Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до Нововодолазької РДА Харківської області, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Відділу у Нововодолазькому районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку»(вхідний № 1411/17-вх від 23.06.2017 року), мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до листа № Р-29/0-0.23.26-34/147-17 від 02.06.2017 року за нею зареєстровані земельні ділянки на підставі: - Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ №084365), реєстраційний № 010670000066 від 21.12.2006 року, кадастровий № 6324282000:02:002:0081, площею 6,7309 гектарів; та Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 160733), реєстраційний № 6324282001000810 від 22.05.2012 року, кадастровий № 6324282000:03:002:0285, площею 6,7309 гектарів. Згідно із листом № 29-20-0.23,26-141/117-17 від 30.05.2017 року в Національній кадастровій системі виник дубляж земельної ділянки, тобто одна й таж сама земельна ділянка була надана у приватну власність двом особам: [PERSON] (кадастровий № 6324828200:02:002:0057 відповідно до Державного акту на право приватної власності на землю (серії Р2 №771360) від 24.06.2003 року) та їй (кадастровий № 632428200:02:002:0081 відповідно до Державного акту на право на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365) від 21.12.2006 року). У зв`язку із цим на підставі Розпорядження Нововодолазької РДА Харківської області № 168 від 28.05.2011 року позивачу надана інша земельна ділянка і виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯК № 160733) від 22.05.2012 року, площею 6,7309 гектарів. Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), реєстраційний № 010670000066 від 21.12.2006 року, виданий на її ім`я скасований не був. На її звернення до залученої до участі у справі третьої особи щодо скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів, кадастровий № 6324282000:02:002:0081, розташованої на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), реєстраційний № 010670000066 від 21.12.2006 року, виданого на її ім`я, вона отримала відмову у зв`язку із тим, що реєстрацію права власності та права оренди на земельні ділянки з 01.01.2013 року передано до Міністерства юстиції України (лист № Р-39/0-0.23,26-39/147-17 від 07.06.2017 року). Державним реєстратором Нововодолазької селищної ради Харківської області усно їй було роз`яснено, що неможливо скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів, кадастровий № 6324282000:02:002:0081, у зв`язку з відсутністю зареєстрованого за нею права власності на зазначену ділянку в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.Тому просила визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), реєстраційний № 010670000066 від 21.12.2006 року, виданий Нововодолазькою РДА на підставі розпорядження Нововодолазької РДА від 17.02.2006 року № 96, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010670000066 на ім`я [PERSON] (а. с. 5 - 6). Ухвалою, постановленою 08.09.2017 року суддею Нововодолазького районного суду Харківської області Пархоменко І. О., відкрито провадження за позовом [PERSON] до Нововодолазької РДА Харківської області, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Відділу у Нововодолазькому районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку»(а. с. 18). Ухвалою, постановленою 26.01.2018 року, Нововодолазьким районним судом Харківської області у справі за позовом [PERSON] до Нововодолазької РДА Харківської області, із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Відділу у Нововодолазькому районі ГУ Держгеокадастру у Харківській області «Про визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку»,залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Головне управління Держгеокадастру у Харківській області (а. с. 42 - 43). 15.03.2018 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою, зареєстрованою за вхідним № 1186/18-вх, із проханням здійснити заміну третьої особи, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області, на третю особу, яка залучена до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - ГУ Держгеокадастру у Харківській області (а. с. 53). Розпорядженням керівника апарату суду Столяренка С. В. № 1064 від 20.09.2018 року призначено повторний автоматизований розподіл справи й згідно з відповідним протоколом, обліково-статистичною карткою справи та Контрольним журналом судових справ і матеріалів, переданих для розгляду судді, справу передано на розгляд головуючого судді Мащенко С. В. (а. с. 72, 73). Ухвалою, постановленою 25.09.2018 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі судді Мащенко С. В., справу прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача тільки ГУ Держгеокадастру у Харківській області (а. с. 74 - 78). Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомила, заяви про відкладення розгляду справи або про її розгляд за її відсутності не надала, однак скористалась правом, наданим їй частиною 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України, щодо участі у справі через свого представника за ордером - адвоката Мякоти Т. М. Представник позивача [PERSON] - адвокат Мякота Т. М., що діє за ордером на надання правової допомоги від 25.01.2018 року (серії ПТ № 011761), виданим на підставі договору про надання правової допомоги (договору про надання юридичних послуг № 101/17, укладеного 04.12.2017 року між нею та [PERSON] ), а також свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю (серії [NUMBER]), виданого 21.03.2017 року Радою адвокатів Полтавської області, у судове засідання теж не з`явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена своєчасно та належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, однак надала суду заяву, зареєстровану під вхідним № 6258/19-вх від 05.09.2019 року, в якій просила справу розглянути за її відсутності та відсутності позивача, зазначивши, що позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі (а. с. 38, 39, 40, 185). Представник відповідача - Нововодолазької районної державної адміністрації Харківської області - у судове засідання теж не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки суд не повідомив, однак представник за довіреністю [PERSON] надала заяву, зареєстровану за вхідним № 1989/19-вх від 18.03.2019 року та № 8160/19-вх від 20.11.2019 року, з проханням справу розглянути за їх відсутності, зазначивши, що проти задоволення позовних вимог не заперечують (а. с. 133, 209). Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на боці відповідача - Головного управління Держгеокадастру у Харківській області - у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України, про причини своєї неявки не повідомив, однак від представника надійшло клопотання, зареєстроване під вхідним № 8960/19-вх від 21.12.2019 року, з проханням справу розглянути за відсутності їх представника та зазначенням про підтримку пояснень, наданих 13.11.2018 року за № 1798 (вхідний № 5905/18-вх від 20.11.2018 року), в яких вони вказали, що обидві земельні ділянки, зазначені у позові, тобто з кадастровим № 6324282000:02:002:0081 та з кадастровим № 6324282000:02:002:0205, дійсно мають накладення(а. с. 225, 106 - 108). Відповідно до змісту частини 1 статті 58 Цивільного процесуального кодексу України сторона може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника, а згідно частини 1 статті 223 цього ж кодексу неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, на підставі частини 3 статті 211 зазначеного нормативно-правового акту особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у учасників справи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання необхідним давання ними особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність. Здійснюючи правосуддя на засадах змагальності й рівності учасників судового процесу перед законом і судом, всебічно, повно, об`єктивно, справедливо, неупереджено та своєчасно з`ясувавши всі обставини справи і всі фактичні данні в межах заявлених вимог, що мають значення для вирішення справи за суттю й на які сторони та їх представники посилались як на підставу своїх вимог та при їх визнанні, перевіривши їх доказами, отриманими відповідно до правил цивільного процесуального кодифікованого закону й безпосередньо дослідженими у судовому засіданні, що відповідають вимогам закону про їх належність, допустимість, достовірність та достатність, а саме: дослідивши письмові докази у справі,- суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, пунктом 160 частини 1 Указу Президента України «Про реорганізацію місцевих загальних судів» № 451/2017 від 29.12.2017 року шляхом реорганізації (злиття) Валківського районного суду, Коломацького районного суду та Нововодолазького районного суду Харківської області утворено Валківський окружний суд - у Валківському, Коломацькому та Нововодолазькому районах Харківської області із місцезнаходженням у містах Валках, селищі міського типу Новій Водолазі та селі Різуненковому Коломацького району Харківської області. За змістом пункту 3 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» № 1402-VІІІ від 02.06.2016 року районні суди продовжують здійснювати свої повноваження до утворення та початку діяльності місцевого окружного суду, юрисдикція якого розповсюджується на відповідну територію. Оскільки на цей час Валківський окружний суд свою діяльність не розпочав, справа перебувала на розгляді належного суду. Крім того, згідно пункту 9 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України № 1618-ІV від 18.03.2004 року (в редакції Закону України № 2147-VІІІ від 03.10.2017 року із змінами та доповненнями) справи у судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання нею чинності. Таким чином, ця цивільна справа підлягає розгляду за правилами, визначеними Цивільним процесуальним кодексом України в редакції, яка набрала чинності з 15.12.2017 року. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства, визначеним у частині 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Тому згідно частини 1 статті 4 цього ж нормативно-правового акту, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, суд відповідно до приписів частини 1 статті 13 цивільного процесуального кодифікованого закону України розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. При цьому частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. У відповідності до припису частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Одночасно із цим, згідно частини 2 статті 77 та частини 1 статті 82 цивільного процесуального кодифікованого закону України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Отже, у ході розгляду справи в межах заявлених вимог та зазначених і доведених обставин, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини, що мають значення для вирішення справи за суттю. Так, 22.05.2017 року позивач [PERSON] звернулась до начальника Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області із заявою про надання інформації про земельні ділянки сільськогосподарського призначення, право власності на які зареєстровані за нею (а. с. 7). 02.06.2017 року за вихідним № Р-29/0-0.23,26-34/147-17 на ім`я [PERSON] від Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області надійшло повідомлення на її заяву від 22.05.2017 року, з якого вбачається, що за нею зареєстровані наступні державні акти: 1. Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯГ № 084365, реєстраційний номер 010670000066 від 21.12.2006 року, кадастровий номер 6324282000:02:002:0081, площею 6,7309 гектарів; 2. Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 160733, реєстраційний номер 6324282001000810 від 22.05.2012 року, кадастровий номер 6324282000:03:002:0285, площею 6,7309 гектарів (а. с. 8, 147). Крім того, 22.05.2017 року адвокат Мякота Т. М. звернулась до начальника Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області із заявою про надання інформації з державного земельного кадастру та Витягу про земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів, кадастровий номер 6324282000:02:002:0081 (а. с. 9, 148). Відповідно до листа начальника Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області, зареєстрованого за вихідним № 29-20-0.23,26-141/117-17 від 30.05.2017 року, адвокату Мякоті Т. М. у відповідь на її запит повідомлено, що згідно із даними Національної кадастрової системи власниками земельної ділянки, площею 6,7309 гектарів, було два громадянина, так як в цій системі виник дубляж земельної ділянки, тобто одна й та ж сама земельна ділянка була надана у приватну власність двом особам, а саме: [PERSON] , кадастровий номер 6324282000:02:002:0057, Державний акт на право приватної власності на землю Р2 № 771360 від 24.06.2003 року, та [PERSON] , кадастровий номер 6324282000:02:002:0081, Державний акт на право на земельну ділянку ЯГ № 084365 від 21.12.2006 року. У зв`язку із цим на підставі Розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації № 168 від 28.03.2011 року [PERSON] була надана інша земельна ділянка і виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 160733 від 22.05.2012 року, площею 6,7309 гектарів. Державний акт на право приватної власності на землю ЯГ № 084365 від 21.12.2006 року на ім`я [PERSON] не скасований (а. с. 10, 149). 06.06.2017 року [PERSON] звернулась до начальника Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області із заявою про скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів, кадастровий номер 6324282000:02:002:0081, яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (а. с. 11, 150). З відповіді Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області, зареєстрованого за вихідним № Р-39/0-0.23,26-39/147-17 від 07.06.2017 року, убачається, що [PERSON] повідомлено, що скасувати державну реєстрацію права власності на земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів, кадастровий номер 6324282000:02:002:0081, що розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку (серія ЯГ № 084365, реєстраційний номер 010670000066 від 21.12.2006 року) не має можливості, так як з 01.01.2013 року реєстрація права власності та права оренди на земельні ділянки було передано до Міністерства юстиції України (а. с. 12, 151). Згідно із Державним актом на право приватної власності на землю (серії Р2 № 771360), зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 446 та виданого 24.06.200_р., [PERSON] на підставі Розпорядження голови Нововодолазької районної адміністрації № 390 від 23.12.2002 року передано у приватну власність земельну ділянку, площею 6,7309 гектарів (кадастровий номер 6324282000:02:002:0057), яка розташована на території Мелихівської сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 13, 152). Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯК № 160733), виданого 22.05.2012 року [PERSON] на підставі Розпорядження Нововодолазької районної адміністрації Харківської області № 168 від 28.03.2011 року, остання є власником земельної ділянки, площею 6,7309 гектарів (кадастровий номер 6324282000:03:002:0285) у межах згідно планом, яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області (земельна частка (пай), ділянка № 576 (за межами населеного пункту) із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 14, 156 - 157). З Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), виданого 21.12.2006 року [PERSON] на підставі Розпорядження Нововодолазької районної адміністрації № 96 від 17.02.2006 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за № 010670000066, убачається, що вона є власником земельної ділянки, площею 6,7309 гектарів (кадастровий номер 6324282000:02:002:0081), яка розташована на території Мелихівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, із цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а. с. 15, 153). Під час вирішення спірних правовідносин суд враховує, що їх правове регулювання здійснюється нормами Конституції України, прийнятої 28.06.1996 року Законом № 254к/96-ВР (із змінами та доповненнями), Цивільного кодексу України № 435-ІV від 16.01.2003 року (із змінами та доповненнями), Земельного кодексу України № 2768-ІІІ від 25.10.2001 року (із змінами та доповненнями), Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» № 280/97-ВР від 21.05.1997 року (із змінами та доповненнями) та Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» № 1952-ІV від 01.07.2004 (із змінами та доповненнями). Так, частинами 1, 2 та 4 статті 13 й частиною 2 статті 14 Конституції України гарантовано, що земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією. Кожний громадянин має право користуватися природними об`єктами права власності народу відповідно до закону. Держава забезпечує захист прав усіх суб`єктів права власності, які рівні перед законом. Право власності на землю гарантується, воно набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону. Також відповідно до приписів статті 41 Основного Закону нашої держави кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Частиною 1 статті 316, статтею 328 та частинами 1 і 2 статті 319 Цивільного кодексу України визначено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів, й власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Він має вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. З частин 2 та 4 статті 373 цього ж кодексу вбачається, що право власності на землю гарантується Конституцією України, набувається і здійснюється відповідно до закону й власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Відповідно до змісту частин 1 і 2 статті 78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватись і розпоряджатись земельними ділянками, яке набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Положеннями частини 1 статті 81 цього ж кодифікованого закону України визначені правові підстави набуття громадянами України права власності на земельні ділянки серед яких, зокрема, зазначена безоплатна передача із земель державної і комунальної власності. При цьому як роз`яснюють частини 1 та 2 стаття 116 зазначеного вище кодексу, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом , шляхом передачі земельних ділянок у власність. У свою чергу, як убачається з положень підпунктів «а», «в» частини 3 статті 116 Земельного кодексу України безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян та у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим кодексом. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами визначений нормами права, що містяться у положеннях статті 118 Земельного кодексу України. Так, громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки (частина 1 статті 118 Земельного кодексу України). Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки (частина 2 наведеною вище статті). Виходячи з приписів статей 125 та 126 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав, що оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Аналогічні за своєю правовою природою положення, містяться й у частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України, де зазначено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Отже, порядок такої реєстрації визначений спеціальним законом, яким є Закон України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», відповідно до змісту частини 1 статті 3 та частини 1 статті 4 якого, державна реєстрація права власності на нерухоме майно є обов`язковою. При цьому частиною 2 статті 3 зазначеного нормативно-правового акту прямо передбачено, що речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Виходячи з наведеного, право власності [PERSON] на земельну ділянку із кадастровим № 6324282000:02:002:0081 виникнуло з моменту здійснення державної реєстрації, вчиненої 21.12.2006 року за реєстраційним № 010670000066, про що зазначено у листі Відділу у Нововодолазькому районі Головного управління Держгеокадастру Харківської області від 02.06.2017 року (вихідний № Р-29/0-0.23,26-34/147-17) (а. с. 8, 147). Тобто, починаючи з цієї дати, позивач є власником земельної ділянки, із кадастровим № 6324282000:02:002:0081, площею 6,7309 гектарів, переданої їй за Державним актом на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365). Частиною 1 статті 321 Цивільного кодексу України визначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Також, частинами 1 - 3 статті 319 цього ж нормативно-правового кодифікованого акту України обумовлено, що власник володіє, користується та розпоряджується майном на власний розсуд. Він має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Як визначено у частині 1 статті 1 Цивільного кодексу України цивільним законодавством регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників. Одночасно із цим, положеннями частин 1, 2 та 5 статті 11 цього ж кодексу передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, зокрема, з договорів та інших правочинів. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. При цьому норма права, що міститься у частині 1 статті 12 й частині 1 статті 13 зазначеного вище нормативно-правового акту, роз`яснює, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд, у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства. Також, у відповідності із змістом частини 1 статті 15, частини 1 й пунктів 2, 7 і 10 абзацу 1 частини 2 статті 16, а також частини 1 статті 20 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона здійснює на свій розсуд, зокрема, шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права та інтересу таким способом як визнання правочину недійсним, припинення правовідношення та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Зазначені норми кореспондують із приписами частини 1 статті 4, частини 1 статті 5 й частини 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, які суд захищає, здійснюючи правосуддя, з метою ефективного їх захисту у спосіб, визначений законом або договором. Зі змісту статті 391 Цивільного кодексу України убачається, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Одночасно з цим, за положеннями статті 152 Земельного кодексу України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування. Так, передусім, суд ураховує положення статті 19 Конституції України, якими наголошено, що правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Частиною 1 статті 21 Цивільного кодексу України обумовлено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Також, відповідно до приписів статті 393 зазначеного вище кодексу, правовий акт органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Власник майна, права якого порушені внаслідок видання правового акту органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, має право вимагати відновлення того становища, яке існувало до видання цього акту. У разі неможливості відновлення попереднього становища власник має право на відшкодування майнової та моральної шкоди. Ухвалюючи рішення, суд керується й роз`ясненнями, наданими у пункті 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 16.04. 2004 року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», тобто, розглядаючи позови про захист прав власників земельних ділянок і землекористувачів /про усунення перешкод у користуванні ними тощо/, суд має перевіряти законність рішення органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування про передачу земельної ділянки іншій особі без вилучення /викупу/ її в позивача в установленому порядку і за наявності для цього підстав ухвалювати рішення про його недійсність. Відповідно до правової позиції, яка викладена в постанові Верховного Суду України, прийнятій 22.05.2013 року у справі № 6-33 цс 13, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. У спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Визнання недійсними державних актів на право власності вважається законним, належним та окремим способом поновлення порушених прав у судовому порядку. За правовою позицією, яка висловлена Верховним Судом України 20.04.2016 рок у справі № 6-2824 цс 15, державні акти на право власності на земельні ділянки є документами, що посвідчують право власності й видаються на підставі відповідних рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, а тому у спорах, пов`язаних із правом власності на земельні ділянки, недійсними можуть визнаватися як зазначені рішення, на підставі яких видано відповідні державні акти, так і самі акти на право власності на земельні ділянки. Оцінюючи усі зібрані докази у їх сукупності, судом встановлено, що згідно із даними Національної кадастрової системи в ній виник дубляж земельної ділянки, тобто одна й та ж сама земельна ділянка була надана у приватну власність двом особам, а саме: [PERSON] , кадастровий номер 6324282000:02:002:0057, Державний акт на право приватної власності на землю Р2 № 771360 від 24.06.2003 року, та [PERSON] , кадастровий номер 6324282000:02:002:0081, Державний акт на право на земельну ділянку ЯГ № 084365 від 21.12.2006 року. При цьому, на підставі Розпорядження Нововодолазької районної державної адміністрації № 168 від 28.03.2011 року [PERSON] була надана інша земельна ділянка і виданий Державний акт на право власності на земельну ділянку ЯК № 160733 від 22.05.2012 року, площею 6,7309 гектарів. Це її право власності зареєстроване 22.05.2012 року за № 6324282001000810. Також земельній ділянці [PERSON] присвоєний новий кадастровий номер 6324282000:02:002:0205, а право власності останньої зареєстроване 15.10.2015 року. Однак реєстрація земельної ділянки, площею 6,7309 гектарів (кадастровий номер 6324282000:02:002:0081), за позивачем, що проведена на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365) за реєстраційним номером 010670000066 від 21.12.2006 року, не скасована. Таким чином, судом встановлено, що відповідач - Нововодолазька районна державна адміністрація Харківської області - виправляючи наявний недолік у реєстрації прийняла нове розпорядження, яким позивачу надала іншу земельну ділянку і видала відповідний Державний акт на право власності на земельну ділянку, що є зареєстрованим згідно із законом. Вирішуючи спірні правовідносини, суд ураховує, що з огляду на зміст статей 10 та 12 Земельного кодексу України до повноважень районних рад у галузі земельних відносин на території району належить, зокрема, розпорядження землями на праві спільної власності відповідних територіальних громад, а до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст - розпорядження землями територіальних громад та передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб. Згідно із частиною 2 статті 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст. Крім того, на підставі змісту статті 144 Конституції України, а також статей 71 і 73 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», законодавцем передбачена самостійність реалізації посадовими особами місцевого самоврядування наданих їм повноважень, а також обов`язковість прийнятих ними актів і законних вимог. Одночасно із цим, відповідно до положень частини 8 статті 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що сільський, селищний, міський голова, голова районної у місті, районної, обласної ради в межах своїх повноважень видає розпорядження. У свою чергу, положення частин 9 та 10 вказаної останньою норми права, визначають, що рішення виконавчого комітету ради з питань, віднесених до власної компетенції виконавчих органів ради, можуть бути скасовані відповідною радою, а акти органів та посадових осіб місцевого самоврядування з мотивів їхньої невідповідності Конституції або законам України визнаються незаконними в судовому порядку. Оскільки видання відповідачем розпорядження № 168 від 28.03.2011 року у законний та процесуальний спосіб не вплинуло на скасування реєстрації права власності за позивачем на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), воно не може слугувати підставою для відмови у задоволенні цього позову. Окрім того, відповідно до змісту частини 2 статті 90 Земельного кодексу України порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Як вбачається зі статті 153 того ж самого кодифікованого закону, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Згідно із частинами 2 та 5 статті 158 зазначеного останнім кодексу виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом. Як визначено у частині 1 статті 155 Земельного кодексу України у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акту, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Окрім того, відповідно до приписів частини 2 статті 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав, документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування записів про проведену державну реєстрацію прав, а також у випадку, передбаченому підпунктом «а» пункту 2 частини 6 статті 37 цього Закону, до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. Отже, ураховуючи факт надання одній і тій же самій земельній ділянці двох кадастрових номерів (дубляжу або накладення земельної ділянки) й подальше виправлення цієї помилки у процесуальний спосіб Нововодолазькою РДА Харківської області шляхом видання нового розпорядження про виділення позивачу [PERSON] іншої земельної ділянки, а також присвоєння першій земельній ділянці, зареєстрованій за [PERSON] , нового кадастрового номера, надає можливість ухвалити рішення, яким позовні вимоги щодо визнання недійсним державного акту на право власності на земельну ділянку, реєстрація за яким не скасована у добровільному порядку, задовольнити повністю. З огляду на наведені норми закону, проаналізувавши всі наявні і безпосередньо досліджені у судовому засіданні докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача та можливість задоволення її позову шляхом визнання недійсним Державного акту на право власності на земельну ділянку (серії ЯГ № 084365), реєстраційний номер 010670000066 від 21.12.2006 року, виданий Нововодолазькою РДА на підставі Розпорядження Нововодолазької РДА від 17.02.2006 року № 96, зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів за № 010670000066 на ім`я [PERSON] . Ухвалюючи рішення, суд звертає увагу учасників справи на те, що згідно підпункту 15.5 пункту 15 частини 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України, до дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні скарги подаються учасниками справи через відповідні суди, тобто через Нововодолазький районний суд Харківської області, або на підставі приписів статті 355 цього ж кодексу - безпосередньо до суду апеляційної інстанції. Окрім того, суд констатує, що позивач, звертаючись до суду із цим позовом, не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved