Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, обґрунтувавши його тим, що 11.12.2009 року [PERSON] знаходячись в приміщенні магазину, розташованому в [ADDRESS] на грунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків, умисно нанесла один удар правою рукою в якій була в'язка ключів від замків, в лівий висок, та один удар зверху в голову [PERSON] та в подальшому виштовхала вказану особу з приміщення. В результаті спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: гострої черепно-мозкової травми, у вигляді забою головного мозку легкого ступеня з наявністю кровопідтіку в ліву височну область, садна на задній поверхні грудної клітини і кровопідтіку в область правого плеча, які згідно заключення комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. [PERSON] було пред'явлено обвинувачення у вчиненні злочину, передбаченого ч.2 ст. 125 КК України, кваліфікуючими ознаками якого є умисне легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я, за обставин, викладених вище. Постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 8 вересня 2011 року звільнено від кримінальної відповідальності [PERSON] за скоєння злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, на підставі п. «г» ст. 1, 6 Закону України «Про амністію у 2011 році», а провадження по кримінальній справі закрите. В зв'язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач неодноразово проходила лікування в Кіровоградській обласній лікарні та понесла витрати на лікування, підтверджені документально в сумі 2230 грн., які просить стягнути з відповідача. Крім того, вважає, що їй заподіяна моральна шкода, яку оцінює в 30000 грн., що полягає в тому, що внаслідок злочинних дій відповідача в неї виникли нервові збудження, негативні емоції та переживання, що в сукупності вплинуло на загальний стан її здоров'я (епікриз №2450). Внаслідок отриманої травми в область лівої височної частини голови в неї постійні головні болі. Крім того, від цієї травми має місце порушення руху лівого очного яблука, біль в лівому оці та отеклість м'яких тканин лівої орбіти ока, а тому у неї є розуміння того, що в подальшому вона може стати інвалідом і це призводить до відповідних моральних страждань. Стверджує, що її фізичні і моральні страждання передались її сім'ї. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив його задовольнити, додатково пояснивши, що [PERSON] звільнена від кримінальної відповідальності за вчинення злочину з нереабілітуючих підстав, а показання свідків зі сторони відповідача необхідно оцінювати критично, оскільки вказували на те, що 11.12.2009 року у [PERSON] була припухлість правої щоки, що суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року. Відповідач позов не визнала, пояснивши, що злочину відносно [PERSON] не вчиняла, тілесних ушкоджень 11.12.2009 року [PERSON] не завдавала, ухвалою Бобринецького районного суду Кіровоградської області була звільнена від кримінальної відповідальності за її особистою заявою по амністії, копію якої подала до суду (а.с.36), а тому просить відмовити в задоволенні позову. Представник відповідача [PERSON] проти позову заперечила, у задоволені позову просила відмовити, при цьому зазначила, що вважає належним доказом вини [PERSON] відповідно до ч.4 ст.61 ЦПК України лише вирок, що набрав законної сили, який щодо останньої не виносився. Крім того, вважає що позивач не надав суду належних доказів, які б свідчили про неправомірність дій [PERSON], наявність безпосереднього причинного зв'язку між ними та шкодою та не доведеністю вини [PERSON] Не доведено позивачем також необхідність придбання медичних препаратів, дати придбання, їх кількість (а.с.26-29). Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, свідків, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За загальним правилом цивільна відповідальність за завдану майнову чи моральну шкоду настає за наявності чотирьох складових: неправомірності дій заподіювача шкоди, негативного наслідку таких дій (шкоди), причинного зв'язку між діями заподіювача шкоди та завданою шкодою, а також вини особи, яка завдала шкоду. Судом встановлено, що постановою Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 8 вересня 2011 року, яка набрала законної сили, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за ч.2 ст.125 КК України на підставі п. «г» статті 1, статті 6 Закону України «Про амністію у 2011 році», а провадження по кримінальній справі закрите. З постанови також вбачається, що 11.12.2009 року близько 15 год. 20 хв., [PERSON] знаходячись в приміщенні магазину в якому займається підприємницькою діяльністю, розташованого в центрі [ADDRESS] на грунті раніше виниклих особистих неприязних стосунків, умисно нанесла один удар правою рукою в якій була в'язка ключів від замків, в лівий висок, та один удар зверху в голову [PERSON], та в подальшому виштовхала вказану особу з приміщення. В результаті спричинення тілесних ушкоджень [PERSON] отримала тілесні ушкодження у вигляді: гострої закритої черепно-мозкової травми, у вигляді забою головного мозку легкого ступеня з наявністю кровопідтіку в ліву височну область, садна на задній поверхні грудної клітини і кровопідтіку в область правого плеча, які згідно заключення комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ, відносяться до категорії легких тілесних ушкоджень, які потягли за собою короткочасний розлад здоров'я. 05.09.2011 року від підсудної до суду надійшла заява про застосування відносно неї Закону України «Про амністію у 2011 р.» та звільнення від кримінальної відповідальності. В судовому засіданні підсудна [PERSON] підтримала вище вказану заяву та пояснила, що наслідки застосування щодо неї амністії їй зрозумілі. Отже, [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відносно [PERSON] за її особистою заявою з нереабілітуючих підстав. Згідно п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» № 12 від 23.12.2005 року закриття кримінальної справи зі звільненням від кримінальної відповідальності можливе лише в разі вчинення особою суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК, та за наявності визначених у законі правових підстав, вичерпний перелік яких наведено у ч. 1 ст. 44 КК, а саме: у випадках, передбачених цим Кодексом, а також на підставі закону України про амністію чи акта помилування. Отже, звільнення особи від кримінальної відповідальності допускається лише у разі, якщо особою вчинено суспільно небезпечного діяння, яке містить склад злочину, передбаченого КК. Тому заперечення відповідачем [PERSON] самого факту заподіяння тілесних ушкоджень 11.12.2009 року [PERSON] суд оцінює критично, оскільки відповідач заперечує сам злочин, за вчинення якого її було звільнено від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав. Водночас, звільнення особи від кримінальної відповідальності за таких обставин не свідчить про виправдання її, оскільки провадження у кримінальній справі закрито з нереабілітуючих для особи обставин. Згідно статті 14 Закону України «Про амністію у 2011 році» N 3680-VI від 8 липня 2011 року амністія не звільняє від обов'язку відшкодувати заподіяну злочином шкоду, який покладено на винну особу вироком або рішенням суду. Звільнення особи від кримінальної відповідальності з нереабілітуючих підстав не виключає можливості притягнення її до цивільно-правової відповідальності за заподіяну шкоду. З копії амбулаторної карти №843031 [PERSON] (а.с.82), яка міститься в матеріалах висновку комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи вбачається, що остання 11.12.2009 року зверталася до закладу охорони здоров'я зі скаргами на головний біль, запаморечення, нудоту, які послідували в результаті побиття в с.Веселівка. З висновку комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи, вбачається, що: 1.2. згідно даних представленої медичної документації, даних судово-медичного освідування №2161, у гр-ки [PERSON] були встановлені наступні пошкодження: гостра закрита черепно-мозкова травма, в формі забою головного мозку легкого ступеня з наявністю синця в лівій скроневій ділянці; садно на задній поверхні грудної клітки і синці в ділянці правого плеча. Вказані пошкодження утворились в результаті неодноразових травматичних впливів тупих твердих предметів, і не виключено, що могли бути отримані в строк, вказаний в матеріалах справи. Використовуючи дані з клінічних спостережень і відомості із спеціальної медичної літератури, а також виходячи із діючих «Протоколів надання медичної допомоги хворим з черепно-мозковою травмою», затверджених Наказом №245 МОЗ України від 25.04.2006 року «Про затвердження протоколів надання медичної допомоги за спеціальністю «Нейрохіріргія», експертна комісія відмічає, що при закритій черепно-мозковій травмі у виді забою головного мозку легкого ступеня орієнтовна тривалість лікування в умовах стаціонару до 8-14 діб з подальшим амбулаторним долікуванням під наглядом невропатолога. Враховуючи викладене, закриту черепно-мозкову травму у виді забою головного мозку легкого ступеня, що мала місце у [PERSON] за ступенем тяжкості слід кваліфікувати як легке тілесне ушкодження, що спричинило короткочасний розлад здоров'я (згідно п.п. 2.3.2«а» і 2.3.3 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень»); Садна і синці - це легкі тілесні пошкодження (п.2.3.5 «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених наказом №6 МОЗ України від 17.01.95). 3. Враховуючи характер і локалізацію вказаних пошкоджень, в комплексі, вважаєм, неможливим утворення їх в результаті самовільного одномоментного падіння на площині. 4. Вищевказані ушкодження могли бути отримані при різному взаєморасположенні сторін. 5. Показання [PERSON] надані нею в ході проведення відтворення обстановки і обставин події, в частині способу і механізму утворення, встановлених у неї ушкоджень, в загальному, не суперечать об'єктивним судово-медичним даним. 6. Показання [PERSON] надані ним в ході проведення відтворення обстановки і обставин події, в частині способу і механізму утворення, встановлених у [PERSON] ушкоджень, в загальному, не суперечать об'єктивним судово-медичним даним. (а.с.77-96). Даний висновок комісійної судово-медичної експертизи суд визнає належним та допустимим доказом, що містить фактичні дані щодо заподіяних [PERSON] тілесних ушкоджень та ступеня їх тяжкості, які узгоджуються з доказами по справі та показаннями [PERSON] враховуючи також проміжок часу, який минув після події 11.12.2009 року. Підстави для сумніву у достовірності експертного висновку у суду відсутні. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 11.12.2009 року йому зателефонувала його знайома [PERSON] та попрохала поїхати в с. Веселівка Бобринецького району, щоб забрати кошти які їй була винна [PERSON], на що він погодився. Того ж дня близько 15 год. він разом з [PERSON] під'їхали до кафе-бару, розташованого в центрі с. Веселівка Бобринецького району. [PERSON] зайшла до приміщення кафе-бару першою та зупинилась навпроти продавця, він зайшов другим та став в кінці бару. Також в приміщенні кафе-бару знаходився син [PERSON], який стояв біля нього та два невідомих йому чоловіки, один з яких купував горілку, інший стояв в кінці бару. Коли вони зайшли в середину приміщення [PERSON], яка стояла за прилавком, почала кричати та виганяти всіх присутніх з приміщення магазину. Потім вибігши із-за прилавку [PERSON], схватила [PERSON] за руку та почала виштовхувати її до вхідних дверей. В цей час син [PERSON] наносив [PERSON] удари кулаками по спині. Перед вхідними дверима [PERSON] вдарила [PERSON] лівою рукою, в якій тримала зв'язку ключів, після чого знову вдарила її правою рукою по голові. Удар зв'язкою ключів прийшовся [PERSON] в ліве око, після нанесення якого остання трималася на ногах, упершись об стіну. Після чого, він взявши [PERSON] за руку, вивів її з приміщення магазину на вулицю та довів до автомобіля. [PERSON] сказала, що в неї сильно болить голова та око, яке від удару відразу запухло, і він відвіз її до Бобринецького РВ, де остання звернулась з заявою по факту спричинення їй тілесних ушкоджень. Також додав, що коли почався словесний крик покупці, які знаходились в приміщенні магазину, відразу вийшли на вулицю. Під час завдання [PERSON] ударів [PERSON] був присутній він та син [PERSON] Першими з приміщення магазину вийшли [PERSON] і він, після чого вийшла [PERSON], а останніми вийшли син [PERSON] та [PERSON], який вийшов з приміщення підсобки магазину, де розпивають спиртні напої. [PERSON] в кімнаті магазину, де відбувалась сварка не був, він вийшов з іншої кімнати приміщення магазину вже після нанесення ударів [PERSON] та не міг бачити бійки. Свідка [PERSON] в приміщенні магазину взагалі не було. Суд визнає його показання достовірними, підстави їм недовіряти у суду відсутні, оскільки вони узгоджуються з матеріалами та вищевказаними доказами по справі в їх сукупності, зокрема висновком комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи, виявленими у [PERSON] тілесними ушкодженнями та записами амбулаторної карти №843031 [PERSON], відповідно до яких 11.12.2009 року остання зверталася з відповідними скаргами на стан здоров'я до медичного закладу. Допитана за її згодою в судовому засіданні в якості свідка відповідач [PERSON] пояснила, що у червні 2008 року вона позичила у [PERSON] кошти в сумі 1000 доларів. Частину грошей вона повернула відповідачу особисто, про що остання склала відповідну розписку, а іншу частину вислала поштою, повністю повернувши борг. 11.12.2009 року вона знаходилась в приміщенні магазину «Продовольчі товари», розташованого в [ADDRESS], де працювала продавцем. Цього ж дня о 13 год. 20 хв. в приміщення магазину зайшла [PERSON] з невідомим їй чоловіком, яка почала ображати її нецензурною лайкою вимагаючи, щоб вона повернула їй борг. Коли вони зайшли до магазину, чоловік, який прийшов з [PERSON], відразу вийшов, а позивач залишилася стояти у дверях магазину, також вона помітила, що у неї була припухла права щока. [PERSON] продовжувала ображати її і між ними виникла словесна сварка, яка тривала близько 30 хв. Під час сварки вона постійно стояла за прилавком, а [PERSON] стояла біля дверей, які знаходились в чотирьох метрах від прилавку, і до неї не наближалась. Також під час сварки в приміщенні магазину перебували покупці: [PERSON], [PERSON], [PERSON], Качан, Мілінчук та Шаров, а тому сказала всім присутнім особам вийти з приміщення магазину на вулицю. Перша з магазину вийшла [PERSON], після чого вийшли покупці, а вона вийшла сама остання і зачинила двері магазину. На вулиці [PERSON] їй погрожувала, що поїде в міліцію і напише заяву з приводу нанесення їй тілесних ушкоджень. Згодом за заявою [PERSON] відносно неї було порушено кримінальну справу по факту нанесення тілесних ушкоджень. По кримінальній справі вона свою вину не визнала та добровільно [PERSON] нічого не відшкодовувала, оскільки не заподіювала позивачці тілесних ушкоджень. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він займається скупкою насіння та 11.12.2009 року приїхав в с. Веселівка Бобринецького району, щоб домовитись з приводу купівлі насіння соняшника. Цього ж дня, в післяобідній час, він зі своїм помічником [PERSON] зайшли до магазину, який знаходиться в центрі с. Веселівка пограти в більярд та попити пива. Він стояв з [PERSON] біля прилавку, пива не вживав, в цей час до магазину зайшла невідома йому жінка, у якої було опухле обличчя ([PERSON]), та чоловік - [PERSON] [PERSON] почала ображати продавця [PERSON] і між ними виникла сварка. Після початку сварки чоловік відразу вийшов і в приміщенні магазину залишились [PERSON], яка стояла ближче до дверей, [PERSON], яка стояла за прилавком та ще п'ять чоловік, серед яких знає чоловіка на прізвище Качан. Сварка між [PERSON] та [PERSON] тривала близько 10 хв. Він був очевидцем сварки з її початку до кінця. В його присутності ніяких бійок не було, жінки одна до одної не наближались та знаходились на відстані. Після продавець попрохала всіх вийти з магазину. Першим з приміщення магазину вийшов [PERSON] та невідома йому жінка, яка була з ним, після вийшли клієнти магазину, останньою вийшла [PERSON] В його присутності [PERSON] ударів [PERSON] не наносила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 11.12.2009 року він в післяобідній час прийшов в магазин «Продукти» в с. Веселівка Бобринецького району до [PERSON], яка орендує в нього земельну ділянку, з проханням виплатити йому наперед кошти для особистого лікування в рахунок орендної плати. Також в магазині знаходились Мілінчук, Качан, [PERSON], продавець [PERSON] стояла за прилавком. В цей час до магазину зайшла невідома йому жінка, яка почала ображати [PERSON] нецензурною лайкою та [PERSON], який після початку сварки відразу вийшов з приміщення магазину. На його зауваження дана жінка не відреагувала та продовжувала висловлювати словесні образи в адресу [PERSON] Словесна сварка тривала близько 20-25 хв., під час якої ця жінка стояла біля порогу і не наближалась до [PERSON], яка не виходила із-за прилавку. Під час варки він магазину не залишав. Після чого [PERSON] сказала вийти всім присутнім з магазину. [PERSON] вийшла першою, за нею вийшов він разом з покупцями, останньою вийшла [PERSON] Також помітив, що у [PERSON] була припухлість на обличчі з правої сторони. [PERSON] будь-яких ударів [PERSON] не наносила. Свідок [PERSON] суду пояснив, що 11.12.2009 року приїхав разом з [PERSON], у якого був помічником, в с. Веселівка Бобринецького району, щоб домовитись з приводу купівлі насіння соняшника. Близько 15 год. вони зайшли до більярдної, яка знаходиться в центрі с. Веселівка, щоб пограти у більярд. Після він запропонував [PERSON] купити пива в магазині, який знаходився в одному приміщенні з більярдом. Зайшовши до магазину він став з [PERSON] біля прилавку, в цей час до магазину зайшла невідома йому жінка з чоловіком, та з порогу почала кричати на продавця, яка стояла за прилавком. Після початку сварки чоловік, який прийшов із жінкою, відразу вийшов, а остання продовжувала сваритись з продавцем. В цей час в приміщенні магазину також знаходилось ще близько п'яти осіб. Жінка постійно стояла біля порогу, після сварки вийшла з приміщення магазину. Продавець сказала, що буде зачиняти магазин. Він взяв пиво і вийшов з магазину, також вийшли всі присутні, які знаходились в приміщенні, останньою вийшла продавець, яка зачинила магазин. В його присутності ніяких бійок не було, жінки одна до одної не наближались та знаходились на відстані. Суд критично оцінює показання [PERSON], допитаної в якості свідка, а також свідків [PERSON], [PERSON], які через три роки після події, показали на те, що 11.12.2009 року у [PERSON] була опухлість правої щоки обличчя, що суперечать висновкам комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ, яка містить об'єктивні фактичні дані щодо наявних у [PERSON] тілесних ушкоджень, відповідно до якої на голові останньої мав місце лише синець в лівій скроневій ділянці, підстав сумніватися в достовірності фактичних даних якої у суду немає, а тому показання вказаних свідків викликають сумнів у достовірності їх пояснень в цілому. Показання свідка [PERSON] суд не може прийняти також з тих підстав, що останній перебуває в договірних відносинах зі [PERSON] та має майнові зобов'язання перед нею, що викликає обґрунтовані сумніви в достовірності його пояснень. Крім того, показання [PERSON], а також свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] не узгоджуються з іншими об'єктивними фактичними даними по справі, які суд визнає достовірними, зокрема висновками комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ, якою встановлено у [PERSON] тілесні ушкодження, ступінь їх тяжкості, способу та механізму їх виникнення, узгодженості з показаннями [PERSON], а також записами амбулаторної карти №843031 [PERSON], відповідно до яких 11.12.2009 року остання зверталася з відповідними скаргами на стан здоров'я до медичного закладу. Отже, показання відповідача, яка є зацікавленою у вирішенні спору на її користь, а також свідків зі сторони відповідача не можуть бути використані судом як належні та допустимі докази. Суд критично оцінює та не приймає до уваги висновок експерта №1393 Кіровоградського обласного бюро СМЕ від 19 серпня 2010 року, якою [PERSON] встановлено тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, які викликали тривалий розлад здоров'я (а.с.8-11), оскільки в подальшому висновком комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро СМЕ, [PERSON] встановлена легка ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, що спричинило короткочасний розлад здоров'я(а.с.77-96), на який в позовній заяві посилається сам позивач. Отже, враховуючи викладене відповідно до вище вказаної експертизи в результаті злочинних дій [PERSON] позивачу [PERSON] було завдано легких тілесних ушкоджень, що призвело до короткочасного розладу здоров'я. Згідно ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд дійшов обґрунтованого висновку про те, що кожен окремо взятий доказ та їх сукупність, а також постанова Бобринецького районного суду Кіровоградської області від 8 вересня 2011 року, якою [PERSON] звільнено від кримінальної відповідальності за вчинення злочину, передбаченого ч.2 ст.125 КК України, відносно [PERSON] за її особистою заявою з нереабілітуючих підстав, дає можливості зробити однозначний і обґрунтований висновок про доведеність обставин, на яких ґрунтуються позовні вимоги [PERSON] щодо відшкодування завданої їй шкоди, внаслідок вчинення щодо неї злочину. Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірним рішенням, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно ст. 1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому, крім іншого, додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Як вбачається з копій фіскальних чеків, що містяться в матеріалах справи, а саме на суму 90,96 грн. від 22.12.2009 року; 48,40 грн. від 17.12.2009 року; 19 грн. від 18.12.2009 року; 51,90 грн. від 13.01.2010 року; 171,10 грн. від 18.12.2009 року; 135,30 грн. від 21.12.2009 року; 47,95 грн. від 22.12.2009 року; на суму 149,15 грн. від 21.12.2009 року; на суму 130,16 грн. від 28.12.2009 року; на суму 211,40 грн. від 25.12.2009 року; на суму 205,10 грн. від 23.12.2009 року; на суму 205 грн. від 24.12.2009 року; на суму 164,28 грн. від 16.12.2009 року; на суму 204,52 грн. від 17.12.2009 року; на суму 77,38 грн. від 16.12.2009 року; на суму 241,66 грн. від 18.12.2009 року, позивачем всього було витрачено 2153,26 грн. - на придбання лікарських засобів (а.с.13-14). Суд вважає, зазначені документи належними доказами матеріальної шкоди, оскільки витрати були здійсненні саме в період перебування на лікуванні та зверненні за медичною допомогою, пов'язаною з лікуванням з 15.12.2009 року по 06.01.2010 року у відділенні нейрохірургії Кіровоградської обласної лікарні, що підтверджується висновком комісійної судово-медичної експертизи № 143-КЄ/2011 року, проведеної Харківським обласним бюро судово-медичної експертизи (а.с.77-96), в матеріалах якої містяться копії амбулаторної карти № 843031 та медичної карти стаціонарного хворого Кіровоградської обласної лікарні № 24691, листків лікарських призначень, епікризу. Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню та з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню 2153,26 грн. відшкодування матеріальної шкоди. Згідно ч.1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Статтею 23 ЦК України також визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно ст.1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Так, [PERSON] від отримання тілесних ушкоджень 11.12.2009 року перебувала на лікуванні в період з 15.12.2009 року по 06.01.2010 року, перенесла фізичний біль та нервові збудження, негативні емоції та переживання, у зв'язку з чим виникла необхідність адаптуватися до нових дискомфортних умов існування та життєдіяльності, що свідчить про перенесені позивачем моральні страждання та є підставою для відшкодування моральної шкоди. Суд критично оцінює епікриз №24500 Кіровоградської обласної лікарні, про те що остання знаходилась з 19.11.11 року по 05.12.11 року на стаціонарному лікуванні в ЛОР відділенні з діагнозом: «Обострение хр.взаимомоторной риносинусопатии. Вторичный тромбоз кавернозного синуса.» (а.с.12) доданий позивачем в якості доказу до позовної заяви та не приймає його до уваги. З зазначеного епікризу також вбачається, що у [PERSON] були при надходженні скарги на головний біль, біль в лівому оці, набряк лівого ока, опущення верхнього віка лівого ока. Зі слів хворої захворювання почалося після санації порожнини рота 8.11.11 року після якої з'явились вище вказані скарги. Отже, враховуючи, що вказані скарги на стан здоров'я були виявлені у листопаді 2011 року тобто через два роки після події 11 грудня 2009 року, а як зазначено в епікризі захворювання почалося після санації порожнини рота, отже представником позивача не доведено належними та допустимими доказами ту обставину, що захворювання, зафіксоване в епікризі №24500 є в прямому безпосередньому причинно-наслідковому зв'язку з подією, яка мала місце 11.12.2009 року, а нервові збудження, негативні емоції та переживання, які виникли у [PERSON] від отриманих тілесних ушкоджень 11.12.2009 року, в сукупності вплинули на виникнення у позивачки захворювання, зафіксованого в епікризі №24500. Посилання позивачки на розуміння того, що від даного захворювання в подальшому вона може стати інвалідом і це призводить до відповідних моральних страждань є необґрунтованим та безпідставним, оскільки на час розгляду справи доказів встановлення інвалідності від отриманих 11.12.2009 року тілесних ушкоджень позивач суду не надав, вказані обставини є лише припущенням позивача, та до уваги не приймаються. Представником позивача не надано доказів про склад сім'ї позивача, а отже, та обставина, що фізичні та моральні страждання передалися сім'ї позивача не доведена представником позивача в судовому засіданні. Отже, позовні вимоги позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 30000 грн. є завищеною та підлягають частковому задоволенню виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховуючи характеру правопорушення, характер та обсяг фізичних і душевних страждань, яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалість і можливості відновлення), стану здоров'я позивача, тяжкості вимушених змін у життєдіяльності, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, врахувавши особу відповідача, яка є пенсіонеркою та отримує пенсію за віком (а.с.34,35), суд визначає розмір відшкодування моральної шкоди в сумі 600 грн. З матеріалів справи вбачається, що позов одночасно має майновий та немайновий характер, а саме стягнення матеріальної шкоди в розмірі 2230 грн. та моральної шкоди в розмірі 30000 грн. Так, вимоги майнового характеру задоволені на 97%, а вимоги немайнового - на 2%. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, у відповідності до ч.3 ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно до задоволених позовних вимог на загальну суму 226,71 грн.

Outcome: partial