Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, посилаючись на те, що [INFO] року, в м. Рівне, Рівненської області помер [PERSON], який залишив у спадщину земельну ділянку, загальною площею 8,24 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Української сільської ради Іванівського району, Херсонської області. Земельна ділянка належала покійному на підставі державного акту на право власності на земельну частку [NUMBER]. В січні 2018 року вона отримала лист приватного нотаріуса Костопільського районного нотаріального округу Скоропад В.В. про те, що померлий [PERSON] залишив на її ім'я заповіт, посвідчений Дебеславцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області, яким заповів їй земельну ділянку. Про заповіт вона вперше дізналася з листа нотаріуса у січні 2018 року. Відразу ж звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але отримала постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку із пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Просить суд визначити їй додатковий строк тривалістю в два місяці для подання заяви про прийняття спадщини, що відкрилася після смерті [PERSON] (а.с.2-3). 26 липня 2018 року відповідач надав до суду відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечує, посилаючись на те, що відсутність інформації про заповіт спадкодавця не є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. Про дату смерті [PERSON], він повідомляв позивача особисто в 2016 році. Про наявність заповіту дізнався у 2017 році, коли звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті батька, який на час відкриття спадщини проживав з ним. Просив суд в задоволенні позову відмовити (а.с.85-86). В судовому засіданні позивач підтримала вимоги, посилаючись на обставини викладені в позові та доповнила їх тим, що вона підтримувала зв'язок з [PERSON] в період спільного проживання з ним її мами з 1990 року до 2006 року в с. Українське, Іванівського району, Херсонської області, а з 2006 року - в с. Дебецславське, Коломийського району, Івано-Франківської області. Після смерті мами, [PERSON] поїхав до свого сина і вона втратила з ним зв'язок. Про смерть [PERSON] та те, що він залишив на неї заповіт на земельну ділянку, їй стало відомо із листа нотаріуса, який отримала на початку січня 2018 року. Після того, вона негайно подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини за заповітом, але нотаріус у видачі свідоцтва про прийняття спадщини відмовила у зв'язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини. Дізнавшись від нотаріуса про заповіт, вона попросила свою сестру [PERSON], яка проживає у тому ж селі, де на час смерті проживала мама, пошукати у маминому будинку заповіт, який був знайдений і копію його вона надала до суду. [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.83). З'ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на момент відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, повинен подати в нотаріальну контору заяву про прийняття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк в шість місяців, який починається з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Із матеріалів справи видно, що спадкодавцю [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] належала земельна ділянка площею 8,24 га, розташована на території Української сільської ради, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва (а.с.11,63). 11 липня 2007 року [PERSON], який проживав у с. Дебеславці, Коломийського району, Івано-Франківської області, заповів земельну ділянку (пай) площею 8,24 га, що знаходиться у відданні Української сільської ради Іванівського району Херсонської області, [PERSON], [INFO] (а.с.9). [PERSON] помер [INFO] року в м. Рівне, Рівненської області, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від [INFO] року, виданого виконавчим комітетом Маломидської сільської ради Костопільського району Рівненської області (а.с.46). 14 вересня 2018 року приватним нотаріусом Костопільського районного нотаріального округу Рівненської області Скоропад В.В. заведена спадкова справа за № 146 на спадщину, що відкрилась після смерті [PERSON], яка настала [INFO] року (а.с.44). Із копії спадкової справи видно, що спадщина спадкоємцями не приймалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалось, 14 вересня 2017 року спадкоємець [PERSON] подав нотаріусу заяву про прийняття спадщини за законом (а.с.54,52-54,45). Відповідач [PERSON] є сином померлого [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 31 січня 1977 року (а.с.49). Згідно з п.п 2.2. п. 2 гл. 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 в редакції від 8 грудня 2017 року № z1469-17, при заведенні спадкової справи нотаріус за даними Спадкового реєстру перевіряє наявність заведеної спадкової справи, спадкового договору, заповіту. Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру № 490092872 від 14 вересня 2017 року, сформованої приватним нотаріусом Скоропад В.В., 11 липня 2007 року Дебеславцівською сільською радою Коломийського району Івано-Франківської області посвідчено заповіт [PERSON] (а.с.53). Згідно зі ст. 63 Закону України «Про нотаріат» від 2 вересня 1993 року № 3425-XII, в редакції від 11 жовтня 2017 року № 2148-19 нотаріус або в сільських населених пунктах посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов'язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. 10 січня 2018 року приватний нотаріус Скоропад В.В. повідомила [PERSON] про те, що у її провадженні знаходиться спадкова справа № 146/2017 щодо майна померлого [PERSON], який був зареєстрований та проживав за адресою: [ADDRESS], 11 липня 2007 року, він склав заповіт на земельну ділянку, площею 8,24 га, розташованої на території Української сільської ради Іванівського району Херсонської області, яку заповів [PERSON] Заповіт посвідчений Дебеславцівською сільською радою, Коломийського району, Івано-Франківської області (а.с.68) 19 січня 2018 року [PERSON] надіслала до приватного нотаріуса Скоропад В.В. нотаріально посвідчену заяву про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] (а.с.77). 15 лютого 2018 року приватний нотаріус Скоропад В.В. винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON], посилаючись на те, що 14 вересня 2017 року заведена спадкова справа за № 146/2017 за заявою спадкоємця [PERSON], який постійно проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і в порядку ст. 1270 ЦК України прийняв спадщину. Спадкоємець [PERSON] заяву про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину подала 19 січня 2018 року, яка надійшла до приватного нотаріуса 30 січня 2018 року, зареєстрована у книзі обліку та реєстрації спадкових справ за № 28/2018, але відповідно до ст. 1270 ЦК України, вона пропустила встановлений шестимісячний строк на прийняття спадщини (а.с.79). Згідно зі ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно зі ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно з ч. 1 ст. 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Із матеріалів спадкової справи видно, що спадкоємець за заповітом [PERSON] на час смерті [PERSON] та протягом останніх шести місяців разом з померлим не проживала (а.с.50). Згідно з ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Згідно з ч. 3 ст. 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Згідно з п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Оскільки позивач на час відкриття спадщини не проживала із спадкодавцем, про відкриття спадщини після смерті спадкодавця та наявність заповіту, складеного на неї дізналась з повідомлення нотаріуса, направленого їй 10 січня 2018 року, тобто поза межами строку, передбаченого ч. 1 ст. 1270 ЦК України, то суд вважає, що незнання спадкоємцем про наявність заповіту є поважною причиною, пов'язаною з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця для подання заяви про прийняття спадщини та підставою для визначення їй додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved