Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що проживав з відповідачем в цивільному шлюбі з 2009 по січень 2017 року, за час якого у них народилася спільна дочка [PERSON], [INFO], яка проживає разом з ним і знаходиться на його повному утриманні. Зазначає, що відповідач участі у вихованні дочки не бере, у добровільному порядку матеріальної допомоги на її утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки являється працездатною особою, інших утриманців не має. Вказує на те, що на даний час по незалежній від нього причині офіційно не працює, йому самому важко утримувати дитину. Просить стягнути з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 600 гривень щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. В судове засідання позивач [PERSON] та його представник не з`явилися, 26.06.2017 року скерували суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позов підтримують, просять його задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявилася, хоча завчасно та належним чином повідомлена про час і місце слухання справи, причини неявки суду не повідомила. У звязку із чим, через засоби масової інформації, газету «Буковина» від 16.06.2017 року [PERSON] викликалася як відповідач в даній справі на 26.06.2017 року. Статтею 224 ЦПК України передбачається, що у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, відповідно до ч. 1, 2 ст. 224 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу в заочному порядку. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] є матірю, а [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження виданим 01.07.2014 року, виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради, Кіцманського району, Чернівецької області, що підтверджується копією свідоцтва про народження. (а.с. 6) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Мамаївської сільської ради Кіцманського району, Чернівецької області № 801 від 20.04.2017 року, вбачається, що малолітня донька [PERSON], [INFO] постійно проживає і знаходиться на утриманні свого батька [PERSON] (а.с. 5) Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею\~180 Сімейного Кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись на дитину визначається судом. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивач посилається на те, що відповідачка інших утриманців немає, являється працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки. Доказів на спростування даних обставин не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що остання спроможна надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до досягнення донькою повноліття, суд вважає грошову суму заявлену позивачем у розмірі по 600 гривень щомісячно. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640 гривень, від сплати яких позивач був звільнений при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, ст.ст. 180, 182, 183,\~ 184,\~ 191, Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved