Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] та третьої особи відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції про виключення з акту опису та арешту майна. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що 29 жовтня 2011 року вона домовилась з [PERSON] про придбання у нього автомобіля, який був зареєстрований на [PERSON] З метою розрахунку за вищевказаний автомобіль, вона передала [PERSON] грошові кошти у розмірі 3800 дол. США. Оскільки, всі умови ними було узгоджено то ніяких заперечень стосовно ціни та предмета угоди у нас не виникало, вони дійшли згоди оформити генеральну довіреність на розпорядження вказаним автотранспортом. На той час такий варіант їх влаштовував та [PERSON] видав на її ім'я, і на ім'я її чоловіка [PERSON] доручення від 29.10.2011 року, надавши їм повноваження щодо повного розпорядження, користування та володіння транспортним засобом, як його власникам, проте право власності на своє ім'я ними не було переоформлено в органах ДАІ через недостатність коштів. 06 травня 2014 року, її чоловік [PERSON] проїжджаючи на вищевказаному автомобілі по а/д Київ-Ковель був зупинений старшим інспектором ДПС ВДАІ при УМВС України в Житомирській області, де йому було повідомлено про те, що даний автомобіль знаходиться в розшуку, оскільки на майно боржника [PERSON] накладено арешт. Працівниками ДАІ був складений протокол огляду та затримання транспорту. З метою уникнення додаткових витрат за зберігання транспортного засобу на спец. Майданчику у Корестенському районі Житомирської області, вона була змушена звернутись в Рівненське міське управління юстиції відділу державної виконавчої служби з заявою, щоб провели опис та передали їй на зберігання даний транспортний засіб, оскільки вона являється власником даного автомобіля, який був придбаний нею за довіреністю. В Рівненському міському управлінні юстиції відділу ДВС їй повідомили, що відкрите виконавче провадження відносно боржника [PERSON] та згідно відповіді ВРЕР ВДАІ за боржником [PERSON] зареєстровано транспортний засіб марки SEAT IBIZA, на який накладено арешт. Згодом, коли вона звернулась до МРЕО з метою переоформлення автомобіля на її ім'я, то з'ясувалось, що перереєструвати автомобіль на себе, вона не має права, оскільки не погашено сума боргу, яка рахується за [PERSON] В судовому засіданні представник позивача заявлені вимоги підтримав в повному обсязі, за мотивів, викладених у позовній заяві, просив позов задоволити повністю. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги визнав в повному обсязі, просив позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, заяву про перенесення розгляду справи не подавав. Представник третьої особи Відділу ДВС Рівненського міського управління юстиції в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, заяву про перенесення розгляду справи не подавав. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 29 жовтня 2011 року [PERSON] видав [PERSON] генеральну довіреність на розпорядження автомобілем марки SEAT IBIZA, 1995 року випуску, номер шасі (кузова,рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. При цьому, [PERSON] передав [PERSON] технічний паспорт на автомобіль та повідомив, що вона не має обмежень щодо свого права розпорядження автомобілем, автомобіль, на момент укладення цього договору нікому іншому не проданий, не подарований, не відчужений іншим способом, не наданий в заставу, не переданий в оренду чи безоплатне користування, не є предметом обтяження, в податковій заставі і під забороною (арештом) не перебуває, права третіх осіб (права наймача, право застави, право довічного утримання), про що зазначено у договорі купівлі-продажу. [PERSON] розпоряджався автомобілем на підставі Генеральної довіреності від 14.10.2011 р.. Характер та зміст виданих довіреностей свідчить про те, що фактичному набувачу автомобіля були передані всі права власника автомобіля по володінню, користуванню та розпорядженню ним. 06 травня 2014 року, чоловік позивача [PERSON] проїжджаючи на вищевказаному автомобілі по а/д Київ-Ковель був зупинений старшим інспектором ДПС ВДАІ при УМВС України в Житомирській області, де йому було повідомлено про те, що даний автомобіль знаходиться в розшуку, оскільки на майно боржника [PERSON] накладено арешт. Працівниками ДАІ був складений протокол огляду та затримання транспорту. З метою уникнення додаткових витрат за зберігання транспортного засобу на спец. майданчику у Корестенському районі Житомирської області, вона була змушена звернутись в Рівненське міське управління юстиції відділу державної виконавчої служби з заявою, щоб провели опис та передали їй на зберігання даний транспортний засіб, оскільки вона являється власником даного автомобіля, який був придбаний нею за довіреністю. Відповідно до ч. 1 ст.60 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 Постанова Пленуму Верховного Суду УРСР від 27.08.1976 року №6 «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. Відповідачами в справі суд притягує боржника, особу, в інтересах якої накладено арешт на майно, і в необхідних випадках - особу, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Відповідно до п.24 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року №6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дій або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред»явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору. Враховуючи те, що позивачка з жовтня 2011 року на законних підставах володіла вищевказаним автомобілем, то суд вважає, що необхідно виключити автомобіль марки SEAT IBIZA, 1995 року випуску , д.н.з. [NUMBER]. На підставі викладеного та

Outcome: approved