Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. Позивач [PERSON] є власником квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У зазначеній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] З червня 2013 року [PERSON] у вказаній квартирі не проживає, витрати на утримання квартири не несе, станом квартири не цікавиться. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути перешкоди в праві користування власністю - квартирою [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування, та зобов'язати Комунарський РВ у м. Запоріжжя УДМС України в Запорізькій області зняти [PERSON] з реєстрації. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позов, з підстав викладених в ньому, просила суд задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. На підставі даних довідково-адресного бюро м. Запоріжжя ГУМВС України в Запорізькій області відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою : [ADDRESS]. Судом вживалися заходи щодо належного його повідомлення про час і місце розгляду справи. У судове засідання, призначене на 29.12.2014 року, відповідач викликався через оголошення в газеті «Запорізька правда» № 148-149 від 25 грудня 2014 року. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Представник третьої осіби - Комунарського районного відділу у м. Запоріжжя, Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надали заяву про розгляд справи без участі представника, проти позову не заперечує. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що з літа 2013 року [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] проживає в іншому місті. Знає, що [PERSON] з [PERSON] спілкується часто, проте, протягом року не з'являвся, речі, які належать [PERSON] у зазначеній квартирі відсутні. Вислухавши учасників процесу, допитавши свідка, всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS], яка належить їй на праві власності, що підтверджується копією свідоцтва на житло № 30059 від 27.01.2009 року Відповідач в спірній квартирі не проживає, квартирну плату і комунальні послуги не сплачує. Згідно довідки № 394 від 10.11.2014 року за адресою: [ADDRESS], зареєстрована позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS], з червня 2013 року, що підтверджується актом від 03.11.2014 року. Згідно зі ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає у вищезазначеній квартирі, витрати на її утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що платежі по сплаті комунальних послуг залежать від кількості зареєстрованих в будинку осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останньої, як власника цієї квартири. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Отже, оскільки відповідач не є власником спірної квартири, не проживає у ній, витрати на її утримання не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що платежі по сплаті комунальних послуг залежать від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останньої як власника цієї квартири. Разом за тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання Комунарський районний відділ Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області, яке є третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору у справі, зняти з реєстраційного обліку відповідача, за вказаною вище адресою, так як вказаний орган приймав участь у розгляді справи не як відповідач, а як третя особа без самостійних позовних вимог і за процесуальним становищем вона не являється суб'єктом матеріально-правових відносин, не користується правами сторін і не несе їх обов'язків. Суд не вправі поширювати на третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, матеріально-правові наслідки вирішення позову та покладати обов'язок виконання рішення. Крім того, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду і лише у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації, а спір з цього приводу між сторонами не виник. В подальшому в разі відмови у знятті з реєстрації в зазначеному будинку відповідача на підставі рішення суду, такі дії Комунарського районного відділу Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства. Оскільки позивач просив не стягувати з відповідача сплачений нею при подачі позову судовий збір, суд вважає за необхідне не стягувати з відповідача на користь позивача судові витрати.

Outcome: partial