Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Юрївської селищної ради Юрївського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що 23.11.1996 р. померла її бабуся [PERSON] Після смерті останньої відкрилась спадщина, яку у встановленому порядку прийняла мати позивачки, [PERSON], отримавши свідоцтво про право на спадщину за законом. 03.10.2002 р. [PERSON] також померла, при цьому [PERSON] як спадкоємець за законом першої черги оформила свої права на спадкове майно. Разом з тим, позивачці стало відомо, що за [PERSON] на підставі рішення Преображенської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області №\~15-р від 24.01.1997 р. зареєстровано сертифікат серії ДП № 008958 від 11.02.1997 р. на право на земельну частку (пай) із земель КСП «Зоря» площею 7,5100 умовних кадастрових гектарів. Оскільки [PERSON], прийнявши спадщину після смерті [PERSON], не оформила своїх речових прав на вказану земельну частку (пай), а нотаріусом розяснено позивачці про неможливість отримання свідоцтва про право на спадщину у вигляді земельної частки (паю) через відсутність правовстановлюючого документа, що підтверджує право власності спадкодавця на це майно, [PERSON] змушена звернутись до суду та просить (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати за нею право на земельну частку (пай) розміром 7,5100 умовних кадастрових гектарів із земель КСП «Зоря» Юрївського району Дніпропетровської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 23.11.1996 р. 17.08.2018 р. у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання, за ініціативою суду залучено до участі у справі як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, Юрївську районну державну адміністрацію Дніпропетровської області. 06.09.2018 р. підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою представників третіх осіб, а 26.09.2018 р. за клопотанням представника позивачки витребувано докази (копії спадкових справ), в звязку з чим в підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. 11.10.2018 р. підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою учасників справи та ненадходженням витребуваних доказів. Представник позивачки адвокат [PERSON] в судове засідання не зявилась, але надала суду заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за відсутності представника відповідача, проти задоволення уточненого позову не заперечував. Представник третьої особи Юрївської районної державної адміністрації Дніпропетровської області в судове засідання не зявилась, надала суду заяву, в якій просила слухати справу за відсутності представника третьої особи, проти задоволення позову не заперечувала. Представники третьої особи Головного управління Держгеокадастру у Дніпропетровській області в судове засідання не зявились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, заяв про причини неявки в судове засідання та про слухання справи за їх відсутності не надавали. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, зясувавши обставини, факти та відповідні їм правовідносини, вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Рішенням Преображенської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області № 2 від 27 травня 1995 року передано безоплатно в колективну власність колгоспу «Зоря» земельну ділянку для сільськогосподарського виробництва з метою подальшого її паювання між членами підприємства. На підставі прийнятого рішення Преображенською сільською радою Юрївського району Дніпропетровської області 23.01.1996 року виданий державний акт на право колективної власності на землю серії І-ДП № 000081, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 83, до якого доданий список громадян, що на момент видачі акта були членами колгоспу «Зоря», для одержання земельного паю. [PERSON] включена до цього списку під номером 222 (а.с.\~106-110). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право \~на \~земельну \~частку (пай)\~мають члени\~колективного сільськогосподарського\~підприємства,\~сільськогосподарського кооперативу,\~сільськогосподарського \~ акціонерного\~ товариства,\~ в\~тому числі\~пенсіонери,\~ які\~раніше працювали\~в ньому\~і залишаються\~членами зазначеного\~підприємства,\~кооперативу,\~товариства,\~відповідно до\~списку,\~ що\~додається до\~державного \~акта \~на \~право колективної\~власності на\~землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. \~ \~ \~ \~За положеннями абз. 3 п. 1 та п. 4 Указу № 720/95 паювання земель передбачає визначення розміру земельної частки (паю) у колективній власності на землю кожного члена колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства без виділення земельних ділянок в натурі (на місцевості). Розміри земельної частки (паю) обчислюються комісіями, утвореними у підприємствах, кооперативах, товариствах з числа їх працівників. Рішення щодо затвердження обчислених цими комісіями розмірів земельної частки (паю) по кожному підприємству, кооперативу, товариству окремо приймається районною державною адміністрацією. КСП «Зоря» здійснило паювання землі, що належала йому на праві колективної власності, визначивши середню земельну частку (пай) у колективній власності на землю кожного члена підприємства без виділення земельної ділянки в натурі розміром 7,51 умовних кадастрових гектарів. Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. За інформацією, що міститься в книзі реєстрації сертифікатів на земельний пай членів колективного сільськогосподарського підприємства «Зоря» Юрївського району Дніпропетровської області за 1997 рік, на імя [PERSON] 11.02.1997 р. було зареєстровано сертифікат на право на земельну частку (пай) серії ДП № 008958 (а.с. 58-62). Відповідно до ст.ст. 2, 3 Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною державною адміністрацією. З аналізу вказаних нормативних актів суд робить висновок, що сертифікат на право на земельну частку пай має не правовстановлююче, а правопосвідчуюче значення, тобто\~право на земельну частку (пай) виникає у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існує незалежно від його посвідчення сертифікатом. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває право на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами цивільного законодавства, в тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай). Отже, на момент отримання КСП «Зоря» державного акта на право колективної власності на землю та розпаювання земель підприємства [PERSON] була включена до списку, що додавався до державного акта на право колективної власності на землю, тому мала право на отримання земельної частки (паю) із земель господарства. 23.11.1996 р. [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КИ № 089303, виданим 25.11.1996 р. Преображенською сільрадою Юрївського району Дніпропетровської області (а.с. 75), не встигнувши отримати відповідний сертифікат. Відповідно до\~ст.ст.\~529,\~549 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час смерті [PERSON], при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги вважались, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. Для придбання\~спадщини необхідно\~було,\~щоб спадкоємець\~її прийняв,\~при цьому\~визнавалось,\~що спадкоємець\~прийняв спадщину, якщо\~він фактично\~ вступив\~в управління\~або володіння\~спадковим майном,\~або якщо\~він подав\~державній нотаріальній\~конторі за\~місцем відкриття\~спадщини заяву\~про прийняття\~спадщини. Спадкоємцем всього майна померлої [PERSON] відповідно до норм вказаної статті стала її дочка [PERSON], яка подала до Юрївської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с.\~74, 83). З матеріалів спадкової справи встановлено, що відомості про інших спадкоємців, які мають право на спадкування після смерті [PERSON], відсутні (а.с. 72-83). 03.10.2002 р. [PERSON] також померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КИ № 463225, виданим 04.10.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Павлоградського міського управління юстиції Дніпропетровської області (а.с. 13). В свою чергу, після смерті [PERSON] в силу ст.ст.\~529,\~549 ЦК УРСР 1963 року спадкоємцем всього майна стала її дочка [PERSON] (позивачка), яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину та 22.12.2008 р. отримала свідоцтво про право на спадщину за законом (а.с. 14). Як виходить з матеріалів спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], спадкоємцем за законом першої черги також є дочка померлої [PERSON], яка відповідною заявою підтвердила, що пропустила строк для прийняття спадщини, в управління спадковим майном не вступала, не заперечувала проти отримання спадщини [PERSON] Відомості про інших спадкоємців матеріали спадкової справи № 195 не містять (а.с. 85-100). Згідно з\~ч.\~2\~ст.\~548\~ЦК УРСР\~1963\~року прийнята спадщина визнавалась належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Таким чином, у випадку, якщо спадкоємець, який закликався до спадкування, спадщину прийняв, але помер і юридично не оформив своїх спадкових прав, після смерті такої особи до його спадкоємців переходить не право на прийняття спадщини, а сама спадкова маса (спадкове майно або права та обовязки, що входять до складу спадщини). Отже, [PERSON] як спадкоємець за законом після смерті своєї матері, що прийняв спадщину, має право також на спадщину у вигляді права на земельну частку (пай), яке [PERSON] отримала після смерті бабусі позивачки [PERSON] Одночасно суд відмічає, що відсутність у позивачки правовстановлюючого документу (сертифікату), який би підтверджував факт належності спадкодавцю [PERSON] права на отримання земельної частки (паю), є обставиною, що унеможливлює оформлення права на спадщину за законом в нотаріальному порядку, оскільки за правилами п. 2 ч. 1 ст.\~49 Закону України «Про нотаріат» нотаріус відмовляє у вчиненні нотаріальної дії, якщо не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Щодо застосування строку позовної давності, необхідно зазначити таке. За змістом пунктів 4 та 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України 2004 року\~відносини спадкування регулюються нормами\~ЦК України 2004 року, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати (строк на прийняття якої закінчився до 1 січня 2004 року), або якщо вона була прийнята хоча б одним із спадкоємців, то до таких спадкових відносин застосовуються норми\~ЦК УРСР 1963 року. Відповідно до статей 71 та 75 ЦК УРСР\~1963\~року загальний строк для захисту права за позовом особи встановлюється в три роки, при цьому позовна давність застосовується судом незалежно від заяви сторін. В той же час, пунктом 6 Прикінцевих та перехідних положень ЦК\~України 2004\~року (набрав чинності з 01.01.2004 р.) визначено, що правила Цивільного кодексу України про позовну давність застосовуються до позовів, строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим Кодексом. Виходячи з того, що спадщина внаслідок смерті [PERSON] відкрилась 03 жовтня 2002 року, а тому трирічний строк позовної давності, встановлений статтею 71 ЦК УРСР 1963 року, не сплив до набрання чинності Цивільним кодексом України, суд має право застосувати строк позовної давності до вимог [PERSON] лише за заявою сторони у справі (ч. 3 ст. 267 ЦК України). Разом з тим, заяви про застосування строку позовної давності відповідачем у справі не подано. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, враховуючи визнання позову відповідачем, а також те, що [PERSON] за життя мала право на отримання земельної частки (паю) із земель колективної власності КСП «Зоря», яке було успадковано спочатку матірю позивачки [PERSON], а згодом самою позивачкою, яка прийняла спадщину після смерті останньої,\~ суд вважає можливим визнати за [PERSON] право на отримання земельної частки (паю) площею 7,51 га в умовних кадастрових гектарах в порядку спадкування за законом.

Outcome: approved