Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в його інтересах та в інтересах неповнолітнього [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві покликається на ту обставину, що відповідно до договору дарування будинку, який посвідчений Володимир-Волинською держнотконторою 12.05.1998 року, їй на праві приватної власності належить житловий будинок № 4 по вул.Марусі Чурай в м. Володимир-Волинський Волинської області. У даному житловому будинку зареєстровано місце проживання також відповідача та неповнолітнього [PERSON] Відповідач з дитиною зареєстрований у спірному будинку, однак не проживає у ньому з 2007 року, а його неповнолітній син [PERSON] з 2012 року, оскільки виїхали на постійне місце проживання до Швеції. Відповідач коштів на утримання будинку та сплату комунальних платежів не надає. В будинку відсутні усі особисті речі, які йому належать. Добровільно знятись з реєстрації за цією адресою відповідач не бажає, а тому вона змушена звернутись до суду з відповідною позовною заявою. Просить визнати відповідача разом із неповнолітнім [PERSON] такими, що втратили право користування належним їй житловим будинком за вказаною адресою. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON]позов підтримали, просять його задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] направив суду письмову заяву про визнання позову. Просить розгляд справи провести у його відсутності. Заслухавши пояснення позивача та її представника, дослідивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. За змістом ст. ст. 3-4, 213-215 ЦПК України судовому захисту шляхом задоволення позову підлягають наявні в особи, яка звернулася до суду, права, свободи чи інтереси, що порушуються, не визнаються або оспорюються іншими особами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ст. 156 ЖК України та ст. 405 ЦК України право члена сім»ї власника будинку, який не є його співвласником, на користування цим будинком обумовлено наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у цьому будинку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як роз»яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п. 39 постанови № 6 від 07 лютого 2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» члени сім'ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право користування цим житлом відповідно до закону (особистий сервітут, частина перша статті 405 ЦК). Суди повинні мати на увазі, що таким законом не може бути ЖК УРСР, а застосуванню підлягають норми, передбачені главою 32 ЦК України. З урахуванням зазначеного суди повинні виходити з того, що стосовно права членів сім»ї власника жилого приміщення на користування ним підлягають застосуванню положення статті 405 ЦК України. Оскільки інше не встановлено законом, договором чи заповітом, на підставі яких встановлено сервітут, то відсутність члена сім»ї понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати членом сім»ї права користування житлом. У цьому випадку положення статей 71, 72 ЖК УРСР застосуванню не підлягають. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 4 по вул. Марусі Чурай в м. Володимир-Волинський Волинської області, що стверджується витягом про реєстрацію права власності та копією договору дарування будинку. Як вбачається з копії будинкової книги, в належному позивачу на праві приватної власності будинку зареєстроване місце проживання також і відповідача по справі та його неповнолітнього сина [PERSON]. Доводи позивача про те, що відповідач з дитиною більше року не проживає у спірному будинку, підтверджуються його заявою про повне визнання позову. Враховуючи ту обставину, що відповідач не проживає у спірному житловому приміщенні понад один рік, проживає за іншим місцем проживання, з урахуванням його безумовного визнання позову, суд приходить до висновку що позовні вимоги в частині визнання його разом з неповнолітньою дитиною такими, що втратили право користування житловим приміщенням, слід задовольнити. На підставі ст.88 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, суд стягує в його користь з відповідача. На підставі викладеного, ст.405 ЦК України,

Outcome: approved