Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина дитини в якому просила суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у розмірі 5000 гривень щомісячно, починаючи з 01 вересня 2017 року до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування заявлених позовних вимог представник позивача зазначає, що 05 лютого 2009 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб за час якого у сторін по справі народився син [PERSON] , [INFO] . Син народився на території Італійської республіки та є громадянином України. Шлюб між сторонами було розірвано 08.04.2015 року за рішенням суду. З моменту розірвання шлюбу позивач разом із сином проживають в м. Італія, син навчається у школі та відвідує різноманітні секції, гуртки, заняття. Спершу відповідач іноді приїздив до сина та брав його на прогулянку, однак утриманням сина відповідач в добровільному порядку не займається. Позивач стверджує, що станом на 17.03.2017 року згідно постанови суду Італійської республіки № 1787/2016 року визначено для [PERSON] графік зустрічей з сином та встановлено обов`язок сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 200 євро на місяць та 50 % від інших додаткових витрат. В добровільному порядку відповідач рішення суду Італійської республіки не виконує, обов`язок по сплаті аліментів виконував у повному обсязі впродовж квітня-липня 2017 року та ще один платіж у розмірі 100 євро було здійснено у серпні 2017 року. Надалі відповідач аліменти на дитину не сплачує взагалі. Згідно рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.02.2019 року у справі № 237/4478/18 [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Прожитковий мінімум в Італії на 2020 рік становить 855 євро в місяць, що еквівалентно 22657,50 грн. Заборгованість боржника становить 6700, 00 євро (аліменти з серпня 2017 року - 100 євро, вересень 2017 по травень 2020 року - по 200 євро за місяць). Перебуваючи в Італії відповідач сумлінно виконував рішення італійського суду щодо стягнення аліментів на утримання сина. Оскільки в серпні 2017 року відповідач лиш частково заплатив аліменти, визначенні постановою італійського суду, а надалі - не сплачує аліменти взагалі, то позивач просить стягнення аліментів проводити з відповідача за попередній період, а саме: з 01.09.2017 року до досягнення сином повноліття. Позивачка зазначає, що 30.04.2017 року в місті Toppe Аннунціата (провінція Неаполь) вона уклала шлюб з громадянином Італії [PERSON] , в Італії вона ніде не працевлаштована та не отримує дохід, так як працювати змоги не має, оскільки доглядає доньку від другого шлюбу, якій 2 роки та займається вихованням сина. У власності нерухомого и дороговартісного рухомого майна немає. В середньому на потреби сина позивачка витрачає близько 500 євро на місяць. Базові потреби сина ґрунтуються на тому, що дитина відвідує школу та гуртки. Серед щомісячних витрат на сина позивачка здійснює витрати на навчання, лікування, фізичний розвиток, одяг, розваги, відпочинок, іграшки, канцелярське приладдя, харчування тощо. Стосовно майнового стану відповідача позивачка зазначає, що згідно відомостей, що містяться у щорічній декларації [PERSON] від НАЗК за 2019 рік сукупний доход відповідача та його дружини становить 15000 гривень на місяць. Також відповідач має у власності вартісний об`єкт рухомого майна, а саме: автомобіль легковий Ford Fiesta 2010 року випуску, вартість якого на дату набуття становила 62000 гривень. Відповідач будучи працездатним здоровим чоловіком, має можливість надавати достатню суму коштів на утримання свого сина. Крім цього, відповідач не бере участі у вихованні сина та не цікавиться його життям, успіхам у школі, його захопленнями та вподобаннями тощо. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечував частково та подав до суду відзив на позовну заяву у якому виклав свої мотиви незгоди з заявленими позовними вимогами які зводяться до наступного. Відповідач заперечує факт ненадання матеріальної допомоги синові та стверджує, що ним періодично направлялися грошові перекази на утримання сина та він бажає приймати участь у вихованні та утриманні своєї дитини, однак дії позивача по справі фактично унеможливили виконання вказаних обов`язків. Так, колишня моя дружина постійно мешкає в Республіці Італії, уклала новий шлюб, в той час як вона мешкає в Україні. Постійно приїздити в республіку Італію відповідач не має фінансової можливості у зв`язку з досить низькою заробітною платою. Зазначений у позові розмір аліментів є занадто великим, непропорційним доходам відповідача, та таким, що не відповідає нормам діючого законодавства. Кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі саме від доходу її матері, батька, а не від доходів нової родини в якій мешкає той батько, або мати з кого стягуються аліменти. Наведені в позові посилання про стягнення аліментів із сукупного доходу нової родини відповідача, щомісячно із врахуванням доходу 15 000 грн. є безпідставними та не мають жодного законодавчого підґрунтя. Стосовно стану здоров`я відповідач зазначає, що стан здоров`я як відповідача, так і сина [PERSON] цілком задовільний. Відповідач працює водієм відділу охорони Державної установи «Селидівська виправна колонія (№ 82)» та щомісячно отримує заробітну плату в середньому 7765 грн. іншого виду доходу він не має. З жовтня 2017 року відповідач перебуває у шлюбі з [PERSON] , та вони разом виховують їх спільну доньку [PERSON] та доньку його дружини [PERSON] , на ім`я [PERSON] . В той же час, Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 12.11.2020 року у справі № 237/3006/20 з позивача вже стягуються аліменти на утримання [PERSON] , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходів), починаючи з 11.08.2020 року і до повноліття дитини. Доньці відповідача встановлено діагноз: порушення психічного розвитку та навичок соціальної взаємодії і рекомендована освітня програма для дітей із затримкою психічного розвитку. У відповідача відсутнє будь-яке нерухоме майно, також відсутні будь-які вклади в банківських установах. Стосовно придбаного автомобіля відповідач зазначив, що автомобіль було придбано за кошти, отримані у позику. Крім того відповідач посилається на наявність щомісячних витрат, таких як придбання сезонного одягу та взуття, на купівлю яких в рік ним витрачається в середньому 5 000 грн., придбання продуктів харчування. Стосовно стягнення аліментів за минулий час відповідач стверджує, що будь-які належні та допустимі докази, що позивачка за період з 01.09.2017 року по 02.06.2020 року зверталася до нього з вимогою про сплату аліментів та вживала заходи щодо їх утримання на території України матеріали справи не містять, доказів цьому позивачка не надала. Також відсутні докази і того, що відповідач будь-яким шляхом ухилявся від утримання сина. Відповідач згоден сплачувати аліменти на утримання сина у розмірі 1197,5 грн. що дорівнює мінімальному гарантованому законодавством розміру аліментів - 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи від дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач скористувалась своїм правом на подання до суду заяв по суті справи та представником позивача було надано суду відповідь на відзив у якому представник позивача виклала свої пояснення, міркування і аргументи щодо наведених відповідачем у відзиві заперечень і мотиви їх відхилення, які зводяться до наступного. Відповідач повністю самоусунувся не лише від спілкування з сином, але й від забезпечення його матеріально. Позивач не переїжджала проживати з сином в Італію, а дитина саме народилась в Італії і з того часу на постійній основі проживає та навчається. Саме відповідач змінив місце свого проживання після розірвання шлюбу з позивачкою і не вчиняє жодних дій для прояву турботи про свого рідного сина. Наявність судового рішення про стягнення аліментів на рідну доньку відповідача є черговим проявом його батьківської безвідповідальності щодо обох своїх дітей. Жодних доказів, що відповідач надає будь-яке утримання своїй доньці (що здійснюються відрахування) він також не долучив, а наявність у нього на праві власності автомобіля є підтвердженням розкоші щодо себе, оскільки автомобіль у цій ситуація не є крайньою необхідністю, а є лише забаганкою відповідача. Надана відповідачем розписка є неналежним доказом у цій справі, оскільки це зобов`язання не внесено відповідачем у жодну із своїх декларацій державного службовця. Стосовно стягнення аліментів за минулий період представник позивачки зазначає, що основним підтвердженням витребування у відповідача аліментів зі сторони позивача є постанова італійського суду, згідно якої рекомендовано сплату коштів на утримання сина. Усвідомленням відповідачем свого обов`язку у цій ситуації є частково їх сплата у добровільному порядку. 09 червня 2020 року ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області позивачу [PERSON] було відмовлено у відкритті провадження у цивільній справі за її позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. 10 вересня 2020 року ухвалою Волинського апеляційного суду апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено, а ухвалу Рожищенського районного суду Волинської області від 09 червня 2020 року скасовано, справу направлено до суду першої інстанції для продовження розгляду. 29 вересня 2020 року ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області було прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. 20 жовтня 2020 року ухвалою Рожищенського районного суду Волинської області цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів передано на розгляд Мар`їнського районного суду Донецької області. 26 січня 2021 року ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області було прийнято до свого провадження цивільну справу за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів. Представник позивача у судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що наведені в позовній заяві. Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги визнав частково та просив встановити розмір аліментів на рівні 1197,5 грн, що дорівнює мінімальному гарантованому законодавством розміру аліментів. Суд, заслухавши пояснення представників сторін судового розгляду, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з огляду на наступне. Копією рішення Рожищенського районного суду Волинської області від 08 квітня 2015 року підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Як вбачається з копії Витягу з реєстру актів про народження від 16.04.2012 року (акт № 114 частина 2 серія В рік 2012) [PERSON] [INFO] в м. Віко Еквенсе (провінція м. Неаполь), батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно копії довідки № Генерального консульства України в Неаполі № 536-148 від 13.04.2012 року [PERSON] зареєстрований громадянином України. 23 серпня 2017 року органом ЗІТА2 на ім`я [PERSON] , [INFO] було видано паспорт громадянина України для виїзду за кордон, що підтверджується копією даного паспорта. Заочним рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 26.02.2019 року [PERSON] позбавлено батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON] . 10 липня 2019 року [PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме суду м. Торре-Аннуціата Італійської республіки, порядковий номер 754/2017 від 17.03.2017 року. 15 липня 2019 року ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької області у задоволенні клопотання [PERSON] про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме суду м. Торре-Аннуціата Італійської республіки, порядковий номер 754/2017 від 17.03.2017 року залишено без розгляду та повернуто особі, що його подала, разом з документами, що додані до клопотання. Як вбачається з копії щорічної декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що охоплює 2019 рік [PERSON] станом на 2019 рік має дохід у розмірі 90683 гривні, джерело доходу: Селидівська виправна колонія № 82, вид доходу: заробітна плата за основним місцем роботи. Дружина відповідача - [PERSON] за 2019 рік отримала дохід у розмірі 91200 гривень від зайняття підприємницькою діяльністю. Також згідно вказаної декларації [PERSON] має у власності автомобіль легковий Ford Fiesta 2010 року випуску, вартість на дату набуття власності або за останньою грошовою оцінкою становить 62000 гривень. Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань [PERSON] є фізичною особою-підприємцем, вид діяльності: надання послуг перукарнями та салонами красами. Копією свідоцтва про шлюб від 29 травня 2017 року підтверджується, що 03 квітня 2017 року в м. Торре Аннунціата наречений [PERSON] та наречена [PERSON] уклали шлюб. Копією свідоцтва про народження від 18 серпня 2017 року підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії декларації, що замінює довідку про місце проживання та сімейний стан за адресою: [ADDRESS] зареєстрована сім`я [PERSON] , що має такий склад: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Як вбачається з копії довідки Загальноосвітньої установи імені «ДЖ.ЛЕОПАРД» начальна школа «КАВУР» м. Торре Аннунціата, провінція Неаполь [PERSON] є учнем вказаного навчального закладу. Суд не приймає до уваги подані позивачем докази, розташовані в матеріалах справи на сторінках с 102 по 123, оскільки вони викладені іноземною мовою без перекладу на мову цивільного судочинства, що унеможливлює встановлення їх змістовного наповнення. Згідно копії витягу щодо офіційного курсу валют Національного банку України офіційний курс гривні до євро станом на 02 червня 2020 року складає 29,80430000 Копією довідки Курахівської міської ради № 543 12-16 від 15.02.2021 [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] станомн а 15 лютого 2021 року разом з: [PERSON] (чоловік), [PERSON] (донька), [PERSON] (донька). 30 жовтня 2017 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] . Згідно копії довідки Генерального консульства України в Неаполі № 536-438 від 14.12.2015 року [PERSON] , [INFO] зареєстрована громадянкою України. Як вбачається з копії виписки із актового запису про народження № 127 частина 2 серія Б рік 2015 від 05 листопада 2015 року [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до копії висновку про комплексну психолого-педагогічну оцінку розвитку дитини від 23 січня 2020 року № ІРЦ-85804/2020/82920 стосовно [PERSON] встановлено, що вона має порушення психічного розвитку та навичок соціальної взаємодії, рекомендована освітня програма для дітей із затримкою психічного розвитку, як додатковий ресурс. 12 листопада 2020 року рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі ј частини з усіх видів його заробітку. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Згідно копії декларації [NUMBER] Електронне декларування [PERSON] є власником легкового автомобіля, який був у користуванні: Ford Fiesta, 2010 року випуску. Як вбачається з копії розписки від 10 січня 2018 року [PERSON] одержав в борг від [PERSON] грошові кошти в сумі 60000 гривень для купівлі автомобіля марки Ford Fiesta 2010 року випуску. Строк повернення грошових коштів встановлено до 02 лютого 2023 року. Копією довідки Селидівської виправної № 82 від 03.11.2020 року № 111 підтверджується, що [PERSON] працює в Державній установі «Селидівська виправна колонія № 82» на посаді водій відділу охорони та за період з травня 2020 року по жовтень 2020 року отримав дохід без урахування аліментів у розмірі 38205 гривень 20 копійок. Згідно копії інформаційної довідки № 244511140 від 16.02.2021 року у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Реєстрі прав власності на нерухоме майно, Державному реєстрі іпотек, Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна відсутні будь-які відомості стосовно [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] . Згідно ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Зі змісту ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» вбачається, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Частиною 1 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 Сімейного кодексу України передбачено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 183 Сімейного кодексу Українип передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. При визначенні розміру аліментів суд на дотримання положень ст. 182 Сімейного кодексу України враховує матеріальний стан відповідача, те, що відповідач офіційно працевлаштований в Державній установі «Селидівська виправна колонія № 82» на посаді водій відділу охорони, з травня по жовтень 2020 року отримав заробітну плату у сумі 38205 гривень 20 копійок, відсутність у відповідача нерухомого майна, належність на праві власності відповідачу транспортного засобу Ford Fiesta 2010 року випуску вартістю 62 000 гривень, задовільний стан здоров`я відповідача, та вважає, що позовні вимоги про стягнення аліментів підлягають частковому задоволенню, з відповідача підлягають стягненню аліменти у розмірі 1500 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, що буде відповідати принципам розумності та справедливості. Доводи про те, що у відповідача є можливість сплачувати аліменти в розмірі 5000 гривень щомісячно є необґрунтованими, оскільки середній щомісячний дохід відповідача за період з травня по жовтень 2020 року становить 6367,53 гривні (38205,20 гривні / 6 місяців). При визначенні розміру доходів суд також враховує, що відповідач після розірвання шлюбу з [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] та від шлюбу з нею відповідач має доньку якій встановлено діагноз порушення психічного розвитку та навичок соціальної взаємодії та з відповідача на утримання доньки вже стягуються аліменти у розмірі ј частини від розміру його доходів. Суд відхиляє доводи позивача про те, що дружина відповідача [PERSON] за 2019 рік отримала у загальному розмірі 91200 гривень як на підставу для задоволення позовних вимог, оскільки дружина відповідача не зобов`язана сплачувати аліменти та розмір її доходу не повинен враховуватись при оцінці майнового стану відповідача з огляду на положення ч. 3 ст. 181 СК України згідно яких кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у твердій грошовій сумі чи частці від доходу саме її матері, батька, а не членів сім`ї батька, матері. Лише та обставина, що на батьків покладено обов`язок утримувати неповнолітніх дітей сама по собі не може бути підставою для задоволення позовних вимог в повному обсязі. Стосовно доводів позивача про те, що розмір аліментів повинен становити 5000 гривень оскільки саме суму у 200 євро щомісячно було встановлено рішенням суду Італійської республіки суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст . 462 ЦПК України рішення іноземного суду (суду іноземної держави, інших компетентних органів іноземних держав, до компетенції яких належить розгляд цивільних справ) визнаються та виконуються в Україні, якщо їх визнання та виконання передбачено міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або за принципом взаємності. Згідно ч. 1 ст. 464 ЦПК України питання про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду розглядається судом за місцем проживання (перебування) або місцезнаходженням боржника. Порядок звернення до примусового виконання рішення іноземного суду врегульовано положеннями ст. 470 ЦПК України згідно якої на підставі рішення іноземного суду та ухвали про надання дозволу на його примусове виконання, що набрала законної сили, суд видає виконавчий лист, який пред`являється для виконання в порядку, встановленому законом. [PERSON] зверталась до Мар`їнського районного суду Донецької області із клопотанням про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду, а саме суду м. Торре-Аннуціата Італійської республіки, порядковий номер 754/2017 від 17.03.2017 року, однак ухвалою Мар`їнського районного суду Донецької област від 15 липня 2019 року клопотання позивача [PERSON] про надання дозволу на примусове виконання рішення іноземного суду було залишено без розгляду та повернуто особі, що його подала, разом з документами, що додані до клопотання. Суд відхиляє посилання позивача щодо обґрунтування розміру аліментів на рівні саме 5000 гривень у зв`язку з тим, що судом Італійської республіки було встановлено розмір аліментів у сумі 200 євро щомісячно так як позивачу не було надано дозвіл на примусове виконання рішення суду Італійської республіки та воно не набуло жодної юридичної сили на території України та вказане рішення іноземного суду не може бути визнано належним та допустимим доказом по справі. Окремо суд зауважує, що однією з підстав для залишення без розгляду клопотання про надання дозволу на виконання рішення іноземного суду, як вбачається з відповідної ухвали Мар`їнського районного суду Донецької області, була відсутність довідки з відміткою про набрання рішенням іноземного суду законної сили. Стосовно доводів позивача про необхідність стягнення аліментів за минулий час суд зазначає наступне. Частиною другою статті 191 СК України передбачено, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач надасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за десять років. Аналіз наведеної норми закону дає підстави для висновку, що для стягнення аліментів за минулий час позивач повинен довести: (а) вжиття заходів щодо одержання аліментів з відповідача; (б) ухилення відповідача від надання утримання дитині. Відповідна правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 756/14483/18, провадження №61-14531св19. Позивачкою в обґрунтування позовних вимог про стягнення з відповідача аліментів за минулий час, не наведено у доводах позовної заяви та не долучено до матеріалів справи належних та допустимих доказів на підтвердження підстав для задоволення цих вимог. Також судом приймається до уваги, що відповідач протягом періоду з квітня по серпень 2017 року добровільно сплачував аліменти на користь позивача (200 євро з квітня по липень та 100 євро у серпні), що визнається самим позивачем та спростовує твердження позивача про ухилення [PERSON] в утриманні дитини. Рішення італійського суду не є належеним та допустимим доказом по справі с підстав, що були наведені вище у тексті судового рішення, а відтак рішення італійського суду не є підтвердженням вжиття позивачем заходів щодо одержання аліментів з відповідача. При цьому позивачем зазначалось про вжиття заходів щодо врегулювання спору з відповідачем, зокрема про проведення переговорів, однак будь-яких доказів вжиття таких заходів до суду надано не було. Відповідно до вимог ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, що позивач звернулася до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини 09 червня 2020 року та саме з цієї дати необхідно стягувати аліменти на утримання дитини Згідно ст.430 ч.1 п.1 ЦПК України рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. На підставі п.3 ст.5 Закону України «Про судови й збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Як вбачається з ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Позовні вимоги підлягають задоволенню на 30 відсотків. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. З відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави в сумі 252 гривні 24 копійки (позовні вимоги підлягають задоволенню на 30%; 30% х 840,80 гривень : 100% = 252,24 гривень). Відповідно до частин 1-3 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. Частиною 2 цієї статті передбачено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу на суму 12700 гривень стороною позивача надано суду надано акт до договору про надання правової допомоги від 07.05.2018 року в якому викладено обсяг виконаних в межах надання правової допомоги робіт, а саме адвокатом здійснено: усну консультацію, підготовлено та подано позов з додатками до суду, підготовлено та подану апеляційну скаргу, підготовлено та подано до суду апеляційної інстанції клопотання про долучення доказів, прийнято участь у судових засіданнях у суді апеляційної інстанції 28.07.2020 року та 10.09.2020 року, підготовлено та подано заяву про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, підготовлено та подано відповідь на відзив, прийнято участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог З відповідача підлягають стягненню витрати на професійну правничу допомогу на користь позивача в сумі 3810 гривень (позовні вимоги підлягають задоволенню на 30%; 30% х 12700 гривень : 100% = 3810 гривень).

Outcome: partial