Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що є спадкоємцем 1-ї черги після [PERSON], померлого [INFO], на ім'я якого зареєстрований автомобіль «Mercedes-Benz С-200 Kompressor», р.н. [NUMBER]. 19.09.2007 на вказаний вище автомобіль в рамках розслідування кримінальної справи № 65051099 за звинуваченням [PERSON] за ч. 2 ст. 296 КК України, слідчим СУ ГУМВС України в Харківській області накладено арешт. Крім того, 04.07.2012 слідчим Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві на вказаний автомобіль як на знаряддя вчинення злочину накладений арешт в рамках кримінальної справи № 04-31913, порушеної відносно [PERSON] за ч. 2 ст. 307 КК України. Першу справу, як відомо позивачу, закрито в зв'язку з смертю [PERSON], а у другій - ухвалено вирок за ч. 2 ст. 309 КК України, проте питання щодо арештованого автомобіля не вирішено, що заважає позивачці оформити спадщину. Позивачка, вказуючи на неможливість застосування до виниклих правовідносин положень КПК України в редакції 1960 року, посилаючись на ст. 3, 114 ЦПК України просить зняти арешти з спірного майна. До суду позивачка не з'явилась, від представника останньої надійшли письмові пояснення з обґрунтуванням правової позиції по суті спору та заява про розгляд справи за його відсутності. Представник СУ ГУМВС України в Харківській області (далі Управління) до суду не з'явився, причини неявки не повідомив. Від начальника Управління надійшла інформація, що кримінальна справа, в рамках якої слідчим накладався арешт на спірне майно, передана для подальшого розслідування до СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області. Від представника Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві надійшли заперечення на позов згідно з якими останній просить відмовити в задоволенні позову, посилаючись на те, що вирішення питання про долю речових доказів у кримінальній справі в порядку цивільного судочинства є грубим порушенням законодавства, так як будь яке рішення по речовим доказам повинен приймати суд, який ухвалив вирок. Крім того, [PERSON] не є власником спірного майна, отже не може бути позивачем. Від третіх осіб надійшли заяви про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши надані докази та матеріали справи, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: автомобіль «Mercedes-Benz С-200 Kompressor», р.н. [NUMBER], кузов № [NUMBER] зареєстрований на ім'я [PERSON] та на теперішній час зберігається в ГК «Маяк» по вул. Світлій, 13-А в м. Харкові (а.с. 15-16). [PERSON], який є батьком позивачки, помер [INFO] у віці 47 років, що підтверджується відповідними свідоцтвами та паспортом останньої (а.с. 14, 17-18). За життя [PERSON] в рамках розслідування кримінальної справи № 65051099, порушеної СВ Жовтневого РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 19.12.2005 за ознаками ч. 2 ст. 296 КК України, постановою слідчого від 19.09.2007 з метою забезпечення цивільного позову накладений арешт на спірний автомобіль (а.с. 34). На теперішній час досудове розслідування кримінальної справи № 65051099 зупинено згідно п. 3 ст. 206 КПК України (в редакції 1960 року) при цьому дані про визнання [PERSON] на час накладення арешту підозрюваним чи обвинуваченим відсутні (а.с. 74). Крім того, в рамках розслідування кримінальної справи № 04-31913 за ч. 3 ст. 307 КК України за звинуваченням [PERSON] та [PERSON] слідчим СВ Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві постановою від 04.07.2012 на спірний автомобіль як на знаряддя вчинення злочину - перевезення психотропної речовини та з метою можливої конфіскації накладений арешт (а.с. 31-32). Вказана кримінальна справа на теперішній час розглянута та вироком Дніпровського районного суду м. Києва від 08.11.2012 [PERSON] та [PERSON] визнано винними у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 309 КК України та призначено кожному покарання у вигляді 3 років позбавлення волі з іспитовим строком на 2 роки. Питання про скасування арешту на спірний автомобіль судом не вирішено (а.с. 52-55). Заперечуючи проти позову представник Дніпровського РУ ГУМВС України в м. Києві зазначає, що позивачем у даному спорі може бути лише власник спірного автомобіля. Крім того, посилаючись на узагальнення судової практики Верховного Суду України щодо вирішення питання про речові докази… , вказує, що вирішення питання про скасування арешту повинно відбуватись в рамках кримінального судочинства шляхом звернення з відповідним клопотанням про вирішення долі речових доказів і його розгляду в порядку, передбаченому ст.ст. 409, 411 КПК України. Стосовно правових підстав для звернення з даним позовом до суду саме [PERSON] слід зазначити, що остання, як приведено вище, є донькою [PERSON], отже спадкоємцем першої черги після померлого батька (ст. 1261 ЦК України). Враховуючи, що на момент смерті батька [PERSON] була зареєстрована та проживала спільно з ним за однією адресою, відповідно до положень ст. 1268 ЦК України позивачка є такою, що прийняла спадщину (а.с. 39). Не залежно від часу прийняття спадщини, як зазначає ч. 5 вказаної статті, вона належить спадкоємцю з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Способи захисту цивільних прав та інтересів перелічені в ч. 2 ст. 16 ЦК України. Реєстрація права власності на спірний автомобіль на ім'я позивачки можлива шляхом отримання свідоцтва про право власності на спадщину, однак це, враховуючи наявність арештів, є неможливим. З погляду на вищевикладене [PERSON] як особа, яка вважає, що майно, на яке накладений арешт, належить їй, є належним позивачем у справі. Звернення [PERSON] до суду в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України як особи, яка не була учасником жодного з кримінальних процесів, в рамках яких накладався арешт на спірне майно, не є можливим і єдиним способом для захисту своїх прав є звернення до суду в порядку цивільного судочинства. З погляду на викладене вище слід зазначити, що постановою слідчого від 04.07.2012 накладений арешт на спірний автомобіль, проте його не визнано речовим доказом, що не дозволило судові, що ухвалив вирок, вирішити питання стосовно нього в прядку ст.ст. 81, 335 КПК України (в редакції 1960 року). Ці ж обставини не дозволяють на теперішній час вирішити питання про долю даного автомобіля саме як речового доказу в порядку ст.ст. 409, 411 КПК України (в редакції 1960 року), як наполягає відповідач. Частини 1 ст. 126 КПК України (в редакції 1960 року) зазначає, що забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного, проте [PERSON], померлий [INFO], не мав такого статусу за жодною з кримінальних справ, про які йдеться в позові. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доводячи, що зняття арешту з спірного автомобілю повинно відбуватись в порядку вирішення питання про долю речових доказів в кримінальному судочинстві, відповідач не доводить, що спірне майно є речовим доказом. З погляду на вищевикладене суд приходить до висновку, що позов повинен бути задоволений, так як єдиним способом захисту прав позивача є звернення до суду в порядку цивільного судочинства з даним позовом, мета якого - зняття арешту з майна, що належить позивачеві, для можливості реалізації в наступному своїх спадкових прав. На підставі викладеного,

Outcome: approved