Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору Вінницької міської ради про виділ частки в натурі. Позов мотивовано тим, що рішенням Вінницької міської ради від 31.04.2004 року № 654 позивачці та відповідачам по справі передано у спільну сумісну власність дві земельні ділянки розмірами 0,1000га (кадастровий номер 0510100000:02:020:0029 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) та 0,0063 га (кадастровий номер 0510100000:02:020:0030 для садівництва) по вул. Салтикова Щедріна, 58 в м. Вінниці. На підставі цього рішення 19.06.2004 року сторони отримали два державних акти на зазначені земельні ділянки на праві спільної сумісної власності. Згідно державних актів співвласниками двох земельних ділянок розмірами 0,1000га та 0,0063 га по вул. Салтикова Щедрпіна, 58 в м. Вінниці на праві спільної приватної власності є: [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], 04.03.2008 року рішенням Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» визнано дійсним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого остання подарувала позивачці 1/25 частку спільного будинковолодіння та земельну ділянку, яка знаходиться в спільній власності. Земельну ділянку позивачка не змогла зареєструвати, оскільки Третейський суд на момент ухвалення рішення не мав повноважень щодо вирішення земельних спорів. 28.01.2005 року рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору визнано дійсним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/10 частку спільного будинковолодіння та земельну ділянку, як знаходиться в спільній власності. Земельну ділянку [PERSON] не змогла зареєструвати за собою, оскільки Третейський суд на момент ухвалення рішення не мав повноважень щодо вирішення земельних спорів. З врахуванням викладених фактів [PERSON] та [PERSON] відчужили свої частини майна, які належали їм в спільному будинковолодінні по вул. Салтикова Щедріна, 58 в м. Вінниці, але земельні ділянки не переоформили. 08.09.2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2012 року що унеможливлює переоформлення земельної ділянки. [PERSON] ухиляється від переоформлення земельних ділянок. Між співвласниками будинковолодіння по вул. Салтикова Щедріна, 58 в м. Вінниці історично склався порядок користування і володіння земельною ділянкою. Жодних спорів щодо цього порядку між теперішніми власниками будинковолодіння не має. ДП «Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру» 07.10.2015 року виготовила кадастровий план розподілу земельної ділянки. Всі власники будинковолодіння підписали цей кадастровий план розподілу, але відмовляються провести розподіл земельної ділянки, посилаючись на відсутність коштів. В даному випадку, оскільки частка позивача не визначена, а позивач хоче користуватись конкретним матеріальним благом, наведене змусило звернутися з даним позовом про визначення частки. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала за обставин викладених в позові, просила суд позов задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], в судовому засіданні, кожен окремо, позовні вимоги визнали не заперечували, щодо задоволення позовних вимог. Представник відповідача [PERSON] в судовому засідання позовні вимоги визнав. Представник Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні не заперечував, щодо задоволення позовних вимог. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Рішенням Вінницької міської ради від 31.04.2004 року № 654 позивачці та відповідачам по справі передано у спільну сумісну власність дві земельні ділянки розмірами 0,1000га (кадастровий номер 0510100000:02:020:0029 для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд) та 0,0063 га (кадастровий номер 0510100000:02:020:0030 для садівництва) по вул. Салтикова Щедріна, 58 в м. Вінниці. На підставі цього рішення 19.06.2004 року сторони отримали два державних акти на зазначені земельні ділянки на праві спільної сумісної власності. Згідно державних актів співвласниками двох земельних ділянок розмірами 0,1000га та 0,0063 га по вул. Салтикова Щедрпіна, 58 в м. Вінниці на праві спільної приватної власності є: [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] (а.с.9-26). 04.03.2008 року рішенням Третейського суду при асоціації «Розвитку та правозахисту підприємств» визнано дійсним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого остання подарувала позивачці 1/25 частку спільного будинковолодіння та земельну ділянку, яка знаходиться в спільній власності. Земельну ділянку позивачка не змогла зареєструвати, оскільки Третейський суд на момент ухвалення рішення не мав повноважень щодо вирішення земельних спорів(а.с.31-32). 28.01.2005 року рішенням Третейського суду для вирішення конкретного спору визнано дійсним договір дарування між [PERSON] та [PERSON] відповідно до якого [PERSON] подарувала [PERSON] 1/10 частку спільного будинковолодіння та земельну ділянку, як знаходиться в спільній власності. Земельну ділянку [PERSON] не змогла зареєструвати за собою, оскільки Третейський суд на момент ухвалення рішення не мав повноважень щодо вирішення земельних спорів (а.с.35). 08.09.2012 року [PERSON] померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 11.09.2012 року що унеможливлює переоформлення земельної ділянки (а.с.48). Між співвласниками будинковолодіння по вул. Салтикова Щедріна, 58 в м. Вінниці історично склався порядок користування і володіння земельною ділянкою. Жодних спорів щодо цього порядку між теперішніми власниками будинковолодіння не має. ДП «Подільське державне підприємство геодезії, картографії та кадастру» 07.10.2015 року виготовила кадастровий план розподілу земельної ділянки. Всі власники будинковолодіння підписали цей кадастровий план розподілу (а.с.47). Згідно ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, чого сторони на даний час позбавлені. Згідно ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Частиною 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно п. г ч. 1 ст. 81 Земельного кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Згідно ст. 86 Земельного кодексу України земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність). Частина 2 ст. 89 Земельного кодексу України передбачає, що у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки: а) подружжя; б) членів фермерського господарства, якщо інше не передбачено угодою між ними; в) співвласників жилого будинку. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки відповідно до ч. 3 ст. 89 Земельного кодексу України. Згідно ст. 16 Цивільного кодексу України, суд може захистити цивільне право або інтерес у спосіб, що встановлений договором або законом. Частиною 5 ст. 89 Земельного кодексу України визначено, що поділ земельної ділянки, яка є у спільній сумісній власності, з виділенням частки співвласника, може бути здійснено за умови попереднього визначення розміру земельних часток, які є рівними, якщо інше не передбачено законом або не встановлено судом. Частиною 1, статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Аналогічна правова норма визначена ст.377 ЦК України, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Постановою Верховного Суду України N 7 від 16.04.2004року «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (п/п ґ), п.18) визначено, що вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 року, згідно з положеннями чинної до цієї дати ст. 30 ЗК України до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільноправових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. N 1702-VІ. Учасник спільної часткової власності має право вимагати виділення належної йому частки із складу земельної ділянки як окремо, так і разом з іншими учасниками, які вимагають виділення, а у разі неможливості виділення частки - вимагати відповідної компенсації. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки. Відповідно до ст. 370 ЦК України, співвласники мають право на виділ у натурі частки із манна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Ст. 364 ЦК України регламентовано, що співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Виходячи з порядку користування погодженого з усіма співвласниками будинковолодіння та технічних можливостей що ця частка може бути виділена в натурі. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Дослідивши матеріали справи, пояснення сторін суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Судові витрати суд залишає за позивачкою.

Outcome: approved