Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди за зруйнування житлового будинку, в позові посилається на те, що [INFO] помер її батько, [PERSON]. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона, позивач по справі, її мати [PERSON] як дружина померлого, та її брат, відповідач по справі, [PERSON], також ще дві сестри, [PERSON] та [PERSON] [PERSON] при житті відмовилась від своєї частки спадщини на користь сина, відповідача [PERSON], а дві сестри відмовились від своєї частки спадщини на користь позивачки [PERSON] Право власності на спірний будинок був визнаний згідно рішень суду за позивачкою 3/5 частки, за відповідачем 2/5 частки спірного будинку. Але на сьогодні позивачка не має можливості користуватися спірним будинком, так як брат самовільно зруйнував його, тим самим спричинив їй матеріальну і моральну шкоду. [INFO] померла мати позивачки [PERSON]. Про факт знесення будинку їй стало відомо під час похорону їх матері 09.01.2011року, коли вона привезла померлу матір до села для поховання. Зруйнований будинок був газифікований та придатний до житла. Таким чином позивачці спричинені матеріальні збитки. Крім матеріального збитку позивачці також заподіяна і моральна шкода, яка виразилась в душевних стражданнях, які вона зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою відповідача, крім того, ще вона потратила багато особистого часу на вирішення цієї проблеми, була змушена нести додаткові витрати, на що затратила багато як моральних, так і матеріальних зусиль. В добровільному порядку вирішити це питання не вдалося, у зв'язку з чим вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Під час розгляду справи по суті, позивачка уточнила позовні вимоги та просила суд стягнути з відповідача на її користь матеріальну шкоду в розмірі 42000грн., та моральну шкоду в розмірі 20000грн., та судові витрати в розмірі 3243грн. В судовому засіданні позивачка та її представник наполягали на уточненому позові та просили його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача позов не визнав, мотивуючи це тим, що заочним рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 15.02.2012р. за позивачкою було визнано право власності на частку спірного будинку, але на час прийняття рішення будинку вже не існувало, про що позивачці було відомо. В даний час вище вказане заочне рішення скасоване, і 14.03.2014 судом прийняте нове рішення, де визнано за позивачкою тільки право власності на частки земельних ділянок. Таким чином,у позивача на даний час немає права власності на спірний будинок, а тому і немає права вимагати компенсації стосовно зруйнування будинку. Представник 3-ї особи в судовому засіданні позов підтримала, пояснила, що дійсно сторони по справі рідні брат та сестра, які успадкували після смерті своїх батьків батьківський будинок. Спірний будинок був газифікований, в ньому можливо було проживати, але він був зруйнований відповідачем без належного дозволу. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню у зв'язку з наступним. Відповідно до п. 1 ст.6 та ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. У судовому засіданні встановлено наступне, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого в них народилися три доньки: [PERSON], 1948р.н., [PERSON], 1951р.н., [PERSON], 1956р.н., та син [PERSON], 1954р.н. Під час шлюбу подружжям був збудований будинок [ADDRESS]. Факт того, що саме під час шлюбу будували вказаний будинок, сторони не заперечували у судовому засіданні, тому відповідно ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 24 грудня 2007 року Михайлівською сільською радою Вільнянського району Запорізької області, актовий запис № 86 (а.с. 172). Відповідно до матеріалів, що містяться в спадковій справі № 69, [PERSON], 14 лютого 2008року звернувся до Вільнянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 161). Також 19 травня 2008року з відповідною заявою до нотаріальної контори звернулась його сестра, [PERSON] (а.с. 167). [PERSON], дружина померлого, звернулась до нотаріальної контори з заявою про відмову від своєї частки спадщини на користь сина [PERSON] (а.с.164). Дві інші доньки [PERSON] та [PERSON] відмовились від своєї частки спадщини на користь сестри [PERSON] (а.с. 165, 166). Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з вимогами ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки зазначений вище будинок було збудовано подружжям [PERSON] та [PERSON] за час шлюбу, він є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить по ? частині спірного будинку. Отже спадковим майном після смерті [PERSON] був не весь спірний будинок, а тільки ? частина. Отримати свідоцтва в нотаріальній конторі [PERSON] та [PERSON] на спірний будинок не змогли у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с. 185). В судовому засіданні сторонами було заявлено, що вони надали всі докази відповідно даної справи і ніяких доповнень в них більше має. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач вчинила всі необхідні дії для прийняття спадщини після смерті батька. Виходячи із змісту ст. 1218 ЦК України, якою визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, таким чином [PERSON] має право на 3/10 частку а її брат, відповідача по справі, [PERSON], на 2/10 частку, так як їх батькові на момент смерті належала ? частина спірного будинку (за відсутності правовстановлюючих документів на будинок, до спадкоємців переходить право власності на відповідні частки будівельних матеріалів). [INFO] померла мати сторін, [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого 09 січня 2011 року Запорізьким міським відділом державної РАЦС Головного управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 231 (а.с. 136) Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається в тому числі з земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 5,32га, яка розташована на території Михайлівської сільської ради Вільнянського району Запорізької області, посвідченої державним актом серії 11-ЗП № 001915. Спадщина у вигляді ? частини спірного будинку не може входити до кола спадкового майна, так як на час смерті спадкодавця спірний будинок вже не існував, що підтверджується учасниками по справі та матеріалами справи, а тому не може входити до кола спадкового майна. Рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 25.03.2012р., за відповідачем визнано право власності на 2/5 частини спірного житлового будинку, після смерті батька (а.с 8-9), вказане судове рішення не впливає на права і не спростовує факту прийняття [PERSON] спадщини після смерті батька. Згідно ч. 1 ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичній або юридичній особі, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. У своєму позові позивач просить суд відшкодувати їй матеріальну шкоду у розмірі 42000грн. (а.с. 196). Таким чином на підставі вкладеного, суд приходить до висновку, що вимоги відносно стягнення матеріальної шкоди підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного: на підтвердження вартості знищеного майна позивачем надана довідка складена директором ВАТ «Земля Плюс 2006» Кірюта С.В., де вказано, що за результатами аналізу житлових будинків в населених пунктах Михайлівської сільської ради Вільнянського району, з урахуванням технічного планування спірного будинку, його середня ринкова вартість складає 70000грн. (а.с. 13). У зв'язку з тим, що позивач є правонаступником 3/10 частини вказаного будинку, частина компенсації повинна складати 21000грн. (70000 /2 = 35000; 35000/5 = 7000; 7000 х 3 = 21000). Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, суд виходить з вимог ст. 41 Конвенції «про захист прав людини і основоположних свобод» в тій частині, що суми моральної шкоди повинні бути справедливими, та відповідати вимогам ст. 1167 ЦК України. Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає:… у душевних стражданнях, які особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливостей їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності та справедливості. Проаналізувавши доводи позивачки, враховуючи суму пошкодженого майна, та враховуючи те, що розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більш, аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен призводити до її збагачення, таким чином заявлена сума грошового стягнення моральної шкоди в розмірі 20000грн., суд вважає завищеною, і вважає необхідним знизити її до 7000грн. Вимога позивачки про відшкодування витрат, понесених нею на правову допомогу, не підлягає задоволенню, оскільки не наданий розрахунок вартості послуг, відповідно до Постанови КМУ від 27.04.2006 року «Про граничні розміри компенсації витрат, пов'язаних з розглядом цивільних та адміністративних справ, і порядок їх компенсації за рахунок держави». Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Відповідно до вимог ч.1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволені яких позивачеві відмовлено. На підставі викладеного,

Outcome: partial