Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його такою особою, що втратила право на користування квартирою. Ухвалою Хмельницького міськрайонного суду від 5 жовтня 2018 року позовна заява прийнята до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи провести за правилами спрощеного провадження. [PERSON] посилається на те, що нею на підставі договору купівлі-продажу квартири від 10.08.2006 р., посвідченого приватним нотаріусом Хмельницького міського нотаріального округу та зареєстрованого в реєстрі за №2867, придбано 54/100 житлового будинку, розташованого по [ADDRESS]. В належній їй на праві власності частині будинку з 26.02.2014 р. зареєстрований її син - [PERSON], проте в означеному житловому будинку з часу реєстрації не проживає, нею не користується, речей та майна у ній не зберігає. Просить усунути перешкоди в користуванні та розпорядженні [PERSON] належною часткою 54/100 частини будинковолодіння на праві власності, розташованої за адресою: [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON], [INFO], таким, що втратив права користування житловим приміщенням. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином, від нього надійшло повідомлень про визнання позову. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] у означеній частині будинку по [ADDRESS] з часу реєстрації у ньому не проживає, комунальні послуги не сплачує, нею не користується. Перебуваючи на реєстраційному обліку в квартирі належній [PERSON] на праві власності відповідач тим самим чинить перешкоди в користуванні, порушує право власності, окрім іншого [PERSON] змушена нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг, які розраховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб. Також окреслена реєстрація місця проживання [PERSON] в квартирі створює для позивача перешкоди в отриманні житлових соціальних пільг, оскільки при їх розрахунку враховується сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб на адресою. Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном, на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Відповідно до п. п. 33, 35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, позов про усунення порушень права, не пов'язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов'язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Реєстрація місця проживання є фіксацією дійсної адреси місця проживання особи та не є наслідком наявності у особи правових підстав користування відповідним житлом. Відповідно до абзацу 2 п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних та кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання члена його сім'ї таким, що втратив право користування житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 150 Житлового кодексу України право громадян які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, використовувати (користуватись) його для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 156 Житлового кодексу України члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ч. 4 ст. 156 Житлового кодексу України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положення ч. 2 ст. 405 Цивільного кодексу України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] порушені та підлягають задоволенню.

Outcome: approved