Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору дарування будинку удаваним та визнання укладеним договору купівлі-продажу будинку. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 22 листопада 2002 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду. Від шлюбу мають двох дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Зразу ж після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку [PERSON] відразу під час домовленостей про купівлю будинку у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку. Вони з листопада 2002 року вселились в спірний житловий будинок. В цьому будинку позивач разом з дітьми постійно проживає по даний час без реєстрації місця проживання, так як вони залишаються зареєстрованими за місцем проживання її батьків. Тривалий час відповідач також був зареєстрований разом з сім»єю у батьків позивача. Але після розірвання шлюбу, а саме з 23 травня 2013 року він зареєструвався у спірному будинку. Відповідач [PERSON] періодично виїжджав на заробітки у Дніпропетровську область, а після розірвання шлюбу - у місто Сєвєродонецьк Донецької області. З його слів він зустрів там іншу жінку і тривалий час проживав з нею. На початку 2015 року він повернувся і з лютого 2015 року був мобілізований в Збройні Сили України. У серпні 2015 року він звернувся до суду із заявою, що позивач ніби-то чинить йому перешкоди в користуванні житловим будинком. Із тексту позовної заяви їй стало відомо, що житловий будинок, у якому вони проживають більше 10-ти років оформлений на бувшого чоловіка згідно договору дарування від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області, реєстровий № 2-2234. Це не відповідає дійсним обставинам справи, тому що вказаний житловий будинок вони з чоловіком купили і мав бути оформлений договір його купівлі-продажу. Усіма питаннями юридичного оформлення даного житлового будинку займався відповідач у справі, оскільки позивач в цей час доглядала за піврічною дочкою [PERSON]. Той факт, що в дійсності укладається договір купівлі-продажу, а не договір дарування, чоловік скрив як від неї, так і від нотаріуса. Даний договір дарування є удаваною угодою, такою, що приховує договір купівлі-продажу квартири, який насправді було вчинено. Отже, даний житловий будинок фактично був куплений у [PERSON] за ціною 1000 ( одна тисяча ) доларів США, а відповідач оформив дану угоду як дарування. Воля сторін в угоді, що оспорюється, була спрямована на укладення договору купівлі-продажу, тому є усі підстави вважати укладений договір дарування квартири удаваним. Окрім того, зазначає, що продавець [PERSON] не є родичем сторонам по справі, не є близькою їм особою, а тому подарунок такого коштовного майна незнайомій особі не є природнім і вмотивованим, що також дає підстави вважати укладений між ними правочин удаваним. Просить визнати договір дарування житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області, укладений 19 листопада 2003 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області і зареєстрований в реєстрі за № 2-2234, удаваним правочином та визнати, що між [PERSON] та [PERSON] 19 листопада 2003 року було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку № 25 по вул. Набережній в селі Житані Володимирі-Волинському Волинської області. В судовому засіданні під час розгляду справи позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали та просять його задовольнити з викладених у позовній заяві підстав. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, хоча повідомлявся про час та місце розгляду справи у встановленому законом порядку, заяви про розгляд справи у його відсутності до суду не подав, а тому суд вирішує дану справу в порядку ст.ст.224-226 ЦПК України, та постановляє заочне рішення, проти чого позивач та її представник не заперечили. Заслухавши пояснення позивача та її представника, допитавши свідків, дослідивши зібрані у справі докази та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 22 листопада 2002 року між сторонами по справі був укладений шлюб, який у листопаді 2012 року був розірваний на підставі рішення суду. Від шлюбу мають двох дітей - дочку [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. Дані обставини стверджуються копіями судового рішення та свідоцтв про народження дітей. Як пояснила позивач, після укладення шлюбу ними, як молодим подружжям, було досягнуто домовленості про придбання житлового будинку у селі Житані Володимир-Волинського району Волинської області по вул. Набережній, 25. Половину коштів за будинок у сумі 500 доларів США вони заплатили власнику будинку [PERSON] відразу під час домовленостей про купівлю будинку, у листопаді 2002 року. Це були кошти, подаровані подружжю на весілля. Решту грошей у сумі 500 доларів США, які були спільно зароблені ними протягом року, було сплачено в листопаді 2013 року, перед укладенням договору купівлі-продажу житлового будинку. Дані пояснення позивача узгоджуються з дослідженими доказами у справі, зокрема показаннями свідків [PERSON], яка ствердила що подружжя [PERSON] у 2002 році оглядали спірний будинок мали намір його придбати, а згодом купили у його власника [PERSON], де й постійно живуть по даний час. А також показаннями свідка [PERSON], яка ствердила, що сторони після весілля купили спірний будинок за подаровані на весіллі гроші, а згодом решту суми виплачували та проживали у придбаному ними будинку. Крім цього, копією рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 18 листопада 2015 року стверджується, що під час розгляду вказаної цивільної справи позивач [PERSON] пояснювала суду, що вказаний житловий будинок був придбаний ще у 2003 році за спільні кошти подружжя, з розстрочкою оплати. Про те, що право власності на спірний будинок оформлено на позивача на підставі договору дарування, відповідач дізналась лише після конфліктів з позивачем, який вважає даний будинок особистою власністю. А показаннями свідка [PERSON] стверджується, що він є сином [PERSON], який продав спірний будинок сім»ї [PERSON] за 1000 доларів США. Батько вже помер. Розрахунок проводився частинами, з розстрочкою виплати. Як вбачається з копії договору дарування житлового будинку від 19 листопада 2003 року, посвідченого державним нотаріусом Володимир-Волинської державної нотаріальної контори Волинської області [PERSON] за р/н 2-2234, [PERSON] прийняв у дар від [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями що знаходиться в с.Житані по вул. Набережній, 25 Володимир-Волинського району Волинської області. А витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно стверджується, що право власності на даний житловий будинок з надвірними спорудами зареєстровано позивачем у встановленому законом порядку. Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Як визначено ст. 235 ЦК України удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. Судом встановлено, що договір дарування житлового будинку був укладений між [PERSON] та відповідачем по справі [PERSON] всупереч їхньому волевиявленню, оскільки [PERSON] мав намір продати [PERSON] та продав, а останній мав намір купити та купив, заплативши половину вартості будинку, а решту виплачував разом із дружиною після оформлення права власності на придбаний спірний будинок. За таких обставин справи суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення в повному обсязі. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача. На підставі викладеного, ст.235 ЦК України,

Outcome: approved