Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати виконавчий напис ПН ХМНО Карташової С.І. від 28.04.2015 за реєстровим № 832 щодо звернення стягнення на рухоме майно, яке належить позивачу, таким, що не підлягає виконанню. В обґрунтування заявлених вимог [PERSON] посилається на те, що 10.02.2012 між нею та [PERSON] було укладено договір позики, за умовами якого останній передав позивачу грошові кошти у вигляді позики в розмірі 30016,00 грн. зі строком повернення до 10.05.2012. В приміщенні Комінтернівського ВДВС ХМУЮ 18.06.2015 позивач дізнався про наявність виконавчого напису, виданого ПН ХМНО Карташовою С.І. 28.04.2015 за реєстровим № 832, на підставі якого відкрито виконавче провадження з примусової реалізації рухомого майна, що належить [PERSON], а за рахунок отриманих від реалізації коштів задовольнити вимоги [PERSON] в розмірі 298 359,00 грн., а також плати за вчинення виконавчого напису. Позивач [PERSON] вважає, що оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог законодавства України, а тому він має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримав доводи своєї заяви, просив позов задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених вимог, посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість. Від відповідача ПН ХМНО Карташової С.І. до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності та постановлення рішення на розсуд суду. Представник третьої особи - Комінтернівського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до п. 1. ч. 1. ст. 15 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин. 10 лютого 2012 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір позики, посвідчений ПН ХМНО Карташовою С.І., реєстровий № 461, за умовами якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняла у власність грошові кошти в сумі 30 016,00 грн. та зобов'язалась повернути їх не пізніше 10.05.2012. Договором позики також передбачено штраф (пеню) в розмірі 1% від всієї суми в разі прострочення виконання зобов'язань. 10 лютого 2012 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір застави, посвідчений ПН ХМНО Карташовою С.І., реєстровий № 463, за умовами якого у забезпечення виконання зобов'язань за договором позики від 10.02.2012, його усіх умов, а також можливих витрат, пов'язаних із реалізацією предмета застави, [PERSON] передає у заставу належне їй рухоме майно - транспортний засіб марки «ВАЗ - 211440», 2010 року випуску, д.н. [NUMBER]. [PERSON] має право в разі невиконання [PERSON] зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення з вартості предмета застави, який оцінено сторонами договору в сумі 48 000,00 грн., переважно перед іншими особами. У зв'язку із невиконанням [PERSON] своїх зобов'язань за договором позики від 10.02.2012, [PERSON] через ПН ХМНО Карташову С.І. направив боржнику повідомлення із вимогою погасити заборгованість по договору позики з урахування суми штрафу в розмірі 298 359,00 грн. у строк 30 днів з дня одержання даного повідомлення. 28.04.2015 [PERSON] звернувся до ПН ХМНО Карташової С.І. із заявою про вчинення виконавчого напису про стягнення на його користь з [PERSON] заборгованості за договором позики від 10.02.2012, а саме заборгованості за договором в сумі 28944,00 грн., штрафу (пені) в розмірі 269 415,00 грн., витрат, пов'язаних з вчиненням виконавчого напису, в розмірі 3000,00 грн., шляхом звернення на предмет застави - транспортний засіб марки «ВАЗ - 211440», 2010 року випуску, д.н. [NUMBER], згідно договору застави від 10.02.2012, посилаючись на те, що станом на 28.04.2015 боржник [PERSON] не погасила суму позики в розмірі 28944,00 грн. та суми штрафу (пені). 28 квітня 2015 року ПН ХМНО Карташовою С.І. на вимогу [PERSON] видано виконавчий напис, реєстровий № 832, яким запропоновано звернути стягнення на транспортний засіб марки «ВАЗ - 211440», 2010 року випуску, д.н. [NUMBER], який належить [PERSON], переданий в заставу стягувану [PERSON] за договором застави, посвідченим ПН ХМНО Карташовою С.І., 10.02.2012 за реєстровим № 463, в забезпечення виконання зобов'язань за договором позики, укладеним 10.02.2012, реєстровий № 461. За рахунок отриманих від реалізації зазначеного майна, запропоновано задовольнити вимоги [PERSON] щодо стягнення суми заборгованості в розмірі 28 944,00 грн., суми штрафу (пені) в розмірі 269 415,00 грн., плати за вчинення цього виконавчого напису в сумі 3 000,00 грн., а усього 301 359,00 грн. Здійснення виконавчого напису нотаріусом регулюється ст.ст. 87,88 ЗУ «Про нотаріат», Постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 за № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України. Згідно ст. 87 ЗУ «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України. Згідно із ч. 2 п. 283 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов'язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту одержання боржником письмової вимоги про усунення порушень. Відповідно до ч. 1 п. 284 Інструкції нотаріус вчиняє виконавчий напис якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Заборгованість або інша відповідальність боржника визнається безспірною і не потребує додаткового доказування у випадках, якщо подані для вчинення виконавчого напису документи передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості проводиться у безспірному порядку, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України ( ч.2 п.284 Інструкції). Відповідно до п. 1 Переліку документів, затвердженого, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди, що передбачає сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов'язання. Безспірність документу, відповідно до якого вчиняється виконавчий напис, перевіряється наступним чином: боржник повинен бути повідомлений не менш, ніж за 30 днів до вчинення виконавчого напису про порушення кредитних зобов'язань та ліквідувати допущені порушення чи оскаржити виставлену вимогу у судовому порядку або вставити заперечення кредитору. Якщо жодна із цих дій не виконана, заборгованість вважається безспірною. Позивач [PERSON] вважає, що заявлений [PERSON] розмір заборгованості за договором позики від 10.02.2012 не може вважати безспірним, оскільки за договором вона отримала грошові кошти в розмірі 30 016,00 грн., в рахунок погашення заборгованості повернула позикодавцеві грошові кошти в розмірі 3216,00 грн., про що [PERSON] власноруч виконано розписку від 10.02.2012, копія якої долучена до матеріалів справи, а її оригінал зберігається у позичальника. Оспорюючи авторство даної розписки, [PERSON] в ході розгляду справи заявляв клопотання про призначення у справі почеркознавчої експертизи, однак її не було виконано у зв'язку із відмовою [PERSON] від проведення оплати за її виконання. Жодних інших доказів, які спростовують твердження позивача про авторство даної розписки, не надано і судом не встановлено. Враховуючи наявність даної розписки, сума заборгованості за договором позики складає 26 800,00 грн., а [PERSON] звернувся із заявою про вчинення виконавчого напису та вказав розмір заборгованості - 28 944,00 грн., що не відповідає дійсності, а тому і розмір штрафу (пені) також має бути відповідно зменшений, оскільки він розрахований від суми заборгованості за договором. Отже, заборгованість [PERSON] не є безспірною, а тому не було підстав для вчинення виконавчого напису. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved