Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із зазначеною позовною заявою у якій просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON] зареєстрований 02 липня 1983 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, про що складено відповідний актовий запис №264. Свої вимоги обґрунтовує тим, що життя з відповідачем не склалося через різні погляди на сімейне життя та обов'язки і призводило до сварок. Шлюбні відносини між ними припинені з травня 2017 року і спільне господарство не ведеться. На розірванні шлюбу наполягає, примирення не бажає. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з'явилися. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд здійснювати за їх відсутності, одночасно [PERSON] підтримує позовні вимоги, [PERSON] визнає у повному обсязі. Повно, всебічно та об'єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 02 липня 1983 року Жовтоводським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області про що складено відповідний актовий запис №264. При цьому, дошлюбне прізвище відповідача «[PERSON]» (а.с. 5). Неповнолітніх дітей не мають. У зв'язку із різними поглядами на сім'ю, відсутністю взаєморозуміння подружні відносини між сторонами припинені з травня 2017 року, проживають вони окремо, спільного господарства не ведуть. За таких обставин, позивач, як і відповідач, вважають їх подальше спільне життя неможливим, нарозірванні шлюбу наполягають. Згідно ухвали від 17 листопада 2017 року судом вживались заходи щодо примирення подружжя, однак до належних результатів дані дії не призвели. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідного клопотання від позивача не надходило. Згідно зі ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, якщо це не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, за наявності для того законних підстав суд ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи вищевикладене те, що сторони просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved