Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м.Полтави із вказаним позовом до відповідача про зміну розміру аліментів, в якому прохає збільшити розмір аліментів, що стягуються із [PERSON] на користь [PERSON] , на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , з 1/6 частини заробітку на 1/4 частину заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред`явлення позову до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-12). Заявлені вимоги вмотивовані позивачем тим, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем, який наразі розірвано. Вони мають двох спільних доньок [PERSON] і [PERSON] , одна з яких досягла повноліття. Відповідач був зобов`язаний до сплати аліментів на підставі судового рішення на утримання двох дітей в розмірі 1/3 частини заробітку, але після досягнення донькою [PERSON] у січні 2020 року повноліття, розмір аліментів на меншу доньку автоматично зменшився до 1/6 частини, який є замалим. Позивач наголошує, що самостійно утримує дітей, відповідач станом на 01.08.2020 має заборгованість по сплаті аліментів, доньці [PERSON] встановлена інвалідність з дитинства, у зв`язку із чим вона потребує контролю за станом здоров`я, тому суми аліментів в розмірі 1/6 частини заробітку, не вистачає для забезпечення потреб дитини. Ухвалою суду від 02.12.2020 (а.с.26) позовна заява [PERSON] прийнята до розгляду із відкриттям провадження у справі та призначенням до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 15.01.2021 відповідачем надано відзив на позовну заяву (а.с.39-56), в якому у задоволенні позову відповідач прохає відмовити повністю. Заперечення проти позову вмотивовані тим, що після розірвання шлюбу з позивачем їх спільні діти залишились проживати разом із [PERSON] . На утримання доньок відповідач сплачував аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку. У зв`язку із зміною сімейного та матеріального стану за його позовом розмір аліментів на утримання доньок рішенням суду було зменшено до 1/3 частини заробітку. На думку відповідача розмір аліментів на утримання меншої дочки в розмірі 1/6 частини заробітку є достатнім для задоволення її потреб, з огляду на встановлений розмір прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. Відповідач вказує, що має на утриманні малолітню доньку [PERSON] , яка теж потребує відповідного матеріального забезпечення, зараз він не має постійного місця роботи, через впровадження карантинних обмежень та світову кризу, він не мав можливості вчасно сплачувати аліменти, однак станом на 01.01.2021 борг відсутній. Вимогу позивача про збільшення розміру аліментів та їх стягнення від дня пред`явлення позову вважає необґрунтованою. Крім того зазначає, що дитина від іншого шлюбу не може бути обмежена судом в праві на гідне утримання в інтересах дитини від попереднього шлюбу, з огляду на що у задоволенні позову прохає відмовити повністю. Позивачем подано відповідь на відзив (а.с.62-63), в якій звернуто увагу на коло потреб дитини, з огляду на її стан здоров`я. Будучи належно повідомленими про дату, час і місце розгляду справи, сторони до суду не прибули. В судовому засіданні представник позивача пред`явлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на викладені у позові обставини. При прийнятті рішення просила врахувати стан здоров`я та потреби неповнолітньої доньки відповідача [PERSON] . Те, що у зв`язку із досягненням старшою дочкою повноліття розмір аліментів автоматично зменшився до 1/6 частини заробітку, що є недостатнім. Також представник позивача наголосила, що відповідач має аліментні зобов`язання за судовим наказом щодо утримання доньки від іншого шлюбу в розмірі 1/4 частини заробітку. Представник відповідача заперечуючи проти позову у повному обсязі просила врахувати мотиви викладені у поданому відзиві. При цьому зазначила про відсутність доказів того, що неповнолітня донька сторін за станом здоров`я потребує обстежень та іншого постійного контролювання її фізичного стану, про що наголошено позивачем. З приводу наявності судового наказу зазначила, що дружина відповідача не пред`являла його до виконання, оскільки вони зараз проживають разом. Посилання представника позивача щодо наявності попередньої заборгованості, обставин складання розписки та нібито погроз зі сторони відповідача, просила не враховувати, як такі що не стосуються розгляду справи. З`ясувавши позиції сторін, дослідивши приєднані до справи письмові матеріали, судом встановлено наступне. Згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.13) батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.46), сторони у справі також є батьками [PERSON] , [INFO] , яка досягла повноліття. Рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 14.09.2011 (а.с.44) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За вказаним рішенням неповнолітніх доньок [PERSON] та [PERSON] залишено проживати з матір`ю. Згідно із рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 24.10.2011 (а.с.47), з відповідача на користь позивачки було стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/2 частини заробітку до досягнення дітьми повноліття та видано відповідний виконавчий лист (а.с.48). Заочним рішенням Ленінського районного суду м.Полтави від 18.10.2018 (а.с.14-15), задоволено позов [PERSON] , змінено розмір аліментів, що стягуються з нього на підставі рішення суду від 24.10.2011 та стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Донька сторін [PERSON] досягла повноліття [INFO] та відповідно до наданої органом державної виконавчої служби довідки (а.с.54) починаючи з січня 2020 року розмір аліментів, що стягуються з відповідача склав 1/6 частину заробітку. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01.01.2021 відсутня. Відповідно до медичного висновку №17 від 29.08.2016 та посвідчення серії [NUMBER] (а.с.18,19) неповнолітня донька сторін [PERSON] є дитиною з інвалідністю. Як убачається з матеріалів справи, 12.12.2015 відповідач [PERSON] зареєстрував шлюб зі [PERSON] , вони мають спільну неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , яка відвідує ДНЗ №13, оплата за який у грудні 2020 року склала 514,80 грн. Вказані обставини підтверджуються приєднаними до справи копіями свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.51), свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.52) та копією квитанції про оплату за ДНЗ (а.с.55) і не заперечувались стороною позивача в ході розгляду справи. Представник відповідача в судовому засіданні пояснила, що відповідач має на утриманні доньку [PERSON] , яка відвідує дитячий садок, у зв`язку із чим він несе витрати по оплаті близько 500 грн. на місяць. В судовому засіданні представником відповідача також було наголошено на тому, що [PERSON] наразі не має постійного місця роботи. Так, згідно із наданим витягом з трудової книжки на ім`я [PERSON] , останнього було звільнено з посади водія ПП «Автолідер» 01.02.2019 за згодою сторін (а.с.49). Згідно із відомостями з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків (а.с.76), відомості про одержання [PERSON] доходів за 1-4 квартали 2020 року у реєстрі відсутні. Між тим, суд звертає увагу, що відсутність у відповідача постійного місця роботи, а також наведені у відзиві твердження щодо світової кризи та запровадження карантинних обмежень, в жодному разі не звільняють особу від виконання аліментних зобов`язань. Розглянувши справу в межах заявлених вимог, оцінивши досліджені докази та всебічно встановивши фактичні обставини справи, суд зазначає, що спірні правовідносини регулюються нормами Сімейного Кодексу України, також судом взято до уваги положення Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, норми Закону України «Про охорону дитинства» та роз`яснення, що містяться у Постанові Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006. За змістом ст.3 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно із ст.27 вказаної Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначене кореспондується із нормами національного законодавства, зокрема, ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (ч.7,8 ст.7 СК України). Отже, при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття, що закріплений у ст.51 Конституції України. Судом встановлено, що відповідач мав зобов`язання по сплаті аліментів на підставі судового рішення на утримання двох доньок - [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку. На даний час старша донька досягла повноліття і з відповідача продовжено стягнення аліментів на утримання меншої доньки у розмірі 1/6 частини заробітку, яка проживає з позивачкою та має статус дитини з інвалідністю. Вказані обставини сторонами не заперечувались. Згідно із ст.183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Вказаною правовою нормою передбачено право батьків на пред`явлення позову про зміну (визначення) розміру аліментів на неповнолітню дитину, після досягнення старшою повноліття, відтак позивач правомірно звернулась до суду із вказаним позовом. У відповідності до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ст.181 СК України). Згідно із ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.2 ст.182 СК України). Згідно із ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Аналізуючи зміст ст.ст.183,192 СК України у їх системному взаємозв`язку, суд зазначає, що розмір аліментів не вважається незмінним і може бути змінений як за позовом платника так і одержувача аліментів з огляду на зміни їх матеріального або сімейного стану. Суд вважає, що у зв`язку з досягненням старшою дочкою сторін повноліття та припиненням стягнення аліментів на її утримання, змінився матеріальний стан відповідача, оскільки розмір аліментів що стягуються з нього зменшився. Наявність об`єктивного існування інших обставин щодо зміни матеріального або сімейного стану платника або одержувача аліментів, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них або дитини, перед судом переконливо не доведено. Так, зміни у сімейному житті відповідача відбулись до досягнення старшою донькою повноліття, у лютому 2019 року відповідач звільнився з роботи і до цього часу, за посиланням його представника, офіційно не працевлаштований, доказів щодо погіршення або поліпшення стану здоров`я доньок [PERSON] , [PERSON] або ж сторін, а також наявності інших утриманців, суду надано не було. За змістом рішення Ленінського районного суду м.Полтави від 18.10.2018 (а.с.14-15), однією з підстав для зменшення розміру аліментів, що стягувались з відповідача на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] стала наявність у нього на утриманні доньки [PERSON] , на утримання якої він зобов`язаний до сплати аліментів в розмірі ј частини заробітку до повноліття дитини на підставі судового наказу, виданого Київським районним судом м.Полтави від 06.06.2018. Зазначена обставина була підтверджена в ході судового розгляду представником відповідача. За таких обставин, враховуючи всі обставини справи у їх сукупності, беручи до уваги положення ст.182 СК України та виходячи із принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини, з огляду на рівність прав дітей на утримання з боку батька, суд вважає справедливим визначення однакового розміру аліментів, що присудженні до стягнення на утримання обох неповнолітніх дітей відповідача, тому приходить до висновку про необхідність зміни аліментів, що стягуються з [PERSON] на утримання доньки [PERSON] , збільшивши їх розмір до ј частини заробітку (доходу) щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи стягнення аліментів у новому розмірі з дня набрання рішенням законної сили. Суд не бере до уваги посилання представників сторін щодо мотивів звернення стягувача із заявою про видачу судового наказу та його не пред`явлення до виконання, оскільки як було встановлено в судовому засіданні судовий наказ про стягнення з [PERSON] аліментів є чинним, за нововиявленими обставинами не переглядався, із позовом про зменшення аліментів, згідно із ч.7 ст.170 ЦПК України, боржник не звертався, а отже відповідач визнав розмір аліментів, що присуджені до стягнення на утримання доньки [PERSON] і погодився з ним. При цьому, згідно із п. 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили, з огляду на що вимога позивача про стягнення аліментів у новому розмірі з дня пред`явлення позову є необґрунтованою. Разом із тим, суд не бере до уваги посилання представника позивача на обставини щодо неможливості продовження старшою донькою навчання, особистих стосунків колишнього подружжя, попередньої сплати відповідачем аліментів, як такі, що не стосуються розгляду справи. Надані сторонами докази щодо вказаних обставин, а саме довідки-розрахунки заборгованості зі сплати аліментів за попередні періоди, листи й постанови державного виконавця, акт судово-медичного обстеження, розписка, дублікати квитанцій, судом до розгляду не приймаються, оскільки не стосуються предмета доказування у даній справі, а отже є неналежними доказами. Питання про судові витрати вирішено відповідно до ст.141 ЦПК України. З урахування звільнення позивача від сплати судового збору при звернені до суду із відповідним позовом, з [PERSON] на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. судового збору.

Outcome: approved