Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем по справі 10.10.1998 року було зареєстровано шлюб, однак, спільне життя не склалось через відсутність порозуміння, наявності різних поглядів на вирішення сімейних проблем. Від шлюбу у сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають з матір`ю. На підставі викладеного позивач просить розірвати шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі: 4\~000 гривень щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі: 3\~000 гривень на місяць до досягнення дітьми повноліття. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07.09.2020 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання. Сторонам надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Адвокат відповідача [PERSON] 05.01.2021 року (вх. № 182) подав відзив на позовну заяву, згідно якого сторона відповідача зазначила що позов [PERSON] відповідач визнає частково. Не заперечував проти розірвання шлюбу та в цілому не заперечував проти обов`язку щодо утримання дітей. В той же час, зазначив, що розмір аліментів у розмірі, визначеному позивачем є надвисоким. З огляду на матеріальний стан відповідача, вважав можливим стягнення з нього аліментів в розмірі що дорівнює: на утримання [PERSON] , [INFO] , у розмірі: 2800 гривень щомісячно, на утримання [PERSON] , [INFO] у розмірі: 2200 гривень на місяць до досягнення дітьми повноліття (а.с.32-58). Адвокат позивача Петрович А.М. 17.02.2021 р. заявила клопотання про приєднання до матеріалів справи додаткових документів (а.с.60-66). В судовому засідання, представник позивача адвокат Петрович Алевтина Михайлівна, позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що викладенні в позові. Додатково суду пояснила, що з наданих суду документів стороною позивача вбачається, що саме мати дітей займається їх вихованням та утриманням, яка наразі не працевлаштована, а тому, їй матеріально важко одній утримувати дітей, у зв`язку з цим сума аліментів визначена позивачем до стягнення є реальною та такою, що відповідає фактичним витратам, які позивач несе по утриманню спільних дітей. Відповідач та адвокат відповідача підтримали відзив на позовну заяву, зазначивши, що позовні вимоги про стягнення аліментів визнають частково, а саме в частині стягнення з відповідача на утримання дітей аліментів у розмірі: 2\~800 грн., та 2\~200 грн., такий розмір аліментів відповідач пояснив тим, що він офіційно не працевлаштований, має неофіційний та не стабільний дохід, та саме такий розмір аліментів він надає в добровільному порядку та зможе надавати й надалі. Щодо вимог про розірвання шлюбу, відповідач зазначив, що подружнє життя не склалось, а відтак шлюб дійсно підлягає розірванню, сторони проживають окремо та не ведуть спільного господарства. Суд, заслухавши адвоката позивача, яка наполягала на задоволенні позовних вимоги, відповідача та адвоката відповідача, які позов визнали частково, та просили врахувати визнаний відповідачем розмір аліментів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази в їх сукупності, щодо підтвердження та спростування позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 10 жовтня 1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Суворовської райадміністрації виконкому Одеської міської ради, актовий запис № 876. Після реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 10.10.1998 року) (а.с.3). Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьками яких зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11,12). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням того, що можливість примирення між сторонами відсутня, їх сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище на « [PERSON] » проте, питання про відновлення дошлюбного прізвища перед судом не ставила. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Судом досліджено відзив на позову заяву щодо часткового визнання позову про стягнення аліментів на утримання дітей. Згідно відзиву, адвокатом відповідача зазначено, що [PERSON] спілкування з дітьми не припиняє, матеріальну допомогу на утримання дітей надає, а оскільки, відповідач офіційно не працевлаштований, отримує нерегулярний та мінливий дохід розмір якого становить: 10500 грн., на місяць, то просить суд стягнути з нього на утримання дітей аліменти у розмірі: 5\~000 грн., а саме: на утримання [PERSON] 2\~800 грн., на місяць та на утримання [PERSON] 2\~200 грн. на місяць до досягнення дітьми повноліття (а.с.32-38). Згідно характеристики № 13 від 12.01.2021 р. вбачається, що [PERSON] , [INFO] , відвідує Одеський дошкільний навчальний заклад «Ясла-садок» № 42 з 14.08.2018 року, дитина розвивається відповідно віку, має достатній рівень розвитку, доброзичлива, відкрита, допитлива, активна. Дитину до дошкільного закладу приводить та забирає мати, батько дитини не відвідує свята, та не приймає участі на батьківських зборах в дошкільному закладі (а.с.61). Крім іншого, судом встановлено, та не заперечувалось відповідачем, що останній є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідач суду не надав та зазначив, що в змозі надавати аліменти у розмірі: 5\~000 гривень. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Законом України\~«Про державний\~бюджет на\~2021\~рік» встановлено\~прожитковий мінімум\~для дітей\~віком до\~6\~років:\~з 1\~січня -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2013\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2100\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дітей є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі: 2\~800 грн., на утримання [PERSON] , та 2\~200 грн. на утримання [PERSON] , щомісяця, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial