Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила усунути перешкоди у користуванні квартирою з боку відповідача шляхом визнання його таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування вказаних вимог зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS], яка належить їй на праві приватної власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 р., виданого Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду і зареєстровано Харківським бюро технічної інвентаризації. Позивач вказує, що з 27.09.2005 р. в указаному приміщенні зареєстрований відповідач, з яким вона перебувала в шлюбі з 14.04.1995 по 06.12.2013 р. З вересня 2013 р. [PERSON] в квартирі не мешкає, його особисті речі в приміщенні відсутні, а місцезнаходження позивачу невідомо. [PERSON] вважає, що реєстрація відповідача в її квартирі порушує її права як власника нерухомого майна, унеможливлює в повному обсязі розпорядження своєю власністю; вона вимушена сплачувати за комунальні послуги, що нараховуються по кількості зареєстрованих осіб. Позивач вказує, що [PERSON] тривалий час з вересня 2013 р. не користується жилим приміщенням квартири №20 за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 62-б, комунальні послуги сплачує лише позивач. Позивач [PERSON], а також її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повiдомив, судові повістки, надіслані на останню відому судові адресу місця проживання або місцезнаходження відповідача, повернулись без вручення адресату, що свідчить про його відсутність за останнім відомим місцем проживання чи знаходження, заяву про зміну свого місця проживання або місцезнаходження відповідач суду не надавав, тому, в силу ч. 1 ст. 77 ЦПК України, відповідач вважається повідомленим належним чином про час і місце слухання справи. Крiм того, для повiдомлення вiдповiдача про час i мiсце слухання справи, в газетi «Слобiдський край» вiд 07.01.2017 р. №2 (22434) було розмiщено оголошення, яким [PERSON] викликаний в судове засiдання в якостi вiдповiдача по вказанiй справi. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 12.01.1998 р. №1-98103275, Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду посвідчено, що квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] Квартира приватизована згідно з ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду». Квартира зареєстрована у міському бюро технічної інвентаризації на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності за [PERSON] і записана в реєстрову книгу за №П-1-24019 23.01.1998 р. З копії технічного паспорту на квартиру, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що квартира №20, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 62-Б, знаходиться у власності [PERSON] Відповідно до довідки з місця проживання про склад сімї та прописку №620 від 05.08.2016 р., виданого КП «Жилкомсервіс», дільниця №9, в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], власник, на її ім'ї відкрито особовий рахунок, з 18.04.1984 р., і [PERSON], [INFO], чоловік власника, з 27.09.2005 р. Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії І-ВЛ №147341, виданого Дзержинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 06.12.2013 р. шлюб між [PERSON] і [PERSON] було розірвано, про що складено відповідний актовий запис №294. З акту про не проживання від 12.08.2016 р. вбачається, що [PERSON], [INFO], мешкав в квартирі [ADDRESS], з 2005 р. по вересень 2013 р. зі своєю дружиною [PERSON], [INFO] На момент складання даного акту його особистих речей в квартирі немає. З копій квитанцій про сплату комунальних послуг, наданих позивачем до суду, вбачається, що платником є [PERSON] Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Допитані в судовому засіданні в якості свідків [PERSON], [INFO], яка зареєстрована і проживає за адресою: [INFO], і [PERSON], [INFO], зареєстрована і проживає за адресою: [INFO], пояснили суду, що вони часто навідують [PERSON] в її квартирі за адресою: [ADDRESS], відповідача або його речей в ній жодного разу не бачили. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що [PERSON] не проживає в квартирi за адресою: м. Харкiв, [ADDRESS] понад встановлений законом шестимiсячний строк. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог та усунення [PERSON] перешкод в користуваннi квартирою i визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved