Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду\~м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 06 листопада 1998 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу у сторін народилася неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось, мають різні погляди на життя та інші цінності, бракує взаєморозуміння, виявилась несумісність характерів, шлюб має формальний характер. Ухвалою суду від 28 липня 2020 року провадження по справі відкрито та призначено розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження на 26 листопада 2020 року. У судове засідання 09 червня 2021 року сторони не з`явились. Від позивачки надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Від відповідача до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст.ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 06 листопада 1998 року Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Одеської міської ради укладено шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис №1223. Від шлюбу у сторін народилася неповнолітня дитина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження виданого Третім відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси від 03.07.2007 року, [NUMBER] . Подружнє життя у сторін не склалось, так як останні мають різні погляди на життя та інші цінності, бракує взаєморозуміння, виявилась несумісність характерів, шлюб має формальний характер. В результаті чого сторони втратили почуття любові та поваги один до одного, погляди на шлюб виявились протилежними. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Сторони разом не проживають. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору між сторонами немає. Згідно п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст.119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч.2 ст.16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст.23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 цього Кодексу. За ч.3 ст.109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дітей немає.

Outcome: approved