Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування квартирою [ADDRESS], яка на праві спільної часткової власності по Ѕ частині належить позивачу та відповідачу на підставі договору міни, посвідченого 13.05.2011 року, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Скляром О.Л., в реєстрі за № 2326, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна 19.05.2011 року та договору дарування Ѕ частини квартири, посвідченого 11.05.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О., в реєстрі № 987, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11.05.2018 р. Спірна квартира складаєсться з чотирьох кімнат, загальною площею - 87,3 кв. м. та житловою площею - 53,8 кв. м., Оскільки позивач та відповідач не можуть дійти згоди в користуванні спірною квартирою, [PERSON] була змушена звернутися до суду з вимогою про встановлення порядку користування квартирою [ADDRESS]. Також, позивач зазначає, що проживає в квартирі разом з малолітньою дитиною [PERSON], 2017 року народження. Враховуючи співвідношення часток у спірній квартирі, позивач та відповідач кожний окремо мають право на користування - 26,9кв. м. житлової площі квартири. Виходячи з цього позивач [PERSON] просить надати в користування житлові кімнати площами - 11,5 кв. м. та 12,8 кв. м. з виходом на окремий балкон, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності та не порушує майнових прав та житлових умов іншого співвласника, тобто відповідача. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вмиоги за викладенеми в позові обставинами та просили суд задовольнити їх. Також позивач повідомила, що в квартирі встановлений порядок користування між співвласниками та вона з сином користується кімнатою 11,5кв.м, в якій проживає та користується її малолітній син, та кімнатою 12,8 кв.м. Відповідач в судове засідання не з'явилась, про час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, причини своєї неявки суду не повідомла. Однак направила до суду письмові пояснення, в яких зазначає, що немає доступу до спірної квартири, оскільки позивач встановила замки на ізольовані кімнати. Крім того, відповідач дала згоду на проживання в одній кімнаті малолтінього сина позивачки. Вислухавши пояснення позивача та її представника, судом встановлено наступне. Позивачу [PERSON] та відповідачу [PERSON] на праві спільної часткової власності по Ѕ частині належить чотирьохкімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею - 87,3 кв. м. та житловою площею - 53,8 кв. м., на підставі договору міни, посвідченого 13.05.2011 року, приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Скляром О.Л., в реєстрі за № 2326, зареєстрованого в КП Київське міське бюро технічної інвентарізації та реєстрації права власності на об?єкти нерухомого майна 19.05.2011 року та договору дарування Ѕ частини квартири, посвідченого 11.05.2018 р. приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Ліфановою І.О., в реєстрі № 987, зареєстрованого в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 11.05.2018 р. Згідно технічного паспорту спірна квартира складається з чотирьох кімнат - кімната площею - 11,5 кв. м., кімната площею - 11,6 кв. м., яка суміжна з кімнатою площею - 17,9 кв. м., з виходом на спільний балкон, кімната площею - 12,8 кв. м., з виходом на окремий балкон та приміщень загального користування: кухні площею - 8,3 кв. м., з виходом на окремий балкон, ванної кімнати площею - 2,4 кв. м., вбиральні площею - 1 кв. м., коридору площею - 13,3 кв. м. Відповідно до положень ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох і більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно до ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 358 ЦК України, співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися, як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Відповідно до п. 6 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 04.10.1991 року «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», якщо виділ частки будинку в натурі неможливий, суд вправі за заявленим про це позовом встановити порядок користування відособленими приміщеннями (квартирами, кімнатами) такого будинку. У цьому разі окремі підсобні приміщення (кухня, коридор тощо) можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Згідно до положень ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, право приватної власності є непорушним. Судом встановлено, що між стороонами існує спір щодо користування спільним майном - квартирою [ADDRESS]. Позивач просить у користування житлову кімнату площею - 11,5 кв. м. та житлової кімнати площею - 12,8 кв. м. з виходом на окремий балкон, що відповідає її частці у праві спільної часткової власності та не порушує майнових прав та житлових умов іншого співвласника, тобто відповідача. Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів. Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно до ст. 80 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ідеальна частка кожного з співвласників квартири [ADDRESS] становить розмірі 26,9 кв.м житлової площі. Запропонований позивачем порядок користування житловими приміщенями спірної квартири не відповідає ідеальній частці кожного співвласника квартири [ADDRESS], а тому суд вважає, що в разі встановлення порядку користування, який просить позивач, будуть порушеня права позивача. Крім того, позивачем не доведено користування нею кімнати площею 11,5 кв.м. З огляду на викладене, суд вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладають на позивача. Враховуючи наведене, та

Outcome: dismissed