Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем і від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який перебуває на її утриманні і вихованні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Відповідач постійного місця праці немає , є сезонним робітником, працює в Російській Федерації, а інколи в м. Києві, де отримує хороші заробітки, розмір яких приховує. При цьому відповідач має працездатний вік і інших утриманців немає. Вона ж власного житла немає, проживає в будинку батьків, працює на посаді провізора, де отримує заробітну плату в сумі 2400 гривень щомісячно, за які їй важко одній утримувати дитину. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на утримання дитини. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснила, що відповідач є фізично здоровий і інших утриманців немає, а тому, на її думку, спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі. Просить позов задоволити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково і пояснив, що постійного місця праці немає і спроможний сплачувати аліменти у сумі не більше 1000 гривень щомісячно. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач [PERSON], а мати позивачка [PERSON](а.с.3, 4). Неповнолітній перебуває на утриманні і вихованні у позивачки [PERSON], що стверджується даними довідки виконкому Калинівської сільської ради від 22.06.2016 року за № 1462 та акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки(а.с.5, 6). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , що стверджується письмовою заявою позивачки. Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дитини повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, де відповідач має працездатний вік і немає інших утриманців. А тому , із урахуванням середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно на утримання дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, оскільки позивачка предявила позов 25.06.2016 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст.. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. На підставі ст.. 88 ЦПК України судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial