Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 жовтня 2018 року. У її квартирі прописана але не проживає колишня власниця [PERSON] . Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 11 жовтня 2018 року, який був посвідчений державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області, продавець [PERSON] зобов`язалась протягом 14 днів з моменту нотаріального посвідчення даного правочину, звільнити спірну квартиру, від будь-яких належних їй речей домашнього обігу та вжитку, та гарантувала, що протягом вказаного часу вона знімиться з реєстрації у проданій квартирі, але до сьогоднішнього часу відповідачка зареєстрована у квартирі. Реєстрація відповідачки у квартирі, створює їй перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Крім того, у зв`язку з реєстрацією відповідачки у її квартирі виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але плата за них нараховується. Просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти її з реєстраційного обліку у квартирі. У судове засідання позивачка [PERSON] надала заяву, в якій прохала суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала проти постановлення судом заочного рішення. Відповідачка [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., зареєстрованого в реєстрі за №1-2389, укладеним між [PERSON] (до шлюбу, зареєстрованого 04 жовтня 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Слов`янську реєстраційної служби Слов`янського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області за актовим записом №543, свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) прізвище [PERSON] і [PERSON] , від імені яких за довіреністю (викладено на бланку 48 АА 1174237), посвідченою 26 липня 2017 року нотаріусом нотаріального округу міста Липецька, Липецької області Богатовою Т.Ю., за реєстровим номером 3-1552, діяв [PERSON] та [PERSON] , та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 17 жовтня 2018 року за №141657965, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А., відповідно до яких, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу, нотаріальні бланки серії ННР №541237, ННР №541238, р. №1-2389, від 11 жовтня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області Шкицькою Ю.А. Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу від 11 жовтня 2018 року, відповідач [PERSON] зобов`язалась на протязі 14 днів з моменту нотаріального посвідчення даного правочину, звільнити спірну квартиру, від будь-яких належних їй речей домашнього обігу та вжитку, та гарантував, що протягом вказаного часу буде знято з реєстрації з місця проживання власників квартири та усіх інших зареєстрованих осіб. Згідно довідки №6462 про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 19 грудня 2018 року, у спірній квартирі зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Відповідно до акту №751, виданого 21 жовтня 2019 року Приватним підприємством «Комунальщик-1», [PERSON] , [INFO] , зареєстрована але не проживає у квартирі [ADDRESS] з 2009 року і по теперішній час. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] припинила право власності на спірну квартиру, відповідачка зареєстрована у спірній квартирі, але не проживає в ній, родинних відносин з позивачкою, як власницею квартири, не має, тому суд вважає, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою [ADDRESS] . Що стосується позовних вимог [PERSON] про зняття [PERSON] з реєстраційного обліку, то в цій частині позову слід відмовити, оскільки зняття особи з реєстрації місця проживання здійснюється у відповідність до Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: partial