Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, вказавши, що вона є власницею 31/100 домоволодіння [ADDRESS]. Рішенням Червонослобідської сільської ради від 26.09.2012р. позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування належного їй на праві власності житлового будинку, однак відповідачка [PERSON] відмовилась погодити існуючі межі суміжних земельних ділянок. Посилаючись на викладене, позивачка просила визнати відмову суміжного землекористувача [PERSON] від посвідчення власного підпису під актом визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі та плані розподілу земельної ділянки безпідставною та дозволити позивачці здійснити приватизацію земельної ділянки в межах, визначених актом визначення та погодження зовнішніх меж земельної ділянки в натурі, без посвідченого підпису відповідачки, як суміжного користувача. В судовому засіданні представник позивача адвокат [PERSON] позовні вимоги [PERSON] підтримав, просив суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явилась, хоча належним чином повідомлялася про дату, час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглядати справу за її відсутності. Представник третьої особи Червонослобідської сільської ради Черкаського району в судовому засіданні зазначала, що фактично відбулося погодження меж з відповідачкою, проте остання відмовилась прибути в сільську раду для нотаріального посвідчення свого підпису, а потім виїхала на постійне місце проживання в Одеську область. Тому сільська рада не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, проти задоволення позову не заперечують. Представник позивача не заперечував щодо розгляду справи без участі відповідачки та третіх осіб, які не з'явились, в заочному порядку відповідно до положень ст.224-226 ЦПК України. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Позивачка є власницею 31/100 домоволодіння [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 13 січня 2003 року. Рішенням сесії №26-9 Червонослобідської сільської ради від 26.09.2012р. позивачці надано дозвіл на розробку технічної документації із землеустрою щодо складання документів, що посвідчують право власності на земельну ділянку для обслуговування належного їй на праві власності житлового будинку по [ADDRESS] площею 0,1222 га. Відповідно до довідки Червонослобідської сільської ради від 26.09.2012р. вищевказана земельна ділянка згідно земельно-кадастрових даних та відповідно наказу №202 від 23.07.1986р. обліковується за позивачкою. Суміжні земельні ділянки обліковуються за [PERSON], [PERSON] та відповідачкою [PERSON] Треті особи [PERSON] та [PERSON] погодили позивачці план розподілу земельної ділянки і нотаріально посвідчили свою згоду на плані погодження меж, а відповідачка [PERSON] підписала відповідні акти погодження проте відмовилась від нотаріального засвідчення свого підпису. Судом встановлено, що межі земельних ділянок суміжних землекористувачів з земельною ділянкою будинковолодіння [ADDRESS] встановлювались, порядок користування землею сторонами у справі фактично визначений. Відповідно до ст.ст. 91, 96, 103 ЗК України, власники та землекористувачі зобов'язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів та співпрацювати при вчиненні дій, спрямованих на забезпечення права на землю кожного з них. Частиною 2 ст. 152 ЗК України визначено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Таким чином, з огляду на викладені обставини та зазначені норми, суд визнає, що такі дії відповідачки порушують права позивачки, як належного землекористувача. Пунктом «е» ст. 56 Закону України « Про землеустрій» визначено, що технічна документація із землеустрою щодо поділу та об'єднання земельних ділянок включає нотаріально посвідчену згоду на поділ чи об'єднання земельної ділянки заставодержателів, користувачів земельної ділянки (у разі перебування земельної ділянки в заставі, користуванні). Оскільки право позивачки на приватизацію земельної ділянки, яка знаходиться в її користуванні, без нотаріально посвідченої згоди відповідача, як суміжного землекористувача, в плані розподілу земельної ділянки є порушеним, то воно підлягає захисту в судовому порядку шляхом визнання неправомірною такої відмови нотаріально посвідчити свою згоду. Відповідно до положення ч. 1 ст. 116 Земельного кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Частиною 3 цієї статті передбачено, що безоплатна передача земельної ділянки у власність громадян провадиться, в тому числі і у разі приватизації земельної ділянки, яка перебуває у користуванні громадян. Згідно ст. 118 Земельного Кодексу України (чинної на час виникнення спірних правовідносин), громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної районної, Київської чи Севастопольської міської державної адміністрації або сільської, селищної, міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб) та документи, що підтверджують досвід роботи у сільському господарстві або наявність освіти, здобутої в аграрному навчальному закладі (у разі надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства). У разі якщо земельна ділянка державної власності розташована за межами населених пунктів і не входить до складу певного району, заява подається до Ради міністрів Автономної Республіки Крим. Рада міністрів Автономної Республіки Крим, районна, Київська чи Севастопольська міська державна адміністрація або сільська, селищна, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян особами, які мають відповідні дозволи (ліцензії) на виконання цих видів робіт, у строки, що обумовлюються угодою сторін. Розроблений проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки подається Комісії з розгляду питань, пов'язаних з погодженням документації із землеустрою (далі - Комісія). Комісія протягом трьох тижнів з дня одержання проекту надає відповідному органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування свій висновок щодо погодження проекту або відмови у його погодженні. У разі відмови у погодженні проект повертається заявнику у зазначений у цій частині строк. Підставою відмови у погодженні проекту може бути лише невідповідність його положень вимогам законів та прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів. Порядок встановлення меж земельних ділянок передбачено відповідною Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками, затвердженою наказом Державного Комітету України із земельних ресурсів за № 376 від 18 травня 2010 року, де передбачено, що технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) включає в тому числі і план меж земельної ділянки, складений за результатами кадастрової зйомки. Відповідно до положень ст. 198 ЗК України, кадастрова зйомка - це комплекс робіт, виконуваних для визначення та відновлення меж земельних ділянок, який включає в себе погодження меж земельної ділянки з суміжними власниками та землекористувачами. Так, із суті вказаної норми слідує, що погодження меж земельної ділянки з суміжними землекористувачами, як складової кадастрової зйомки, означає не обов'язковість надання згоди суміжного землекористувача на певну межу земельної ділянки, а вказує на необхідність здійснення процедури такого погодження, наслідком якої може бути як згода так і не згода суміжного користувача на відповідні межі земельної ділянки. Таким чином, право позивача на безоплатне отримання земельної ділянки у власність шляхом її приватизації встановлено наведеними правовими нормами у зазначеному порядку, і реалізація вказаного права, не залежить від безумовної згоди на таке суміжного користувача. Тобто, підставою набуття права на землю шляхом приватизації є рішення органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування, з подальшим оформленням відповідних правовстановлюючих документів. При цьому, обов'язок по перевірці дотримання вимог діючого законодавства, в тому числі і обґрунтованість відмови на погодження суміжних меж, при прийнятті відповідного рішення та подальшої видачі правовстановлюючого документа покладається безпосередньо на органи місцевого самоврядування, які є відповідальними за свою діяльність перед юридичними та фізичними особами (ст.74 Закону України «Про місцеве самоврядування» від 21 травня 1997 року (з наступними змінами та доповненнями). Враховуючи наведене, та наявність встановленого законом права у позивачки на приватизацію земельної ділянки, підстави для додаткового визнання такого права на приватизацію земельної ділянки за позивачкою без згоди відповідачки в судовому порядку відсутні, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. За змістом п. 1 ч. 1 ст. 33 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» надання земельних ділянок громадянам для будівництва та обслуговування житлового будинку здійснюється відповідними органами місцевого самоврядування в порядку, передбаченому законом. Повноваження сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин щодо розпорядження землями територіальних громад, передачі земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб, наданні, наданні земельних ділянок у користування із земель комунальної власності, вилучення землі із земель комунальної власності також передбачені положеннями п. «а-г» ст. 12 ЗК України . Механізм встановлення меж земельних ділянок на місцевості, визначено положенням ст. 107 ЗК України, якою передбачено, що основою для відновлення меж є дані земельно-кадастрової документації. У разі неможливості виявлення дійсних меж їх встановлення здійснюється за фактичним використанням земельної ділянки. Також, вказане питання врегульовано вищезазначеною Інструкцією про встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) та їх закріплення межовими знаками. В зв'язку з відмовою відповідачки від посвідчення підпису під актом погодження меж, позивач має право звернутись з заявою до ради про надання дозволу на виготовлення вказаної технічної документації без погодження меж з суміжним користувачем в порядку встановленому нормами ст. 107 ЗК України. Рішення ради (чи її органів) з цього питання, або бездіяльність ради в цьому питанні, може бути предметом оскарження в суді. З огляду на наведені вище обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення в частині визнання безпідставною відмови суміжного землекористувача [PERSON] від посвідчення власного підпису в плані розподілу земельної ділянки. На підставі викладеного,

Outcome: partial