Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства та стягнення аліментів. В судовому засіданні позивачка підтримала свої позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зокрема визнав своє батьківство у відношенні сина [PERSON] , [INFO] та згоден сплачувати аліменти на утримання дитини, проте не погоджується з позовними вимоги в частині сплати аліментів на утримання матері дитини [PERSON] . Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши всі представлені докази та обставини справи, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву з огляду на наступне. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На підставі ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч.\~1\~ст.\~83\~ЦПК України,\~сторони та\~інші учасники\~справи подають\~докази у\~справі безпосередньо\~до суду.\~Доказування не\~може ґрунтуватись\~на припущеннях. У відповідності до п. 4 Постанови №3 Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» справи про визнання батьківства суд розглядає у позовному провадженні. Судом встановлено, що між сторонами по справі на протязі чотирьох років мали місце фактичні шлюбні відносини, про що знали знайомі і батьки сторін. Від цих стосунків народився син [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 16.03.2017 року, виданого Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного Головного територіального управління юстиції в Одеській області, актовий запис №201. Згідно свідоцтва про народження дитини, відповідно до ч. 1ст.135 Сімейного кодексу України, у графі «відомості про батька» вказаний: [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Після народження сина, відповідач змінив місце мешкання. Син [PERSON] проживає разом з мамою, усі обов`язки щодо утримання та виховання сина вона несе самостійно. За період від дати народження сина до цього часу матеріальної допомоги на дитину відповідач не надавав, незважаючи на неодноразові звернення позивача. Відповідач постійно обіцяв сплачувати певну грошову суму на утримання сина в добровільному порядку, але жодного разу грошові кошти так і не сплатив. Угоди про добровільну сплату аліментів між сторонами не досягнуто. Стан здоров`я та матеріальне становище відповідача дозволяє утримувати свого малолітнього сина. Відповідач ухиляється від покладеного на нього передбаченого ст.180 Сімейного кодексу України, обов`язку утримання дитини. Згідно заяви відповідача [PERSON] від 30.10.2019 року, він визнав позовні вимоги щодо свого батьківства відносно сина [PERSON] , [INFO] . У відповідності до ч. 2 статті 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин, або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників Відповідно до\~ст. 121 СК України\~права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому державним органом реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями\~122\~та\~125\~цього\~Кодексу. Відповідно до ч.2\~ст. 125 СК України\~якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини. Відповідно до ч.1\~ст.128 СК України\~за відсутності заяви, право на подання якої встановлено\~статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до п. п. 20 п. 1 Розділу ІІІ «Правил реєстрації актів цивільного стану в Україні», затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18 жовтня 2000 року № 52/2 з відповідними змінами, при вирішенні судом спорів про визнання батьківства, материнства, оспорювання батьківства чи материнства, встановлення фактів батьківства та материнства зміни до актових записів про народження вносяться відповідно до законодавства, яке регулює порядок внесення змін до актових записів цивільного стану. Відповідно до п. 2.13.1 «Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання», які затверджено наказом Міністерства юстиції України 12.01.2011 96/5 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 14 січня 2011 р. за N 55/18793, рішення суду про визнання батьківства є підставою для внесення змін в актові записи цивільного стану. За положеннями ст. 134 СК України, на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126,127 СК Україниабо рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове свідоцтво про народження. Суд вважає, що за вказаних обставин слід визнати [PERSON] , [INFO] батьком дитини [PERSON] , [INFO] , вказавши в актовому записі про народження № 201 від 16.03.2017 року [PERSON] , в графі «відомості про батька»: громадянин України [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . Щодо стягнення аліментів суд виходить з наступного. Відповідно до частини другої статті 51\~Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3ст. 51 Конституції України). Як передбачено ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН Про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно\~ст. 180 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.3\~ст.181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У рішенні «Хант проти України» Європейський суд з прав людини наголошує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35-36, п. 90), і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Згідно ч.2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів суд враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України,\~які мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Частиною 1\~ст. 183 СК України\~визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно із ч.1\~ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Відповідно до ч. 1\~ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1\~ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до\~ст. 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а оскільки позов було подано до суду 15.03.2019, то вони і мають бути присудженими з цього дня. Наведене і дає можливість суду дійти висновку про необхідність задоволення вимоги про стягнення аліментів із відповідача.

Outcome: approved