Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить визначити місце проживання малолітньої [PERSON], 2005 року народження, разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 07.10.2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], який є батьком [PERSON] Після розірвання шлюбу позивач та донька проживають у м.Харкові, проте [PERSON] зареєстрована разом з відповідачем у Запорізькій області. [PERSON] відмовляється здійснювати дії щодо перереєстрації [PERSON] за місцем фактичного мешкання. Позивач надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, надала згоду на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином, оскільки відповідно до п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України, днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надіслав. Про причину неявки суд не повідомив, відзив та інші заяви з процесуальних питань від нього до суду не надходили. Представник третьої особи надав суду заяву про слухання справи за їх відсутності та висновок про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON] з матір'ю. За таких обставин, суд вважає за можливе розглянути справу у відсутність сторін за наявними матеріалами справи та ухвалити заочне рішення відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечував проти заочного розгляду справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши і оцінивши надані докази в їх сукупності, прийшов до наступного. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Заочним рішенням Бердянського міськрайонного суду від 07.05.2010 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Зазначене рішення набрало законної сили. Сторони від шлюбу мають дитину [PERSON], [INFO]. Згідно наданих довідок [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], [PERSON] та [PERSON] зареєстровані за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до довідки з Харківського ліцею №149 [PERSON] навчається в Харківському ліцеї №149 Харківської міської ради Харківської області з 31.08.2012 року і по теперішній час. У висновку з Департаменту служб у справах дітей зазначено, що дитина перебуває на обліку у КЗОЗ «Харківська міська дитяча поліклініка №14» з 2006 року та мешкає за адресою: [ADDRESS]. На засіданні комісії з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Харківської міської ради [PERSON] пояснила, що підтримує позов щодо визначення місця з матір'ю. Згідно довідки від 23.07.2018 року №4779-06/49 [PERSON] знаходиться на обліку в Управлінні ПФУ Шевченківське об'єднане управління ПФУ м.Харкова і отримує соціальну пенсію. Актом № 122 обстеження умов проживання затвердженого начальником Служби у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради встановлено, що [PERSON] та [PERSON] проживають за адресою: [ADDRESS], умови проживання задовільні, є всі комунальні зручності, дитячу кімнату забезпечено всім необхідним відповідно до вікових потреб. Відповідно до ч.2 ст.160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно ч.2 ст.155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтею 157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, який проживає окремо від дитини має право на спілкування з дитиною, а батько з яким проживає дитина не має право перешкоджати такому спілкуванню. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснено, що при вирішенні спору про місце проживання дитини належить звертати увагу на її вік та з'ясовувати, з ким із батьків вона бажає проживати. На засіданні комісії дитини особисто пояснила, що підтримує позовні вимоги матері. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, оскільки це відповідає інтересам дитини. Крім того, суд зауважує, що батько дитини, не обмежений у своєму праві на спілкування з дитиною, турботу відносно дитини та участь у вихованні дитини і може реалізувати свої права шляхом домовленості з матір'ю дитини щодо встановлення часу спілкування або за рішенням органу опіки та піклування, або за судовим рішенням.

Outcome: approved