Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Колесник Олена Олександрівна, яким просить: - визнати недійсним в частині покупця укладений 24.09.2013 між [PERSON] та [PERSON] договір купівлі - продажу квартири за адресою: [ADDRESS] , перевівши право покупця за цим договором на позивача; - зобов`язати приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Колесник О.О. внести зміни до Державного реєстру правочинів щодо особи покупця за вказаним договором. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що 23.10.1993 [PERSON] було складено заповіт, яким належну їй на праві власності квартиру за адресою: [ADDRESS] заповіла позивачці, яка після смерті спадкодавця отримала свідоцтво про право власності за заповітом на вказану квартиру. 07.04.2006 між позивачкою та [PERSON] укладено шлюб. Надалі, 31.08.2013 вказана квартира була продана позивачкою [PERSON] за 541 068 грн. Оскільки, після вчинення вказаного правочину позивачка була знята з реєстрації, то за домовленістю з відповідачем, придбана 24.09.2013 квартира за адресою: [ADDRESS] була оформлена на відповідача, хоч придбана за кошти отриманні від попереднього правочину. Відповідач на той момент жодних заощаджень не мав та належне йому майно не відчужував. Вважає, що оскільки відповідач є лише формальний власник вказаної квартири наявні підстави для визнання договору купівлі - продажу недійсним. Ухвалою від 19.02.2021 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Ухвалою від 19.04.2021 закрито підготовче судове засідання, а справу призначено для розгляду по суті за правилами загального позовного провадження. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Відповідач, проти задоволення позову заперечив, просив у його задоволенні відмовити. Пояснив, що спірна квартира була придбана ним за його кошти, жодних коштів позивач на придбання цієї квартири не вкладала. Третя особа, будучи належним чином повідомлена про судовий розгляд, в судове засідання не з`явилася, причини неявки суду не повідомила. Судом встановлено наступні обставини справи. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28.04.1998 державним нотаріусом 5-ї Київської державної нотаріальної контори Бодак О.М., за реєстром № 2с-344, зареєстрованого 10.06.1998 в Бюро технічної інвентаризації м. Києва, позивачем набуто у спадщину після смерті [PERSON] квартиру за адресою: [ADDRESS] . Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] між позивачем та відповідачем 07.04.2006 укладено шлюб. Відповідно до договору купівлі-продажу від 31.08.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Немм О.В., квартира за адресою: [ADDRESS] позивачем продана [PERSON] за 559 510 грн, які згідно п. 2.1 вказаного договору повністю сплачені покупцем до його підписання. Згідно договору купівлі-продажу від 24.09.2013, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Колесник О.О., зареєстрованого в реєстрі за № 2433 (далі - Договір), відповідач придбав квартиру за адресою: [ADDRESS] в [PERSON] , вартістю 531 540 грн. У відповідності до п. 2.1 Договору ціна нерухомого майна сплачується покупцем шляхом перерахування грошових коштів у безготівковій формі на рахунок продавця, а укладенням та підписанням цього Договору його сторони підтвердили відсутність претензій майнового характеру. Як вбачається з п. 1.7 Договору сторони підтвердили, серед іншого те, що їх волевиявлення є вільним і усвідомленим, цей Договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені в ньому, а дружиною покупця, тобто позивачкою надано згоду на укладення цього договору, справжність підпису якої засвідчено нотаріусом. Право власності на нерухоме майно, що є предметом цього Договору виникає у покупця з моменту державної реєстрації у Державного реєстратора прав на нерухоме майно (п. 4.1 Договору). Відповідно до положень ч. 1 ст. 655 Цивільного кодексу України (далі - ЦК) за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі (ч. 1 ст. 657 ЦК). Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним ч. 1 ст. 204 ЦК. Підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу (ч. 1 ст. 215 ЦК). Згідно вимог ч. 3 ст. 215 ЦК якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до вимог ч. 10 ст. 44 Закону України «Про нотаріат» нотаріус зобов`язаний встановити дійсні наміри кожної із сторін до вчинення правочину, який він посвідчує, а також відсутність у сторін заперечень щодо кожної з умов правочину. Позивачка вказує на те, що вона є справжнім покупцем квартири за адресою: [ADDRESS] , а не відповідач, який зазначений таким у Договорі, тобто покликається на удаваність правочину в частині покупця майна. Удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили (ч. 1 ст. 235 ЦК). За приписами ч. 2 ст. 235 ЦК якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами щодо правочину, який сторони насправді вчинили. За загальним правилом тягар доказування удаваності правочину покладається на позивача. Заявляючи вимогу про визнання правочину удаваним, заявник має довести: факт укладання правочину, що на його думку є удаваним; спрямованість волі сторін в удаваному правочині на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином, тобто відсутність у сторін іншої мети, ніж приховати інший правочин; настання між сторонами інших прав та обов`язків, ніж ті, що передбачені удаваним правочином (Постава Верховного суду від 30.03.2020 у справі № 524/3188/17). Між тим позивачкою не надано належних і допустимих доказів на підтвердження обставин на які вона покликається, в тому числі і щодо виконанням саме нею обов`язків покупця за Договором в частині передачі коштів за купівлю квартири. Факт відчуження позивачкою 31.08.2013 квартири за адресою: [ADDRESS] сам по собі не доводить подальше придбання нею спірної квартири за особисті кошти. Водночас, суд звертає увагу, що заявлена позовна вимога про переведення прав покупця на позивача за відсутності вимоги щодо визнання за ним права власності, навіть у разі доведення позовних вимог, у разі реєстрації права власності на спірну квартиру за іншою особою, є неефективним способом захисту цивільного права. Проте, позивачем не надано суду відомостей щодо власника квартири за адресою: [ADDRESS] на момент розгляду справи. Також суд звертає увагу, що задоволення позовних вимог у разі реєстрації права власності на зазначену квартиру за іншими особами, які не приймають участі у справі, може вплинути на її права, обов`язки чи порушувати їх законні інтереси. Наведені обставини є також самостійними підставами для відмови в задоволенні позовних вимог. Понесені позивачем судові витрати слід покласти на останнього.

Outcome: dismissed