Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього аліменти на її користь на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня предявлення позову до суду до досягнення донькою повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог зазначила, що з 2015 року по 2018 рік вона проживала у цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON]. Від даного відносин сторони мають спільну малолітню доньку, [PERSON], [INFO], що підтверджено свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 500536, виданого 20 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Харківській області, актовий запис №52. Відповідач, [PERSON] матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, хоча має стабільний заробіток. Домовитись з відповідачем про добровільну сплату аліментів на утримання доньки позивачу не вдалось. 22 листопада 2018 року за вхідним № 5952/18-вх в порядку, передбаченому ч. 7 ст. 187 Цивільного процесуального кодексу України, судом отримано інформацію про зареєстроване місце проживання (перебування) відповідача по справі [PERSON]. Ухвалою від 22 листопада 2018 року прийнято позовну заяву [PERSON] до\~[PERSON] про\~стягнення аліментів\~на утримання\~малолітньої \~дитинидо розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. Позивач у судове засідання не з'явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм право, встановленим ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, [PERSON] 05 грудня 2018 року через канцелярію суду надала заяву, зареєстрованою за вхідним\~номером 6221/18-вх, в якій просила суд розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, додатково надавши довідку про склад сімї (а.с. 14). Відповідач [PERSON] також в судове засідання не прибув, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог статей 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм право, встановленим ч. 3 ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України, 07 грудня 2018 року через канцелярію суду [PERSON] надав заяву за вхідним номером 6279/18-вх, згідно якої просив розгляд справи провести за його відсутності, зазначивши, що не має заперечень проти задоволення позову [PERSON] та стягнення з нього аліментів на утримання доньки, надавши до заяви копії паспорту громадянина України та картки платника податків (а.с. 15 17). Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України\~неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, ч. 3\~ст. 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обовязковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та обєктивно зясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1\~ст. 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 Цивільного процесуального кодексу України). Позивач [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] проживали у фактичних шлюбних відносинах. Зазначена обставина учасниками справи не оспорювалась та належним чином не спростована, а тому у суду не має сумнівів щодо достовірності цієї обставини та добровільності її визнання, а отже відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України вона не підлягає доказуванню. З матеріалів справи вбачається, що сторони мають малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтвом про народження серії І-ВЛ № 500536, виданого 29 листопада 2017 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Харківській області, актовий запис № 52. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини\~зазначено:\~батько \~[PERSON],\~мати \~[PERSON] (а.с.5). Частиною 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України чітко визначений обовязок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями ст. 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення ч. 8 ст. 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку З огляду на вище викладене, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільна дитина сторін проживає разом із позивачем, відповідач матеріальну допомогу на утримання доньки не надає, хоча є працездатною особою та має задовільний стан здоровя, доказів того, що у нього на утриманні є інші діти чи непрацездатні батьки суду не надано, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити в повному обсязі та стягнути з [PERSON], аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 30 жовтня 2018 року. Крім того, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому судові витрати слід покласти на відповідача в порядку статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. З огляду на вище викладене,

Outcome: approved