Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання заповіту недійсним, свої вимоги обґрунтувала тим, що вона є племінницею дружини [PERSON], померлого [INFO]. Його дружина [PERSON], померла [INFO]. Після смерті тітки вона піклувалась [PERSON], у неї була домовленість з його сином [PERSON], що вона доглядає батька, бо він сам мешкає за межами України та не може піклуватись та відвідувати батька. 1 серпня 2013 року [PERSON] зробив заповіт на неї, яким заповів все майно, в тому числі квартиру за адресою [ADDRESS]. останнім часом [PERSON] дуже хворів, вона купувала йому ліки та доглядала за ним. З початку березня 2015 року в квартирі стала з'являтись невідома жінка, котра ні їй ні родичам [PERSON] та і йому самому знайома не була. Після появи цієї жінки [PERSON] став себе дуже дивно вести, а потім 14 березня 2015 року раптово одружився з нею, а 24 березня 2015 року зробив заповіт на [PERSON]. Вона вважає, що [PERSON] на час написання заповіту 24 березня 2015 року, не усвідомлював своїх дій, в зв?язку з чим просить суд визнати заповіт укладений [PERSON] 24 березня 2015 року недійсним. В судове засідання представник позивачки не з?явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності та просила вимоги задовольнити в повному обсязі. В судове засідання представник відповідача не з?явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просив суд відмовити в задоволенні заявлених вимог в повному обсязі. Суд, дослідивши заяви, матеріали справи набуває висновку, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі . з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] помер [INFO]. 01.08.2013 року [PERSON] уклав заповіт, згідно до котрого заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 1663. 24 березня 2015 року [PERSON] склав заповіт , відповідно до котрого заповів належну йому квартиру [ADDRESS] [PERSON], зареєстровано в реєстрі № 830. Заповіт як односторонній правочин підпорядковується загальним правилам ЦК щодо недійсності правочинів. Недійсним є заповіти: в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі;складені особою,яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. На підставі ч.2 ст. 1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде виявлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Згідно до діючого законодавства - право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Виходячи зі змісту вищенаведеного - заповідачем може бути будь-яка фізична особа, яка є повністю дієздатною, має тестаментоздатність. Відповідно до ст. 34 ЦК повністю дієздатними є фізичні особи, що досягли вісімнадцяти років (повнолітні). Повну цивільну дієздатність особа також може набути в разі реєстрації шлюбу (ст. 34 ЦК) до досягнення повноліття. Крім того, повна цивільна дієздатність може бути надана особі, яка досягла шістнадцяти років і працює за трудовим договором, неповнолітній особі, яка записана матір?ю або батьком дитини, особі, яка досягла шістнадцяти років і бажає займатися підприємницькою діяльністю (ст. 35 ЦК). Не можуть складати заповіти особи, хоча і повнолітні, однак визнані в встановленому законом порядку недієздатними (до таких належать особи не здатні усвідомлювати значення своїх дій та (або) керувати ними внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу (ст. 36 ЦК)); особи, які склали заповіт під час, коли вони не усвідомлювали значення своїх дій та (або) не могли керувати ними (ст. 225 ЦК). При цьому заповідач має бути дієздатним на момент складання заповіту. Заповіт як правочин, безпосередньо пов?язаний з особою заповідача, повинен бути здійснений особисто ним. Здійснення заповіту через представника не допускається. Не допускається також складання заповіту від імені кількох осіб, за винятком заповіту подружжя відносно спільного майна (див. коментар до ст. 1243 ЦК). Згідно до вимог ст.. 1235 ЦК України - заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до частини 3 статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Згідно статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 ЦК України. Згідно з ч.1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Висновок про тимчасову недієздатність учасника такого правочину слід робити, перш за все, на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. У відповідності до висновку заочної судово-психіатричної експертизи № 26 [PERSON], [INFO] на час складання заповіту від 24.03.2015 року страждав судиною деменцією, не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні данні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці данні встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показання свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко - і відеозаписів, висновків експертів. Частиною 2 ст. 10, ч.І ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зважаючи на вищевикладене суд вважає, що факт неспроможності [PERSON] усвідомлювати свої дії на час підписання нею заповіту від 24 березня 2015 року є доведеним зібраними доказами.

Outcome: approved