Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] - про визнання майна об'єктом права спільної власності подружжя та про поділ спільного сумісного майна подружжя. Позивач при зверненні до суду в обґрунтування своїх вимог посилалась на те, що 18 жовтня 2003 року вона уклала шлюб з відповідачем [PERSON] В період шлюбу за спільні сімейні кошти було придбано 2-х кімнатну квартиру [ADDRESS]. 20 травня 2010 року договір купівлі-продажу був оформлений на відповідача, на що вона давала свою письмову згоду та за ним зареєстровано право власності. Позивач зазначає, що вказана квартира є об'єктом права їхньої спільної сумісної власності. Також позивач вказала на наявність грошових коштів на депозитних рахунках відповідача, які також є об'єктами права спільної сумісної власності. Загальна сума коштів подружжя на депозитних рахунках 405 000,00 грн. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд: визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частину грошових коштів, що зберігаються відповідачем: на депозитному рахунку № [NUMBER] в ПАТ АБ «Укргазбанк» 320478) в сумі 100 000,00 грн., на особовому рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк» в сумі 25 000,00 грн. та на особовому рахунку № [NUMBER] в ПАТ КБ «ПриватБанк в сумі 280 000,00 грн. і просила поділити грошові кошти порівну, виділивши позивачу 202 500,00 грн. з процентами по вкладам, і відповідачу 202 500,00 грн. з процентами по вкладам. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позов не визнав, пояснивши, що спірна квартира була придбана за особисті кошти відповідача, які він отримав згідно договору позики від своєї матері, не визнав також і вимоги позивача щодо поділу грошових коштів, що зберігаються на депозитних рахунках відповідача. Просив суд відмовити в задоволенні позову повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 18 жовтня 2003 року. Від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. Вбачається, що під час шлюбу було придбано квартиру [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 20 травня 2010 року, який оформлений на ім'я відповідача. В пункті 17 вказаного договору зазначено, що дружиною покупця [PERSON] надано згоду на укладення цього договору. Згідно копії витягу про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно квартира [ADDRESS] зареєстрована 26.05.2010 року за відповідачем [PERSON] Позивачем під час розгляду справи надано копію договору про заощадження від 20.08.2012 року про те, що відповідач передав в банк ПАТ КБ «Приватбанк» на зберігання 25 000,00 грн.; копію депозитного договору від 02 .08.2012 року про передачу відповідачем в банк ПАТ АБ «Укргазбанк» на зберігання 100 000,00 грн.; копію договору від 01.08.2012 р про передачу в банк ПАТ КБ «Приватбанк» на зберігання 280 000,00 грн. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Згідно ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності, незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частина 1 ст. 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об'єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, як згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були прибдані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором або законом. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Враховуючи положення ст. ст. 60,63 та 69 СК України та ст.. 331 ЦК України, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію виникнення права спільної сумісної власності. Судом встановлено, що спірна квартира придбана подружжям у період шлюбу для проживання сімї, а тому є спільною сумісною власністю. Відповідачем не надано належних доказів придбання цього майна за рахунок його особистих коштів, а тому він не має права на визнання цього майна об'єктом лише його права власності. Стосовно твердження відповідача [PERSON] про придбання квартири за кошти, які він взяв в позику, надавши суду копії розписок, написаних ним же самим, то суд приходить до наступного. Згідно із ч. 3 ст. 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім'ї, то гроші, інше майно, у тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 4 ст. 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] вказали, що всі гроші від продажу квартири [PERSON] надали відповідачу в позику для придбання квартири для сім'ї. Отже, навіть якщо відповідач придбав квартиру за кошти одержані за позикою в інтересах сім'ї, то вона стає об'єктом сумісної власності обох із подружжя. Той факт, що в подальшому позика самостійно погашається одним із подружжя, на розмір його частки у праві власності на квартиру не впливає. Враховуючи вище викладене, суд приходить до висновку, що спірна квартира придбана позивачем і відповідачем під час перебування сторін у шлюбі, а тому відноситься до спільної сумісної власності подружжя. З огляду на наведене вище, зважаючи на вимоги ст. 70 СК України суд приходить до висновку про обґрунтованість та доведеність вимог позивача в зв'язку з чим приходить до висновку про задоволення позову. З урахуванням задоволення позову, у відповідності з вимогами ст..88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 2555 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved