Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення відповідача від спадкування після смерті батька позивача - [PERSON], який помер [INFO] року. Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідач, яка перебувала з батьком позивача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі з 20.06.2008 року і по день смерті останнього, в період шлюбу не здійснювала за батьком позивача належного догляду, ухилялась від надання допомоги спадкодавцеві, який через свій похилий вік та хворобу перебував у безпорадному стані. Як вказує позивач, після смерті її матері [PERSON] 29.08.2006 року вона на рівні з батьком успадкувала частку спадкового майна матері, яке на той час складалось з квартири [ADDRESS], автомобіля марки «Москвич 412», гаража, земельної ділянки в садівничому масиві «Дружба», грошових коштів, які знаходились на банківських вкладах у різних банківських установах, а також іншого рухомого майна та речей домашнього вжитку, квартири відповідача, в якій було проведено ремонт за рахунок коштів батька позивача. Позивач вказує, що з 2009 року її батько захворів та потребував операції, вона спонукала батька до проведення такої операції, однак, він відмовився і відповідач займалась його лікуванням самостійно, але не за допомогою ліків, а власними методами, що, в сукупності з недотриманням дієти з вини відповідача та в сукупності з фізичними навантаженнями, до яких відповідач спонукала спадкодавця призвело до передчасної смерті останнього. З покликанням на положення ст.1224 ЦК України [PERSON] прохає усунути [PERSON] від спадкування з наведених вище підстав. Крім того, покликається на незаконне заволодіння відповідачем майном спадкодавця після смерті останнього. На думку позивача наведене є підставами для усунення відповідача, як спадкоємця, від права на спадкування спадщини спадкодавця за законом. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені нею позовні вимоги з вище наведених підстав та прохає задовольнити заявлений позов. Представник позивача адвокат [PERSON] у судовому засіданні 06.04.2017 року також підтримала заявлений [PERSON] позов з підстав, що наведені вище. У судове засідання 18.01.2018 року представник позивача адвокат [PERSON] не з»явилась втретє підряд (28.11.2017 року мала місце неявка представника через хворобу, підтверджуючі документи надані не були; 11.12.2017 року - неявка представника через участь в іншому судовому засіданні, підтверджуючі документи фактичної участі представника в такому засіданні не були надані суду, окрім повідомлення апеляційної інстанції про дату розгляду апеляційної скарги). Заявивши клопотання про відкладення розгляду справи в черговий раз по причині відсутності представника [PERSON] через її хворобу, ні позивач, ні її представник підтверджуючих документів суду не надали. Відповідно до положень п.п.2,3 ч.3 ст.223 ЦПК України, який набрав чинності 15.12.2017 року, суд розглядає справу у разі повторної неявки в судове засідання учасника справи (його представника), незалежно від причин неявки, а також суд розглядає справу у разі неявки представника в судове засідання, якщо в судове засідання з»явилась особа, яку він представляє, або інший її представник. Тобто, розгляд справи за наявності наведених обставин є обов»язком, а не правом суду. Ураховуючи наведене, судовий розгляд справи було ухвалено проводити у відсутності представника позивача, яка, будучи належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи вкотре не з»явилась у судове засідання, при цьому, сама позивач з»явилась у судове засідання. Клопотання позивача про відкладення судового розгляду справи для залучення іншого представника (представників) було відхилене судом із урахуванням того, що [PERSON], як позивач у справі, яка звернулась до суду за захистом свого права ще 17.06.2016 року, мала достатньо часу та можливості скористатись правовою допомогою чи залучити до участі в справі іншого представника - фахівця в галузі права - однак, не зробила цього. Також, суд виходить з того, що права та обов»язки учасників справи визначені положеннями ст.43 ЦПК України, і, згідно ч.1 ст.44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається; строки розгляду справи визначені положеннями ст.210 ЦПК України. Представник позивача за довіреністю [PERSON] у судовому засіданні 08.06.2017 року підтримав заявлені позивачем вимоги. У судове засідання 18.01.2018 року не з»явився, відповідно до положень ч.5 ст.130 ЦПК України вважається належним чином повідомлений. Про причини неявки суду не повідомив. Із урахуванням вимог п.п.2,3 ч.3 ст.223 ЦПК України, відповідно до положень ст.ст.43,44 ЦПК України та враховуючи неявки представника в судові засідання 28.11.2017 року та 11.12.2017 року, розгляд справи проводиться судом у відсутності представника позивача незалежно від причин неявки останнього в судове засідання та з урахуванням участі позивача в даному судовому засіданні. Відповідач [PERSON] до суду не з»явилась. Відповідно до положень ч.5 ст.130 ЦПК України відповідач вважається належним чином повідомленою про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суду не повідомила. Із урахуванням положень п.п.2,3 ч.3 ст.223 ЦПК України розгляд справи проводиться у відсутності відповідача незалежно від причин неявки останнього в судове засідання та з урахуванням участі представника відповідача в судовому засіданні, яка клопотала про проведення судового розгляду за відсутності відповідача і таке клопотання було задоволено судом. Ураховуючи наведене, підстави для постановлення заочного рішення відсутні. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні позов не визнала з підстав, зазначених у письмовому запереченні та пояснила наступне. Відповідач [PERSON] та спадкодавець [PERSON] з 20.06.2008 року і по день смерті останнього - по [INFO] року, - перебували у зареєстрованому шлюбі, проживали спільно однією сім»єю, були обоє людьми пенсійного віку, підтримували і допомагали один одному, разом їздили на відпочинок та спільно проводили свій час. Пояснила, що [PERSON] не потребував стороннього догляду чи допомоги, як бувший військовий самостійно приймав рішення, зокрема, і щодо необхідності лікування та проведення операції та в жодному разі не перебував у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво. Вважає, що відповідачем [PERSON] не вчинено будь-яких протиправних дій, остання навпаки намагалась забезпечити [PERSON], як своєму чоловікову, належний рівень життя, відпочинку та лікування, являючись, при цьому, також особою похилого віку, і підстави для усунення її від спадкування після смерті її чоловіка [PERSON] відсутні. Також пояснила, що позивач, як дочка спадкодавця, мала можливість забезпечити своєму батькові відповідний рівень лікування та проживання, якщо вважала, що відповідач, як дружина спадкодавця, не забезпечує йому такого рівня. Вважає позов безпідставним та прохає відмовити у його задоволенні. Суд, заслухавши пояснення позивача та її представника, пояснення представника відповідача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, відмовляє у задоволенні позову з наступних підстав. В силу вимог ч.3 та ч.5 статті 1224 ЦК України не мають права на спадкування особи, які ухилялися від виконання обов'язку щодо утримання спадкодавця, якщо ця обставина встановлена судом. За рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Аналіз даної норми закону свідчить, що суд при вирішенні такої справи згідно із вимогами ст.264 ЦПК України повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Тобто, лише при одночасному настанні цих обставин і доведеності зазначених фактів у їх сукупності спадкоємець може бути усунений від права на спадщину. Як установлено судом у ході розгляду даної цивільної справи, померлий [PERSON], [INFO], який помер [INFO] року (що підтверджено свідоцтвом про смерть від 04.10.2013 року серії [NUMBER]) був особою похилого віку (на момент смерті мав 81 рік), мав ряд захворювань, у тому числі, хронічних (що об»єктивно підтверджено епікризом), отримував пенсію, та мав у власності квартиру, автомобіль, земельну ділянку в садівничому масиві, банківські вклади та інше рухоме майно (а.с.9,10,11,12,13,14-16,17-18,36,37,38-39,40,41,43,44,45,46-47,48-49 том 1). Судом установлено, що 20.06.2008 року [PERSON] вступив у зареєстрований шлюб з [PERSON], - що об»єктивно підтверджено свідоцтвом про шлюб від 20.06.2008 року, серії [NUMBER] (а.с.77, том 1). При цьому, суд враховує, що відповідач у справі - [PERSON] - також уже на час вступу в шлюб із спадкодавцем, була уже особою похилого віку - [INFO] (а.с.71, том 1). Судом також установлено, що відповідач, як дружина померлого [PERSON], у встановлений законом шести місячний термін після смерті спадкодавця (27.01.2914 року) звернулась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого чоловіка(а.с.68,69, том 1). Позивач - [PERSON], як дочка спадкодавця, на підставі рішення суду від 05.10.2015 року, яким було визначено додатковий строк для прийняття спадщини, також звернулась до органів нотаріату з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті свого батька [PERSON] (а.с.83-85, 86, том 1). Звертаючись до суду з даним позовом, [PERSON] та її представники покликаються на те, що відповідач [PERSON] не здійснювала належного догляду за своїм чоловіком [PERSON], ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік і тяжку хворобу був у безпорадному стані, не забезпечувала йому необхідного лікування та харчування, зокрема, дієти, самостійно та на власний розсуд проводила лікування спадкодавця не вірними методами і примушувала його до надмірних фізичних навантажень, зокрема, - роботи на дачі, що йому було категорично протипоказано, що на думку сторони позивача, і стало причиною смерті [PERSON] Такі доводи сторони позивача не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду справи. Так, під безпорадним станом слід розуміти безпомічність особи, неспроможність її своїми силами через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво фізично чи матеріально самостійно забезпечити умови свого життя, у зв'язку з чим ця особа потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребував допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Згідно копії лікарського свідоцтва про смерть [PERSON] від 30.09.2013 року №345, [PERSON] помер [INFO] року у віці 81 року і причиною його смерті була хронічна серцево-судинна недостатність, дифузний кардіосклероз (а.с.143, том 1). Як пояснила суду позивач, її батько [PERSON] хворів та потребував операції, однак, до самої смерті самостійно ходив та обслуговував себе, готував собі їсти, не вживав спиртного, спільно з відповідачкою їздив на відпочинок. Дані обставини не оспорюються і стороною відповідача. Допитані в ході судового розгляду справи свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], кожен, зокрема, підтвердили в суді про те, що [PERSON] в період спільного проживання з [PERSON] був комунікабельною людиною, вони неодноразово спільно відпочивали, ходили в гості один до одного, спілкувалися, при цьому, взаємовідносини в сім»ї Троніна-Заблодської були дуже хороші, вони проживали спільно як подружжя, ніколи не конфліктували, одружившись уже в пенсійному віці, та показали про те, що [PERSON] завжди залишався вольовим чоловіком, оскільки в минулому був військовослужбовцем, самостійно приймав усі рішення, до смерті був активним чоловіком, адекватним, завжди мав свою думку і не піддавався сторонньому впливу, любив сам готував страви для гостей і любив пригощати інших стравами власного виробництва. Заявляючи про недотримання відповідачем правильного харчування та про надмірні фізичні навантаження, які в сукупності з недотриманням належного лікування, на думку позивача, призвели до смерті [PERSON], стороною позивача було заявлено в ході судового розгляду даної справи клопотання про призначення посмертної комплексної судово-медичної експертизи (а.с.163-164, том 1), яке ухвалою суду від 26.07.2016 року було задоволено (а.с.170-171, том 1). За результатами проведення такої посмертної комплексної судово-медичної експертизи, проведеної в період з 17.10.2016 року по 31.10.2016 року, висновком №67 було встановлено, що за життя [PERSON] він мав ряд хронічних захворювань, у тому числі аневризму черевної аорти, яка виникла на фоні хронічного атеросклерозу та гіпертонічної хвороби. Відповідно до медичної документації [PERSON] регулярно обстежувався амбулаторно та стаціонарно, з ним проводились клінічна та апаратні обстеження, консультації з обласними та столичними лікарями-спеціалістами, він проходив курси санаторно-курортного лікування, йому призначалось відповідне адекватне медикаментозне лікування відповідно до наявних у нього захворювань і інформація, яка б давала підстави вважати, що пацієнт займався самолікуванням, яке б негативно вплинуло на перебіг існуючих у нього захворювань відсутня. При цьому, встановлено, що фізичні перевантаження не могли бути причиною захворювань, які мали місце у [PERSON], хоча могли у якійсь мірі негативно впливати на їх протікання. Також встановлено було, що з 21 по 26 вересня 2013 року [PERSON] лікувався в реанімаційному відділені Ковельської ЦРЛ, а з 26 по 27 вересня 2013 року, був прооперований, після чого в задовільному стані був виписаний додому. Зазначено також, що [PERSON] було показано невідкладне оперативне втручання з приводу аневризми черевної аорти. Причиною смерті [PERSON], який помер [INFO] року у себе вдома послужила хронічна ішемічна хвороба серця, дифузний кардіосклероз, ускладнений серцево-судинною недостатністю (а.с.194-204, том 1). Таким чином, на підставі досліджених вище доказів, судом установлено, що спадкодавець [PERSON], хоч і був особою похилого віку, однак, протягом життя і до часу смерті був спроможний самостійно забезпечити умови свого життя та не потребував стороннього догляду, допомоги чи піклування. Також стороною позивача не доведено належними, допустимими та достатніми доказами факту ухилення відповідача, яка також є особою похилого віку, від надання допомоги спадкодавцеві, який, як встановлено вище, і не потребував такої допомоги за життя. Відтак, відсутні й будь-які умисні дії чи бездіяльність відповідача, які могли б бути спрямовані на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Стороною позивача залишилось не доведеним як факт ухилення відповідача від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця у безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Покликання сторони позивача на неправомірні дії відповідача в частині заволодіння спадковим майном після смерті [PERSON], - що є предметом дослідження в межах іншого - кримінального - провадження, не може розглядатися як підставою для усунення відповідача від спадкування за законом, оскільки такі обставини не визначені цивільним законодавством, як можлива підстава для усунення особи від спадкування. Таким чином, на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилались сторони та їх представники, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про безпідставність заявлених [PERSON] позовних вимог та необхідність відмовити в задоволенні даного позову. Відповідно до положень ст.141 ЦПК України судові витрати залишаються за стороною позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed