Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку №43 по вул. Незалежності в м. Сновськ Чернігівської області, мотивуючи свої вимоги тим, що позивачу на праві особистої приватної власності належить названа квартира. Відповідач по справі є сином позивача. Відповідач з 2003 року не живе за адресою реєстрації, оскільки з 2003 року проживає за кордоном. Посилаючись на положення ст.. 405, ЦК України просить позов задовольнити та визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою №12 в будинку №43 по вул. Незалежності в м. Сновськ Чернігівської області. Позивачка у підготовчому судовому засіданні відсутня, до суду наддала заяву про розгляд справи без її участі. Відповідач у підготовчому судовому засіданні відсутній, до суду надав заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі. Стверджує, що проживає в Республіці Комі. Частиною 3 статті 200 ЦПК України передбачено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. \~ \~ \~ \~З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на праві особистої приватної власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.11). \~ \~ \~ \~Згідно з довідки депутата міської ради [PERSON], підпис якого посвідчено секретарем Сновської міської ради від 22.06.2015 року встановлено, що [PERSON] в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2003 року (а.с.16). \~ \~ \~ \~Факт непроживання відповідача у названій квартирі підтверджується довідкою від 19.10.2012 року (а.с.17), довідкою від 13.11.2013 року (а.с.18), довідкою від 19.10.2014 року (а.с.19) та довідкою від 10.10.2015 року (а.с.20). \~ \~ \~ \~Відповідач по справі є сином позивачки (а.с.10). Відповідно до ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Статтею 391 ЦК України передбачено право власника майна вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону України від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право у особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти дії щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Як вбачається з позицій Верховного Суду України, викладених в Постанові Пленуму Суду № 2 від 12.06.2009 Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції, у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без зясування і дослідження інших обставин справи. Таким чином, визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб і є всі законні підстави для ухвалення рішення про задоволення позову в наслідок чого визнання відповідачем позову слід прийняти і задовольнити позов, визнавши відповідача такою, що втратила право на користування спірною квартирою. Частиною першою статті 142 ЦПК України визначено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті\~суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Враховуючи те, що відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позов у повному обсязі, тому 50% судового збору слід повернути позивачу з державного бюджету, а решту 50% слід залишити за позивачем.

Outcome: approved