Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить винести рішення про стягнення з відповідача на її користь аліменти в частці від заробітку (доходу) на утримання їх дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову позивач зазначила, що під час перебування в шлюбних стосунках з відповідачем була народжена дочка. Після розірвання шлюбу з відповідачем 01.07.2009 р. вона проживає з дитиною окремо від нього. Відповідач не виконує батьківських обов`язків, передбачених сімейним законодавством України, щодо утримання своєї дитини, обмежуючись несистематичними незначними подарунками. Вона особисто має невеликі грошові надходження, що не дозволяють належно виховувати їх малолітню дочку, тому просила суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в частці від його заробітку. Він постійно виїжджає на заробітки до Росії, і за останній рік купив для себе автомобіль та будинок. Проблем із здоров`ям він не має. Тобто він спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини, батьком якої він є. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала. Відповідач, якому була направлена судова повістка, від її отримання відмовився, про що співробітником пошти зроблено відповідний запис. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні у справі документи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з наявними у справі письмовими матеріалами, відповідач від отримання судової повістки відмовився, про що співробітником пошти зроблено відповідний запис. Проте, згідно з ст. 76 ч.8 ЦПК України у разі відмови адресата одержати судову повістку він вважається повідомленим. Враховуючи те, що в матеріалах справи достатньо даних про предмет правового спору, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та постановити заочне рішення у відповідності до ст. 224 ЦПК України, проти чого не заперечувала позивач. Судом встановлено, що під час перебування позивача та відповідача в шлюбних стосунках [INFO] була народжена дочка [PERSON] Після розірвання шлюбу з відповідачем 01.07.2009 р. позивач проживає з дитиною окремо. Відповідач не виконує батьківських обов`язків, передбачених сімейним законодавством України, щодо утримання своєї дитини, обмежуючись несистематичними незначними подарунками. Позивач має невеликі грошові надходження, що не дозволяють належно виховувати малолітню дочку. Водночас відповідач постійно виїжджає на заробітки до Росії, і за останній рік придбав нерухомість на значну суму. З пояснень позивачки вбачається, що проблем із здоров`ям він не має, і спроможний сплачувати аліменти на утримання дитини. Тому позивачем підтримано заявлену вимогу про стягнення аліментів в частці від заробітку відповідача щомісячно на потреби утримання їх малолітньої дочки. Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статею 181 Сімейного кодексу України передбачається, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, а тому, з урахуванням доводів позивача стосовно матеріального стану відповідача та стану його здоров`я, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved