Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ДП «УКРНТЦ «Енергосталь», в якій просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2018 по 31.12.2019 в розмірі 60 901,34 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; а також судовий збір. 30.03.2020 [PERSON] подано заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вона просить стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2018 по 31.12.2019 в розмірі 62 225,38 грн.; моральну шкоду в розмірі 10 000,00 грн; а також судовий збір. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона з 09.09.2002 по теперішній час працює на ДП «»Енергосталь» на посаді інженера 2 категорії відділу водопостачання та очистки промстоків. Відповідачем щомісяця нараховувалась заробітна плата, але її виплату не було здійснено. З наданих розрахунків вбачається, що в загальну суму заборгованості, яка утворилась за період з 01.09.2018 по 31.12.2019, та яка є предметом позову, входить компенсація втрат частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням строків виплати, нарахована за рзні періоди на загальну суму 2 954,94 грн.. Разом з тим, за цей період до загальної суми заборгованості у розмірі 60 901,34 грн. не входить сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 1 324,07 грн.. Окрім того, позивач зазначає, що через тривалу невиплату заробітної плати вона відчуває моральні страждання, втратила нормальні життєві зв`язки, змушена докладати неабияких додаткових зусиль для організації свого життя та захисту свого порушеного права. Позивачка та її представник у судове засідання не з`явились. Від представника позивачки адвоката Чумакова О.А. надійшло клопотання, в якому він просить розглянути справу у їх відсутності за наявними в матеріалах справи доказами та винести законне та обґрунтоване рішення. Предствник відповідача у судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. 18.05.2020 представником позивачки адвокатом Чумаковим О.А. подано заяву про часткову відмову від позовних вимог, в якій він просить прийняти відмову від частини позовних вимог про стягнення заборгованості по заробітній платі за період з 01.09.2018 по 31.12.2019 в розмірі 60 901,34 грн., у зв`язку із тим, що 14.05.2020 відповідачем було виплачено позивачу заборгованість по заробітній платі в зазначеному розмірі. 08.09.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення моральної шкоди, в якому зазначено, що позивачем не надано доказів на підтвердження моральних страждань позивача. У відповідності до ст. ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Суд, дослідивши наявні докази у матеріалах справи вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] працює в ДП «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь» на посаді інженера 2 категорії відділу водопостачання та очистки промстоків, що підтверджується копією наказу №227-к від 19.09.2020 та копією трудової книжки. Відповідно до довідки про нараховану та не виплачену заробітну плату [PERSON] , станом на 07.02.2020, за період з 01.09.2018 по 31.12.2019 загальна сума заборгованості без урахування та включення податків, інших обов`язкових платежів, які підлягають відрахуванню із заробітної плати, становить 60 901,34 грн.. Також представником позивача надано розрахунок компенсації втрати частини заробітної плати, в зв`язку з порушенням строків виплати станом на 31.12.2019, який було надано підприємством на його адвокатський запит, з якого вбачається, що за період з 01.09.2018 по 31.12.2019 до загальної суми заборгованості у розмірі 60 901,34 грн. не входить сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 1 324,07 грн.. Після звернення до суду позивачу було сплачено нараховану, але не виплачену заробітну плату у розмірі 60 901,34 грн.. Отже, станом на день розгляду справи, залишається невиплаченою сума компенсації втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати у розмірі 1 324,07 грн.. Так, відповідно до положень статті 43 Конституції України та статті 2 Кодексу законів про працю України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Статтею 94 Кодексу законів про працю України визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Відповідно до частини 1 статті 21 Закону України «Про оплату праці», працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідно до статті 115 КЗпП України, статті 24 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. При цьому, за особистою письмовою згодою працівника виплата заробітної плати може здійснюватися через установи банків, поштовими переказами на вказаний ними рахунок (адресу) з обов`язковою оплатою цих послуг за рахунок роботодавця. У відповідності до вимог статті 34 Закону України «Про оплату праці», а також ст. ст. 1-3 Закону Україні «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачена компенсація працівникам втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушенням строків її виплати, яка обчислюється з урахуванням індексу інфляції в період невиплати. З огляду на зазначені норми чинного законодавства, який регулює даний вид правовідносин, що виник між сторонами, і не виконання відповідачем обов`язку щодо своєчасної виплати заробітної плати, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення заборгованості по заробітній платі є обґрунтованими, та стягненню з відповідача на користь позивача підлягає компенсація втрати частини заробітної плати в зв`язку з порушенням строків виплати в розмірі 1 324,07 грн. При цьому, ні наявність заборгованості з виплати заробітної плати та її розмір, ні факт порушення строків її виплати відповідач не оспорював. Щодо стягнення з відповідача моральної шкоди, завданої позивачу внаслідок протиправних дій відповідача, суд зазначає наступне. Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України. Стаття 237-1 КЗпП України передбачає відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством. Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди. За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя. У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності. Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин. КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а ст. 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, а тому розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи. Згідно статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивачко. [PERSON] не надано достатніх та допустимих доказів на підтвердження фактів, наведених у позовній заяві, зокрема підтвердження страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, додаткових зусиль для організації свого життя, а відтак відсутні правові підстави для задоволення вимог позову в частині стягнення моральної шкоди на користь позивача, більш того заявлений розмір моральної шкоди жодним чином не підтверджений. Крім того, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені та документально підтверджені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 840,80 грн.. На підставі викладеного,

Outcome: partial