Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, посилаючись на те, що їй на праві приватної власності належить житловий будинок по вул. Гайова, 58 с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, де зареєстрований і проживає співмешканець її дочки [PERSON] Поведінка відповідача є неналежною: він не сплачує комунальні послуги чи орендну плату за користування житлом, відмовляється укладати договір оренди, постійно вчиняє сварки, бійки, зловживає спиртними напоями, знущається над нею, її дочкою та внучкою, за свою антисоціальну поведінку притягувався до адміністративної відповідальності. Зазначені обставини роблять неможливим проживання [PERSON] з нею в одному будинку, а тому просить виселити відповідача без надання іншого житлового приміщення та зобовязати його знятися з реєстраційного обліку за даною адресою. Позивачка, як і її представник, в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що відповідач зареєструвався і став проживати в її будинку з 1988 року з її дозволу на правах члена сімї, так як перебував у незареєстрованому шлюбі з її дочкою [PERSON], мають двох дітей. Відповідач, як і його представник, в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що зареєструвався і став проживати у будинку з дозволу позивачки з 1985 року на правах члена сімї, оскільки перебував у незареєстрованому шлюбі з дочкою позивачки [PERSON], мають двох дітей, які вже повнолітні. Проживали однією сімєю, вели спільне господарство, він вкладав свої кошти та працю в підтриманні будинку та господарських приміщень у належному стані. Останні два роки позивачка виганяє його з дружиною та дочкою, які є інвалідами, з будинку, вчиняє сварки, ініціатором яких є інша дочка [PERSON]; сварки стали виникати після того, як позивачка перестала отримувати за дочку та онуку пенсію, а ті самі отримали можливість розпоряджатися грошовими коштами. Також, вважає, оскільки спірне домоволодіння відносилося до типу «колгоспний двір» й він станом на 15 квітня 1991 року був у ньому зареєстрований та проживав, то йому належить відповідна частка у майні цього домогосподарства. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.ст.317, 321, 391 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним; власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно зі ст.383 ЦК України, ст.150 ЖК УРСР власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб. За змістом положень ст.156 ЖК УРСР члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням (ч.1). За згодою власника будинку (квартири) член його сімї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сімї; на вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно (ч.2). Члени сімї власника будинку (квартири) зобовязані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири); повнолітні члени сімї власника зобовязані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведення ремонту; спори між власником та членами його сімї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку (ч.3). До членів сімї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу; припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням (ч.4). Приписами ч.2 ст.64 ЖК УРСР визначено, що до членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки; членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст.157 ЖК УРСР членів сімї власника будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу; виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно з ч.1 ст.116 ЖК УРСР якщо наймач, члени його сімї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливими для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Як встановлено в судовому засіданні і вбачається з матеріалів справи, згідно договору купівлі-продажу будинку, посвідченого та зареєстрованого Оленівською сільською радою Борзнянського району Чернігівської області 01 березня 1983 року, [PERSON] придбала жилий будинок площею 32 кв.м, що знаходиться в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області і розташований на земельній ділянці розміром 0,50га. Конкретна адреса місцезнаходження будинку в даному договорі не зазначена. [PERSON] зареєстрована і проживає в житловому будинку, розташованому в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, вул. Гайова, 58 (колишня вулиця Свердлова); разом з нею також зареєстровані і мешкають дочка [PERSON], співмешканець дочки [PERSON] (відповідач по справі) та внучка [PERSON]; внук [PERSON] та правнучка [PERSON] в даному будинку зареєстровані, але фактично не проживають, що підтверджується довідкою Оленівської сільської ради №144 від 11.07.2017р. та копією картки прописки. [PERSON] в 1986 році вселився до спірного помешкання зі згоди позивачки в установленому законом порядку на правах члена сімї (ч.2 ст.64 ЖК УРСР) і набув прав та обовязків, передбачених ст.156 ЖК УРСР, що не заперечується сторонами і підтверджується показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], матеріалами оглянутих в судовому засіданні погосподарських книг Оленівської сільської ради. Як вбачається з довідок Борзнянського районного суду Чернігівської області, Борзнянського ВП Бахмацького ВП ГУНП в Чернігівській області, Оленівської сільської ради [PERSON] до адміністративної відповідальності не притягувався, заходам громадського впливу не піддавався й жодних належних та допустимих доказів того, що він систематично руйнує чи псує займане жиле приміщення, використовує його не за призначенням чи систематично порушує правила співжиття позивачкою та її представником всупереч вимогам ст.60 ЦПК України не було надано. Натомість, допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] пояснили, що сама позивачка створює для відповідача, його цивільної дружини та їх дочки неналежні умови для проживання, вчиняє сварки, ініціатором яких виступає дочка позивачки [PERSON], що також узгоджується з листом депутатів Оленівської сільської ради від 21.07.2017р. До показань свідка [PERSON] щодо протиправних дій відповідача стосовно позивачки суд відноситься критично і не приймає їх до уваги, оскільки дана особа з відповідачем перебуває в неприязних відносинах й має заінтересованість у вирішенні справи. Пояснення ж самої позивачки та її представника з огляду на приписи ст.ст.57-62 ЦПК України не є джерелом доказів по справі, а клопотань про їх допит у якості свідків ці особи не заявляли. Отже, враховуючи викладені обставини, позивачкою та її представником не було надано доказів, які б з огляду на приписи ч.1 ст.116 ЖК УРСР могли бути безумовною підставою для виселення відповідача з займаного ним жилого приміщення, розташованого в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, вул. Гайова, 58. Крім того, оскільки вимога [PERSON] в частині зобовязання [PERSON] знятися з реєстрації є похідною від вимоги про виселення, в задоволенні якої судом відмовлено, то вона також не підлягає задоволенню. Також, з огляду на правові позиції постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995р. «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» заслуговують на увагу й доводи представника відповідача про належність [PERSON] відповідної частки у спірному домоволодінні як члену колгоспного двору, оскільки згідно довідки Оленівської сільської ради №454 від 25.07.2017р. та досліджених в судовому засіданні погосподарських книг Оленівської сільської ради за період з 1980 по 2010 роки, домогосподарство, яке розташоване в с. Оленівка Борзнянського району Чернігівської області, вул. Гайова, 58 (колишня вулиця Свердлова), станом на 15 квітня 1991 року відносилося до соціальної групи «колгоспний двір» й відповідач був членом цього колгоспного двору, головою якого є позивачка. Водночас, вимоги про визнання права власності на частку у вказаному домоволодінні не заявлялися. Таким чином, враховуючи викладені обставини, даний позов [PERSON] є необгрунтованим і не підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed