Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом, перерозподіл спадщини та визнання права власності на спадкове майно, після смерті тітки позивачки [PERSON], яка померла [INFO] року. [PERSON] чоловіка та дітей не мала, проживала в с.Дубова Старосинявського району одна. На обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що за заповітом, посвідченим 10.04.1995 року секретарем виконкому Бабинської сільської ради Старосинявського району, спадкодавиця [PERSON] все своє майно заповіла її. Однак, нотаріусом відмовлено позивачці у видачі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, оскільки свідоцтво про право на спадщину за законом вже було видано 12.07.2013 року відповідачу [PERSON], який є племінником померлої. Представник позивача, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи в судове засідання не з'явився, однак надіслав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності. Також представник позивача в заяві вказав, що не заперечує проти заочного розгляду справи, позов підтримав та просив його задовольнити. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився повторно. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового засідання технічними засобами не проводилось. Відповідно до ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тому відповідно до ч.1 ст.225 ЦПК України суд постановляє ухвалу про заочний розгляд справи. Суд, дослідивши наявні у справі докази, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 1301 ЦК України, Свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Згідно ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Судом встановлено, що [PERSON], яка була тіткою позивачки, померла [INFO] року в с.Дубова Старосинявського району, і після її смерті спадкоємцем за заповітом є позивачка - [PERSON] [PERSON] на праві власності належала земельна ділянка, що розташована на території Бабинської сільської ради, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.07.2002р., виданого на ім'я спадкодавиці. Зазначені обставини підтверджуються: свідоцтвом про смерть спадкодавиці серії [NUMBER] від 29.05.2012 року; заповітом від 10.04.1995 року, виданим Бабинською сільською радою. Після смерті [PERSON] на підставі заяви відповідача [PERSON], державним нотаріусом Старосинявської державної нотаріальної контори було відкрито спадкову справу №111-2012 від 16.07.2012 року та видано [PERSON] свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку. Позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що вона не звернулась до нотаріуса із відповідною заявою протягом шести місяців після відкриття спадщини, а тому вона звернулась до суду із заявою про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини. Рішенням Старосинявського районного суду від 24.11.2014 року визначено [PERSON] додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини протягом трьох місяців з часу набрання рішенням законної сили. Позивачка [PERSON] 26.12.2014 року звернулася до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, однак її було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом через те, що спадкоємцем [PERSON] було отримано свідоцтво про право на спадщину за законом на вказану земельну ділянку, що стверджується : листом - відмовою державного нотаріуса від 12.01.2015 року №10/02-14; спадковою справою №111-2012 від 16.07.2012 року; довідкою Відділу Держземагенства у Старосинявському районі від 23.02.2015 року. Відповідно до ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно ч.1 1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов'язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов'язки, які можуть йому належати у майбутньому. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст.1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Згідно ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. За наведених обставин суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину за законом, що видане відповідачу [PERSON], слід визнати недійсним та визнати за позивачкою [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] право власності на земельну ділянку площею 2,0282 га, що розташована на території Бабинської сільської ради Старосинявського району. На підставі ст.ст. 1223, 1280, 1301 ЦК України,

Outcome: approved