Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 26.04.2017 року померла її мати [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, що складається з житлового будинку з господарськими спорудами в с.Оляниця, вул.Шевченка, 69, Тростянецького району Вінницької області. Позивач являється спадкоємцем до майна померлої матері по закону. Спадкоємцем по заповіту являється відповідач [PERSON], однак він не прийняв спадщини та не претендує на неї. Позивачка прийняла спадщину після смерті матері, вчасно звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою. Станом на 15.04.1991 року господарство по вул.Шевченка, 69, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області відносився до категорії робочих дворів, складався з голови двору [PERSON] В нотаріальній конторі позивачу відмовили в оформлені спадщини, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на будинок. В зв`язку з цим позивач [PERSON] змушена звернутись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на житловий будинок в с.Оляниця, вул.Шевченка, 69, Тростянецького району Вінницької області. Позивач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги підтримує, просить задовольнити та просить справу заслухати в її відсутності. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не зявився, однак надав на адресу суду заяву, в якій заявлені позовні вимоги визнає, просить справу заслухати в його відсутності, покладаючись на погляд суду при ухвалені рішення. Представник відповідача [PERSON] сільської ради Тростянецького району в підготовче судове засідання не з`явився, однак надав до суду заяву, в якій просили справу заслухати в їх відсутності, позовні вимоги визнають. Визнання позову відповідачем не суперечить чинному законодавству та не порушує чиїх-небудь прав, свобод та інтересів. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3 ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами ст.247 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини: Відповідно до свідоцтва про смерть серії І-АМ №382707 від 31.10.2017 року виданого Тростянецьким РВ ДРАЦС ГТУЮ у Вінницькій області [PERSON] померла 26 квітня 2017 року в с.Оляниця Тростянецького району Вінницької області(а.с.8). Після її смерті відкрилась спадщина. Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №375/2017р. до майна померлої 26.04.2017 року [PERSON], встановлено, що позивач вчасно прийняла спадщину після смерті матері, що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі(а.с.10). Крім того, в матеріалах спадкової справи наявна копія заповіту від 19.09.2000 року, яким [PERSON] все своє майно заповіла [PERSON], однак останній спадщину не прийняв та на неї не претендує. Родинний звязок позивача з померлою [PERSON] підтверджено свідоцтвом про народження серії ІІІ-ЯР №151328 від 04.09.1958 року виданим на імя [PERSON], [INFO], де в графі мати записана [PERSON]А.(а.с.19), в подальшому позивачка змінила прізвище на [PERSON] в звязку з одруженням (а.с.20). Відповідно до довідки №11 від 04.01.2018 року виданої виконкомом [PERSON] сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що [PERSON] за життя була зареєстрована та проживала в [INFO]. До складу спадкового майна входить житловий будинок з господарськими спорудами в с.Оляниця, вул.Шевченка, 69, Тростянецького району Вінницької області. За даними погосподарських книг сільської ради станом на 15.04.1991 року господарство відносилось до суспільної групи робочий двір, головою була [PERSON] За даними земельно-шнурової книги [PERSON] сільської ради згідно запису №162 біля господарства за адресою вул..Шевченка, 69, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області числиться земельна ділянка площею 0,30га, з правовим режимом 0,25га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, 0,05га для ведення особистого селянського господарства(а.с.9). Факт належності [PERSON] житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по вул.Шевченка, 69, с.Оляниця, Тростянецького району Вінницької області підтверджено випискою з погосподарської книги за 1991-1995 роки, в якій зазначено, що домогосподарство відносилось до категорії робочих дворів, головою була [PERSON]А.(а.с.21-26). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] №50/02-17 від 25.01.2018 року випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок через нотаріальну контору(а.с.18). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 11.01.2018 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с.Оляниця, вул.Шевченка, 69, Тростянецького району Вінницької області, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 27,6кв.м., житловою площею 14,0кв.м., допоміжною площею 13,6 кв.м.(а.с.11-16). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя [PERSON] набула права власності на нерухоме майно згідно діючого на той час законодавства, з якою не пов'язувалась державна реєстрація. Вказані обставини були визнані сторонами, отож доказуванню в силу ст.82 ЦПК України не підлягають. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно положень ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Аналогічне положення щодо повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, також передбачено ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір». Оскільки, відповідачем позов визнано під час підготовчого судового засідання до початку розгляду справи по суті, позивачу необхідно повернути з державного бюджету 50% відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 352,40грн. (704,80 / 50%).

Outcome: approved