Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовом до Лисичанської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 28 листопада 2013 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина, яка складається з квартири [ADDRESS] України, яка була ним приватизована у 2006 році. Позивачем була подана до державного нотаріусу заяву про прийняття спадщини. При зверненні до нотаріуса щодо видачі свідоцтва про право на спадщину на вище вказану квартиру, державний нотаріус Лисичанської державної нотаріальної контори виніс постанову про відмову здійснення нотаріальної дії в оформленні спадщини. З моменту смерті чоловіка та до теперішнього часу вона відкрито володіє та управляє спадковим майном. Позивач є єдиним спадкоємцем за законом. На підставі викладеного просив суд, визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування після чоловіка [PERSON], померлого 28.11.2013 року. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, в прохальній частині позову просила справу розглядати без її участі. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив, надав до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за його відсутністю, не заперечував проти задоволення позовних вимог. Дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Як вбачається з матеріалів справи, згідно з свідоцтва про укладення шлюбу серії І-КИ №492954 від 07.05.1977 року, виданого Палац щастя Жовтневого району м. Дніпропетровська народився [PERSON] та [PERSON] 07.05.1977 року уклали шлюб, про що зроблено актовий запис №842. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно з свідоцтва про смерть серії 1-ЕД №388448 від 03.12.2013 р., виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції Луганської області [PERSON] помер 28.11.2013 року, у віці 58 років, про що зроблено відповідний актовий запис №1503 в м. Лисичанськ, Луганської області, Україна. Згідно з свідоцтва про право власності на житло №15985 від 04.10.2006 р. наданого Відділом по обліку, розподілу, обміну та приватизації житлової площі Лисичанської міської ради квартира за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] та [PERSON] в рівних частках. Свідоцтво видано на підставі розпорядження №1086 від 04.10.2006р. Згідно з витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно Лисичанського комунального підприємства бюро технічної інвентаризації №16537366 від 05.11.2007 р. квартира за адресою: [ADDRESS] зареєстрована за [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності із [PERSON] в частині 1/1 на підставі свідоцтва про право власності №15985 від 04.10.2006 р. номер запису 176, кв. 13. Згідно з довідки №538 від 27.05.2014 р., наданою ЛКП «Паспорта Служба» про те, що [ADDRESS] зареєстровані та мешкав з 12.08.1983 р. [PERSON], який помер 28.11.2013 р. і на момент смерті був зареєстрований один. Згідно з звіту про оцінку майна, наданого ТОВ «Стандарт Оцінка Плюс» майно, що розташоване за адресою: [ADDRESS] вартість складає суму 39926,00 грн.. Згідно з постанови про відмову вчинення нотаріальної дії Державного нотаріуса Лисичанської державної нотаріальної контори [PERSON] від 02.06.2017 р. повідомлено, що згідно з витягу зі Спадкового реєстру №37317088 було посвідчено заповіти від імені [PERSON] від 25.07.1997 року реєстр №2-2227 посвідчений Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою, місце зберігання якого Державний нотаріальний архів в Республіці Крим за адресою: м. Сімферополь, вул. Пушкіна, буд. 35. Ідентифікувати особу померлого [PERSON] немає можливості так як у спадковому реєстрі відсутні відомості про число, місяць, рік та місце народження заповідача. Судом встановлено, що право власності у померлого [PERSON] на спірну ? частину квартири за адресою: [ADDRESS] виникло, лише 05.11.2007 року, а саме після державної реєстрації права власності на підставі свідоцтва про право власності на житло №15985 від 04.10.2006 р., що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно. Отже, [PERSON] не зміг 25.07.1997 року скласти заповіт від свого імені на спірну ? частину квартири за адресою: [ADDRESS], який посвідчений Першою Ялтинською державною нотаріальною конторою, місце зберігання якого Державний нотаріальний архів в Республіці Крим за адресою м. Сімферополь, вул. Пушкіна, буд. 35. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Суд дійшов висновку, що оскільки на спірну ? частину квартири не складався заповіт [PERSON], то це майно можливо успадковувати за законом на умовах визначених чинним законодавством. Згідно з відповіддю на запит №750/01-24 від 11.10.2017 року, Лисичанська державна нотаріальна контора повідомляє, що після померлого 28.11.2013 р. [PERSON], [INFO], Лисичанською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №93/2014 на підставі Претензії кредитора, що надійшла 07.05.2014 р. від ПАТ КБ «ПриватБанк»; 07.05.2014 р. від АТ «Райффайзен банк Аваль». 27.05.2014 року до Лисичанської державної нотаріальної контори надійшла заява про прийняття спадщин від [PERSON]. Свідоцтво про право на спадщину не видавалися. Згідно з інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №49432422 від 11.10.2017, наданої Лисичанською державною нотаріальною конторою за параметрами запису [PERSON], помер 28.11.2013 заведено спадкову справу за №56051387, номер у нотаріуса 93/2014. Згідно з Листом ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що у позивача [PERSON] існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку, після смерті чоловіка [PERSON], у зв'язку з чим його право має бути захищене судом, шляхом визнання за [PERSON] право власності на спадкове майно, яке складається з ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після чоловіка [PERSON], померлого 28.11.2013 року. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, окрім цього визнанні відповідачем, за таких обставин суд вважає, що позов [PERSON] до Лисичанської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом підлягає задоволенню. Щодо розподілу\~ судових витрат, суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 01.07.2017 року відстрочено [PERSON] сплату судового збору за подання позову [PERSON] до Лисичанської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування за законом до ухвалення рішення по справі. Відповідно до п. 31 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» у разі якщо судом було відстрочено сплату позивачем судового збору, який із тих чи інших причин до ухвалення рішення у справі сплачено не було, а рішення ухвалено на користь позивача, то стягнення суми судового збору здійснюється безпосередньо з відповідача у дохід Державного бюджету України. Проте, оскільки позивач не зазначила про стягнення з відповідача на її користь судового збору, приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь держави судовий збір у сумі 640,00 грн..

Outcome: approved