Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна дійсним та визначення часток нерухомого майна, в якому просить суд визнати дійсним договір № 97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1997 року, укладений на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості між [PERSON], [PERSON], з одного боку, та [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON] з другого боку, у відповідності до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON] придбали квартиру № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70, яка має загальну площу 61,50 кв.м, складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 44,70 кв.м. Також [PERSON] просить визначити для кожного співвласника квартири № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Ген. Петрова, 70, яка має загальну площу 61,50 кв.м., що складається з чотирьох житлових кімнат житловою площею 44,70 кв.м. наступний розмір часток: [PERSON] 1/4 частка квартири, [PERSON] 1/4 частка квартири, [PERSON] 1/4 частка квартири, [PERSON] 1/4 частка квартири. При цьому, позивачка посилається на наступне. При укладанні договору № 97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1997 року між сторонами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам, договором були враховані усі істотні умови. Даний договір було зареєстровано у Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації 21.01.1997 року (за реєстр. № 170, стор. 92, кн. 204 пр.). Біржове оформлення купівлі-продажу нерухомого майна було вибрано сторонами, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала законодавству України, що було дійсним на дату укладення вказаного договору. 10.09.2001 року померла [PERSON], що є бабусею позивачки. 21.05.2005 року померла [PERSON], що є матер'ю позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Також 19.03.2005 року [PERSON] оформила заповіт, відповідно до якого позивачці було заповідано все майно, належне [PERSON] У 2005 році позивачка звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON], а саме: щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] та [PERSON] частини квартири № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70, яка має загальну площу 61,50 кв.м, складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 44,70 кв.м. Однак листом від 10.08.2005 р. за № 3239 за підписом Державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] та [PERSON], оскільки у договорі № 97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1997 року не вказані частки, що належать померлим [PERSON] та [PERSON]. Таким чином, позивачка змушена звернутись до суду з вимогою визнати договір №97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1997 року дійсним, а також визначити частки, належні власникам квартири № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70 - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання представник позивачки подав заяву, згідно якої позовні вимоги підтримав, а також просив справу розглядати за його відсутністю. Відповідачі про розгляд справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено,\~що 15 січня 1997 року на Одеській Спеціалізованій Біржі Нерухомості був укладений договір №97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна (копія договору додається), у відповідності до якого [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON], [PERSON], [PERSON], що діяла від свого імені та від імені неповнолітньої дочки [PERSON], придбали квартиру № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70, яка має загальну площу 61,50 кв.м, складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 44,70 кв.м. Під час укладення договору між сторонами було досягнуто згоди і виконані суттєві умови договору. Відповідно з п. 2\~ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому випадку нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до п. 4\~Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 28.04.1978 року, зі змінами № 15 від 15.05.1998 року «Про судову практику по справам про визнання угод недійсними», з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обовязковому нотаріальному посвідченню, зокрема, договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу. Якщо така угода виконана повністю або частково однією з сторін, а друга сторона ухиляється від її нотаріального оформлення, суд на підставі ч. 2\~ст. 47 ЦК\~за вимогою сторони, яка виконала угоду, її правонаступників або прокурора вправі визнати угоду дійсною. На підставі викладеного, суд вважає, що сторони по справі уклали договір, передбачений законом, оформили її у письмовій формі, як того вимагає\~ст. 44 ЦК України\~в редакції 1963 р., договір відповідає вимогам закону і інтересам сторін. Після оформлення предмет договору фактично перейшов в користування покупців, однак, сторонами був порушений обов'язок нотаріального посвідчення вказаного договору. У відповідності з вимогами ч. 2\~ст. 47 ЦК України\~в редакції 1963 р., якщо одна із сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд має право на вимогу сторони, яка виконала угоду, визнати угоду\~дійсною. 10.09.2001 року померла [PERSON], що є бабусею позивачки. 21.05.2005 року померла [PERSON], що є матер'ю позивачки. Після її смерті відкрилася спадщина на належне їй майно. Також 19.03.2005 року [PERSON] оформила заповіт, відповідно до якого позивачці було заповідано все майно, належне [PERSON] У 2005 році позивачка звернулася до Сьомої одеської державної нотаріальної контори із відповідною заявою про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] та [PERSON], а саме: щодо отримання свідоцтва про право на спадщину на належні [PERSON] та [PERSON] частини квартири № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70, яка має загальну площу 61,50 кв.м, складається з чотирьох житлових кімнат, житловою площею 44,70 кв.м. Однак листом від 10.08.2005 р. за № 3239 за підписом Державного нотаріуса Сьомої одеської державної нотаріальної контори [PERSON] позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно [PERSON] та [PERSON], оскільки у договорі № 97.01-256 купівлі-продажу нерухомого майна від 15.01.1997 року не вказані частки, що належать померлим [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до п. 2 ст. 370 Цивільного кодексу України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Отже, суд вважає, що кожному власнику квартири № 109, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Генерала Петрова, буд. 70, належать рівні частки, або по 1/4 частки квартири. На підставі викладеного, суд вважає, що позов про визнання дійсним договору купівлі-продажу нерухомого майна та визначення часток нерухомого майна підлягає задоволенню.

Outcome: approved