Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду до [PERSON] про стягнення аліментів на дитину, що навчається. В обґрунтування позову покликається на те, що перебувала з відповідачем у шлюбі, в якому у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Рішенням Марганецького міського суду Дніпропетровської області шлюб між сторонами розірвано, крім того, рішенням з відповідача на її користь стягувалися аліменти на доньку [PERSON], до досягнення останньою 18 річного віку. Оскільки донька вступила до Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] на денну форму навчання на геолого-географічний факультет, навчається на першому курсі на контрактній основі, переїхала проживати у м.Дніпропетровськ у гуртожиток понесла додаткові витрати, які просить у 1/2 стягнути з відповідача. [PERSON] повністю перебуває на її утриманні, тому просить суд ухвалити рішення, яким присудити стягнення з [PERSON] аліментів на [PERSON], яка навчається у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку (доходу) до закінчення донькою навчання, але не більше, ніж досягнення дитиною 23 років, починаючи з 14 лютого 2016 року. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала, дала аналогічні пояснення, що й мотиви позову. Просила позов задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, пояснив, що донька з ним не спілкується, з нього стягуються аліменти й на іншу дитину, сина [PERSON]. Хоч він являється приватним підприємцем, однак доходу не отримує, перебуває на утриманні у своїх батьків, які отримують пенсію, являється учасником бойових дій, має заборгованість по сплаті аліментів як на доньку [PERSON], так і на сина [PERSON], крім того, хворіє. Просив у задоволенні позову відмовити. Третя особа в судове засідання не зявилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності. Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №\~789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як вбачається зі свідоцтва про народження серії І-КИ № 463505, виданого 16 квітня 1998 року [PERSON] народилась 14 лютого 1998 року, її батьками є сторони у справі (а.с.5). Відповідно до договору № 793-15 від 07 серпня 2015 року, укладеного між Дніпропетровським національним університетом імені [PERSON] та [PERSON] [PERSON] вступила до даного університету на геолого-географічний факультет на денну форму навчання терміном на 4 роки з 01 вересня 2015 року по 30 червня 2019 року на платну форму навчання, яка складає 10.500 грн. в рік (а.с.6). Згідно довідки Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] № 193 від 06 квітня 2016 року [PERSON] є студенткою першого курсу геолого-географічного факультету ДНУ імені [PERSON] денного відділення та навчається з виконанням навчального плану на контрактній основі (а.с.8). Зі слів позивачки, на день розгляду справи [PERSON] переведена на бюджетну форму навчання. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні донька (син) продовжують навчання і у звязку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобовязані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає донька (син), а також сама донька (син). Суд присуджує розмір аліментів на повнолітніх доньку (сина) у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у ст. 182 СК України. Як вбачається з пункту 20 Постанови Пленуму ВС України «Про застосування судами окремих норм СК України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» № 3 від 15 травня 2006 року обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Судом встановлено, що [PERSON] вправі звернутись до суду з позовом про стягнення аліментів, оскільки донька [PERSON] продовжує навчання та потребує, у звязку з цим, матеріальної допомоги. Згідно з ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятою 44 сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1998 року, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, батько або інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина. [PERSON] подав суду докази, що з нього стягуються аліменти на [PERSON], [INFO], у примусовому порядку. Також подано докази, що у відповідача міститься заборгованість по сплаті аліментів на [PERSON], [PERSON] [PERSON] являється приватним підприємцем, останнім подано декларацію за 2015 рік, в якому останнім зазначено нульові доходи. З його слів, він перебуває на утриманні у своїх батьків [PERSON] та [PERSON], які являються пенсіонерами та отримують пенсію, з якими проживає за місцем своєї реєстрації. Однак в судовому засіданні позивачка ствердила, що останній отримує доходи, являється приватним підприємцем та продає на базарі постільні принади, хоча такі приховує від податкових органів, тим самим ухиляється від сплати аліментів. Крім того, [PERSON] подано посвідчення серії АБ № 347388, видане 22 квітня 2015 року, що останній являється ветераном війни учасником бойових дій, у справі наявні медичні документи про стан здоровя відповідача. [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що втратила роботу, хоча до того постійно самостійно несла витрати по утриманню доньки, відповідач періодично сплачував аліменти на дитину, у жодних додаткових витратах участі не приймав, хоча мав можливість. Дитина навчається у вищому навчальному закладі, як дівчина потребує коштів на утримання, як приклад зазначає, що у них відсутні кошти на придбання для неї матрацу чи ліжка, тому донька вимушена спати на сітці, що досягає до підлоги, бо така розтягнута, під яку підкладено дошки. Якщо б батьком надавались хоч якісь кошти, то могли б покращити елементарні та найнеобхідніші потреби доньки у гуртожитку. А позивачка самостійно не може забезпечити потреби доньки підлітка, навіть самі необхідні, через скрутне матеріальне становище. Про отримання [PERSON] стипендії у суду відсутні будь-які докази. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи вищенаведене, та те, що відповідач хоча й подав суду докази, що перебуває у скрутному матеріальному становищі, однак такі не позбавляють останнього надавати кошти на утримання доньки, приймати участь у забезпеченні необхідного й достатнього рівня життя своєї дитини, у межах своїх можливостей, тому суд вважає за необхідне визначити розмір аліментів в частці від його доходу в розмірі 1/6 частини. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. До суду позивачка звернулась 13 квітня 2016 року, однак просить присудити аліменти на дитину, що продовжує навчання з 14 лютого 2016 року, мотивуючи тим, що з відповідача стягувалися аліменти на дитину за рішенням суду до досягнення останньою 18 років, у [PERSON] наявна заборгованість по їх сплаті. Однак [PERSON] не подала суду жодного доказу того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача з 14 лютого 2016 року, тому суд вважає за необхідне присудити їх стягнення саме з дня звернення до суду 13 квітня 2016 року. Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на ди\-тину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення алімен\-тів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витра\-тах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на ди\-тину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодич\-но або постійно. Відповідно до копій квитанцій № 243029884 від 11 серпня 2015 року № 0.0.500367940.1 від 05 лютого 2016 року позивачкою сплачено на рахунок Дніпропетровського національного університету імені [PERSON] по 5.250 грн., всього 10.500 (за навчання 1-й курс)(а.с.2). Як вбачається з копій квитанцій № 974580352 883848867 від 22 серпня 2015 року (а.с.1), № 0.0.515679902.1 від 04 березня 2016 року (а.с.2) позивачкою сплачено 1.709 грн. та 1.800 грн. за проживання донькою у гуртожитку, всього 3.509 грн. Враховуючи вищенаведене, суд вважає за необхідне задовольнити позов в частині стягнення з [PERSON] додаткових витрат на дитину [PERSON] у розмірі 7.004 грн. 50 коп., які понесені позивачкою [PERSON] за перший курс навчання у Дніпропетровському національному університеті імені [PERSON] та проживання у гуртожитку. У відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України з відповідача в доход держави слід стягнути 1.102 грн. 40 коп. несплаченого судового збору.

Outcome: partial