Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] , яка на праві особистої приватної власності належить позивачу. Вказує, що відповідач в добровільному порядку не бажає зніматися з реєстрації, однак не проживає за спірною адресою з 2004 року. Посилаючись на положення ст.. 405 ЦК України просить позов задовольнити. У судове засідання позивачка не з`явилась, в позовній заяві просить справу розглянути без її участі. У судовому засіданні представник позивачки відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності. Відповідач у судове засідання не з`явився до суду надав нотаріально посвідчену заяву за змістом якої позовні вимоги визнає та просить справу розглянути у його відсутності. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить 32/100 частини житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с.19,20,37). 32/100 частина названого будинку становить квартиру 2 (а.с.21-24). Відповідач по справі є сином позивачки (а.с.15). Відповідач з 2004 року зареєстрований за спірною адресою, однак фактично не проживає з моменту реєстрації, що підтверджується його нотаріально посвідченою заявою. Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем пред`явленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов, визнавши відповідача таким, що втратив право на користування спірною квартирою. Оскільки при зверненні до суду позивачка не сплачувала судовий збір, так як ухвалою суду була звільнена від його сплати, з відповідача на користь держави необхідно стягнути судові витрати, судовий збір в розмірі 768,40 грн згідно вимог статті 141 ЦПК України. Враховуючи викладене, та

Outcome: approved