Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з 01 листопада 2008 року з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від шлюбу мають малолітнього сина [PERSON] який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дитини, хоча працює та має заробіток. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від отримуваних ним доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. В заяві на ім'я суду позивач підтримала позовні вимоги та просить їх задоволити, справу розглянути без її участі. Відповідач повторно в судове засідання не з'явився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. Відзив на позов не подав. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. 01 листопада 2008 року з відповідачем було зареєстровано шлюб. Від даного шлюбу мають сина [PERSON] [INFO], що стверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Після припинення шлюбних відносин дитина сторін проживає з позивачем. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, що зазначено в ч.2 ст.181 СК України. Будь-які письмові договори про сплату аліментів сторони не укладали. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. Законом України № 2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», який набрав чинності 8 липня 2017 року внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України та визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2018 рік» установлено, що прожитковий мінімум на дітей віком до 6 років: з 1 січня 2018 року - 1492 гривні, з 1 липня - 1559 гривень. Тобто, для забезпечення гармонійного розвитку дітей кожному з батьків з 1 січня 2018 року необхідно на їх утримання надавати не менше 746 грн., станом на 1 липня 2018 року - 779,5 грн. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;інші обставини, що мають істотне значення, відповідно до ст. 182 СК України. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у приписах ч.2 ст.182 СК України. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Позивач не має постійного доходу. А тому, їй важко одній утримувати дитину. Тобто позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обов'язку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивача та відповідача, який, будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоров'я, інших аліментних зобов'язань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.184 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від отримуваних ним доходів, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ним повноліття. За таких обставин позов підлягає до задоволення. На підставі статті 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved