Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Старобільського районного суду Луганської області із вищевказаним позовом, у якому зазначила, що [PERSON] на праві власності належить Ѕ частина домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Власницею іншої частини домоволодіння є вона. [PERSON] тривалий час мешкає на території РФ, повертатися жити до м. Старобільськ не планує. При його останньому приїзді до м. Старобільськ в липні 2017 року, вони прийшли до згоди про продаж їй його частини домоволодіння за грошову суму в розмірі 7400 грн. На той час через брак часу відповідач не мав змоги укласти з нею договір купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням, вони домовились, що вона сплачує йому грошову суму у розмірі 7400 грн., а він при першій нагоді, перебуваючи в Україні, нотаріально посвідчує з нею договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння. На підтвердження свого зобов`язання, 30.07.2017 року відповідач склав розписку, де підтвердив отримання від неї грошових коштів та зобов`язався до 30.07.2017 року оформити з нею договір купівлі-продажу у нотаріуса та передати їй оригінал свідоцтва про право на спадщину по закону. Але після цього відповідач відмовляється приїхати до України для виконання своїх обов`язків перед нею. Тому, просить визнати дійсним договір купівлі-продажу Ѕ частини домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що викладений у формі розписки. В судове засідання позивач [PERSON] та її представники [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися. Про час та місце слухання справи були повідомлені своєчасно та належним чином. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, відзиву на позов не надіслав, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з положеннями ч. 1\~ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною четвертою\~стаття 203 ЦК України\~встановлено, що правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до\~ст. 205 ЦК України, правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків. Як визначено у ч. 1\~ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Статтею 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. За змістом\~ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Статтею 207 ЦК України\~встановлено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Згідно зі\~ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору,\~що підтверджується письмовими доказами,\~і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У судовому засіданні досліджено розписку від 30.07.2017, у якій зазначено, що [PERSON] отримав від [PERSON] , ід. номер [NUMBER] , суму у розмірі 7400 грн. за Ѕ частину домоволодіння, яке розташоване за адересою: [ADDRESS] . Розрахунок з ним проведено в повному обсязі. Претензій не має. Зобов`язується до 30.07.2019 року з`явитися до нотаріальної контори в м. Старобільськ Луганської області для вчинення правочину купівлі-продажу будинка, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Наявність у [PERSON] права власності на Ѕ частину вищевказаного будинку підтверджується копією свідоцтва про право на спадщину за законом. Таким чином, у справі про визнання договору дійсним суд повинен встановити: чи укладено договір у належній формі, чи його виконано, чи дійсно одна зі сторін відмовляється від нотаріального посвідчення договору. Як встановлено\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачем, всупереч зазначеній нормі процесуального закону, не було надано прямих і беззаперечних доказів того, що відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку. Позиція позивача у цій частині є виключно її твердженням про зазначені вище обставини. Однак, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, відповідно до ч. 6\~ст. 81 ЦПК України, а тому суд за відсутності підтверджуючих документів, показань свідків тощо, позбавлений можливості перевірити доводи [PERSON] про ухиляння [PERSON] від нотаріального посвідчення договору. Крім того, з аналізу релевантних норм матеріального права вбачається, що договір, в разі відмови сторони від нотаріального посвідчення, може бути визнаний дійсним лише за умови його укладення, тобто дотримання вимог щодо форми правочину та змісту правочину (досягнення згоди про всі істотні умови). Надана суду розписка містить неточні і неконкретизовані відомості про сторін договору, майно, яке є предметом договору. Так, у розписці вказано тільки прізвище, ім`я та по-батькові продавця і покупця, ідентифікаційний номер позивача, що є недостатнім для їх ідентифікації як фізичних осіб. Крім того, в даному документі упущено опис житлового будинку, його площу, будівельний матеріал тощо. Крім того, через неявку відповідача суд позбавлений можливості перевірити факт укладення цієї розписки та дійсність підпису [PERSON] . Таким чином, суд вважає, що розписка про придбання [PERSON] Ѕ частини житлового будинку не відповідає вимогам закону в частині форми і змісту договору купівлі-продажу, а тому не є укладеним правочином у розумінні ст.ст.\~202,\~638 ЦК України, оскільки з його змісту неможливо дійти однозначного висновку про обсяг встановлених/змінених/припинених прав та обов`язків сторін. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed