Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні майном. В обґрунтування позову позивач зазначає, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 18.08.2004 року, який було розірвано рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2019 року. Позивач вказує, що протягом 2014-2018 років нею за особисті приватні кошти було придбано транспортні засоби, зокрема: автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] . При видачі позивачу свідоцтв про реєстрацію транспортних засобів, крім відомостей про власника транспортного засобу, також було зазначено право керування даними транспортними засобами колишнім чоловіком - [PERSON] . Після припинення шлюбних відносин між позивачем та відповідачем належні позивачу транспортні засоби залишилися в подвір`ї відповідача за адресою: [ADDRESS] , куди доступу позивач не має та фактично протиправно позбавлена можливості вільно володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На неодноразові звернення позивача до відповідача про повернення транспортних засобів, останній чинить всілякі перешкоди та не передає позивачу а ні свідоцтва про реєстрацію транспортних засобів, а ні ключі від них. Крім цього, позивач вказує, що вона не має можливості переоформити нові реєстраційні свідоцтва на транспортні засоби виключно на своє ім`я, так як для цього необхідно у відповідний територіальний сервісний центр МВС фізично доставити такі транспортні засоби, однак позивач не має до них доступу. З врахуванням наведеного, позивач просила суд усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні майном шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] повернути в розпорядження позивача транспортні засоби, а саме: автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; свідоцтва про реєстрацію цих транспортних засобів та ключі від даних автомобілів. Крім цього, позивача просить стягнути з відповідача на її користь судові витрати. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 13.10.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач, скориставшись своїм правом на подання відзиву, подав такий відзив, в якому вказує, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають до задоволення у повному обсязі, оскільки вказані об`єкти набувались [PERSON] за особисті кошти. Так, за період проживання з [PERSON] у період 2011 - 2018 роки за особисті кошти відповідача були придбані два автомобілі, зокрема автомобіль «Форд Транзит Д» та «Хюндай Н-1». Зазначені автомобілі придбавались не за кошти позивачки, а за власні кошти відповідача, про що позивач зазначила у власноручно написаній розписці від 12.02.2019 року. Крім цього, у вказаній розписці позивач особисто зазначає, що «зареєстровані на її автомобілі належать відповідачу [PERSON] та претензій до них вона не має». Відповідач зазначає, що вказані транспортні засоби були придбані ним за рахунок доходів від підприємницької діяльності. Під час написання позивачем розписки про визнання автомобілів особистою власністю відповідача був присутній свідок [PERSON] , про що безпосередньо зазначено в розписці. За вказаних вище обставин та наявних доказів, відповідач вважає, що позивач на не має права претендувати на спірні автомобілі. Враховуючи вказані обставини, відповідач вважає, що позивачу слід відмовити у позові повністю в зв`язку з його безпідставністю. Позивач, скориставшись своїм правом на подання відповіді на відзив відповідача, подала таку відповідь, де зазначила, що розписки були написані нею під тиском колишнього чоловіка, так як останній неодноразово вчиняв щодо неї насильство в сім`ї. Крім цього, жодних дій щодо зняття з реєстраційного обліку чи іншим чином відчуження належних їй транспортних засобів вона не здійснювала та дані транспортні засоби продовжують перебувати у її власності. Щодо написаних письмових пояснень свідка [PERSON] , позивач вказує, що жодного правового значення при вирішення даної справи вони не мають, так як є неналежним доказом в силу положень цивільного процесуального законодавства, а дана особа не вказує на те, за яких обставин були придбані спірні автомобілі, а лише підтверджує факт написання позивачем розписки, що позивачем не заперечується. На підставі викладеного, позивач просить відхилити усі твердження відповідача, викладені ним у відзиві на позовну заяву, та просить задовольнити позов повністю. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши наявні матеріали справи, прийшов до висновку про відсутністю законних підстав для задоволення даного позову. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 03.05.2019 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] , який зареєстровано 18.08.2004 року відділом РАЦСу Ковельського МУЮ Волинської області, актовий запис № 286, розірвано. Відповідно до відповіді № 31/3/2-365 від 26.08.2020 року Територіального сервісного центру МВС №0742 на заяву [PERSON] , встановлено, що, згідно Єдиного державного реєстру транспортних засобів, станом на 26.08.2020 року, на ім`я [PERSON] зареєстровані транспортні засоби, зокрема: автомобіль «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] ; автомобіль «RENAULT MEGANE», 2010 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Як зазначає позивач у позовній заяві, нею протягом 2014-2018 року, тобто в період перебування сторін у шлюбі з 2004 року по 2018 рік, було придбано автомобіль марки «FORD TRANSIT D», 2006 року випуску, номерний знак [NUMBER] , та автомобіль марки «HYUNDAI H-1», 2008 року випуску, номерний знак [NUMBER] . Відповідно до ч. 1 ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, спірні транспортні засоби набуто сторонами як подружжям за час шлюбу, а тому належить їм на праві спільної сумісної власності, як об`єкт права спільної сумісної власності подружжя. Згідно вимог ч. 1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Зважаючи на дану правову норму, слід прийти до висновку, що спірні транспортні засоби є спільною сумісною власністю позивача та відповідача. Згідно ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачами відсутні домовленості про поділ спірних транспортних засобів. Таким чином, зважаючи на викладені обставини та аналізуючи правові норми, що регулюють правовідносини, які склались в даному випадку між сторонами по справі, суд прийшов до переконливого висновку про те, що транспортні засоби є об`єктами спільної сумісної власності позивача та відповідача, а тому вимога позивача про усунення перешкод в праві користування та розпорядження майном до задоволення не підлягає, оскільки буде порушувати право відповідача, як співвласника об`єктів спільної сумісної власності. Крім цього, позивачем не надано суду та не долучено до матеріалів позовної заяви належних та допустимих доказів того, що вказані транспортні засоби були придбані позивачем саме за її особисті кошти та є її особистою власністю. Також позивачем не надано доказів, що позивач мала такі кошти до шлюбу з відповідачем, або отримувала доходи, необхідні для придбання вищевказаних транспортних засобів. Сама по собі реєстрація цих транспортних засобів за позивачем не дає підстав вважати їх особистою приватною власністю позивача. За встановлених судом обставин справи, клопотання відповідача від 15.03.2021 року про витребування доказів (інформації про доходи) не розглядається, оскільки такі докази не мають правового значення в даній справі. Таким чином, позивачем, всупереч вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, не доведено належними та допустимими доказами порушення її цивільних прав саме відповідачем, а тому суд прийшов до висновку про безпідставність вимог позивача, а відтак - про наявність підстав для відмови в задоволенні позову в цілому. Крім цього, відмовляючи в задоволенні позову, суд, на підставі ст.ст. 133, 137, 141 ЦПК України, покладає на позивача за понесені нею судові витрати по справі.

Outcome: dismissed