Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом та просить зобов'язати [PERSON] надати їй ключі від вхідних дверей квартири [ADDRESS] та вселити її та неповнолітнього сина [PERSON] у вказану квартиру. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона є співвласником квартири [ADDRESS], яка була придбана у 2004 році під час шлюбу з відповідачем. З 08 листопада 2007 року вона зареєстрована у цій квартирі разом з неповнолітнім сином [PERSON], 2002 р.н. та проживають там постійно. Однак, після розірвання шлюбу з [PERSON] вона не може вільно потрапити до свого помешкання, так як у вхідних дверях замінено замок, ключі від якого відповідач відмовляється надати. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги та пояснила, що зі спірної квартири вона не з'їжджала, а тимчасово, допоки не вирішилось питання розлучення та стягнення аліментів з відповідача, вона разом з сином тимчасово проживала на квартирі, яку винаймала, взяла з собою лише необхідне. Час від часу навідувалась до свого помешкання. 16 квітня 2014 року вона не змогла потрапити до квартири, так як у вхідних дверях був замінений замок. Відповідач категорично відмовляється надати їй дублікат ключа від замка вхідних дверей. Потрапити в квартиру вона може лише коли відповідач відчинить їй двері своїм ключем. І хоч відповідач ніколи їй прямо не відмовляв в доступі до квартири, його поведінка ставить її в умови залежності від нього. Вжиті нею заходи впливу на відповідача через правоохоронні органи та орган опіки та піклування виявились безрезультатними, а тому вона просить захисту своїх порушених прав в судовому порядку. Впевнена, що в досудовому порядку, спір врегулювати не вдасться. Відповідач [PERSON] позовні вимоги вважає надуманими та пояснив, що квартира була придбана під час шлюбу, у 2007 році на його ім'я за договором купівлі-продажу. Позивач не ставить вимоги про визнання квартири спільною сумісною власністю подружжя, а тому застосування положень ст. 368 ЦК України він вважає безпідставним. [PERSON] та сина [PERSON] ніхто не виселяв з квартири. Вона сама разом з сином залишила помешкання 31.12.2013. Інколи приходила за дитячими речами. У квітні 2014 року вийшов з ладу нижній замок і він вимушений був замовити у свого знайомого нову серцевину замка та два ключі - для себе та свого батька [PERSON], який після розірвання їхнього з позивачкою шлюбу зареєструвався та проживає разом з ним. Відповідач зазначив, що він не заперечує проти того щоб позивачка та його син [PERSON] проживали в спірній квартирі, однак не вважає своїм обов'язком виготовити для неї ключ від замка вхідних дверей. Ключ вона може виготовити сама і за свої кошти. Вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, оскільки ніяких перешкод в користуванні квартирою він позивачці не чинить. Свідок [PERSON], яка є депутатом Переяслав-Хмельницької міської ради Київської області, суду повідомила, що в кінці червня 2014 року до неї зверталась [PERSON] з тим, що відповідач перешкоджає їй у входженню в приміщення квартири [ADDRESS], розповідала, що вона там зареєстрована з сином і всі їх речі знаходяться в приміщенні квартири. Просила скласти акт обстеження житлово-побутових умов. Одного дня вони домовились про зустріч біля будинку о 19:00, про що вона повідомила відповідача. Двері квартири своїм ключем відчинив [PERSON] і вони зайшли в приміщення. Позивач намагалась привернути увагу на те, що її та сина речі знаходяться у квартирі, говорила, що вона повернулась до місця проживання. Свідок вважає, що ніяких перешкод для проживання у цій квартирі у позивача немає. Вона чула суперечку між сторонами про ключі від квартири. Свідок [PERSON], яка є працівником служби у справі дітей виконкому Переяслав-Хмельницької ради, суду показала, що [PERSON] зверталась до служби з тим, що не може вільно зайти в квартиру, розказувала, що відповідач змінив замок у вхідних дверях квартири, де вона з сином зареєстровані та проживають. Через це вона вимушена щоразу телефонувати йому, щоб той прийшов і відкрив двері, однак відповідач на її телефонні дзвінки не завжди відповідає, або не завжди може приїхати в потрібний їй момент. 14 липня 2014 року комісія з перевіркою виїхала до місця проживання позивачки. Там пересвідчились, що вона дійсно не може відкрити вхідні двері квартири своїми ключами. Після телефонного дзвінка відповідач приїхав через 5-10 хв., але не сам, а з [PERSON] та своїм ключем відкрив двері і вони зайшли в приміщення. Вона була свідком того, як між колишнім подружжям виникла сварка, був спір про ключі від квартири. [PERSON] на пропозицію членів комісії надати ключі [PERSON] відмовився, що було зафіксовано у Акті обстеження умов проживання, як перешкода у вільному доступі до помешкання. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він є батьком відповідача та проживає разом з ним в квартирі [ADDRESS] з квітня 2014 року. Ця квартира придбана під час шлюбу його сина з позивачкою, але він давав гроші на її покупку. [PERSON] на якийсь час пішла з квартири та забрала онука [PERSON], а тепер хоче повернутись. Він завжди готовий впустити їх та онука в квартиру, однак такого щоб вона приходила, коли він був вдома,не було. Знає, що сторони розірвали шлюб. Боїться, що [PERSON] коли знову буде проживати в квартирі то приведе когось, хто нашкодить або підставить [PERSON] Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є начальником служби у справах дітей виконкому Переяслав-Хмельницької міської ради. У червні та липні 2014 року до неї в Службу зверталась [PERSON] з тим, що хоче повернутись разом з сином в квартиру за місцем своєї реєстрації, яку тимчасово вони залишили так як у неї немає коштів орендувати інше приміщення та розповідала, що потрапити в квартиру вона не може через те, що [PERSON] чинить їй перешкоди. Під час бесіди з [PERSON] вона зрозуміла, що він не проти проживання в квартирі колишньої дружини та хоче щоб син був поряд, однак побоюється, що у його відсутність до квартири прийдуть сторонні особи, які можуть щось підкинути йому, а тому не дає ключа позивачці. Комісією, що була створена за її наказом перевірені умови проживання за адресою: [ADDRESS] та складено акт. Як їй відомо, ніяких перешкод для проживання дитини виявлено не було, але комісія з'ясувала, що вільного доступу до помешкання у [PERSON] з дитиною немає, так як відповідач [PERSON] відмовляється надати їй ключ. Свідок [PERSON] суду показав, що він зі школи товаришує з відповідачем і знає його сім'ю, вони обоє обрані депутатами Переяслав-Хмельницької міської ради. Він знає, що [PERSON] забрала сина та пішла з сім'ї, нібито до іншого чоловіка. В кінці травня 2014 року він був свідком того, як позивач зателефонувала до [PERSON], вимагала приїхати, але він не зміг, був зайнятий. Подібне він спостерігав також одного разу на сесії міської ради. Знає, що [PERSON] весь час чогось хоче, коли телефонує до відповідача. Кілька разів він їздив з ним на зустріч. Одного разу вона привела з собою депутата [PERSON], а іншого - цілу комісію. Він чув сварку між подружжям, яка стосувалась дитини. Позивач говорила, що син у її батьків в с. Циблі. Чув також і спір про ключ від квартири. Останній раз вона трохи побула в квартирі і кудись пішла. Він з відповідачем ще близько двох годин були в квартирі, але позивачка не повернулась. Вислухавши пояснення сторін, свідків та, дослідивши докази по справі, судом встановлено, що між сторонами існує спір про вільний доступ [PERSON] та її сина [PERSON] до квартири [ADDRESS], де вони зареєстровані. Суд розглядає право вільного доступу до квартири, в контексті права на користування майном. Позивач вважає, що це її право, як співвласника квартири, порушене відповідачем, оскільки він змінив замок у вхідних дверях та відмовляється надати їй дублікат ключа. В свою чергу відповідач, переконаний, що позивач, повинна самостійно нести витрати по виготовленню дубліката ключа, але вона не бажає цього робити і таким чином сама собі створює проблеми. 29 червня 2002 року сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про одруження. В цьому шлюбі [INFO] народився [PERSON]. Сторони визнають, що під час шлюбу, у 2004 році на ім'я [PERSON] за договором купівлі-продажу була придбана квартира [ADDRESS]. А тому ці обставини за правилами ч.1 ст. 60 ЦПК України не підлягають доказуванню. 25 лютого 2014 року шлюб сторін було розірвано Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області, рішення якого набрало законної сили 11.03.2014. Відповідно до будинкової книги, яку надали суду позивач та відповідач, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані наступні особи: [PERSON] - з 28.04.2004, [PERSON] - з 08.11.2007, [PERSON] з 08.11.2007, [PERSON] - з 11.09.2010 та [PERSON] - з 22.04.2014. Ці обставини сторони не спростовують. Сторони визнали, що позивачка зі своїм сином не проживає за місцем реєстрації з 01.01.2014 за власним бажанням, однак на постійне проживання до іншого місця вони не вибували, з реєстрації не знімались, а отже з квартири не виселялись. Примусового зняття з реєстрації та виселення позивача з квартири також не було. Таким чином, позивач [PERSON] та її син [PERSON] є такими, що мають право на користування квартирою [ADDRESS]. Це право ніким не порушене та не оспорюється. Разом з тим, суд дійшов висновку, що відповідач, не висуваючи позивачці жодних претензій та заперечень щодо її права на повернення до помешкання для проживання за місцем своєї реєстрації, створює їй перешкоди у здійсненні цього права, що проявляється в наступному. Як визнав сам відповідач, у квітні 2014 року він замінив нижній замок вхідних дверей та виготовив лише два ключі для себе та свого батька, при тому, що ключі від старого замка раніше були у позивачки та її сина і вони користувались ними. Той факт, що позивачка може потрапити в приміщення лише з відому відповідача та після того, як він на її звернення приїде та відчинить двері своїм ключем, визнали сторони та підтвердили свідки. А отже позивачка обмежена у вільному доступі до квартири, де вона зареєстрована. З пояснень сторін та свідків, а також з письмових документів, поданих позивачем, судом також встановлено, що відповідач відмовляється виготовити дублікат ключа для позивачки на її вимогу і на цій підставі у них виникла конфліктна ситуація. Вирішуючи даний спір суд виходить з наступного. Відповідно до ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За правилами ч.ч.1,2 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. Враховуючи те, що квартира [ADDRESS] набута під час шлюбу сторін, а також відсутність спору про право власності на неї після розірвання шлюбу, суд за відсутності шлюбного чи іншого договору, вважає, що [PERSON] та [PERSON] на момент розгляду цього спору за правилами ст. 368 ЦК України є співвласниками квартири на праві спільної сумісної власності, а тому вони мають рівні права на спільне володіння, користування нею, а також на розпорядження цим майном. Отже співвласник майна має здійснювати свої права таким чином, щоб не допускати порушень прав інших співвласників. Натомість [PERSON] своїми одноосібними та неузгодженими з [PERSON] діями, які виразились в заміні замка у вхідних дверях без відому позивачки та своїми діями, які виразились у відмові передати їй дублікат ключа, створив їй перешкоди у вільному доступі до приміщення. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав, серед яких є відновлення становища, яке існувало до порушення. Враховуючи все вищевикладене суд дійшов висновку, що право позивачки та її сина на користування майном (квартирою) для проживання відповідачем не порушено, а право вільного доступу до квартири відповідач порушив, самостійно замінивши замок у вхідних дверях квартири та, не надавши позивачці ключі від нього, при тому, що раніше у неї ключі від квартири були і вона користувалась ними. А тому це право підлягає захисту в судовому порядку в спосіб передбачений законом. Отже позов слід задовольнити частково.

Outcome: partial