Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом про стягнення аліментів на утримання дитини з [PERSON] у розмірі 5000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що 02.10.2010 року вона уклала шлюб з відповідачем, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. Спільне життя не склалось, тому 20.03.2018 року рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова шлюб було розірвано. Дитина залишилась проживати з позивачем та перебуває на її утриманні. Зазначає, що перебуває у декретній відпустці та самостійно утримувати сина не має можливості. Син часто хворіє та йому потрібні кошти на лікування. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі з підстав, наведених у позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, його представник не заперечував проти стягнення аліментів на утримання дитини у розмірі 2000 гривень щомісячно. Заслухавши пояснення позивача, представника відповідача, дослідивши докази по справі, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 06.07.2016 року Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області. Зі змісту позову вбачається та є обставиною, що визнається учасниками справи, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 20.03.2018 року. Судом встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. Ця обставина визнана учасниками справи, а отже в силу ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Згідно ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Визначаючи розмір аліментів, суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб та дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 2000 гривень щомісячно. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, ст.ст. 141, 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial