Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення безпідставно набутих відповідачем грошових коштів в сумі 10 тис. грн., стягнення на її користь процентів за безпідставне зберігання коштів в сумі 625 грн. та стягнення понесених нею судових витрат в розмірі 245 грн.. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 14.11.2013 року між нею та [PERSON] було укладено договір, згідно якого вона передала відповідачу 10 000 грн., а він, в свою чергу, зобов'язався продати їй належну йому 1/2 частину житлового будинку по вул. Жовтневій, 30, в м. Генічеську, Херсонської області. [PERSON] отримав від неї вказану суму та 14.11.2013 року видав на її імя довіреність, якою уповноважив її на збір та підготовку документів для оформлення договору купівлі-продажу зазначеної частини житлового будинку. В подальшому відповідач змінив свої наміри і почав ухилятися від нотаріального оформлення договору купівлі-продажу житлового будинку, у зв'язку з чим, вона звернулась до суду із позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі - продажу дійсним. Рішенням Генічеського районного суду віл 10.12.2014 року у задоволенні її позову було відмовлено. Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд у своєму рішенні від 10.12.2014р. зазначив, що договір від 14.11.2013 року не є укладеним, а тому не підлягає визнанню дійсним. В цьому ж рішенні, в його мотивувальній частині, суд зазначив, що [PERSON] згоден повернути отримані від неї грошові кошти в сумі 10 000 грн. Не зважаючи на визнання відповідачем факту отримання від неї коштів в сумі 10 000 грн., до даного часу [PERSON] гроші їй не повернені. Після постановлення рішення суду, вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою повернути належні їй грошові кошти, але кошти не повернуті. 08.01.2015р. нею на адресу [PERSON] направлено письмову вимогу про повернення коштів, на яку відповідач не відреагував. В судовому засіданні позивачка [PERSON] зменшила свої позовні вимоги. Просить суд стягнути з відповідача на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 10 000 грн. 00 коп. та понесені витрати на оплату судового збору в розмірі 245 грн. 00 коп.. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив. Про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується поштовим повідомленням про вручення судового виклику відповідачу особисто. На підставі ст. 224 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів та зі згоди позивачки постановити заочне рішення. Судом встановлені наступні обставини справи та відповідні правовідносини. Згідно довідки КП «Генічеське БТІ» ХОР №638 від 03.09.2013 року, на земельній ділянці по вул.. Жовтневій, 30, в м. Генічеську, розташований житловий будинок з господарськими спорудами, власниками якого, по 1/2 частині кожний, є [PERSON] та [PERSON] 14.11.2013 року [PERSON] передала відповідачу у справі [PERSON], який в свою чергу прийняв від позивачки у справі, грошові кошти в сумі 10 000 грн. за придбання у нього 1/2 частини житлового будинку, розташованого по вул.. Жовтневій, 30, в м. Генічеську, Херсонської області, що підтверджується розпискою від 14.11.2013 року, вчиненою сторонами в присутності двох свідків. В той же день, 14.11.2013 року, на виконання обумовлених сторонами домовленостей, [PERSON] зобовязався продати [PERSON] 1/2 частину вказаного житлового будинку шляхом оформлення між ними договору купівлі-продажу будинку, але після того як будуть підготовлені всі відповідні документи, на виготовлення та збір яких, [PERSON] видав на імя [PERSON] довіреність, посвідчену 14.11.2013 року приватним нотаріусом Генічеського районного нотаріального округу Херсонської області [PERSON], р.№1804., якою уповноважив [PERSON] представляти його інтереси у всіх установах, підприємствах та організаціях на території України та надав їй право підпису необхідних документів від свого імені. Рішенням Генічеського районного суду від 10.12.2014 року у справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним встановлено, що 14.11.2013 року між [PERSON] та [PERSON] було досягнуто домовленості про продаж належної відповідачу [PERSON], позивачці [PERSON] 1/2 частини житлового будинку по вул.. Жовтневій, 30, в м. Генічеську, Херсонської області, на виконання якої позивачка передала відповідачу 10 000 грн., що підтверджується розпискою від 14.11.2013 року. Згідно зазначеного рішення в задоволенні позовних вимог позивачці відмовлено. Також, зазначеним рішенням, судом встановлено, що [PERSON] згоден повернути [PERSON] отримані ним 14.11.2013 року від неї грошові кошти в сумі 10000 грн. Відповідно до ч.3 ст. 62 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Станом на початок січня 2015 року відповідач зазначену суму коштів позивачці не повернув, в звязку з чим, 08.01.2015 року [PERSON] направила на адресу [PERSON] лист-претензію, з вимогою повернення їй грошових коштів в сумі 10000 грн. Строк повернення визначено до 16 січня 2015 року. На виконання вимоги відповідач жодним чином не відреагував. Договір купівлі-продажу на даний час у нотаріуса є неоформленим. Згідно з ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення про зобов'язання у зв'язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 1213 ЦК України, набувач зобов'язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі. У разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Перевіривши наявні матеріали справи, суд приходить до висновку, що позивачкою надано достатньо доказів на підтвердження факту передачі нею 14.11.2013 року відповідачу грошових коштів в сумі 10000 грн. 00 коп. за купівлю у нього 1/2 частини житлового будинку, з умовою подальшого нотаріального посвідчення правочину купівлі-продажу вказаної частини житлового будинку та факту невиконання відповідачем взятих на себе грошових зобов'язань. За таких обставин, суд вважає, що грошові кошти в сумі 10000 грн. безпідставно набуті відповідачем, а тому змінений позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ч.1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати, тому вимога позивачки про відшкодування відповідачем судових витрат підлягає задоволенню, оскільки підтверджується відповідною квитанцією.

Outcome: approved