Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом про визнання права власності, в якому вказує, що матері [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,96\~га. на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акта. 11 лютого 2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] все належне майно. 22 листопада 2015 року [PERSON] померла. Державний акт втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово». [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,96\~га., на території [PERSON] сільської ради Козівського району, належала [PERSON] на підставі державного акта. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання, в якому позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити, просить справу розглядати за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивачки, відзив на позов відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 2,9587\~га. на території [PERSON] сільської ради на підставі державного акта серії І-ТР №016916 від 20 лютого 2001 року, підтверджується витягом з ДЗК про земельну ділянку №НВ-6102451512016 від 06 червня 2016 року. 11 лютого 2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого заповіла [PERSON] все належне майно (а.с.3). 22 листопада 2015 року [PERSON] померла, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №197833 (а.с.2). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №318/02-19 від 19 травня 2016 року, з [PERSON] на час смерті постійно проживали та були зареєстровані дочка [PERSON], внучки [PERSON] та [PERSON] (а.с.4). Державний акт на право власності на земельну ділянку серії І-ТР №016916 від 20 лютого 2001 року втрачено, підтверджується оголошенням в газеті «Вільне слово» №11 від 11 березня 2016 року (а.с.6). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів, підтверджується відмовою нотаріуса №401/01-16 від 09 червня 2016 року (а.с.5). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.1 ст. 1225 ЦК України, право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved