Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до про позбавлення [PERSON] права користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Вимоги мотивовані тим, що позивач є власником чотирикімнатної квартири [ADDRESS]. В спірній квартирі зареєстрована відповідачка (колишня дружина сина позивача), яка за зареєстрованою адресою не проживає понад один рік, не сплачує комунальні послуги, не приймає участі в утриманні жилого приміщення, всі обов'язки, що випливають з утримання житлового приміщення, покладені на позивача. В добровільному порядку сторони не досягли згоди у вирішенні спору, а тому позивачка звернувся до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідачка в судове засідання повторно не з'явивилась, про розгляд справи повідомлена в установленому порядку (а. с. 21). Представник третьої особи також не з'явився в судове засідання, повідомлявся належним чином, надіслав до суду заяву, якою просить розглядати справу у відстуність їхнього представника (а.с. 22). Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд вирішив ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] на підставі договору дарування, відповідно до витягу про державну реєстрацію прав від 10.01.2012 року (а.с. 5). 10.08.2010 року між [PERSON] та [PERSON] розірвано шлюб, про що в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис №650, згідно свідоцтва про розірвання шлюбу від 10.08.2010 року Серія [NUMBER] (а.с. 6). Актом, затвердженим ЖБК «Авітатор-17» від 22.01.2014 року №12, встановлено, що [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS] не проживає з 10.08.2010 по теперішній час, тобто по 22.01.2014 року (а.с. 7). 16.01.2014 року жителями квартири [ADDRESS] складено акт про те, що [PERSON], [INFO], в квартирі [ADDRESS] не проживає більше трьох років (а.с. 8-9). Відповідно до довідки з місця проживання сім'ї та реєстрації форми №3, виданої Житлово-будівельним кооперативом «Авіатор-17» від 05.02.2014 року №21, [PERSON] зареєстрована у квартирі [ADDRESS], яка складається з чотирьох кімнат житловою площею 53, 52 кв.м., проживає постійно в вказаній квартирі. В даному приміщені зареєстрована з 1992 року. Відповідачка зареєстрована в спірній квартирі з 2008 року (а.с. 10). Встановлено, що квартиру [ADDRESS] передано безоплатно у власність [PERSON], відповідно до договору дарування від 21.12.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с. 11). Враховуючи наведене та пояснення позивача, надані в судовому засіданні, встановленими є обставини того, що позивачка є власницею квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована її колишня невістка - [PERSON], яка не проживає за вказаною адресою понад одного року, не приймає участі у витратах на підтримання квартири в належному технічному стані, не сплачує коштів на утримання квартири та прибудинкової території. Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у постанові «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 року № 2 підкреслив, що правильний і своєчасний розгляд житлових спорів є гарантією реального здійснення конституційного права особи на житло, захисту прав і охоронюваних законом інтересів державних органів, підприємств, установ, організацій у здійсненні покладених на них завдань щодо управління житловим фондом, його експлуатації і збереження. Досконалий розгляд житлових спорів є запорукою своєчасного, реального здійснення конституційного права громадян на житло і зміцнення законності у житлових правовідносинах. Згідно ч. 1 ст.163 Житлового кодексу Українcької РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. При тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців (ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР). Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Українcької РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 405 ЦК України закріплено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] за місцем реєстрації у квартирі [ADDRESS] відсутня більше року, витрати, пов'язані з утриманням квартири в належному технічному стані та сплатою послуг за житлово-комунальні послуги не несе, а тому в силу ст. 71 ЖК УРСР та ч. 2 ст. 405 ЦК України є такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням.

Outcome: approved