. Дійсна вартість майна визначається її ринковою вартістю, яка діє на день ухвалення рішення суду, що має довести особа, яка на цю обставину посилається (ст..ст. 10,60 ЦПК України). Якщо оцінка окремого виду майна є складною або позивач чи відповідач оспорюють оцінку майна, суд для визначення дійсної вартості спірного майна за клопотанням сторони у справі може призначити відповідну експертизу. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. В ході розгляду справи відповідач [PERSON] оспорював розмір вартості транспортного засобу, однак жодних клопотань про призначення експертизи для визначення дійсної вартості майна суду не заявляв. За таких обставин суд приймає до уваги як доказ на підтвердження обґрунтованості розрахунку позивача [PERSON], як середній показник вартості подібного транспортного засобу. Заперечення відповідача та його представника щодо наявності кредитних зобов'язань, які були погашені за рахунок вартості реалізованого транспортного засобу, суд до уваги не приймає, оскільки наданий суду текст кредитного договору свідчить про те, що грошові кошти в розмірі 70000,00 грн. отримувались на визначену ціль - ремонт квартири, транспортний засіб був лише переданий в заставу в забезпечення кредитних зобов'язань. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Враховуючи викладене суд вважає, що заявлені [PERSON] вимоги стягнення половини вартості транспортного засобу в порядку поділу майна подружжя обґрунтовані та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Статтею 79 ЦПК України визначено, що до судових витрат відноситься судовий збір та витрати, пов'язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані із явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підтвердження витрат на правову допомогу позивачем не надано жодних документальних підтверджень їх понесення. На підставі викладеного та

Outcome: partial