Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила скасувати реєстрацію права власності на нерухоме майно за [PERSON] на земельну ділянку, загальною площею 0,187га, реєстраційний номер майна 486923373225, що розташована за адресою: [ADDRESS] Свої вимоги мотивує тим, що 17 листопада 2008 року між нею та відповідачем [PERSON] було укладено договір дарування будинку,що розташований по [ADDRESS]. Оскільки умови договору [PERSON] не виконував, вона звернулася до суду про визнання договору дарування недійсним. Судом першої інстанції у задоволенні позову було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06.07.2016 року рішення Кіцманського районного суду скасовано та задоволено її позов про визнання договору дарування недійсним. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2016року касаційну скаргу [PERSON] відхилено, рішення апеляційного суду залишено без змін. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями збудований на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Право власності на будинок було зареєстровано 08.04.2008 року № [NUMBER]. Всі документи, які були у неї на будинок та господарські будівлі були забрані відповідачем та їй не повернуті. Вона звернулася для виготовлення інвентарної справи та реєстрації будинку у Державному реєстрі речових прав. Інвентарна справа виготовлена, однак зареєструвати вказаний будинок не виявляється можливим, оскільки у 2014 році дана земельна ділянка зареєстрована за [PERSON] в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 26.10.2014 року реєстраційний номер майна 486923373225, а [PERSON] фактично вже немає ніякого відношення до даного господарства, яке належить їй на праві власності. Тобто у єдиному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право власності, якого фактично не існує. Для вирішення спірного питання, попередньому власнику [PERSON] небхідно звернутися до Відділу державної реєстрації права власності із заявою про припинення права власності, але він ухиляється від таких дій. Реєстрація права власності за [PERSON] порушує її права як власника, оскільки вона позбавлена права зареєструвати право власності на будинок, що побудований нею на законних підставах та на земельній ділянці, власником якої вона являється. Єдиним вирішенням спірного питання є захист у судовому порядку, шляхом скасування державної реєстрації права власності на земельну ділянку за зазначеною адресою, що належала [PERSON] і якого на даний час фактично не існує. З підстав, передбачених ст.ст.16, 182, 319, 321, 391 ЦК України, ст.ст.140, 153 ЗК України, ст.ст. 9, 19, 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала письмову заяви про підтримання позову та розгляд справи у його відсутності, погодився на заочний розгляд справи. Представник відповідача - Центру з надання адміністративних послуг Кіцманської РДА та відповідач [PERSON] в судові засідання не з`являються. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Як передбачено статтею 1 Конвенції про захист прав людини та основних свобод, кожна фізична та юридична особа має право володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ст.4 ЦПК України кожна особа має право в судовому порядку звернутися за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права. Згідно ст.182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Як передбачено статтею 116 Земельного кодексу України, набуття права власності громадянами та юридичними особами на земельні ділянки, на яких розташовані об'єкти, які підлягають приватизації, відбувається в порядку, визначеному частиною першою статті 128 цього Кодексу. Згідно ст.120 Земельного кодексу України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об'єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об'єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. Відповідно до ст.125 Земельного кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Згідно ст.126 Земельного кодексу України право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Статтею 140 Земельного кодексу України передбачені підстави припинення права власності на земельну ділянку, якими, зокрема є: а) добровільна відмова власника від права на земельну ділянку; б) смерть власника земельної ділянки за відсутності спадкоємця; в) відчуження земельної ділянки за рішенням власника; г) звернення стягнення на земельну ділянку на вимогу кредитора; ґ) відчуження земельної ділянки з мотивів суспільної необхідності та для суспільних потреб; д) конфіскація за рішенням суду; е) невідчуження земельної ділянки іноземними особами та особами без громадянства у встановлений строк у випадках, визначених цим Кодексом. Згідно ст.153 ЗКУ власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. Судом встановлено, що рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 06.07.2016 року, залишеним без змін ухвалою Вищого спеціалізованого суду України від 26.11.2016 року, скасовано рішення Кіцманського районного суді від 28.04.2016 року та задоволено позов [PERSON], визнано недійсним договір між [PERSON] та [PERSON] дарування будинку з господарсько-побутовими будівлями, що знаходяться по [ADDRESS] посвідчений 17 листопада 2008 року та зареєстрований за № 4873. Вказаний житловий будинок з господарськими будівлями збудований на земельній ділянці за цільовим призначенням для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право власності на будинок було зареєстровано 08.04.2008 року за № [NUMBER]. Здійснення державної реєстрації права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] виявляється неможним у зв'язку з реєстрацією 26.10.2014 року за [PERSON] права власності на земельну ділянку, реєстраційний номер майна 486923373225, що порушує законні права [PERSON] Відповідно до п.2 ст.9 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстратор приймає рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, про відмову в державній реєстрації, про її зупинення, внесення змін до Державного реєстру прав. Згідно ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» підставою для реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав є, зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно і обмежень цих прав, що набрали законної сили. Відповідно до ч.2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» у разі скасування на підставі рішення суду рішення про державну реєстрацію прав до Державного реєстру прав вноситься запис про скасування державної реєстрації прав. За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, ст.ст. 116, 120, 125, 126, 140, 153 Земельного кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 391 ЦК України,

Outcome: approved