Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів [PERSON], [PERSON], [PERSON] про поділ в натурі 1/3 частини домоволодіння, як спадкового майна між співвласниками, зокрема квартири [NUMBER] та надання в окреме користування присадибною земельною ділянкою посилаючись на те, що сторони є співвласниками домоволодіння за адресою [ADDRESS], позивачу належить 1/9 частина даного нерухомого майна. Позивач бажає поділити спадкове майно , зокрема кв.[NUMBER] відповідно до висновку судової будівельно-технічної експертизи № 62-13 від 01.07.2013 року. [PERSON] звернувся з зустрічними позовними вимогами про визначення порядку користування земельною ділянкою посилаючись на те, що з метою оформлення спадщини він звернувся до нотаріальної контори, проте державна реєстрація земельної ділянки за адресою [ADDRESS] не проводилась. Нотаріус відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину. Ухвалою суду від 11 жовтня 2013 року зустрічна позовна заява об'єднана в одне провадження з первісним позовом. У судовому засіданні представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що єдиним варіантом поділу спадкового майна та земельної ділянки, який не порушує прав жодного із співвласника є варіант згідно судової будівельно-технічної експертизи № 62-13 від 01.07.2013 року. Домоволодіння не поділено на квартири, а тому судом не може бути прийнятий до уваги висновок додаткової судової будівельного-технічної та земельно-технічної експертизи № 206 від 22 січня 2014 року. Просив задовольнити позовні вимоги, зустрічні позовні вимоги [PERSON] визнав. Представник позивача за первісним позовом [PERSON] позовні вимоги підтримав та пояснив, що на території спірної земельної ділянки знаходяться самочинні побудови виконані відповідачами, які бажають їх узаконити без згоди позивача [PERSON] Наполягав на розподілі нерухомого майна відповідно до варіанту експертизи № 62-13 від 01.07.2013 року. Просив задовольнити позовні вимоги [PERSON], проти задоволення зустрічних позовних вимог не заперечує. Відповідач [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала та пояснила, що вона є співвласником майна за адресою [ADDRESS] та зареєстрована в квартирі [NUMBER]. У документі про право на спадщину зазначено перелік кімнат, що підлягає поділу та є квартирою [NUMBER]. Заперечує проти врахування судом висновку № 62-13 від 01.07.2013 року. Згодна з обома варіантами висновку додаткової судової будівельного-технічної та земельно-технічної експертизи № 206 від 22 січня 2014 року, яку просить суд врахувати. Відповідач [PERSON] суду пояснив, що позивач [PERSON] протягом тривалого часу не утримує належне їй нерухоме майно, яке з часом руйнується. З судовою експертизою № 62-13 від 01.07.2013 року не згоден. Згоден з позовними вимогами [PERSON] на поділ земельної ділянки відповідно до одного із двох варіантів, що визначені експертизою № 206 від 22 січня 2014 року. Що стосується самочинного будівництва, то прибудова «а9» погоджувалась з [PERSON] та лише не прийнята в експлуатацію. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що поділ нерухомого майна за первісним позовом [PERSON] не підлягає задоволення, оскільки згідно з висновком експерта є неможливим. На час розгляду справи [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину на 2/9 частини даного нерухомого майна , на іншу 1/18 частину не має можливості отримати свідоцтво про право на спадщину у зв'язку з втратою правовстановлюючого документу. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON] про поділ земельної ділянки, то в даному випадку земельна ділянка може бути поділена відповідно до варіантів, визначених висновком додаткової судової будівельного-технічної та земельно-технічної експертизи № 206 від 22 січня 2014 року. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] свої позовні вимоги підтримав , щодо вирішення позовних вимог [PERSON] покладається на розсуд суду. Представник позивача за зустрічним позовом [PERSON] підтримав позовні вимоги [PERSON] та просив задовольнити, провести розподіл земельної ділянки згідно 1 варіанту додаткової судової будівельного-технічної та земельно-технічної експертизи № 206 від 22 січня 2014 року. Щодо позовних вимог [PERSON] покладається на розсуд суду. Треті особи - Друга полтавська державна нотаріальна контора та Київська районна у м. Полтаві рада в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлені належно, суду надані заяви про розгляд справи у відсутність третіх осіб. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27 липня 1988 року [PERSON] є власником 1/9 частини житлового будинку з частиною надвірних побудов за адресою [ADDRESS], що розташоване на земельній ділянці площею 2 160 м2. Спадкове майно на яке видано свідоцтво складається з 1/3 частини зазначеного житлового будинку з часткою надвірних побудов. Право власності зареєстровано в установленому законом порядку. Відповідач [PERSON] є власником 1/9 частини нерухомого майна за цією ж адресою згідно свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 12 лютого 2007 року та 1/3 частини згідно договору дарування від 12 грудня 2000 року. Право власності зареєстровано в БТІ «Інвентаризатор». Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 03 лютого 2014 року [PERSON] є власником 2/9 частини житлового будинку з відповідною часткою надвірних побудов та споруд за адресою [ADDRESS] . Право власності на 1/18 частину , яка належала матері відповідача [PERSON] - [PERSON], відповідачем не оформлена. На час розгляду справи [PERSON] не оформив право власності на спадкове майно, яке відкрилось після померлої [PERSON] . Згідно ст. 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.. 41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ч.3 ст. 378 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Як вбачається з позовної заяви, позивач [PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами про розподіл спадкового майна, а саме квартири [NUMBER]. У судовому засіданні представники позивача за первісним позовом наголошували щодо відсутності поділу будинку [ADDRESS] на окремі квартири. Зазначена обставина підтверджується правовстановлюючими документами про право власності співвласників на вказаний будинок, і жоден із цих документів не містить відомостей про те, що власникам належать конкретна, окрема, ізольована квартира в розумінні вимог ЖК України, а містяться відомості про те, що співвласники мають у приватній власності визначені ідеальні частки домоволодіння. Під час розгляду справи жодна із сторін не змінили свої позовні вимоги в цій частині , а виходячи із вимог ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Таким чином, предметом позову [PERSON] є розподіл спадкового майна, яке складається з квартири [NUMBER] , що знаходиться в буд. [ADDRESS], а не частина домоволодіння , яка належала спадкодавцю. Крім того, відповідно до ст. 367 ЦК України на яку посилається позивач [PERSON] , як на підставу для задоволення позовних вимог, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється, хоча така позовна вимога не заявлена. Позивач [PERSON] просить визнати за нею право на 1/9 частину домоволодіння за адресою [ADDRESS], хоча як вбачається з матеріалів справи ( а.с. 11), за [PERSON] зареєстровано право власності на цю є частину та [PERSON] є власником зазначеної частини, а тому повторне визнання права власності судовим рішення є безпідставним. Як вбачається з правовстановлюючих документів, які надані сторонами на підтвердження свого права власності, буд. [ADDRESS] не містить поділ на квартири, а тому як наслідок квартира [NUMBER] про поділ якої звернулась позивач [PERSON] відсутня та не може бути поділена. Висновок № 62-13 судової будівельно-технічної експертизи від 01 липня 2013 року, при виконанні якого експерт використовував технічний паспорт на садибний (індивідуальний) житловий будинок [ADDRESS] від 29 жовтня 2009 року та який виготовлений станом на 07 листопада 2006 року взагалі є неприйнятним, оскільки до відома експерту на час проведення експертизи не доведено щодо наявності технічного паспорту на спірне домоволодіння, який виготовлений станом на 22 лютого 2013 року, хоча сторони мали можливість його надати суду та як наслідок експерту. Відповідно до висновку додаткової судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи № 206 від 22 січня 2014 року , яка проведена з урахуванням технічної документації на домоволодіння [ADDRESS] станом на 22 лютого 2013 року розподіл та виділ в натурі по 1/3 частині квартири [NUMBER] загальною площею 46,7 м2 у житловому будинку за адресою [ADDRESS] враховуючи будівельно-технічні вимоги, що висуваються до квартир, з технічної точки зору не представляється можливим Згідно зі ст. 42 ЗК України громадяни, яким жилий будинок, господарські будівлі та споруди і земельна ділянка належать на праві спільної сумісної власності, використовуються і розпоряджаються земельною ділянкою спільно. Використання і розпорядження земельною ділянкою, що належить громадянам на праві спільної часткової власності, визначаються співвласниками цих об'єктів і земельної ділянки пропорційно розміру часток у спільній власності на даний будинок, будівлю, споруду. Відповідно до ч.1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди у судовому порядку. Відповідно до державних актів на право приватної власності на землю земельна ділянка [ADDRESS] належить на правій спільній частковій власності [PERSON], [PERSON] , [PERSON] ( на час розгляду справи дані особи померли) та [PERSON] . Таким чином, [PERSON] не є власником спірної земельної ділянки, у нього відсутній правовстановлюючий документ, що підтверджує його право власності на дане нерухоме майно, а тому відсутнє суб'єктивне право на звернення до суду з позовом про визначення порядку користування земельною ділянкою. Що стосується посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON] про неможливість оформлення спадкових прав через не проведення державної реєстрації земельної ділянки, то в судовому засіданні позивачем за зустрічним позовом [PERSON] не доведено неможливість оформлення спадщини шляхом отримання свідоцтва про право на спадщину. За змістом глави 13 Інструкції про затвердження вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої 22 лютого 2012 року наказом Міністерства юстиції України №296/5, нотаріус у передбачених Законом випадках відмовляє у вчиненні нотаріальної дії; на вимогу особи, якій відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, нотаріус протягом трьох робочих днів, зобов'язаний викласти причини відмови в письмовій формі і роз'яснити порядок її оскарження. Про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріус протягом трьох робочих днів виносить відповідну постанову. Згідно ч. ч. 2, 3 п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року « Про судову практику у справах про спадкування», за наявності умов для одержання у нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину, вимоги про право на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Крім того, в судовому засіданні встановлено та підтверджено сторонами , що на спірній земельній ділянці розміщено ряд самочинних побудов, а саме прибудови «а9», «а13», тамбур «а12», сарай «З», право власності на які не зареєстроване, а тому визначити в установленому законом порядку якому із співвласників вони належить суд позбавлений можливості, а тому суд також і з цих підстав позбавлений можливості вирішити питання щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою.

Outcome: dismissed