Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що позивачка є власником житлового будинку [ADDRESS]. В даному будинку зареєстрована позивачка, її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON]. В 2001 році [PERSON] виїхала до Голландії і проживає там по теперішній час. [PERSON] своїх речей в будинку не зберігає, участі в утриманні та оплаті комунальних послуг не приймає, будинком не цікавиться. Протягом останніх 14 років позивачка змушена самостійно нести витрати на оплату комунальних платежів, які нараховуються і на зареєстровану у будинку [PERSON] Таким чином, позивачка не має можливості в повній мірі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, оскільки відповідачка залишається зареєстрованою у даному жилому приміщенні і тим самим чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивач не з'явилась, згідно з її заявою просила розглянути справу за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про час і місце судового засідання повідомлялась судом у встановленому законом порядку, про причину своєї неявки суд не повідомила. За таких обставин, на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивачі не заперечували проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить житловий будинок [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 01.07.1981 року, посвідченим старшим державним нотаріусом Другої вінницької державної нотаріальної контори за реєстровим [NUMBER] та зареєстрованим в ВООБТІ 28.07.1981 року (а.с. 5). Згідно з довідкою квартального комітету «Лівобережний» від 18.03.2015 року за № 389 у будинку [ADDRESS] зареєстровані позивач [PERSON], її чоловік - [PERSON] та дочка - [PERSON], яка з 2001 року проживає за кордоном (а.с. 10). Як вбачається з письмових свідчень сусідів позивача [PERSON] та [PERSON] від 19.03.2015 року, підписи яких завірені квартальним комітетом «Лівобережний», відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку [ADDRESS], однак проживає за межами України (в Голландії) (а.с. 11, 12). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Приймаючи до уваги, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт відсутності відповідачки [PERSON] у будинку [ADDRESS] понад один рік, а також те, що остання не оплачує комунальні послуги, які нараховуються на неї, як на особу, яка зареєстрована в даній квартирі, не несе інших витрат по утриманню квартири, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати, понесені позивачем, підлягають стягненню з відповідача, а саме судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved