Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить визнати останню особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням, що належить їй на праві приватної власності. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що вона є власницею будинку, що знаходиться по вул. Незалежності, 59 у м.Борзні Чернігівської області. Після одруження її сина [PERSON] з [PERSON] остання була зареєстрована у належному їй будинку. Однак сімейне життя в них не склалось, і вже наприкінці весни 2015 року, забравши свої речі, виїхала з м.Борзни. Про те, де вона буде проживати надалі, нею нікому не повідомлялось. Не виключається, що остання могла виїхати до родичів у м.Санкт Петербург. Рішенням Борзнянського районного суду від 18.07.2016 року шлюб між її сином та невісткою був розірваний. Реєстрація [PERSON], з якою припинено сімейний зв`язок, в належному їй (позивачці) будинку перешкоджає реалізації її законних прав та інтересів у частині розпорядження належеною їй приватною власністю, що й спонукало її звернутись за їх захистом до суду. В судовому засіданні позивач позов підтримала. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях пояснили, що знайомі з [PERSON] та членами її сім`ї тривалий час. Обидві зазначили, що невістка позивачки виїхала з м.Борзни наприкінці весни 2015 року й, вірогідно, проживає у своїх родичів у м.Санкт Петербург. Відповідач, з огляду на положення ст.74 ЦПК України, вважається повідомленим належним чином про час і місце розгляду справи, оскільки позивач надала доказ про розміщення в газеті оголошення щодо звернення до суду з даним позовом до [PERSON] та про час і місце розгляду справи. Згідно з вимогами ст.224 ЦПК України у випадку неявки в судове засідання відповідача можливий заочний розгляд справи, на що дала згоду позивач. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що позивачка є власником будинку, який розташований по вул. Незалежності, 59 у м.Борзні Чернігівської області, що підтверджено договором дарування від 01.12.1995 року. Після одруження її сина [PERSON] з [PERSON] 21.03.2014 року остання була зареєстрована у належному їй будинку по вул. Незалежності 59 у м.Борзні Чернігівської області. Однак, наприкінці весни 2015 року, забравши свої речі, [PERSON] виїхала з м.Борзни. Про те, в якій місцевосці вона буде проживати надалі, нею нікому не повідомлялось. Не виключається, що остання могла виїхати до родичів у м.Санкт Петербург. Рішенням Борзнянського районного суду від 18.07.2016 року шлюб між [PERSON], сином позивачки, та невісткою був розірваний. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] в своїх показаннях пояснили, що невістка позивачки [PERSON] виїхала з м.Борзни наприкінці весни 2015 року й, вірогідно, проживає у своїх родичів у м.Санкт Петербург. Ст.41 Конституції, ст.316-321 ЦК України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи безперешкодно користуватися своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 ЦК України передбачено, що саме власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений або обмежений в здійсненні права власності, як це зазначено у ст. 321 ч.2 ЦК України. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Водночас, згідно з ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ч.1 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі заяви особи або її представника, що подається до органу реєстрації; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України особа втрачає право на користування житлом у разі її відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом. Отже, суд вважає, що вимоги позивача є обґрунтованими та правомірними. На підставі викладеного і відповідно до ст.ст. 317, 319, 346, 391, 405 ЦК України, ст. ст.\~\~212-215,\~224 ЦПК України,\~суд, -

Outcome: approved