Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини, в якій зазначила, що з відповідачем по справі перебувала у шлюбі з 09.08.2008 року, зареєстрованому Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції, актовий запис № 18. 17.02.2011 року шлюб було розірвано. Від шлюбу подружжя мають малолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказано відповідача. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться на її матеріальному утриманні. Відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, хоча має можливість надавати матеріальну допомогу. У звязку з наведеним, просить суд стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд їх задовольнити. Суду пояснила, що вона дійсно перебувала у шлюбі з відповідачем, в період якого у них народилась дитина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказано відповідача. Відповідач матеріальної допомоги не надає, а грошей у розмірі 860 гривень, що вона отримує на дитину їй не вистачає. Дитина хронічних хвороб не має. Так, на дитину вона витрачає 1300 гривень на місяць, а саме: на їжу 500 гривень, на одяг дитини 300 гривень, на ліки гривень 200 та памперси 300 гривень. Вона не працює, іншого доходу окрім 860 гривень, вона не має. На обліку у Центрі зайнятості не перебуває. Просила суд позовні вимоги задовольнити та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1000,00 грн. щомісячно, з дня подання позовної заяви та до досягнення сином повноліття. В судовому засіданні відповідач [PERSON] визнав позовні вимоги частково в розмірі 500 гривень. Суду пояснив, що він не працює, постійного місця роботи та доходів не має. Не хворіє, інших осіб на його утриманні, окрім співмешканки та матері, з якою він не проживає, але матеріально допомагає, не має. Батьківських прав відносно дитини [PERSON] не позбавлений. На обліку у Центрі зайнятості не перебуває. Пенсію не отримує. Проти задоволення позовних вимог в розмірі 500 гривень не заперечував. Вислухавши позивача та відповідача, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 102905, виданого 17.02.2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 17.02.2011 р., про що зроблено актовий запис № 18. Прізвище дружини після розірвання шлюбу [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 366438, виданого 28.08.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народився 18.08.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 495. Батьком записаний [PERSON], а матірю [PERSON]. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківська, материнства та стягнення аліментів», за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з довідкою від 12.12.2016 року, виданою головою вуличного комітету, [PERSON] мешкає у м. Лисичанську по вул. Кафтанова, буд. 109. Фактично [PERSON] проживає за даною адресою із сином [PERSON], [INFO], і син знаходиться на її утриманні. Отже, у позивача виникло право на звернення до суду з даним позовом, а відповідач зобовязаний утримувати дитину - [PERSON], [INFO]. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що дитина на хронічні хвороби не хворіє; відповідач не хворіє, не працює, постійного місця роботи та доходів не має, на обліку у Центрі зайнятості не перебуває, пенсію не отримує; інших осіб на його утриманні, окрім співмешканки та матері, з якою він не проживає, але матеріально допомагає, не має. Так, згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків № 42326 від 18.04.2017, [PERSON] у період з 01.01.2014 до 31.12.2016, доходів не отримує. Згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків № 42305 від 14.04.2017, [PERSON] у період з 01.0.2015 до 31.12.2016, отримувала дохід у загальному розмірі 26325,61 грн. Згідно з довідкою № 2686, виданою УПтаСЗН, [PERSON] у період з серпня 2016 року до грудня 2016 року отримала щомісячну одноразову допомогу у загальному розмірі 4300 гривень. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Прожитковий мінімум для дитини у віці до 6 років в України у період з 01.01.2017 року до 30.04.2017 року становить 1355 гривень (30% - 406,50 грн.). Відповідач визнав позовні вимоги в розмірі 500 гривень. Суд враховуючи, що син відповідача у віці двох років, іншого доходу не має, хронічних хвороб не має, потребує матеріальної допомоги, а відповідач не надає її у добровільному порядку, суд вважає, що у позивача виникло право на отримання аліментів на утримання малолітньої дитини. Втім, при визначенні розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на утриманні своєї неповнолітньої дитини, суд приймає до уваги, по-перше, матеріальний стан відповідача, а саме: згідно з відомостями з інформаційного фонду Державного реєстру фізичних осіб ДФС України про суми виплачених доходів та утримання податків № 42326 від 18.04.2017, [PERSON] у період з 01.01.2014 до 31.12.2016, доходів не отримує, має на утриманні пристарілу мати. По-друге, позивач у період з серпня 2016 року до грудня 2016 року отримала щомісячну одноразову допомогу у загальному розмірі 4300 гривень. По-третє, на дитину позивач в місяць витрачає гроші в загальній сумі 1300 гривень, а батьки мають однакові права та обовязки по відношенню до їхньої дитини. Задовольняючи позов частково та визначаючи частку заробітку від доходу, яку потрібно стягувати з відповідача в якості аліментів, суд виходить з того, що відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Враховуючи, що малолітній син відповідача потребує від нього матеріальної допомоги, а також матеріальне становище сторін, той факт, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу у розмірі 1000 гривень щомісяця, з урахуванням витрат, які потрібні на утримання дитини та самого відповідача, суд вважає, що справедливим буде стягнути з відповідача аліменти на утримання малолітнього сина у розмірі 500 гривень щомісячно, що не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 551 гривня 20 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial