Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість за договорами позики в сумі 235 445 грн. Свої вимоги мотивує тим, що близько чотирьох років тому [PERSON] позичила у неї 6\~000 євро на невизначений термін, 04 травня 2010 року позичила 16\~000 грн., 15 травня 2010 року 2\~500 євро, а 11 вересня 2013 року 18\~000 грн. Гроші відповідачу давала в борг на невизначений термін, оскільки вони були в дружніх відносинах та усно домовилися, що гроші будуть повертатися на першу вимогу. Про позику грошей відповідач писала розписки, а борг в 6\~000 євро визнала при наданні пояснень в Звенигородському РВ УМВС. На забезпечення виконання договору позики відповідач передала їй оригінал договору дарування власного житлового будинку по вул. Чкалова, № 16-А в м. Звенигородка, будівельний та технічний паспорт на будинок. Позивач неодноразово зверталася до відповідача з проханням повернути борг, але до цього часу гроші не повернуті. 22 травня 2015 року вона відправила відповідачу письмову вимогу щодо повернення позичених грошей в сумі 235\~445 грн., однак відповіді не отримала, що змусило звернутись до суду. Також просить стягнути з відповідача витрати на правову допомогу в сумі 3 400 грн. та судовий збір в сумі 2 354 грн. 45 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач брала гроші в борг чотири рази та кожного разу писала розписки, однак під час ремонту в будинку розписка на 6000 євро була нею втрачена. Розписки кожного разу відповідач писала власноручно у неї вдома в присутності свідків. Коли вони з дочкою в черговий раз звернулися з проханням повернути борг, то відповідач звернулся в міліцію із заявою про погрози фізичною розправою з їхнього боку. При наданні пояснень працівнику міліції відповідач вказала на те, що позичала у неї гроші в сумі 6000 євро. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та її представник [PERSON] позов не визнали та просили відмовити в його задоволенні повністю. Відповідач пояснила, що гроші в сумі 6000 євро вона у позивача не позичала взагалі. В 2010 році вона хотіла позичити гроші та написала розписку про позику у [PERSON] 16 тисяч грн., однак коштів не отримала. Потім позивач попросила переписати розписку на 18 тисяч грн., що вона зробила, однак коштів знову не отримала. Ще писала розписку на 2,5 тисячі євро, але грошей також не отримувала. Всі розписки писала на базарі без будь-яких свідків. Документи на свій будинок дійсно передала позивачу, так як надіялась, що та позичить їй кошти. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані ними докази, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно розписки від 04 травня 2010 року [PERSON] позичила у [PERSON] 16 тисяч гривень в пристуності свідків, згідно розписки від 15\~травня 2010 року [PERSON] позичила у [PERSON] під проценти на безстроковий термін 2,5 тисячі євро в присутності свідків, згідно розписки від 11 вересня 2013 року [PERSON] позичила у [PERSON] 18 тисяч гривень в присутності свідків (а.с. 6, 7,8). Оригінали вказаних розписок надані суду позивачем [PERSON] та приєднані до матеріалів справи. 22 травня 2015 року [PERSON] звернулась до [PERSON] з письмовою вимогою про повернення коштів за договорами позики в сумі 235\~000 грн., однак відповіді не отримала та 24 червня 2015 року звернулась з позовом до суду (а.с. 20). Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що взимку приблизно 4-5 років назад вони були присутні при написанні розписки про позику [PERSON] у [PERSON] грошей в сумі 6000 євро. Відповідач взяла кошти та написала розписку, в якій також розписалась свідок [PERSON] Про суму позики їм було відомо зі слів [PERSON]. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] дали показання про те, що їхня мати [PERSON] жалілась їм, що неодноразово писала розписки [PERSON], оскільки хотіла позичити гроші на бізнес, однак коштів не отримувала. Свідок [PERSON] дала показання про те, що не була присутня при написанні розписки [PERSON], однак на прохання [PERSON] підписувала якусь розписку від імені [PERSON] Перед тим як підписати розписку вона дзвонила до [PERSON] та остання підтверджувала наявність такої позики. Свідок [PERSON] також дала показання про те, що підписувала на прохання [PERSON] якийсь листок паперу, оскільки була з нею в дружніх стосунках, але взагалі не змогла пригадати що в ньому було написано. Відповідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Стаття 1047 ЦК України передбачає, що договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми. Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобовязаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Згідно з вимогами ст. 530 ЦПК України якщо строк виконання обовязку визначений моментом предявлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обовязок у семиденний строк від дня предявлення вимоги. Відповідно до ст. 1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може грунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові № 6-63 цс 13 від 18.09.2013 року, письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей. Позивач просить стягнути з відповідача суму боргу за договорами позики, яка в гривневому еквіваленті станом на 05.05.2015 року за офіційним курсом НБУ становить 235\~445 грн. На підтвердження своєї вимоги надала три розписки [PERSON] на суму 16000 грн., 18000 грн. та 2500 євро. Вказує на те, що розписка на 6000 євро втрачена та посилається, як на доказ існування такого зобовязання, на пояснення [PERSON] працівникам міліції, в яких вона визнала позику на 6000 євро. Відповідач не заперечує написання нею власноруч розписок на суму 16000 грн., 18000 грн. та 2500 євро, однак не визнає отримання нею коштів, вказаних у розписках. Позику на 6000 євро не визнає. Враховуючи те, що між сторонами було укладено договори позики на суму, що перевищує десять неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, які згідно ст. 1047 ЦК України мають укладатися в письмовій формі, та оригінали розписок на час звернення до суду знаходяться у позивача, суд приходить до висновку, що відповідач не повернув грошові кошти та сума боргу за цими розписками підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі. При цьому суд враховує, що розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджує його укладення, умови договору та засвідчує отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Договори позики відповідач не оспорювала та не вказувала на те, що вони були укладені під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини. Відсутність в розписках підписів свідків, які в них зазначені, суд не може вважати доказом відсутності чи недійсності договору позики між сторонами, оскільки законом не передбачено обовязкової присутності свідків при укладанні такого договору, а передбачена лише його обовязкова письмова форма. Разом з тим, суд не вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про стягнення боргу в сумі 6000 євро, оскільки він не підтверджений письмовою розпискою та не визнається відповідачем. Показання свідків [PERSON], [PERSON], пояснення відповідача [PERSON] працівникам Звенигородського РВ та заяву [PERSON] суд не може вважати допустимими доказами існування договору позики, оскільки законом передбачена обовязкова письмова форма договору позики на таку суму, та невиконання сторонами такої вимоги закону тягне за собою нікчемність цього договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути суму боргу за договором позики від 04.05.2010 року в сумі 2500 євро (що в гривневому еквіваленті за офіційним курсом НБУ на день постановлення рішення складає 59425 грн.), за договором позики від 15.05.2010 року в сумі 16000 грн. та за договором позики від 11.09.2013 року в сумі 18000 грн., а всього в сумі 93\~425 грн. На підставі ст. 88 ЦК України з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] необхідно стягнути судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 934 грн. 25 коп. Також на підставі ст. 84 ЦК України та ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути витрати на правову допомогу в сумі 1460\~грн. 00 коп. На підставі ст.ст. 530, 625, 1046, 1047, 1049, 1051 ЦК України та

Outcome: partial