Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила відновити стан земельної ділянки по [ADDRESS], який існував до порушення права, шляхом визнання незаконними та скасування рішень Юрківської сільської ради №5/22 від 04.04.1996 року та №24-6/V від 15.07.2009 року, а також шляхом скасування реєстрації права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], що належить [PERSON], та на земельну ділянку по [ADDRESS], що належить [PERSON] Свої вимоги мотивує тим, що 16 лютого 2016 року вона придбала у [PERSON] за договорами купівлі-продажу житловий будинок по [ADDRESS] та прилеглу до нього земельну ділянку площею 0,1604 га, яка була приватизована колишнім власником на підставі рішення Юрківської сільської ради №24-6/V від 15.07.2009 року. Отримавши право власності на земельну ділянку, вона не може в повній мірі використовувати її, оскільки сусідній землевласник [PERSON] під час приватизації своєї земельної ділянки по [ADDRESS] незаконно отримала більшу частку, ніж передбачалось попереднім розмежуванням. Межа земельної ділянки [PERSON] дугою на 2 м заходить на територію позивача і вона не має можливості належним чином обслуговувати свої господарські споруди. Позивач звернулася до Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області та отримала відповідь, що рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,41 га по [ADDRESS]. Згідно акту погодження меж землеволодіння [PERSON] від 13.05.2002 року суміжним землекористувачем по [ADDRESS] [PERSON] межі земельної ділянки не погоджені, чим порушено вимоги статей 118 та 198 Земельного Кодексу України. На звернення до Юрківської сільської ради [PERSON] отримала інформацію, що під час проведення приватизації [PERSON] надано земельну ділянку, яка на 1 соту більша, ніж була виділена останній у користування за протоколом № 2 від 25.04.1987 року. Позивач вважає, що незаконно збільшена частка землі, власником якої на даний час є [PERSON], повинна бути передана їй для повноцінного використання будинку та земельної ділянки. В судовому засіданні [PERSON] та її представник [PERSON] подали заяву про зменшення розміру позовних вимог. Просили відновити стан земельної ділянки садиби по [ADDRESS], який існував до порушення права, шляхом визнання незаконним та скасування рішення Юрківської сільської ради №24-6/V від 15.07.2009 року, а також шляхом скасування реєстрації права власності на земельну ділянку по [ADDRESS], що належить [PERSON], та на земельну ділянку по [ADDRESS], що належить [PERSON] Представник Юрківської сільської ради Звенигородського району Черкаської області [PERSON] позов не визнала та просили відмовити в його задоволенні. Пояснила, що земельні ділянки по [ADDRESS] та [ADDRESS] передавались в користування громадянам ще за часів існування колгоспу ім. Ватутіна. В подальшому рішеннями сільської ради земельні ділянки були передані в приватну власність. При цьому під час переобмірів земельних ділянок з метою приватизації було вставновлено, що фактичний розмір земельної ділянки по [ADDRESS], що належала сім'ї [PERSON], становить 0,1604 га, а фактичний розмір земельної ділянки по [ADDRESS], що належала сім'ї [PERSON], становить 0,41 га. Саме такі розміри земельних ділянок були затверджені для приватизації та на такі розміри громадяни отримали державні акти про право приватної власності. Вказала на те, що позивач [PERSON] придбала земельну ділянку розміром 0,1604 га лише в 2016 році та не має права ставити питання про зміну меж земельних ділянок. Придбавши земельну ділянку, [PERSON] розпочала будівництво сараю без відповідних дозвільних документів та розташувала його на своїй садибі з порушенням будівельних норм щодо відступу від межі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилася. Причини неявки суду не повідомила. Про день, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином відповідно до вимог ч. 5 ст. 74 ЦПК України, а тому суд вважає за можливе проводити судовий розгляд за її відсутності. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що в задоволенні позову слід відмовити повністю, виходячи з таких підстав. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. З довідок Юрківської сільської ради Звенигородського району (а.с. 55, 57), копії будівельного паспорту на земельну ділянку (а.с. 14-18), свідоцтва на забудову садиби (а.с. 19-20), а також записів Земельної шнурової книги колгоспу ім. Ватутіна с. Юрківка (а.с. 81-83) вбачається, що за [PERSON] біля будинку по [ADDRESS] рахувалась земельна ділянка площею 0,04 га згідно рішення зборів колгоспу пр. № 7 від 23.12.1975 року та згідно рішення пр. № 3 від 20.08.1982 року земельна ділянка площею 0,14 га. Рішенням Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року земельну ділянку площею 1604 кв.м. по [ADDRESS] для будівництва та обслуговування житлового будинку було надано у власність [PERSON] (а.с. 54). На підставі цього рішення сільської ради [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 29.10.2009 року (а.с. 9). Згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 03 листопада 2009 року позивач [PERSON] придбала у [PERSON] жилий будинок з надвірними спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] на земельній ділянці площею 0,1604 га. Договір було зареєстровано в електронному реєстрі прав власності на нерухоме майно 01.12.2009 року (а.с. 7, 8). 16 лютого 2016 року [PERSON] придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу земельну ділянку розміром 0,1604 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та належала продавцю на підставі свідоцтва про право на спадщину від 03.02.2016 року (а.с. 5). Договір купівлі-продажу земельної ділянки зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 113274492 (а.с. 6). Також судом встановлено, що згідно даних Земельно-кадастрової книги Юрківської сільської ради за [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,40 га та 0,41 га - пр. № 2 від 25.04.1987 року (а.с. 75-77). Рішенням Юрківської сільської ради № 5/22 від 04.04.1996 року було передано у приватну власність для ведення особистого підсобного господарства [PERSON] земельну ділянку площею 0,40 га (а.с. 84-86). Як пояснила представник відповідача [PERSON], при обмірі земельної ділянки з метою приватизації та виготовлення державного акту фактичний розмір земельної ділянки [PERSON] виявився 0,41 га. Згідно державного акту на право приватної власності на землю від 05.07.2002 року [PERSON], яка проживала по [ADDRESS], отримала у приватну власність на підставі рішення сільської ради № 5/22 від 04.04.1996 року земельну ділянку площею 0,4100 га, що призначена для ведення особистого підсобного господарства (а.с. 65). В подальшому на підставі договору дарування від 25 січня 2008 року власником земельної ділянки площею 0,4100 га по [ADDRESS] став [PERSON] (а.с. 64). 09 вересня 2010 року [PERSON] подарував землельну ділянку площею 0,41 га по [ADDRESS] [PERSON], відповідачу у справі (а.с. 74). Позивач вважає, що її право є порушеним внаслідок надання власнику суміжної садиби земельної ділянки більшого розміру, ніж передбачено рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року, а саме 0,41 га замість 0,40 га. При цьому просить визнати незаконним рішення Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,1604 га [PERSON] На підтвердження своїх доводів послалась на лист Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області щодо порушення рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року про передачу у приватну власність [PERSON] для ведення особистого підсобного господарства земельної ділянки площею 0,41 га по [ADDRESS] вимог статей 118 та 198 Земельного Кодексу України. Також за клопотанням позивача був допитаний свідок [PERSON], який пояснив, що він разом з дружиною [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS]. Вони не можуть використовувати свою земельну ділянку, оскільки земельна ділянка сусідки [PERSON] дугою на 2 метри заходить на їхню. Паркан [PERSON] розташований на відстані близько 40 см від їхнього сараю, що ускладнює його обслуговування. На підтвердження вказаних обставин позивач надала суду фотографії суміжних земельних ділянок, з яких вбачається розташування на них господарських споруд, паркана та дерев (а.с. 25-32). Згідно ст. 17 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року) передача земельних ділянок в колективну та приватну власність провадиться Радами народних депутатів, на території яких розташовані земельні ділянки. Громадяни, заінтересовані у передачі їм у власність земельних ділянок із земель запасу, подають заяву про це до сільської Ради народних депутатів за місцем розташування земельної ділянки. У заяві зазначаються бажані розмір і місце розташування ділянки, мета її використання і склад сім'ї. Передача у власність земельної ділянки, що була раніше надана громадянину, провадиться сільськими, селищними, міськими Радами народних депутатів за місцем розташування цієї ділянки, зокрема ведення особистого підсобного господарства у розмірі згідно з статтею 56 цього Кодексу. Зазначені земельні ділянки передаються у власність на підставі заяви громадянина і матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо). Стаття 56 ЗК України (в редакції від 22.06.1993 року) передбачає, що для ведення особистого підсобного господарства громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються безплатно у власність земельні ділянки, в межах населених пунктів, у розмірах, вказаних у земельно-облікових документах, або надаються безплатно у власність у розмірі не більше 0,6 гектара. Згідно ст. 116 Земельного Кодексу України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі: а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян; б) одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій; в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом. Відповідно до ст. 118 Земельного Кодексу України громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею цього Кодексу. Згідно ст. 122 ЗК України сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб. Відповідно до ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Укладення таких угод здійснюється відповідно до Цивільного кодексу України з урахуванням вимог цього Кодексу. Згідно ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно ст. 132 ЗК України угоди про перехід права власності на земельні ділянки укладаються в письмовій формі та нотаріально посвідчуються. Оцінивши надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що під час прийняття рішень про передачу у приватну власність земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] Юрківська сільська рада Звенигородського району діяла в межах своїх повноважень та з дотриманням процедури, передбаченої чинним на той час земельним законодавством, а права позивача [PERSON] сільською радою жодним чином не порушені. Посилання позивача на лист Державної інспекції сільського господарства України у Черкаській області щодо порушення рішенням Юрківської сільської ради від 04.04.1996 року про передачу [PERSON] земельної ділянки площею 0,41 га по [ADDRESS] вимог статей 118 та 198 Земельного Кодексу України суд не приймає до уваги, оскільки на момент прийняття цього рішення був чинним Земельний кодекс України 1990 року, що не містив таких норм. За таких обставин підстав для скасування рішення Юрківської сільської ради № 24-6/V від 15.07.2009 року про передачу у власність земельної ділянки розміром 0,1604 га [PERSON] немає. Також суд приходить до висновку, що вимоги позивача про скасування реєстрації права власності на належну їй земельну ділянку та скасування реєстрації права власності на земельну ділянку відповідача [PERSON] є безпідставними. Позивач визнала, що вона добровільно, без будь-якого примусу та введення її в оману щодо предмету договору придбала в 2009 році житловий будинок по [ADDRESS], а в 2016 році придбала земельну ділянку, на якій він розташований. При цьому жодних претензій під час укладання договорів позивач не заявляла та не зверталась до суду з позовом про визнання їх недійсними. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Отже, лише встановивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб'єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з'ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і відповідно приймає рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу у захисті, встановивши безпідставність та необґрунтованість заявлених вимог у зв'язку з відсутністю факту порушення відповідного права. Позивачем на підтвердження своїх позовних вимог не надано жодного доказу, який би обгрунтовував порушення її прав, як власника земельної ділянки, відповідачем [PERSON], а тому підстави для задовлення позову в цій частині також відсутні. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed