Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на земельну ділянку. Позивач в позові вказує, що 06 березня 2001 року між [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування серії АВІ № 042907, посвідчений державним нотаріусом Печенізької державної нотаріальної контори [PERSON] за № 206. Відповідно до вказаного договору [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці Печенізької селищної [PERSON] розміром 1367 кв.м, в селищі Печеніги, провулок Дачний, будинок № 03 (три), Печенізького району, Харківської області. При переході права власності на зазначений будинок, позивач не переоформлювала право власності на земельну ділянку, на якій він розташований, оскільки під час посвідчення договору дарування було встановлено, що земельна ділянка під будинком площею 1367 м.кв. належить Печенізькій селищній раді, тобто є не приватизованою. Наразі звернувшись до Печенізької селищної ради для приватизації земельної ділянки, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Дачний, буд. № 3 позивачу повідомили, що земельна ділянка площею 0,1367 га у межах згідно з планом, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт Печеніги, пров. Дачний, буд. № 3 та призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, була передана у приватну власність Рішенням виконкому Печенізької селищної [PERSON] народних депутатів №117/11 від 08.09.1995 року [PERSON] та належить їй на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 23-58011005, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за №.83. Оскільки в договорі дарування від 06.03.2001 року вказано про дарування будинку, який розташований на земельній ділянці Печенізької селищної [PERSON] розміром 1367 кв.м, то згідно з положеннями чинної до 01 січня 2002 року ст. 30 Земельного Кодексу України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Враховуючи вищевикладене, до позивача [PERSON], як вона вказує, перейшло право власності на земельну ділянку на якій розташований житловий будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Дачний, буд.3. Крім вищезазначеного, оскільки на момент видачі державного акта на право приватної власності на землю [PERSON] діяла інструкція, затверджена Наказом N43 від 04.05.99 та Постанова Верховної [PERSON] України «Про форми державних актів на право власності на землю і право постійного користування землею», якою не було передбачено присвоєння кадастрових номерів на земельні ділянки, а лише був встановлений порядок видачі державних актів та їх реєстрації в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю, то відповідно в державному акті відсутній кадастровий номер. Позивач просить суд визнати за [PERSON], яка народилася 10 липня 1978 року в селищі Печеніги, Печенізького району, Харківської області, ідентифікаційний номер [NUMBER], право власності земельну ділянку площею 0,1367 га у межах згідно з планом, призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт. Печеніги, пров. Дачний, буд. № 3, яка належить [PERSON] на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ХР 23-58011005, виданого на підставі Рішення виконкому Печенізької селищної [PERSON] народних депутатів № 117/11 від 08.09.1995 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 83. Позивачка в судове засідання не прибула, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлялась своєчасно та належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій вказує, що просить суд розглядати справу за її відсутності у відповідності до вимог ч.2 ст. 158 ЦПК України. Відповідачка викликалась через оголошення у пресі, але в судове засідання не прибула, хоча про час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, причину неявки суду не повідомила. Згідно ч. 9 ст. 74 ЦПК України відповідач, зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається в суд через оголошення у пресі. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про час і місце розгляду справи. На ці випадки поширюється правило частини четвертої цієї статті. Суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлялась про розгляд справи відповідно до вимог ч.9 ст.74 ЦПК України та розглядає дану цивільну справу за її відсутності. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ч.4 ст. 169, ст. 224 ЦПК України. Дослідивши надані позивачем письмові матеріали справи, оцінивши зібрані докази, суд вважає, що позовні вимоги обгрунтовані, не протиречать закону та підлягають задоволенню. У відповідності до ч.\~1 ст.\~11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. У відповідності до ст.\~60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Матеріалами справи встановлено, що згідно п. 1 нотаріально посвідченого договору дарування від 06.03.2001 року [PERSON] придбала , а [PERSON] прийняла у дар житловий будинок з надвірними будівлями, розташований на земельній ділянці Печенізької селищної ради розміром 1367 кв.м. в селищі Печеніги, провулок Дачний, № 03 Печенізького району Харківської області. ( а.с. 9). Згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія ХР 23-58-011005 від 15.11.1995 р. виданого на підставі рішення виконавчого комітету Печенізької селищної [PERSON] народних депутатів № 117/11 від 08.09.95 р. [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,1367 га для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель за адресою селище Печеніги, провулок Дачний, № 03 Печенізького району Харківської області. ( а.с.10,28). Згідно паспорта громадянина України серія МН № 407940, виданого Печенізьким РВ УМВС У в Харківській області 20.03.2002 р. [PERSON] значиться зареєстрованою проживаючою за адресою: [INFO]. ( а.с. 6). Згідно свідоцтва про одруження [PERSON] одружилась з [PERSON] та взяла прізвище чоловіка [PERSON]. ( а.с. 8). Згідно відповіді адресно- довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Харківській області [PERSON] зареєстрованою не значиться. ( а.с. 17). Відповідно до ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 30 Земельного кодексу України ( в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими обєктами переходить у розмірах, передбачених статтею 67 цього Кодексу і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі та споруди. Згідно ст. 67 Земельного кодексу України ( в редакції яка діяла на момент виникнення спірних правовідносин) громадянам за рішенням сільської, селищної, міської [PERSON] народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: - 0,15 гектара. Таким чином, у зв'язку з тим, що до позивача перейшло право власності на будинок, що знаходиться за адресою: Харківська область, смт Печеніги, пров. Дачний, буд. № 3, до неї також перейшло і право власності на земельну ділянку, площею 0,1367 га, на якій вказаний будинок розміщений, без зміни її цільового призначення. Відповідно підпункту «г» пункту 18 ППВСУ «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Таким чином, при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України 1990 року до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось в договорі відчуження. Оскільки в договорі дарування від 06.03.2001 року вказано про дарування будинку, який розташований на земельній ділянці Печенізької селищної [PERSON] розміром 1367 кв.м, то згідно з Положеннями чинної до 01 січня 2002 року ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди. Відповідно до ст.153 Земельного кодексу України власник не може бути позбавлений права на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим кодексом та іншими законами України. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільного права є визнання права, в тому числі і визнання права власності. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно) , яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 318 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на в власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, суд розглянувши справу в межах заявлених вимог позивачки і на підставі доказів сторінвважає, що позивачка повністю довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог,позовні вимоги [PERSON] не протиречать закону та підлягають задоволенню. Суд не стягує судові витрати з відповідача в звязку з заявою позивачки про покладення даних витрат на неї, яку вона надала до суду.

Outcome: approved