Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить надати їй дозвіл без згоди батька, [PERSON], на виготовлення проїзного документу та тимчасового виїзду дитини - [PERSON], [INFO] за межі України. В судовому засіданні позивач подані вимоги підтримала повністю, пояснила, що малолітня дитина - [PERSON], має хронічні захворювання, через що потребує лікування. На даний момент, зі слів позивача, у неї є можливість проведення санаторно-курортного лікування дитини у Білорусі, де проживають родичі позивача. Однак, здійснити виїзд із дитиною за межі країни є неможливим через безпідставну відмову відповідача, батька дитини, у наданні нотаріально посвідченого дозволу для виїзду дитини. Відповідач у судове засідання не з'явився, був повідомлений про час слухання справи відповідно до закону, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Сарненської РДА не заперечує проти заявлених вимог. Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін суд дійшов до наступного. Із копії свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], встановлено, що його батьками є сторони по справі. Рішенням Зарічненського районного суду Рівненської області від 20 січня 2012 року, копія якого надана позивачем, шлюб між сторонами по справі розірвано, визначено місце проживання неповнолітньої дитини, [PERSON], із матір'ю - [PERSON]. Вказані обставини підтверджуються, також, довідкою № 5248, виданою 16 жовтня 2014 року Серницькою сільською радою Зарічненського району Рівненської області, відповідно до якої дитина дійсно проживає із позивачем. Відповідно до ч.2 ст. 155 СК України - батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Із наданої позивачем довідки № 847 від 16 жовтня 2014 року, виданої ЛКК Зарічненської амбулаторії загальної практики сімейної медицини - неповнолітня дитина сторін по справі дійсно має хронічні захворювання та потребує санаторно-курортного лікування. Таким чином, суд вважає обґрунтованими пояснення позивача стосовно необхідності її виїзду для проведення лікування дитини. Відповідач відмови не мотивує, а тому використовує надані йому законодавством права відносно дитини всупереч її інтересам. Із змісту ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзду в Україну громадян України» вбачається, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України - кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З огляду на те, що відповідачем заперечень щодо позовних вимог [PERSON] та доказів на їх доведення надано не було, а тому вимоги позивача є обґрунтованими та доведеними належними доказами, позов останньої підлягає до задоволення. В позовній заяві [PERSON] заявлена вимога про стягнення з відповідача понесених нею судових витрат. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України - суд стороні, на користь якої ухвалено рішення, присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Суд дійсно дійшов висновку про ухвалення рішення на користь позивача, понесення позивачем судових витрат, а саме - оплати судового збору у сумі 243 грн. 60 коп. підтверджується наявним в матеріалах справи чеком, а тому зазначена сума стягується судом з відповідача на користь позивача. На підставі наведеного, ст.ст. 141, 155 СК України, п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року,

Outcome: approved