Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

\~\~ [PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування квартири [ADDRESS] (колишня Одінцова) в м. Чернігові, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] 17.11.1998 року за реєстровим № 5188 та визнання за нею права власності на ? частину цієї квартири. Позовні вимоги мотивувала тим, що вказану квартиру було придбано під час шлюбу, а тому ця квартира в силу положень ст.. 22 КпШС України була спільною власністю її та її чоловіка [PERSON], письмової згоди на відчуження цієї квартири вона не надавала, а тому оспорюваний договір є недійсним в силу положень ст.. 48 ЦК України (в редакції 1963 року). Позивач та представник позивача в судовому засіданні 11.10.2016 року позовні вимоги підтримали в повному обсязі, після оголошеної перерви в судове засідання не зявилась позивач, про час і місце слухання справи повідомлені у встановленому порядку. Представник відповідача та відповідач в судовому засіданні 11.10.2016 року позовні вимоги не визнали, просили відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Після оголошеної перерви в судове засідання представник відповідача не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений у встановленому порядку. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судовому засіданні11.10.2016 року висловила думку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, з огляду на те, що спірна квартира була особистою власністю померлого [PERSON], після оголошеної перерви в судове засідання не зявилась, подала письмові пояснення по справі. \~\~ Третя особи [PERSON] та [PERSON] М в судове засіданні не зявились, про час і місце слухання справи повідомлені належним чином. Третя особа [PERSON] просив розглянути справу без його участі, повідомив про відсутність у нього претензій матеріального характеру стосовно спадщини після смерті його матері не має. Суд вважає за можливе завершити розгляд справу у відсутність осіб, які не зявились до суду. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з травня 1972 року (а. с. 42). Згідно із довідкою КП «Чернігівське МБТІ» від 05.10.2016 року, право власності на житловий будинок по провулку Б. Хмельницького, 3 в м. Чернігові було зареєстровано 28.04.1981 року на підставі договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 20.05.1975 року № 2092 та акту прийняття в експлуатацію будинку від 21.01.1981 року № 28, в подальшому цей будинок з надвірними будівлями був проданий [PERSON] згідно із договором купівлі-продажу від 18.09.1998 року № 4399 (а.с. 47-55). [PERSON] є дочкою [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 37), копією свідоцтва про одруження (а.с. 38). Позивач уклала шлюб з [PERSON] 17 жовтня 1987 року, що підтверджується копією свідоцтва про укладання шлюбу (а.с. 7). Відповідно до договору купівлі-продажу від 18.09.1998 року, [PERSON] продав будинок № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові [PERSON] за 28308 грн, продаж здійснювався без згоди позивача, оскільки цей будинок був особистою власністю [PERSON], так як зареєстрований за ним в період перебування в шлюбі з першою дружиною [PERSON], вказаний договір посвідчив приватний нотаріус [PERSON]. Відповідно до заяви [PERSON], наданий 18.09.1998 року, він повідомляв що цей будинок є його особистою власністю, дружина [PERSON] в період перебування в шлюбі з якою він набув цей будинок, померла 15 жовтня 1991 року. Діти [PERSON] та [PERSON] [PERSON] та [PERSON] не оспорювали договору купівлі-продажу будинок № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові, як спадкоємці померлої [PERSON] В цей же день - 18.09.1998 року [PERSON] купив двокімнатну квартиру [ADDRESS] за 6644 грн, цей договір посвідчений також приватним нотаріусом [PERSON]. Отже на підставі вищезазначених договорів, пояснення третьої особи та допитаних свідків, суд приходить до висновку, що квартиру [ADDRESS] придбано за особисті кошти [PERSON], які він отримав від продажу будинку, який належав йому на праві особистої власності та був придбаний до укладання шлюбу з позивачем. Твердження позивача про те, що вона надавала згоду на відчуження будинку спростовується матеріалами, надісланими приватним нотаріусом [PERSON], які стали підставою для укладання договору купівлі-продажу будинку, серед цих матеріалів згода позивача на продаж будинку відсутня, навпаки, наявна заява [PERSON] про те, що будинок 3 по провул. Б. Хмельницького був його особистою власністю. Також позивачем не надано доказів на підтвердження проведення генерального ремонту цього будинку подружжям [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до договору дарування від 17.11.1998 року, [PERSON] подарував спірну квартиру своїй дочці [PERSON] (а.с. 68), приватному нотаріусу були надані для укладання цього договору довідку характеристику № 6852 від 13.11.1998 року, копію договору купівлі-продажу цієї квартири, копію договору купівлі-продажу будинку 3 по провул.. Б. Хмельницького в м. Чернігові, довідки характеристики на цей будинок, копію договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки від 15.05.1975 року, копію реєстраційного посвідчення та копію заяви [PERSON] про те, що віджуваний будинок 3 по провулку Б. Хмельницького в м. Чернігові є його особистою власністю (а.с. 69-80). [PERSON] помер 19.11.2015 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 6). Із заявами про прийняття спадщини, крім сторін у справі, звернулись також [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи № 1056/295. Між [PERSON] та [PERSON], [PERSON] існує спір щодо визнання заповіту недійсним, який розглядається Новозаводським районним судом м. Чернігова (а.с. 12). Відповідно до заповіту від 15.04.1981 року, [PERSON] заповів все своє майно [PERSON] та [PERSON] (а.с. 10). Свідок [PERSON] пояснила суду, що знає відповідача по роботі, будинок 3 по провул. Хмельницького був придбаний за кошти [PERSON], потім проданий та придбана спірна квартира, до смерті матері відповідача, в будинку проживала вона та діти, а до розлучення також з ними проживав [PERSON] Свідок [PERSON] пояснив, що будинок будувався [PERSON] та його першою дружиною, потім він продав будинок та купив квартиру для дочки, квартиру сину та собі автомобіль. Свідок [PERSON] пояснив, що будинок 3 по провул. Хмельницького в м. Чернігові був його матері та батька, продав будинок і купив квартиру для його сестри та для нього, також покійний батько будував будинок в с. Киїнці за ці кошти, крім того повідомив про те, що позивач знала, що спірна квартира була подарована відповідачу на час укладання цього договору. Такі пояснення свідка узгоджуються також із поясненнями відповідача, яка повідомляла про те, що позивач знала, про те, що квартира подарована, про це позивач повідомляла на родинних святах, та говорила про те, що діти повинні дякувати своєму батьку за те, що він придбав їм квартири. Відповідно до копії особового рахунку, відповідач у квартирі [ADDRESS], була зареєстрована 22.12.1998 року (а.с. 65), з нею укладались договори про надання населенню послуг з газопостачання, користування електричною енергією, центрального опалення та гарячого водопостачання( а.с. 58-64). З огляду на вищенаведене та пояснення свідка [PERSON], суд вважає, що позивач знала про укладання оспорюваного договору дарування, а її твердження про те, що вона дізналась про це лише під час розгляду справи в Новозаводському районному суді м. Чернігова не відповідають дійсності. Відповідно до положень ст.4 Закону України „Про власність (чинного на час укладення оспорюваного договору дарування), власник на свій розсуд володіє, користується і розпоряджається належним йому майном. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. В силу положень ч.1 ст.58 Конституції України, норми СК України застосовуються до сімейних відносин, які виникли після набрання ним чинності. Пунктом 1 розділу VІІ Прикінцевих положень СК України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності ЦК України, тобто з 01.01.2004 року. До сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК застосовуються в частині лише тих прав і обовязків , що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обовязки визначаються на підставах, передбачених СК ( абз.2 п.1 постанови Пленуму ВСУ від 15.05.2006 року № 3). Відповідно до ст.22 КпШС України, майно нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю і кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Відповідно до правил ст..22, 24 КпШС УРСР належність майна на засадах спільної сумісної власності подружжя повинно визначатись не тільки фактом перебування в шлюбі, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набуті майна. До роздільного належить майно, яке придбане хоч і під час перебування в шлюбі, але не внаслідок праці подружжя, а шляхом одержання в дар або в порядку спадкування. У Постанові Пленуму Верховного Суду України № 16 від 12.06.1998 року „Про застосування судами деяких норм Кодексу про шлюб та сімю України у п. 9 розяснено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясувати джерело і час придбання зазначеного майна. Якщо котрийсь із подружжя зробив вкладення у придбання спільного майна за рахунок майна, яке належало йому до одруження або було одержане ним під час шлюбу в дар, у порядку спадкування, надбане за кошти, що належали йому до шлюбу, або іншого роздільного майна, то ці вкладення ( в тому числі вартість майна до визнання його спільною сумісною власністю на підставі ст.. 25 КпШС) мають враховуватись при визначенні часток подружжя у спільній сумісній власності (ст.. 28 КпШС). Отже враховуючи те, що відповідачем доведено, що квартира [ADDRESS] була особистим майном [PERSON], оскільки придбана за рахунок коштів, отриманих від продажу особистого майна [PERSON] - будинку № 3 по провулку Хмельницького в м. Чернігові, яке було придбане ним до укладання шлюбу, підстав для задоволення позову немає.

Outcome: dismissed