Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 27 серпня 1988 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] В шлюбі в них народились діти: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO], які в даний час є повнолітніми. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя у неї з відповідачем не склалося. Протягом останніх років їхнього подружнього життя відношення чоловіка до неї погіршилося. Між ними почали виникати непорозуміння, причиною яких є те, що вони мають різні характери, погляди на життя, шлюб та сім'ю. Більше трьох років вони проживають в одній квартирі, однак в різних кімнатах, шлюбні стосунки не підтримують. Також позивач зазначає, що вони втратили почуття любові та поваги один до одного, їх сім'я фактично розпалась, а шлюб існує лише формально. Позивач вважає, що за таких обставин подальше проживання однією сім'єю та збереження шлюбу неможливе і суперечить їхнім інтересам. Розірвати шлюб в органах РАЦС відповідач відмовляється, тому позивач просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позовну вимогу підтримує та просить задовольнити, строк для примирення просить не надавати, після розірвання шлюбу бажає залишити прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] також попередньо подав суду письмову заяву про визнання позову. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 27 серпня 1988 року зареєстрували шлюб в міському відділі РАГС м. Вінниця, про що зроблено запис за № 2214, що підтверджується свідоцтвом про шлюб [NUMBER] від 27.08.1988 року (а.с. 8). В період шлюбу у сторін по справі народились діти, які в даний час є повнолітніми. Згідно позовної заяви, протягом останніх трьох років сімейне життя між сторонами по справі поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Відповідач в поданій суду заяві зазначив, що не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача понесених нею коштів на сплату судового збору, в зв'язку з чим суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивача зазначені кошти. На підставі викладеного та

Outcome: approved