Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання звільнення незаконним, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 1 липня 2013 року по 20 листопада 2013 року, посилаючись на те, що вона перебувала на посаді продавця магазину ЛеАн на підставі укладеного 19 квітня 2011 року між сторонами трудового договору. Однак, в порушення вимог ст. ст. 147-149 КЗпП України 15 жовтня 2013 року її незаконно звільнено з роботи за прогули, здійснені нею 2 липня 2013 року та 3 липня 2013 року. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на відсутність [PERSON] на роботі 2 та 3 липня 2013 року. Крім того, зазначає, що оскільки позивач була прийнята на роботу через міський центр зайнятості, а тому вважала, що і її звільнення також повинно відбуватись через цей державний орган. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 19 квітня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір, за яким позивач виконувала обовязки продавця. Відповідно до вимог ст. 40 п. 4 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до вимог ст. 148 ч. 1 КЗпП України дисциплінарне стягнення застосовується власником або уповноваженим ним органом безпосередньо за виявленням проступку, але не пізніше одного місяця з дня його виявлення, не рахуючи часу звільнення працівника від роботи у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю або перебування його у відпустці. Відповідно до вимог ст. 149 ч. 1 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Актом від 3 липня 2013 року зафіксовано факт не виходу позивача на роботу 2 та 3 липня 2013 року. Наказом від 15 жовтня 2013 року [PERSON] звільнено з посади продавця магазину ЛеАн за прогули без поважних причин, здійснені нею 2 липня 2013 року та 3 липня 2013 року, на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України. Наказом №15 від 18 жовтня 2013 року визначено дату звільнення [PERSON], а саме: з 1 липня 2013 року. Таким чином, станом на 1 липня 2013 року прогулу без поважних причин з боку [PERSON] не встановлено, від неї пояснення з приводу можливої відсутності на роботі 2 та 3 липня 2013 року не відбирались. Крім того, її звільнення з роботи відбулось пізніше одного місяця з дня можливого виявлення проступку. За таких обставин, звільнення [PERSON] з роботи, на думку суду, є незаконним. 21 листопада 2013 року між [PERSON] та [PERSON] укладено трудовий договір, за яким позивач виконувала обовязки продавця. За два останні календарні місяці перед звільненням (тобто за травень та червень 2013 року) [PERSON] отримала заробітну плату в розмірі 2300 грн. В такому разі її середньоденна заробітна плата становитеме 62 грн. 16 коп. (2300 грн./37 робочих днів). А заробітна плата за час вимушеного прогулу за період з 1 липня 2013 року по 20 листопада 2013 року становитеме 6340 грн. 32 коп. (62 грн. 16 коп.х102 робочих дні), яка і підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved