Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина [PERSON] у розмірі ? частки всіх видів доходу до досягнення сином повноліття. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що з 02 травня 2009 року сторони перебували у шлюбі. В шлюбі у них 12 березня 2010 року народився син [PERSON]. Відповідач хоча і займається вихованням сина і надає матеріальну допомогу, проте у недостатньому розмірі. Відповідач працює на шахті «Білозерська» ЕКО №1 гірничоробочим, а тому вважає, що він має можливість надавати допомогу у розмірі ? всіх видів заробітку на утримання сина. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, з мотивів викладених в ній. Відповідач позов підтримав в повному обсязі, та просив його задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 02 травня 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серія 1-НО №166143 від 2 травня 2009 року. 12 березня 2010 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серія 1-НО №320606 від 22 березня 2010 року. Як пояснили сторони, шлюб між сторонами ще не розірвано. Встановлено, що сторони проживаю разом. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Правовідносини, що виникли, регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище відповідача, який на своєму утриманні нікого не має, а також враховує думку відповідача, який стверджує що має можливість та бажає надавати матеріальну допомогу дитині. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в частці 1/4 від всіх видів доходів та заробітку відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь Державного бюджету слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного, ст. ст. 79, 80, 84, 91, 141, 180, 181, 182, 184, 191 СК України,

Outcome: approved