Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вказаним позовом, мотивуючи його тим, що 02 березня 1973 року на підставі ордеру №374 її сім`я в складі 4-х осіб вселилась в квартиру [ADDRESS] . Право на користування квартирою отримали позивачка, її чоловік - [PERSON] , донька - [PERSON] та донька - [PERSON] . Наймачем квартири був чоловік позивачки - [PERSON] , який знявся з реєстраційного обліку та зареєстрований за іншою адресою. Позивачка зазначає, що з 04 лютого 1992 року в спірній квартирі зареєстрований також її онук [PERSON] , який з 2001 року не проживає у квартирі, житлом не цікавиться та не сплачує комунальні послуги, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має. Факт реєстрації відповідача порушує право позивачки на оформлення субсидії. А тому позивачка просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] . Ухвалою суду від 09 березня 2021 року прийнято вказану позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивачка в судове засідання не з`явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Третя особа [PERSON] . В судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, направив заяву про розгляду справи без його участі, проти задоволення позову не заперечував. Третя особа Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Житлово-експлуатаційна контора №7», в судове засідання свого представника не направило, про день, час та місце розгляду справи повідомлялось належним чином, направило заяву про розгляд справи без участі його представника. Відповідач до суду не з`явився, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду не відомі, а тому згідно ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 02.03.1973 року [PERSON] , сім`я якого складається із 4-х чоловік, видано ордер на житлове приміщення №374 на квартиру площею 45,1 кв.м., за адресою: [ADDRESS] . Ордер видано на підставі рішення виконкому Білоцерківської Ради депутатів трудящих від 02.03.1973 №88, що підтверджується ордером № 374 від 02.03.1973 року. Як вбачається із матеріалів справи, відповідач [PERSON] зареєстрований у квартирі [ADDRESS] з 04.08.1992 року, проте фактично не проживає у ній з 01 січня 2017 року по даний час, що підтверджується витягом з реєстру територіальної громади м. Біла Церква №15.2-03/2940 від 28.01.2021 року, та актом про фактично проживаючих осіб від 28.01.2021 року, складеного КП БМР «ЖЕК №7». Згідно з ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Повага до права людини на житло закріплена у ст. 8 Європейської Конвенції з прав людини і основоположних свобод. Ніхто не може примусово бути позбавлений житла, безпідставно виселений із нього або визнаний таким, що втратив право користування жилим приміщенням. Згідно з правовою позицією Європейського суду з прав людини та відповідно до п. 1 ст. 8 Європейської конвенції про захист прав людини та основних свобод гарантується кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла. Згідно із статтею 4 ЖК Української РСР жилі будинки, а також жилі приміщення в інших будівлях, що знаходяться на території Української РСР, утворюють житловий фонд. Житловий фонд включає, зокрема, жилі будинки і жилі приміщення в інших будівлях, що належать державі (державний житловий фонд). Стаття 71 ЖК Української РСР встановлює загальні правила збереження жилого приміщення за тимчасово відсутніми громадянами. За змістом цієї статті при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до статті 72 ЖК Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. У справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК Української РСР), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймачеві або членові його сім`ї, який був відсутнім понад встановлений законом строк без поважних причин, суд вправі з цих мотивів відмовити в позові про захист порушеного права (вселення, обмін, поділ жилого приміщення тощо). Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття, незалежно від пред`явлення позову про це. На підтвердження вибуття суд може брати до уваги будь-які фактичні дані, які свідчать про обрання стороною іншого постійного місця проживання (повідомлення про це в листах, розписка, переадресація кореспонденції, утворення сім`ї в іншому місці, перевезення майна в інше жиле приміщення, виїзд в інший населений пункт, укладення трудового договору на невизначений строк тощо). Факт тимчасової відсутності фізичної особи і пов`язані з цим правові наслідки необхідно відмежовувати від факту постійної відсутності особи у житловому приміщенні у зв`язку з вибуттям наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті (стаття 107 ЖК Української РСР). Із встановлених судом обставин необхідно дійти висновку, що [PERSON] втратив інтерес до квартири, його відсутність не пов`язана із поважними причинами, він не проживає в указаній квартирі більше ніж шість місяців, тому наявні підстави для визнання його таким, що втратив право користування квартирою. У силу вимог статті 71 ЖК Української РСР заявлений позов про непроживання відповідача понад шість місяців у зв`язку з неповажними причинами за місцем реєстрації в жилому приміщенні є обґрунтованим. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Отже відповідачі несуть ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням процесуальних дій. Доказів на спростування вимог позивача відповідач суду не надав. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно 1 ст. 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Таким чином, суд дійшов висновку, що відповідач [PERSON] втратив право на користування жилим приміщенням квартири [ADDRESS] , оскільки не проживає у вказаному жилому приміщенні більше, ніж півроку без поважних причин. Позивач не ставить вимогу про відшкодування судових витрат. На підставі викладеного,

Outcome: approved