Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа Державний нотаріус Другої Рівненської нотаріальної контори Ковалик А.Ю. про заборону видачі свідоцтва про право на спадщину на обов'язкову частку та про усунення від права на спадкування на обов'язкову частку у спадщині. В позовній заяві вказала, що [INFO] померла її мати, [PERSON], 1936 року народження. При житті [PERSON] склала заповіт, яким все своє майно де воно не було і з чого воно б не складалося заповіла своїй дочці, [PERSON]. Після смерті матері позивач звернулася в Другу Рівненську міську державну нотаріальну контору з заявою про прийняття спадщини, де Державним нотаріусом Ковалик А.Ю. було заведено спадкову справу, однак їй було повідомлено про те, що [PERSON] також подано заяву про прийняття спадщини в порядку ст..1241 ЦК України, оскільки останній є інвалідом. Крім того позивач вказала, що кожного дня, відвідувала матір, та надавала їй матеріальну і фізичну допомогу, тому що, [PERSON] хоч і проживав фактично в одному будинку з спадкодавцем, однак будь-якої допомоги матері не надавав. Представник відповідача подав до суду заперечення в яких вказав, що позивачем повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. В судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задоволити. В судовому засіданні відповідач позов [PERSON] не визнав з підстав, викладених в запереченні, просив в позові відмовити. В судовому засіданні представник відповідача позов не визнав з підстав, викладених в письмових запереченнях, пояснив, що [PERSON] практично до самої смерті самостійно, без сторонньої допомоги могла повністю себе утримувати, переїжджати до [PERSON] через відсутність допомоги чи догляду з боку відповідача [PERSON]. наміру не мала. Вважає, що позивачем не надано в суді доказів перебування [PERSON]. в безпорадному стані та ухилення [PERSON] від надання їй допомоги. В судовому засіданні свідки [PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON],[PERSON] пояснили, що добре знали [PERSON], вказали, що вона майже до самої смерті виконувала домашню роботу, пояснили також, що між сторонами по справі були неприязні відносини , але не зважаючи на це,позивач [PERSON] часто приїздила до мами, надавала допомогу їй як дочка. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що [PERSON]. майже до самої смерті працювала на городі, утримувала домашню худобу, самостійно харчувалась, та обслуговувала себе. Заслухавши учасників судового процесу, свідків дослідивши матеріали справи та подані сторонами письмові докази по справі, суд прийшов до висновку, що заявлені позовні вимоги не підлягають до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про смерть [NUMBER] виданого 16 серпня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рівненського міського управління юстиції [PERSON] померла [INFO]. Згідно витягу з державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 08.04.2014 року 1/2 частки житлового будинку з надвірними будівлями та житловими спорудами, який знаходиться по [ADDRESS] належить [PERSON] Відповідно до державних актів на право власності на земельну ділянку від 11.09.2007 року та 06.09.2007 року земельні ділянки площею 0, 2370 га та площею 0, 272 га у межах згідно з планом на території Рівненської міської ради належать [PERSON] Згідно заповіту від 17 травня 2011 року [PERSON], [INFO] все своє майно заповіла дочці [PERSON], [INFO]. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). За правилами ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно до ч.1 ст.1241 ЦК України, право на обов'язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до вимог ч. 5 ст. 1224 ЦК України, особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані. Частиною 6 ст.1224 ЦК України передбачено, що положення цієї статті поширюються на всіх спадкоємців, у тому числі й на тих, хто має право на обов'язкову частку у спадщині, а також на осіб, на користь яких зроблено заповідальний відказ. Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України та з урахуванням роз'яснень у п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» правило ч.5 ст.1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов'язані утримувати спадкодавця. Безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Суд при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування повинен встановити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який потребує допомоги, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на ухилення від обов'язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення, пов'язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов'язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Таким чином, ухилення характеризується умисною формою вини. Стаття 51 Конституції України закріплює обов'язок повнолітніх дітей піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Таке піклування, турбота може знаходити свій вияв у особистому догляді, наданні матеріальної допомоги, представництві, захисті прав та інтересів батьків у різних установах тощо. Згідно з Сімейним кодексом України повнолітні дочка, син зобов'язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги (частина 1 статті 202). Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторонам зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог чи заперечень. В позовній заяві позивач посилається на те, що відповідач не надавав [PERSON]. відповідної допомоги. Враховуючи вищевикладені обставини у їх сукупності, суд приходить до висновку, що твердження позивача ґрунтуються на припущеннях, оскільки належних доказів про умисне ухилення відповідача від надання допомоги в суді не здобуто, а позивачем не надано , тому, суд вважає, що заявлені позовні вимоги не знайшли своє підтвердження, є не обґрунтованими, не доведеними та такими, що не підлягають до задоволення. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Оскільки у задоволенні позовних вимог позивачу відмовлено, тому і позовні вимоги в частині стягнення судових витрат не підлягають до задоволення. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed