Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, заінтересована особа: Одеський міський відділ реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області. Як вбачається із заяви [PERSON] просить встановити факт, що відомості про мати дитини, [PERSON] , в частині імені мати відповідають відомостям свідоцтва про зміну імені від 06 березня 2019 року серії [NUMBER] , виданого Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області, та внести зміни до актового запису про народження №1850 від 15 травня 2018 року, складеного Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області в частині імені мати вказавши [PERSON] . Ухвалою суду від 13 травня 2019 року відкрито провадження у вказаній справі та призначено розгляд справи. Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 06 серпня 2019 року позовні вимоги [PERSON] в частині внесення змін до актового запису про народження №1850 від 15 травня 2018 року, складеного Одеським міським відділом реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області в частині імені мати вказавши [PERSON] залишено без розгляду. У судове засідання заявниця не з`явилась, представник заявника надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, та зазначив, що заяву підтримує та просить її задовольнити. Від заінтересованої особи Одеського міського відділу реєстрації актів цивільного стану ГТУЮ в Одеській області надійшов лист про слухання справи без особистої участі, питання щодо задоволення позовну залишили на розсуд суду. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає заяву обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Суворовського районного суду від 17 вересня 2018 року в справі № 523/8503/18, за заявою [PERSON] та [PERSON] було усиновлено малолітнього громадянина України [PERSON] [INFO] , та були внесені зміни в актовий запис про народження № 1850 від 24 квітня 2018 року, на [PERSON] [INFO] . 18 жовтня 2018 року на ім`я [PERSON] було видане свідоцтво про народження серії [NUMBER] у якому в графі мати зазначена [PERSON] . В подальшому 06 березня 2019 року [PERSON] , мати [PERSON] змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », про що складено відповідний актовий запис №21 та видане свідоцтво про зміну імені серії [NUMBER] . На теперішній час у свідоцтві про народження [PERSON] зазначено у графі мати [PERSON] тоді як після зміни прізвища вона набула прізвище [PERSON] , у зв`язку з чим заявниця вимушена звернутись до суду. Положеннями ч. 1 ст. 293 ЦПК України визначено, що окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ст. 147 Сімейного кодексу України по батькові дитини визначається за іменем батька. По батькові дитини, народженої жінкою, яка не перебуває у шлюбі, за умови, що батьківство щодо дитини не визнано, визначається за іменем особи, яку мати дитини назвала її батьком. Відповідно до ст. 294 Цивільного кодексу України фізична особа має право на ім`я, яке не може бути відчужене. Фізична особа має право на транскрибований запис її прізвища та імені відповідно до своєї національної традиції. У разі перекручення імені фізичної особи воно має бути виправлене. Якщо перекручення імені було здійснене у документі, такий документ підлягає заміні. В силу вимог ч. 1 ст. 296 ЦК України, фізична особа має право використовувати своє ім`я у всіх сферах своєї діяльності. Однією зі складових права на ім`я є право розпоряджатися ім`ям, одним з його найпоширеніших видів є право на зміну імені (прізвища, власного імені, по батькові), яке передбачено ст.295 Цивільного кодексу України. Положення ст. 8 Конвенції про захист прав і основних свобод людини передбачають, що кожна людина має право на повагу до її особистого і сімейного життя. Стаття 8 не містить ніяких явних положень щодо імен. Однак, імена, як і прізвища, є способом ідентифікації осіб у їх сім`ях і суспільстві (справа Бургхартц проти Швейцарії, рішення від 22 лютого 1994, №280-В, § 24, справа Stjerna проти Фінляндії, рішення від 25 листопада 1994, № 299-В, § 37), а тому стосуються особистого і сімейного життя...» (справа Guillot проти Франції, рішення від 24 жовтня 1996, § 21). Отже, практика Європейського суду з прав людини свідчить, що сфера дії статті 8 Конвенції розповсюджується також і на питання, пов`язані з реєстрацією та зміною імені та прізвища. Відповідно до ст. 28 Цивільного кодексу України фізична особа набуває прав та обов`язків і здійснює їх під своїм ім`ям. Ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить. Ім`я фізичній особі надається відповідно до закону. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 та ч. 2 ст. 315 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно з п. 18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31 березня 1995 року рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Пункт 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. На підставі викладеного,

Outcome: approved