Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON], який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.11.2016 року було розірвано. В шлюбі в них [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON]. Зазначає, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 09.11.2016 року з відповідача стягнуто на її користь аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. на кожну дитину щомісячно і до досягнення ними повноліття. Позивач вказує, що їхні з відповідачем діти мають хворобливий стан здоров'я та потребують лікування, що потребує додаткових витрат. На лікування дітей лише в 2017 році вона витратила значні кошти. Так, за період з лютого по липень місяць 2017 року включно нею було витрачено на діагностику (лабораторні дослідження) та лікування дітей 5848 грн. 46 коп., що підтверджується чеками, копіями чеків та копіями замовлень на проведення лабораторних досліджень в діагностичному центрі «Сінево». Відповідач не приймав участі у даних витратах. Вищезазначені витрати вона несла особисто. Крім того, за період з жовтня 2016 року по червень 2017 року нею сплачено за відвідування дитиною дошкільного навчального закладу 1956 грн. Всього (згідно квитанцій, які збереглися) нею витрачено 7804 грн. 46 коп. додаткових витрат на дітей, з яких: 5848,46 грн. - на діагностику та медикаменти, а 1956 грн. - як оплата за дитячий садочок. Позивач вказує, що добровільно приймати участь в понесенні додаткових витрат на утримання дітей відповідач відмовляється, хоча він фізично здоровий, інших утриманців не має, має достатній заробіток і в змозі сплачувати додаткові витрати на утримання дітей. За вказаних обставин позивач просить ухвалити рішення, яким стягнути з відповідача на свою користь 3 902,23 грн. додаткових витрат на утримання дітей. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. При цьому зазначила, що відповідач намагається завірити суд у тому, що добровільно сплачував додаткові витрати, однак це були виплати по аліментному зобов'язанню і вказані квитанції подавалися представником відповідача державному виконавцю для підтвердження факту оплати аліментів. Крім того, дійсно відповідач надавав грошові кошти на оздоровлення дітей на відпочинку, але ці кошти не відносяться до грошових коштів, щодо яких вона звернулася до суду. Позов просить задоволити. Представники відповідача позовні вимоги визнали частково на підставах, викладених в письмових запереченнях та відзиві. Суду адвокат [PERSON] зазначила, що відповідач добровільно надавав кошти на оздоровлення дітей, що підтверджують відповідні квитанції, подані до справи. Представник відповідача адвокат [PERSON] також показала, що суми, які вказані як додаткові витрати не мають розглядатися як такі, так як згідно вимог СК України входять в склад витрат, які задовольняються за рахунок аліментного зобов'язання. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що дійсно стороною відповідача подавалися квитанції щодо переплат сум аліментів, але вказані грошові кошти були враховані при відкритті нового виконавчого провадження по збільшенню аліментного зобов'язання. Грошові кошти не враховувалися як додаткові витрати, так як такого виконавчого провадження в його провадженні не було. Заслухавши учасників справи, покази свідка, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] з 02 грудня 2010 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/3380/16 від 09 листопада 2016 року було розірвано, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 8). В період шлюбу в сторін по справі [INFO] народилась дочка [PERSON], а [INFO] народився син [PERSON], на утримання яких рішенням Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/3380/16 від 09 листопада 2016 року з відповідача по справі [PERSON] на користь позивача по справі [PERSON] було стягнуто аліменти в твердій грошовій сумі по 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця і до досягнення ними повноліття, починаючи з 28 вересня 2016 року, що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 8). За ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. За заявою стягувача [PERSON], на підставі рішення Вінницького районного суду Вінницької області по справі № 128/3380/16 від 09 листопада 2016 року, Вінницьким РВ ДВС ГТУЮ у Вінницькій області 27 жовтня 2017 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 54997304 про стягнення з боржника [PERSON] аліментів, що підтверджується ксерокопією вказаної постанови (а.с. 74). Відповідачем [PERSON] не заперечується той факт, що його з позивачем діти періодично хворіють, в зв'язку з чим потребують лікування на яке необхідні додаткові кошти, не пов'язані з аліментними зобов'язаннями. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Встановленим в суді фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до частини 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, виходячи з аналізу статті 185 СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів, у зв'язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Згідно п.18 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до передбаченої ст. 185 СК участі в додаткових витратах на утримання дитини, викликаних особливими обставинами (розвитком її здібностей, хворобою, каліцтвом тощо), можна притягати лише батьків. У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Враховуючи принцип рівності прав й обов'язків батьків, визначений ст. 141 СК України, а також часткове визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача [PERSON] додаткових витрат підлягають частковому задоволенню, в 1/2 частці, а саме в частині, що стосується понесених позивачем витрат на лікування дітей, в сумі 2 924,23 грн. (5 848,46 / 2 = 2 924,23), оскільки позивач також зобов'язана брати участь у додаткових витратах на дітей порівну із відповідачем. Заперечення сторони відповідача, що полягає в тому, що позивач добровільно сплачував додаткові витрати, що підтверджує квитанціями, приєднаними до матеріалів справи, суд сприймає критично. При цьому, суд враховує, що характер цих додаткових витрат згідно квитанцій не визначений та не конкретизований. Виплати проведені до подачі позову до суду, без визначення за що саме було переведено кошти відповідачем на адресу позивача за поштовим переказом. Тому, суд вважає доводи відповідача щодо добровільного внесення коштів на додаткові потреби дітей за позовом не підтвердженими. Також суд враховує, що згідно пояснень державного виконавця Федоринського С.П., допитаного як свідка, сума надлишку грошових коштів, визначених відповідачем як додаткові витрати, вже була перенесена в рахунок виконання в нове виконавче провадження по стягненню аліментів. В стягненні витрат на дошкільний навчальний заклад суд вважає за необхідне відмовити, оскільки такі витрати відносяться до аліментних зобов'язань, а не додаткових витрат. В порядку ст.141 ЦПК України з відповідача підлягає до стягнення на користь держави судовий збір в розмірі 704 (сімсот чотири) грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: partial