Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, в якому просить визнати дійсним договір купівлі-продажу, укладений 06 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], та визнати за [PERSON] право власності на 377/1000 частин квартири [ADDRESS]. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що вона - [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS]. Дана частка квартири належить позивачу на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 19 лютого 2014 року. Іншим співвласником спірної квартири із часткою 377/1000 часток є [PERSON], що підтверджується договором купівлі-продажу від 20 грудня 2000 року. 05 березня 2014 року до [PERSON] звернувся відповідач та сповістив її про намір здійснення ним продажу належної йому на праві власності 377/1000 часток квартири. 06 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу 377/1000 часток вищезазначеної квартири, відповідно до умов якого відповідач продав, а позивач придбала 377/1000 часток квартири [ADDRESS]. [PERSON] здійснила повний розрахунок за 377/1000 часток квартири, а відповідачем передано ключі від даної квартири, тобто здійснено всі заходи на виконання умов договору. Даний договір купівлі-продажу укладено між сторонами у простій письмовій формі так повинен був у майбутньому бути посвідчений нотаріально. Однак, до теперішнього часу відповідач не здійснив нотаріальне посвідчення цього договору та взагалі відмовляється нотаріально посвідчувати укладений між сторонами договір купівлі-продажу. Позивач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надала до суду заяву в якій вказала, що позов підтримує, просить розглянути справу в її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про день, час, місце розгляду справи був сповіщений належним чином, причине неявки суду не повідомив. Відповідно до п. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, дослідивши та вивчивши матеріали справи, розглядаючи спір у межах заявлених вимог, вважає, що позов підлягає задоволенню за наступних підстав, за умови прийняття заочного рішення. Правовідносини між сторонами виникли з приводу визнання права власності на квартиру. Як вбачається з матеріалів справи, 06 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] Сетраковичсм, був укладений письмовий договір купівлі-продажу 377/1000 часток вищезазначеної квартири, відповідно до умов якого відповідач продав, а позивач придбала 377/1000 часток квартири [ADDRESS], та яка складається з двох кімнат, загальною площею 43,8 кв.м., у тому числі житловою площею 27,6 кв.м.. За домовленістю сторін продаж 377/1000 частини квартири вчинено за 5000 доларів США, що є еквівалентом 40000 гривень 00 копійок, які продавець одержав в повному обсязі від покупця до моменту підписання договору купівлі-продажу. Продавець передав покупцю всі документи. що стосуються частини квартири. З матеріалів справи вбачається, що відповідач - [PERSON] не заперечував проти визнання права власності на 377/1000 часток квартири [ADDRESS] за [PERSON]. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Таким чином, суд вважає можливим визнати дійсним договір купівлі-продажу 377/1000 часток квартири [ADDRESS], укладений 06 березня 2014 року між [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно за відсутності обґрунтованих заперечень та встановлених обставин справи позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved