Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2005 року, є власником квартири [ADDRESS]. Згідно п.3.2.1 договору купівлі-продажу продавці зобовязалися звільнити квартиру від наявних в ній речей домашнього вжитку, а також знятися з реєстрації з відчужуваної квартири в строк до 12.12 2005 року. Проте у квартирі до теперішнього часу зареєстрована відповідач, місце проживання якої невідомо. Просила усунути перешкоди у користуванні квартирою № 42 у будинку № 127 по вул. Чарівній в м. Запорпіжжі шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування цією квартирою. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позов з підстав, викладених у позові, наполягають на його задоволенні. Відповідач в судове засідання не зявилась повторно, про час і місце розгляду справи була оповіщена у відповідності з вимогами ч. 9 ст. 74 ЦПК України через оголошення у газеті «Запорізька правда» № 27 від 14.07.2016 року. Представник третьої особи теж у судове засідання не зявився, від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. За згодою позивача та його представника суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вислухавши осіб, які брали участь у справі, допитавши свідка, зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд знаходить позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2005 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 4841, належить квартира [ADDRESS] (а.с.7-8). Право власності на вказану квартиру зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 26.11.2005 року, номер витягу 9075478 (а. с. 9). Договір купівлі-продажу вищевказаної квартири було укладено з [PERSON], яка діяла за себе та на підставі довіреності, посвідченої [PERSON]В,, приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу, 31.08.2004 року за реєстром № 2296-КД, від імені [PERSON], які зобовязалися передати позивачу вказану квартиру для вільного користування і безперешкодного володіння нею, а також знятися з реєстрації з відчужуваної квартири в строк до 12 грудня 2015 року. Як вбачається з довідки сектору адресно-довідкової роботи УДМС України від 06.05.2016 року, у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] з 2002 року (а.с. 20). Свідок [PERSON] суду пояснив, що знає [PERSON] як сусідку з 2005 року. Раніше з нею проживала її онука [PERSON], яка вже років 7-8 у квартирі не проживає, місце проживання її йому невідомо. Актом комісії від 15.04.2016 року підтверджено факт не проживання відповідача у спірній квартирі з березня 2005 року (а.с. 15). Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Оскільки право користування є похідним від права власності, відповідач втратила право користування спірною квартирою з моменту її продажу, тобто з 13.11.2005 року.

Outcome: approved