overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просила визнати відповідача такою, що втратили право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позовних вимог позивач вказує, що вона, згідно договору дарування від 23.09.2005 року, є власником квартири за вищевказаною адресою. [PERSON] є матір'ю позивачки, яка з 2012 року у вищевказаній квартирі не проживає, так як виїхала до Російської Федерації та проживає в [INFO]. Факт реєстрації відповідача за адресою: [ADDRESS] перешкоджає позивачу розпоряджатися своєю квартирою, у звязку з чим вона просить позовні вимоги задовольнити. В судове засідання сторони не зявилися, про час та місце розгляду справи відповідачі були повідомлені належним чином через ЗМІ, позивач просила про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Суд вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального пристрою. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судовим розглядом встановлено, що позивач на підставі договору дарування квартири від 23.09.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Балаклійського районного нотаріального округу Харківської області [PERSON], є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). З акту обстеження вищевказаного житлового будинку від 17.07.2015 року, проведеного депутатом Балаклійської міської ради [PERSON] в присутності свідків, вбачається, що відповідач [PERSON] не мешкає у даній квартирі з 2012 року (а.с. 12). Суд приходить до висновку про достовірність та правдивість фактів, що містять матеріали справи, а також доводів, наведених [PERSON] в позовній заяві у підтвердження своєї правової позиції. Реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу, безперечно обмежує її права власника по користуванню нерухомим майном. Отже, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на садибний індивідуальний житловий будинок по [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO]. Посилалась на неможливість оформлення спадщини в позасудовому порядку через відмову нотаріуса видавати свідоцтво про право на спадщину. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги в повному обсязі та дала пояснення згідно заяви. Посилалась на те, що спадкове майно успадкувала за заповітом після смерті матері, прийнявши спадщину, однак через відсутність правовстановлюючих документів не може оформити свідоцтво про право на спадщину. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позови визнав в повному обсязі. Згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Беручи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд за наявності для того законних підстав приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1223 ЦК України,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 17 в будинку 76 по вул. Шкільна, в с. Степанівка міста Херсона та зобовязати Суворовський РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області зняти з реєстрації [PERSON] в квартирі [ADDRESS] міста Херсона. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] м. Херсона, в квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON], який більше 16 років в ній не проживає, на даний час знаходиться за межами України, та повертатись не збирається, участі в оплаті комунальних послуг за квартиру не приймає. Позивач та її представник в судовому засіданні підтримали позовні вимоги та просили їх задовольнити. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі в судове засідання не зявилися, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Треті особи в судове засідання не зявилися, про час та місце розгляду справи належним чином були повідомлені. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без відповідачів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є наймачем квартири [ADDRESS] міста Херсона. Крім позивача та [PERSON], [PERSON] в даній квартирі зареєстрований [PERSON], [INFO] Відповідач з 1998 року не проживає в зазначеній квартирі, що підтверджується актом КП «Таврійський» від 26.02.2015 та показаннями свідків [PERSON], [PERSON] Згідно із ст. 71 ч. 1 Житлового кодексу УРСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення лише протягом шести місяців, а відповідно до ст. 72 Житлового кодексу УРСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Оцінюючі встановлені обставини справи та відповідні їм норми закону, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником будинку № 2 по провулку Овражний, у селищі Антонівка міста Херсона. Крім позивача в даному будинку зареєстровані [PERSON] (мати) та [PERSON] (знайомий). [PERSON] (01.01.1957 р.н.) з січня 2010 року у будинку позивача не проживає, а його перебування на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 2 по провулку Овражний, у селищі Антонівка міста Херсона (витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 16.12.2003 р. № 2309977). Крім позивача в даній квартирі зареєстровані [PERSON] (мати позивача) та [PERSON] (знайомий), довідка виконавчого комітету Антонівської селищної ради від 28.10.2016 р. № 242. [PERSON] (01.01.1957 р.н.) є знайомим позивача, та з січня 2010 року в спірному будинку не проживає, в його утриманні, оплаті послуг участі не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач з 2010 року у вказаному будинку не проживає, особистих речей в ньому не має, в його утриманні участі не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач в будинку позивача не проживає, а відтак втратив право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником будинку № 82 по вул. Ракетна у м. Херсоні, що підтверджується договором купівлі-продажу. В даній квартирі зареєстрований відповідач (колишній чоловік доньки позивача), який більше двох років не проживає в будинку позивача, особистих речей в ньому не має, а його перебування на реєстраційному обліку ускладнює реалізацію права власності позивача на своє майно. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без відповідача, на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником будинку № 82 по вул. Ракетна у м. Херсоні, що підтверджується договором купівлі-продажу та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. В даному будинку зареєстрований колишній чоловік доньки позивача - [PERSON], [INFO], в якому не проживає, особистих речей в ньому не має, в утриманні, оплаті послуг участі не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач вже більше двох років не проживає у будинку позивача, особистих речей в ньому не має. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач в будинку позивача не проживає, а відтак втратив право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача в даній квартирі зареєстровані її донька та син, а також [PERSON]. [PERSON] (1982 р.н.) більше року у квартирі позивача не проживає, а його перебування на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (договір купівлі-продажу від 30.11.2005 р.). Крім позивача в даній квартирі зареєстровані її донька та син, а також [PERSON] (довідка ОСББ «78» від 11.10.2016 р. № 85/10). [PERSON] є знайомим позивача, та вже більше року в спірній квартирі не проживає, в його утриманні, оплаті послуг участі не приймає. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач у квартирі позивача не проживає більше року, особистих речей в ній не має, в її утриманні участі не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач в квартирі позивача не проживає, а відтак втратив право користування зазначеним житлом.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати, що частка [PERSON], померлого [INFO] року, в спільній сумісній власності на земельну ділянку в м.Чугуєві Харківської області по [ADDRESS] становить ?, а також визнати за нею право власності на вказану частку земельної ділянки в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON]. Зважаючи на те, що виготовлення повного тексту рішення потребує значного часу, суд проголошує вступну та резолютивну його частини.

Outcome: dismissed
Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , з квартири [ADDRESS] та на здійснення реєстрації місця проживання дитини по [ADDRESS] без згоди батька. Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі. В шлюбі в них народилась дочка [PERSON] . З народження місце проживання дочки зареєстроване разом з матір`ю в квартирі [ADDRESS] . Позивач стверджує, що з жовтня 2015 року вона та її неповнолітня дочка фактично проживають в квартирі [ADDRESS] . В інтересах дочки нею було прийнято рішення про реєстрацію місця проживання дитини за її фактичним місцем проживання. окрім юридичного оформлення місця проживання дочки це буде впливати на отримання нею субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, оскільки жодних дій для забезпечення нормального існування дочки батько не вчиняє, а розмір сплачених аліментів є недостатнім для задоволення елементарних потреб дитини. Вона неодноразово зверталась до відповідача з проханням надати згоду на зняття з реєстрації місця проживання дитини та на подальшу реєстрацію за фактичним місцем проживання, однак відповідач повністю ігнорує її дзвінки, направлені на його адресу листи не отримує, що змусило її звернутись до суду. В підготовче судове засідання сторони не з`явились, в направлених на адресу суду заявах просили розглядати справу у їх відсутності. Позивач підтримала позов, відповідач позов визнав. Представник третьої особи також направив на адресу суду заяву, в якій не за перечував проти задоволення позову. За таких обставин суд проводить розгляд справи у відсутності сторін без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу за правилами ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Згідно з ч. 4 ст.200 ЦПК України ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст. 206-207 ЦПК України. За правилами ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно абз. 3 п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 року №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Оскільки визнання позову відповідачем є безумовним, не суперечить закону і не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі наведеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила поділити майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Позовні вимоги, з урахуванням заяви про їх уточнення, мотивовано тим, що 20.05.2015 року між сторонами розірвано шлюб. Під час шлюбу було придбано трикімнатну квартиру № 128 в буд. 45 к. 1 по вул. Покришева у м. Херсоні. У звязку з відсутністю житла в позивача виникла потреба поділити спільне сумісне майно подружжя квартиру, просила частки виділити порівну по ? кожному. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог, згоден на поділ майна подружжя по ? частині кожному. Заслухавши учасників процесу, повно та всебічно зясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що згідно свідоцтва про укладення шлюбу (Серія I-КГ № 275274, актовий запис в книзі реєстрації шлюбів № 678) сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.09.1995 року. Відповідно до договору купівлі продажу № 2801 від 17.10.1997 року [PERSON] купив трикімнатну квартиру № 128, що знаходиться по вул. Покришева буд. 45, к. 1 в м. Херсоні. Договір укладений на товарній біржі «Ізумруд». Право власності зареєстроване в Херсонському державному БТІ 12.11.1997 року за № 3692. Рішенням Суворовського районного суду від 20.05.2015 року шлюб між сторонами було розірвано. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, проживаючи однією сімєю, маючи спільний побут, сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS], к. 1 в м. Херсоні, суд вважає, що це майно є обєктом спільної сумісної власності подружжя і воно підлягає поділу між подружжям в рівних частинах по 1/2 кожному. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складається, які складаються з судового збору в розмірі 750 грн. Враховуючи наведене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила розірвати договір довічного утримання (догляду) від 21.12.2012 року. Позовні вимоги мотивовано тим, що 21.12.2012 року між нею та відповідачем укладено договір довічного утримання, відповідно до умов якого відповідач зобов'язався довічно її утримувати, забезпечувати харчуванням, доглядом, надавати необхідну допомогу. Вартість матеріального забезпечення, яка визначена сторонами у договорі, становить 300 грн. на місяць. Позивач вважає, що даний договір підлягає розірванню, оскільки [PERSON] ухиляється від виконання взятих на себе зобов'язань за договором, не здійснює за нею догляд, не забезпечує продуктами харчування чим допускає істотне порушення умов договору. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги підтримав в повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідач в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву в якій просив розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнав повністю, не заперечував проти їх задоволення. Третя особа в судове засідання явку свого представника не забезпечила, просила розглядати справу у його відсутності, у вирішенні спору поклалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 21.12.2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір довічного утримання (догляду), посвідчений державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори, реєстровий номер 1-2287. За яким [PERSON] передала у власність відщповідача квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язався надати довічне матеріальне забезпечення позивачу у вигляді харчування, необхідної допомоги та догляду за нею. Вартість матеріального забезпечення сторонами договору визначена у розмірі 300 грн. на місяць. Відповідно до ч. 1 ст. 755 ЦК України, договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Таким чином аналіз досліджених по справі доказів, визнання відповідачем позову свідчить про невиконання останнім своїх обов'язків по довічному утриманню (догляду) за [PERSON], а відповідно позовні вимоги суд вважає обґрунтованими. Згідно ст. 756 ЦК України, у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужував набуває право власності на майно, яке ним було передане, і має право вимагати його повернення. За таких обставин вимоги позивача щодо повернення у її власність відчужувану квартиру також є обґрунтованими.

Outcome: approved