Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду з позовом доГричаненко [PERSON], Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, у якому просила: -Визнати дійсним Договір безпроцентної позики від 27 січня 2009 року, який укладено між [PERSON], з одного боку, і [PERSON], з іншої сторони. -Визнати дійсним Договір застави від 27 січня 2009 року, який укладено між [PERSON], з одного боку, і [PERSON], з іншої сторони. -Визнати за [PERSON], [INFO], паспорт серії АК 929900, виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13 червня 2000 року, ІПН [NUMBER], яка проживає за адресою: вул. 20-ти Річчя Перемоги 31/24, м. Дніпропетровськ право приватної власності на ? частину квартири [ADDRESS]. -Визнати за [PERSON], [INFO], паспорт серії АК 929900, виданий Самарським РВ ДМУ УМВС України в Дніпропетровській області 13 червня 2000 року, ІПН [NUMBER], яка проживає за адресою: вул. 20-ти Річчя Перемоги 31/24, м. Дніпропетровськ право приватної власності на ? частину квартири № 96 в будинку № 104, пр.. Гагаріна, м. Дніпропетровськ. -Скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 09.04.2013 за ВП № 37493049, щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON], в частині арешту та заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS]. -Скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.05.2014 за ВП № 43467037, щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON], в частині арешту та заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS]. -Скасувати акт опису й арешту майна № 43476037 складений державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 23.06.2014 року, яким описано й арештовано ? частину квартири [ADDRESS]. -Стягнути з відповідачів на мою користь судовий збір, сплачений при поданні позовної заяви. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між нею та [PERSON] 27 січня 2009 року було укладено Договір безпроцентної позики. Даним договором було визначено, що Позикодавець у порядку й на умовах, певних цим Договором, надає Позичальнику безпроцентну позику, а Позичальник зобов'язуються повернути позику за вимогою Позикодавця в певний цим Договором строк. У зв'язку з тим, що між Сторонами налагоджуються тісні взаємовигідні ділові та сімейні відносини, позика надається Позичальникові на безпроцентній основі. Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 Договору безпроцентної позики, строк надання позики Позичальнику становить 48 місяців з моменту отримання коштів та закінчується після предявлення Позикодавцем вимоги про повернення коштів. Розмір позики за цим Договором становить 50000,00 грн. (п»ятьдесят тисяч гривень 00 копійок). Факт передачі коштів від [PERSON] до Позичальника підтверджується Розпискою від 27 січня 2009 року. Після закінчення строку виконання Договору [PERSON] свої зобовязання не було добровільно виконано.. У судове засідання позивач не зявилась, надала до судузаяву про розгляд справи без її участі, відповідно до вказаної заяви позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. [PERSON] надавдо суду заяву у якій просила суд розглянути справу без її участі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. У звязку з неявкою сторін судом ухвалено про заочний розгляд справи в порядку ст. 224 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. З матеріалів справи вбачається, щоміж [PERSON] [PERSON] Єдуардом [PERSON] 27 січня 2009 року було укладено Договір безпроцентної позики. Даним договором було визначено, що Позикодавець у порядку й на умовах, певних цим Договором, надає Позичальнику безпроцентну позику, а Позичальник зобов'язуються повернути позику за вимогою Позикодавця в певний цим Договором строк. У зв'язку з тим, що між Сторонами налагоджуються тісні взаємовигідні ділові та сімейні відносини, позика надається Позичальникові на безпроцентній основі. Відповідно до п.п. 2.1, 3.1 Договору безпроцентної позики, строк надання позики Позичальнику становить 48 місяців з моменту отримання коштів та закінчується після предявлення Позикодавцем вимоги про повернення коштів. Розмір позики за цим Договором становить 50000,00 грн. (п»ятьдесят тисяч гривень 00 копійок). Факт передачі коштів від [PERSON] до Позичальника підтверджується Розпискою від 27 січня 2009 року. Після закінчення строку виконання Договору [PERSON] свої зобовязання не було добровільно виконано. Судом встановлено, що після закінчення строку виконання Договору [PERSON] свої зобовязання не було добровільно виконаноУ п. 5.6Договорубезпроцентної позики визначено, що зобовязання по даному договору забезпечуються Договором застави від 27січня 2009 року. Так, 27січня 2009 року між [PERSON], з одного боку, іГричаненко [PERSON], з іншої сторони, було укладено Договір застави. Згідно п.п. 1.1, 1.2, 3.1, 3.2 Договору застави, у відповідності до цього Договору Заставодержатель має право у разі невиконання Заставодавцями своїх обов'язків за Основним договором безпроцентної позики від 27січня 2009 року одержати задоволення своїх вимог за рахунок передбаченого в ст. 3 цього Договору заставленого майна (надалі іменується «предмет застави»), переважно перед іншими кредиторами Заставодавця. Під «Основним договором» в цьому Договорі розуміється Договір безпроцентної позики від 27січня 2009 року, укладений між Заставодавцем (в Основному договорі іменується «Позикодавець») та Заставодержателем (в Основному договорі іменується «Позичальник»). Предметом застави є? частина квартири, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 20 Річчя Перемоги 31/24, та належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 080555, який виданий 26.01.2009 Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації».Вартість предмета застави складає: 50000,00 грн.(пятдесят тисяч гривень 00 копійок). На адресу [PERSON] Вікторовича28січня 2013 року позивачем направлена вимога щодо повернення коштів у розмірі 50000,00 грн. (п»ятьдесят тисяч гривень 00 копійок), яка залишилась без задоволення. Відповідно до 5.2 Договору безпроцентної позики визначено, що якщо Позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити грошову суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить ? частина квартири, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 20 Річчя Перемоги 31/24, та належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 080555, який виданий 26.01.2009 Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації». Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 09.04.2013 за ВП № 37493049, було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON]. Постановою державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.05.2014 за ВП № 43467037, було накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON]. Складено акт опису й арешту майна № 43476037 державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 23.06.2014 року, яким описано й арештовано ? частину квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст. 509 Цивільного кодексу України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 11 Цивільного кодексу України передбачено, що цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов'язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов'язків, у тому числі є договори та інші правочини. Згідно ст. 202 Цивільного кодексу України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 526 Цивільного кодексу України передбачено, що зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. В той же час, ст. 615 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання однією стороною друга сторона має право частково або в повному обсязі відмовитися від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом. Згідно з ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. З огляду на те, що фактично позивачем було виконано зі своєї сторони умови договору безпроцентної позики, який забезпечений договором застави, але відповідач [PERSON] Вікторовичухилилася від його виконання, суд вважає за необхідне визнати дійсним договір застави від 27січня 2009 року та договір безпроцентної позики від 27січня 2009 року. Відповідно ч. 1 ст. 1049 Цивільного кодексу України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст. 610 Цивільного кодексу України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: 1) припинення зобов'язання внаслідок односторонньої відмови від зобов'язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов'язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди. Відповідно положень ст.ст. 526, 629 Цивільного кодексу України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 525 Цивільного кодексу України передбачено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. У ст. 572 Цивільного кодексу України визначено, що в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 57 Закону України «Про виконавче провадження», арештмайнаборжниказастосовуєтьсядлязабезпечення реального виконання рішення. З огляду на те, що у строк передбачений договором Позичальник свої обовязки не виконав та кошти не повернувсуд вважає, що бездіяльність позичальника є односторонньою відмовою від виконання своїх зобовязань за договорами безпроцентної позики та застави, є прямим порушенням прав позивача. Таким чином, вимога заявника про стягнення грошових коштів є безспірною та ґрунтується на правочині, вчиненому у письмовій формі. Отже, суд вважає за необхідне визнати за [PERSON] право приватної власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 20 Річчя Перемоги 31/24, та належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно за № 080555, який виданий 26.01.2009 Дніпропетровським районним комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації»,в рахунок погашення заборгованості за Договором безпроцентної позики від 27січня 2009 року, який укладено між [PERSON], з одного боку, і [PERSON], з іншої сторони. Відповідно до ч.2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Чинне законодавство допускає можливість одночасного стягнення з учасника господарських відносин, що порушив господарське зобов'язання за договором, штрафу та пені, які не є окремими та самостійними видами юридичної відповідальності (див. постанову Верховного Суду України від 27.04.2012 та постанову Вищого господарського суду України від 12.06.2012 у справі № 06/5026/1052/2011). Зазначену правову позицію наведено також у постановах Верховного Суду України від 30.05.2011 № 42/252, від 09.04.2012 № 20/246-08. Розмір пені має бути обрахований з урахуванням обмеження розміру пені подвійною обліковою ставкою Національного банку України згідно із Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», незважаючи на встановлений у договорі спосіб обчислення пені (див. постанову Верховного Суду України від 24.10.2011 та постанову Вищого господарського суду України від 07.12.2011 у справі № 25/187). У статті 1 Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань» від 22.11.1996 № 543/96-ВР встановлено, що платникигрошовихкоштівсплачуютьнакористь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пенюврозмірі,що встановлюється за згодою сторін. Відповідно до ст. 3Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов'язань», розмір пені,передбаченийстаттею1цього Закону,обчислюєтьсявідсумипростроченого платежу та не може перевищуватиподвійноїобліковоїставкиНаціональногобанку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Так рішенням Конституційного суду України у справі за конституційним зверненням громадянина [PERSON] щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013, Справа № 1-12/2013, визначено, що в аспекті конституційного звернення положення другого речення преамбули Закону України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобовязань» від 22 листопада 1996 року № 543/96-ВР з наступними змінами у взаємозвязку з положеннями статей 1, 3 цього закону потрібно розуміти так, що обмеження пені у грошових зобовязаннях подвійною обліковою ставкою Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, поширюється на правовідносини, субєктами яких є лише підприємства, установи та організації незалежно від форм власності і господарювання та фізичні особи - субєкти підприємницької діяльності (підприємці). З огляду на те, що розмір суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, є неспіврозмірним розміру вартості обєкту нерухомості, ? частину квартири, що належить [PERSON], що розташована в м. Дніпропетровськ, пр.. Гагаріна 104/96, суд вважає за необхідне відмовити позивачу у визнанні за нею право приватної власності на ? частину квартири, що належить [PERSON], що розташована в м. Дніпропетровськ, пр.. Гагаріна 104/96, в рахунок погашення суми індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми за Договором безпроцентної позики від 27січня 2009 року, який укладено між [PERSON], з одного боку, і [PERSON], з іншої сторони. Суддя наголошує, що арешт майна боржника здійснюється виключно для реального виконання рішення, проте, оскільки судом визнано за [PERSON] право приватної власності на ? частину квартири, що знаходиться за адресою м. Дніпропетровськ, вул. 20 Річчя Перемоги 31/24, то дане майно не може бути арештоване для забезпечення виконання зобов'язання [PERSON]. Отже суд вважає за необхідне скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 09.04.2013 за ВП № 37493049, щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON], в частині арешту та заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS]. Скасувати постанову державного виконавця Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 22.05.2014 за ВП № 43467037, щодо накладення арешту на майно боржника та оголошення заборони на його відчуження, у виконавчому провадженні відкритому відносно [PERSON], в частині арешту та заборони відчуження ? частини квартири [ADDRESS]. Скасувати акт опису й арешту майна № 43476037 складений державним виконавцем Самарського відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 23.06.2014 року, яким описано й арештовано ? частину квартири [ADDRESS]. Так відповідно ч. 1 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial