Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану 31.10.1997 року, про що зроблено актовий запис за №50. Від шлюбу у сторін народилась одна дитина: донька - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що останній не цінує та не дбає про сім'ю, його поведінка є неприпустимою, оскільки він зловживає спиртними напоями та, перебуваючи в стані сп'яніння є агресивним, вчиняє сварки, нецензурно виражається, як в її адресу, так і в адресу неповнолітньої дитини, застосовує фізичну силу, що негативно впливає на доньку та на її емоційний стан. Така поведінка відповідача призвела до того, що вони не проживають однією сім'єю, спільно не вирішують будь-яких питань та не підтримують подружніх стосунків. Вважає, що з вини відповідача сумісне життя, примирення і збереження сім'ї є неможливим, а подальше збереження шлюбу суперечитиме її інтересам, оскільки шлюб між ними існує лише юридично. За викладених обставин просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати та після розлучення залишити їй прізвище «[PERSON]». В судове засідання сторони не з'явились, однак в канцелярію суду подали заяви про розгляд справи у їх відсутності. При цьому, у своїх заявах: позивач позов підтримала та просила шлюб розірвати, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечив. За викладених обставин розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, з'ясувавши обставини справи та дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 31 жовтня 1997 року Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, встановлено, що сторони уклали шлюб 31 жовтня 1997 року, про що в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис за №50 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого Любомльським районним відділом реєстрації актів громадянського стану Волинської області 13.10.1998 року (а.с.5). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми, доводи позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, а також позицію відповідача, суд вважає, що викладені позивачем обґрунтування відповідають фактичним обставинам справи при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням, зокрема, позивача, до збереження шлюбних відносин. Таким чином, суд повно, всесторонньо та об'єктивно дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. Таким, що не суперечить закону, суд вважає прохання позивача про залишення їй прізвища «[PERSON]». Судові витрати у справі, а саме: судовий збір в сумі 243,60 грн. (квитанція №1 від 03.12.2014 року) та витрати на правову допомогу в сумі 250 грн. (квитанція до прибуткового касового ордера №156 від 03.12.2014 року), згідно ст.ст.84, 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в користь позивача (а.с.1, 9). При вирішенні питання про стягнення витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суд приймає до уваги додані позивачем належні підтверджуючі документи, зокрема, угоду про правову допомогу №156 від 03.12.2014 року, укладену між позивачем [PERSON] та адвокатом [PERSON], квитанцію до прибуткового касового ордера №156 від 03.12.2014 року, що свідчить про оплату позивачем юридичних послуг та не суперечить вимогам Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VІ.

Outcome: approved