Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2015 р. стягнуто з відповідача, на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2015 і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку 16.11.2018. Однак, на даний час її матеріальне становище істотно змінилось та крім соціальних виплат у розмірі 860,00 гривень, позивач не отримує інших доходів. Тому, просить суд змінити розмір аліментів визначений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2015 р. та стягувати щомісячно з відповідача аліменти на утримання дитини, у твердій грошовій сумі у розмірі 2\~000,00 гривень, починаючи з дня прийняття рішення і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час ті місце розгляду справи була повідомлена судом належним чином, надала заяву про розгляд справи без її участі та фіксування процесу технічними засобами, на позові наполягає. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, причину неявки не повідомив. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, встановив наступне. Як убачається з матеріалів справи відповідачем у справі є громадянин [PERSON] Іспанії, тобто іноземець у розумінні ст. 1 Закону України «Про правовий статус іноземців та осіб без громадянства». Таким чином, в силу положень першої та другої статей Закону України «Про міжнародне приватне право» на спірні приватноправові відносини поширюється його дія. Разом з тим, з огляду на положення ст. ст. 16, 66, 67 вказаного Закону, суд вважає, що справа підлягає вирішенню згідно з положеннями чинного законодавства. Судом встановлено, що сторони у справі з 25 квітня 2014 р. перебувають у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 138210, виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції. Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 298892, виданого Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану запорізького міського управління юстиції. Дочка проживає з матір'ю [PERSON] і знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 2 грудня 2015 р. стягнуто з відповідача, на користь позивача аліменти на її утримання у розмірі 1/3 частини з усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 16.11.2015 і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку 16.11.2018. Як убачається з наказу КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР від 19 січня 2016 р. № 09 - ВН позивач знаходиться у відпустці для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку з 7 лютого 2016 р. і до дати фактичного виходу на роботу. [PERSON] знаходиться на обліку в УПСЗН ЗМР по Орджонікідзевському району та отримує допомогу при народженні дитини з 1 грудня 2015 р. по 30 листопада 2018 р. у розмірі 860,00 гривень, що підтверджується повідомленням про надання державної допомоги сімям з дітьми № 14163. Згідно довідки про доходи КУ «Веселівський психоневрологічний інтернат» ЗОР від 27 липня 2016 р. № 64 позивач за період з лютого по липень 2016 р. отримала заробітну плату у розмірі 545,88 гривень. З довідки Вознесенівського ВДВС м. Запоріжжя від 14 червня 2016 р. № 1143/10 убачається, що позивач не отримувала аліменти з відповідача за виконавчим листом № 333/7378/15-ц за період з 9 грудня 2015 р. по 9 червня 2016 р. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 р. та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що розмір аліментів, який на даний час встановлений рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя не забезпечує потреб дитини. Також зазначила, що на даний час погіршився її матеріальний стан, вона знаходиться у відпустці за догляду за дитиною та отримує дохід, який не може забезпечити належне харчування, повноцінне життя дитини з урахуванням зростання витрат на її утримання. Як встановлено судом, відповідач не сплачує аліменти за рішенням суду. Відповідно до ч. 2ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З матеріалів справи убачається, що відбулися зміни матеріального стану, стану здоровя сторін: позивач на даний час не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною, перебуває на обліку в УПСЗН ЗМР по Орджонікідзевському району, отримує субсидію на ЖКП, страждає на хворобу гомілковостопного суглоба, що підтверджується протоколом ультразвукового дослідження гомілковостопних суглобів від 4 лютого 2016 р., інших доходів ніж соціальна допомога не має. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Ураховуючи положення ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ч. ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей, суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Outcome: approved