Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення на її користь аліментів в розмірі відповідно 1/3 та 1/4 частини доходів відповідача по мірі досягнення дітьми повноліття на утримання сина [PERSON], [INFO], та доньки Каріни, [INFO], які народилися під час проживання сторін у фактичних шлюбних стосунках, посилаючись на те, що відповідач матеріальну допомогу на утримання дітей не надає. У судовому засіданні позивачка підтримала позов та викладені в заяві обставини справи, вказавши, щ з початку 2015 року відповідач взагалі не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Відповідач у судовому засіданні позов не визнав, вказавши, що по мірі можливості він матеріальну допомогу на утримання дітей надає, але не має можливості у підтвердження своїх слів надати суду докази, так як не брав у позивачки письмові розписки. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення вказаних осіб, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню . Згідно поданих матеріалів справи під час проживання сторін у фактичних шлюбних стосінках у них народилися 23.11.2008 року син [PERSON] та 06.01.2010 року донька Каріна. Згідно ст.180 Сімейного Кодексу України обоє батьків зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Згідно зі ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. За положеннями статей 18, 181 СК України, роз'яснень, викладених в п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, відсутність домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину є підставою для звернення до суду з відповідним позовом того із них, з ким вона проживає. Відповідач являється батьком двох малолітніх дітей згідно свідоцтв про їх народження, що є в матеріалах справи. Діти в даний час проживають разом із матірю, перебуваючи на її утриманні, про що свідчить наявна у матеріалах справи довідка Краснопільської сільської ради від 06.05.2015 року № 221. Ст. 182 Сімейного Кодексу України передбачає, що розмір аліментів на одну дитину за жодних обставин не може бути меншим 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а згідно ст.183 Сімейного Кодексу України частка заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом і стягнення з відповідача, який являється працездатним, відповідно 1/3 та 1/4 частини його доходів по мірі досягнення кожною дитиною повноліття є, на думку суду, прийнятним і обгрунтованим. При цьому суд не може прийняти позицію відповідача щодо невизнання позову, так як ним не подано жодних доказів у підтвердження своїх пояснень щодо участі у матеріальному утриманні своїх дітей, батьківство щодо яких ним не оспорюється. З огляду на задоволення позову, з відповідача слід стягнути 243,60 грн. судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: approved