Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про усунення перешкод у володінні та користуванні майном. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником житлової квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 листопада 2005 року №8853479. Також, за вказаною адресою зареєстрований але не проживає відповідач по справі, який є її колишнім чоловіком, що підтверджується актом обстеження, складеним ПП «Комунальщик-2». Відповідач був зареєстрований у вказаній квартирі після реєстрації шлюбу між ними. Вони жили однією сім`єю, були пов`язані спільним веденням господарства та спільним побутом. Нажаль, з часом стосунки між ними погіршились, та 21 травня 2021 року рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області шлюб між ними було розірвано. З липня 2020 року відповідач не проживає у її квартирі, особисті речі відповідача у квартирі відсутні. [PERSON] добровільно не бажає знятись з реєстрації у спірній квартирі, договору найму або оренди житлового приміщення укладати з нею не бажає. Крім того, відповідач в утриманні квартири участі не приймає, спільне господарство з відповідачем вони не ведуть, спільним побутом не пов`язані. Реєстрація відповідача у її квартирі створює перешкоди у оформленні субсидії, здійсненні відчуження майна, тому вона не в змозі розпоряджатись своєю власністю на власний розсуд. Не бажаючи добровільно зніматись з реєстрації у її квартирі, відповідач порушує її майнові права. Просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] та стягнути з відповідача на її користь судові витрати по справі. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, позивач [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , яке видане 21 жовтня 2005 року Першотравенським міським житлово-комунальним підприємством та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 04 листопада 2005 року №8853479. Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 21 травня 2021 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний. Відповідно до акту №512, який виданий 13 жовтня 2021 року Приватним підприємством «Комунальщик-2», [PERSON] , [INFO] , зареєстрований але не проживає у квартирі [ADDRESS] , з серпня 2020 року і по теперішній час. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України суд дійшов до висновку, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на житлове приміщення, будинок, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Зазначений висновок викладено у Постанові ВСУ від 16 листопада 2016 року по справі №6-709цс16. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Згідно ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає в ній з серпня 2020 року, відсутній в ній без поважної причини більше одного року, не виявляє наміру та бажання вселитися у спірну квартиру, тому суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити та визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщення, квартирою [ADDRESS] . Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved