Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в інтересах якої діє її законний представник [PERSON], третя особа приватний нотаріус Чутівського районного нотаріального округу Полтавської області (надалі - приватний нотаріус) Новицька О.В., про визнання заповіту недійсним. Ухвалою суду від 09.01.2018 р. до участі в справі в якості третіх осіб залучені [PERSON] та орган опіки та піклування Чутівської РДА Полтавської області. Свій позов позивач обґрунтовував тим, що [INFO] померла її мати [PERSON] Після її смерті вона звернулась до приватного нотаріуса Новицької О.В. із заявою про прийняття спадщини як спадкоємець за законом, де їй повідомили, що заяву про прийняття спадщини за заповітом подала інша особа. Від односельців їй стало відомо, що 03.03.2017 р. [PERSON] зробила заповіт на ім'я малолітньої [PERSON], яка не є родичем померлої. Протягом останніх 4 років [PERSON] тяжко хворіла на цукровий діабет, перенесла 2 інсульти, неодноразово лікувалась в лікарні і потребувала стороннього догляду. Її спочатку доглядала [PERSON], донька померлої і сестра позивача, а коли та сама захворіла, [PERSON] забрав до себе її онук [PERSON] 03.03.2017 р. [PERSON] зробила заповіт і в той же день її госпіталізували в лікарню. Позивач просив визнати заповіт недійсним у зв'язку з тим, що на час складання заповіту [PERSON] була тяжко хворою, а тому заповіт не був її особистим розпорядженням та не відповідає її волевиявленню, т.я. вона не могла повністю усвідомлювати своїх дій і самостійно не могла підписати заповіт. В судовому засіданні позивач та його представник позов підтримали та просили його задовольнити. Законний представник малолітнього відповідача [PERSON] - її мати [PERSON], в судовому засіданні позов не визнала і повідомила, що вона співмешкає з [PERSON], який є онуком померлої [PERSON], та батьком [PERSON] Вони разом проживали з [PERSON], доглядаючи її. Остання добровільно виявила бажання скласти заповіт на [PERSON], про що їй сказала. Вона домовилась з приватним нотаріусом Новицькою О.В., приїхала до неї зранку 03.03.2017 р. і вони разом поїхали до [PERSON] Нотаріус зайшла в будинок до [PERSON], а вона залишилась на вулиці. Через хвилин 20 нотаріус вийшла, сказала, щоб вона завтра до неї приїхала. Після цього [PERSON] стало погано, викликали фельдшера, який її оглянув і викликав лікаря, який її оглянув та викликав швидку, яка забрала [PERSON] в лікарню, де її госпіталізували. 04.03.2017 р. вона забрала заповіт у нотаріуса. 16.03.2017 р. [PERSON] виписали з лікарні, вони її забрали до себе. [INFO] [PERSON] померла. В задоволенні позову просила відмовити, т.я. скласти заповіт на [PERSON] було бажанням [PERSON], яка хворіла, але усвідомлювала свої дії. Представники відповідача просили в задоволенні позову відмовити. Третя особа [PERSON] просила позов задовольнити, т.я. вважає, що [PERSON] хворіла і не усвідомлювала, що робить, підписуючи заповіт. Представник третьої особи органу опіки та піклування Чутівської РДА Полтавської області, позов не підтримала, т.я. вважає, що підстав визнавати заповіт недійсним немає. Третя особа приватний нотаріус Новицька О.В. в судове засідання не з'явилась, надала письмові пояснення на позовну заяву та заяву, в якій просила справу розглянути в її відсутності за власним розсудом суду. Суд, заслухавши пояснення позивача, законного представника відповідача, представників сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення сторін, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне. [PERSON] проживала в [ADDRESS] у власному будинку разом з онуком [PERSON], його співмешканкою [PERSON] та її дітьми, у т.ч. і [PERSON] 03.03.2017 р. о 10 год. 53 хв. [PERSON] склала заповіт, яким усе належне їй майно заповіла [PERSON] Заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Новицькою О.В. за місцем проживання [PERSON] у зв'язку з її хворобою. 03.03.2017 р. близько 12 год., у зв'язку з погіршенням стану здоров'я [PERSON], родичами були викликані фельдшер та лікар, які її оглянули. Лікар викликав швидку допомогу, яка доставила [PERSON] в Чутівську ЦРЛ, де вона о 13 год. була госпіталізована до Чутівської ЦРЛ, та перебувала на лікування по 16.03.2017 р. Після виписки з лікарні [PERSON] проживала у онука [PERSON] [INFO] [PERSON] померла. 14.04.2017 р. [PERSON], яка є донькою померлої [PERSON], звернулась до приватного нотаріуса Новицької О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлої за законом. Листом від 26.09.2017 р. приватний нотаріус Новицька О.В. відмовила у видачі спадкового майна, т.я. спадкодавцем було складено заповіт на ім'я іншого спадкоємця. Позивач просив визнати заповіт недійсним на підставі ч. 2 ст. 1257 ЦК України у зв'язку з тим, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, т.я. через свій стан вона не могла як повністю усвідомлювати свої дії так і самостійно підписати заповіт. Статтею 12 ЦПК України закріплений принцип змагальності сторін в цивільному судочинстві, відповідно до якого учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його внутрішній волі. Відповідно до ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила в момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Позивач посилається на те, що [PERSON] під час складання заповіту перебувала у такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій і самостійно підписати заповіт. До даних доводів суд відноситься критично у зв'язку з не наданням доказів у підтвердження цього. Щодо наданих в судовому засіданні пояснень позивача, третьої особи [PERSON] та свідків щодо того, що стан здоров'я [PERSON] був поганий, вона погано розмовляла і бачила, та не розуміла того, що відбувається, суд зауважує, на підставі цих пояснень не можливо зробити висновок про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складання нею заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, т.я. вони лише стверджують про її стан здоров'я у зв'язку з наявними у неї хворобами та її віком, що саме по собі не є підставою для визнання заповіту недійсним. Суд звертає увагу на розбіжності в записах, зроблених 03.03.2017 р. в медичній картці амбулаторного хворого № 2279 [PERSON] та медичній картці стаціонарного хворого № 532 [PERSON], щодо часу погіршення стану її здоров'я. Так, в медичній картці № 2279 сімейний лікар, викликаний на дім 03.03.2017 р. зазначив, що стан хворої погіршився близько години тому, після чого родичі викликали лікаря на дім, який рекомендував хвору направити до терапевтичного відділення 03.03.2017 р. Згідно пояснень [PERSON] лікар прийшов близько 12 год., оглянув [PERSON], викликав швидку, яка доставила останню в лікарню. В медичній картці № 532 зазначено, що о 13 год. 03.03.2017 р. [PERSON] госпіталізована до Чутівської ЦРЛ, стан її тяжкий і вона без свідомості, продуктивному контакту недоступна, погіршення стану на протязі доби. Із зазначених записів в медичних картках не можливо встановити час, коли погіршився стан здоров'я [PERSON], та в якому стані вона перебувала, коли підписувала заповіт. Висновок про повну або тимчасову недієздатність [PERSON] можливо зробити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Показання свідків про поведінку особи та дані, які містяться в медичних картках № 2279 та № 532 хворої [PERSON], мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними і підлягають оцінці лише в сукупності з висновком експертизи з приводу психічного стану [PERSON] в момент вчинення заповіту. Судом були роз'яснені позивачу його процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій, але позивач від призначення та проведення експертиз відмовився. Доказів у підтвердження того, що [PERSON] склала заповіт під тиском не надано, а тому підстав вважати, що заповіт не відповідає її внутрішній волі та не є вільним, у суду не має. Докази того, що заповіт підписаний не [PERSON], а іншою особою, суду не надані. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed