Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою, в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , який було розірвано Дзержинським районним судом м. Харкова від 10.10.2016 року. Під час шлюбу була придбана квартира [ADDRESS] на підставі договору Н6-101 від 20.02.1996 року. Дана квартира була об`єктом спільної сумісної власності подружжя, однак перестала такою бути, коли 25.06.2003 року [PERSON] подарував належну йому Ѕ частину цієї квартири позивачці. Зазначає, що шлюбно-сімейні відносини було припинено, відповідач у квартирі не мешкає, тобто не використовує її за призначенням як місце свого проживання. Формальна реєстрація відповідача у квартирі створює складності позивачу, так як вона сплачує за відповідача комунальні послуги, що потребує від неї додаткових витрат. Позивач та її представник в судове засідання з`явились, виклали свої позовні вимоги у вступному слові, в подальшому надали заяву, в якій просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити у повному обсязі. Крім того надати письмові показання свідків [PERSON] та [PERSON] . Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи - Департаменту реєстрації та цифрового розвитку Харківської міської ради в судове засідання не з`явився, надав до суду письмові пояснення, в яких зазначив, що просить розглянути справу без його присутності та просить повідомити про ухвалене рішення поштою. Суд, вислухавши вступне слово позивача та його представника, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] на підставі Договору купівлі-продажу нерухомості Н6-101 від 20.02.1996 року набули у приватну власність квартиру [ADDRESS] , що належала їм на праві спільної сумісної власності. 25.06.2003 року [PERSON] подарував належну йому Ѕ частину цієї квартири [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченим договором дарування реєстр №3301, зареєстрованого в Реєстрі прав власності на нерухоме майно від 22.01.2010 року. Згідно з ч.1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.ст. 317 та 383 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном, а також на зміст права власності не впливають місце проживання та місцезнаходження майна. Згідно з ч.ч.1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч.1 ст.405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно довідки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області від 04.10.2019 року [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 10.10.2016 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, після чого сумісне проживання сторін було припинено. Як вбачається з пояснень позивача, наданих у судовому засіданні, [PERSON] за адресою реєстрації не проживає з 2011 року. Отже, відповідач не користується житловим приміщенням, де він зареєстрований. Не проживає за цією адресою, за комунальні послуги не сплачує. Надані представником позивача письмові показання свідків [PERSON] та [PERSON] суд не бере до уваги з огляду на наступне. Відповідно до ч.1 ст. 213 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі. Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Оскільки показання свідків є одним із засобів доказування, такі показання повинні бути дослідженні безпосередньо судом у судовому засіданні шляхом їх допиту та приведення до присяги. Згідно з положеннями ч.2 ст.405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми Закону, суд дійшов висновку, що позивач обґрунтовано та правомірно ставить вимоги до відповідача про визнання його таким, що втратив право на користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] , так як останній добровільно залишив вказане приміщення і на час розгляду справи не проживає в ньому більше одного року, що відповідно до вимог ст.405 ЦК України дає суду підстави визнати його таким, що втратив право користування жилим приміщенням. В іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи із вимог ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України». Згідно ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в України», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду про позбавлення права власності або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать витрати, пов`язані з вчиненням процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. На підставі викладеного, ст.ст. 316, 317, 319, 383, 405 ЦК України,

Outcome: partial