Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить: поділити спільне майно подружжя: автомобіль «Mazda Е 2200», 1998 року випуску, р.н. [NUMBER], визнавши за ними право власності по 1/2 частині вищевказаного автомобіля за кожним. Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що з 25.09.1993 року вони перебували у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох доньок: [PERSON], 1994 року народження та [PERSON], 2007 року народження. Подружнє життя з відповідачем не склалось, рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.04.2016 року шлюб було розірвано. Однак, не було вирішено питання поділу спільно набутого майна за час шлюбу. За спільні грошові кошти подружжя, на підставі договору купівлі-продажу транспортного засобу від 09.04.2010 року був придбаний автомобіль «Mazda Е 2200», 1998 року випуску, р.н. [NUMBER] та оформлений на її ім'я. Після розлучення автомобіль відповідач залишив у себе, користується ним самостійно і відмовляє у сплаті компенсації за 1/2 частину цього автомобіля. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, від представника надійшла заява про розгляд справи у їх відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25.09.1993 року. Рішенням Деснянського районного суду м. Чернігова від 13.04.2016 року шлюб було розірвано (а.с. 5). За час шлюбу сторони набули майно, а саме: автомобіль марки «Mazda Е 2200», 1998 року випуску, номер шасі (кузова, рами) [NUMBER], р.н. [NUMBER], що підтверджується договором купівлі-продажу транспортного засобу № 1 від 09.04.2010 року (а.с. 31). Даний автомобіль було зареєстровано на ім'я [PERSON] (а.с. 32). Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами , встановленими ст.ст. 69-72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно з висновком експертного автотоварознавчого дослідження колісного транспортного засобу № 100 від 07.03.2018, середня ринкова вартість пасажирського автомобіля «Mazda Е 2200», 1998 року виготовлення, двигун-дизельний з робочим об'ємом 2200 см3, який зареєстрований у м. Чернігові, станом на дату оцінки складає 77888,60 грн. (а.с.9-11). З урахуванням вищевикладеного, розмір вартості зазначеного автомобіля для поділу майна подружжя, суд визначає, виходячи з вартості цього майна на час розгляду справи, і належним доказом такої вартості є висновок експерта-автотоварознавця [PERSON] від 07.03.2018. Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 21.02.2018 (провадження № 61-4834св18), від 01.02.2018 (провадження № 61-136св18). Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 68 СК України - розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Статтею 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя - частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна - суд може відступити від засад рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховував, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Статті 69-71 СК України передбачають, що дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина та чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема, на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбаченим ЦК України. Статтями 368, 372 ЦК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У разі поділу майна, що є спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п.п. 22,23,25,30 Постанови Пленуму ВСУ № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» - вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч. 2,3ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст.63, ч. 1 ст.65 СК України. Вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення ч. ч. 4,5 ст. 71 СК України щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК України, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК України) Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ст.ст. 76, 80, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, враховуючи, що спірний транспортний засіб набутий сторонами в період шлюбу та ведення спільного господарства, тому він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, доказів про наявність підстав для відступлення від засад рівності часток подружжя відповідачем не надано, тому суд дійшов висновку про їх поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за сторонами право власності за кожним на 1/2 частину вказаного майна. Згідно копії посвідчення, відповідач є учасником бойових дій, відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» має пільги щодо сплати судового збору не залежно від процесуального становища в справі, а тому, суд вважає за можливе компенсувати судовий збір в сумі 778 грн. 89 коп., який підлягав стягненню по справі з [PERSON] на користь [PERSON] за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: approved