Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до Державного виробничого житлово-побутового підприємства «Укрбуд», [PERSON], за участю третьої особи: Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання таким, що втратив право користування житлом, визнання частково недійсним свідоцтва про право власності, уточнивши який просила суд визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Одеса, вул. Паркова, 75а, кімн. 41; визнати недійсним розпорядження № 00603 та свідоцтво про право власності на житло, які видані ДВЖПП 30.05.2012 року, та зареєстровані в КП «ОМБТІ та РОН» 23.08.2012, в частині передачі у власність [PERSON] 1/2 частини кімнати 41, загальною площею 20,3 кв.м., що складає 24/1000 частин кімнат №41,25,28,29,30,31,32,33,34,35,36,38а,40,41а,41б,27 секції гуртожитку будинку 75а по вулиці Парковій в місті Одесі; визнати за нею, [PERSON] право власності на 1/2 частини кімнати 41, загальною площею 20,3 кв.м., що складає 24/1000 частин кімнат №41,25,28,29,30,31,32,33,34,35,36,38а,40,41а,41б,27 у гуртожитку будинку 75а по вулиці Парковій в місті Одесі, що раніше належали [PERSON], а також визнати, що рішення в частині переходу права власності підлягає виконанню органами державної реєстрації права власності. Свій позов позивачка обґрунтовує тим, що з липня 2005 року вона проживала в кімнаті 41 будинку 75а по вулиці Парковій в м. Одесі. 10 липня 2009 року в позивачки народився син [PERSON], який до грудня 2011 року проживав з нею та якого вона зареєструвала з своїм місцем проживання. У звязку із погіршення стану здоровя свого сина, позивачка вирішила відвезти його до своїх батьків, які проживають в [INFO] та у грудні 2011 року син позивачки [PERSON] переїхав до її батьків, що підтверджується заявою колишнього чоловіка позивачки [PERSON], який 19.12.2011 року склав нотаріально посвідчену заяву про згоду на виїзд свого сина до РФ та фактом реєстрації сина за іншою адресою. Таким чином, з грудня 2011 року син позивачки [PERSON] має інше постійне місце проживання за адресою: РФ, м. Астрахань, вул. Ленінградська, 8, а отже втратив право користування кімн. 41 в будинку 75а по вул. Парковій в м. Одесі. У травні 2012 року позивачка здійснила приватизацію кімнати в якій вона проживала, що підтверджується розпорядженням №00603 та свідоцтвом про право власності на житло, які видані ДВЖПП 30.05.2012 року, відповідно до яких позивачка та її син є співвласниками в рівних частках кімнати 41, що складає 48/1000 частин квартири спільного заселення, загальною площею 20,3 кв.м., будинку 75а по вулиці Парковій в місті Одесі, яке складається з однієї житлової кімнати (згідно технічного паспорту № 33, площею 13,4 кв.м.), вбиральні (№ 3, площею 1 кв.м.), та відповідних частин приміщень загального користування: коридорів (№1-площею 63,1 кв.м., №2-2,4 кв.м., вбиральні №4, площею 1 кв.м., підсобного приміщення №5, площею 12,7 кв.м., кухні №40, площею 10,8 кв.м., сушили №47, площею 9,2 кв.м.). Позивачка вказує, що приватизація була здійснена в порушення ч.2 ст.8 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду», оскільки син позивачки мав інше постійне місце проживання, а тому розпорядження та свідоцтво є недійсними в частині передачі у власність в процесі приватизації частини кімнати сину позивачки [PERSON], оскільки порушує права позивачки, як законного власника кімнати у повному обсязі, тому вона звернулася з наступним позовом до суду. Представник позивачки в судове засідання не зявився, надав до суду заяву в якій позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив задовольнити та розглянути справу у його відсутність, у звязку із службовою зайнятістю. Відповідач представник Державного виробничого житлово-побутового підприємства «Укрбуд» в судове засідання не зявилась, надала до канцелярії суду заяву в якій зазначила, що позовні вимоги [PERSON] визнає в повному обсязі та просить розглянути справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав до суду заяву, посвідчену приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу від 13.01.2017 року та зареєстровану в реєстрі за № 58 з якої вбачається, що він, [PERSON], підтверджує, що у грудні 2011 року його син [PERSON], [INFO], виїхав за його згодою до Російської Федерації, місто Астрахань, зі своєю матірю (його колишньою дружиною) [PERSON], де вони і проживають по цей час. Повідомляє, що не заперечує проти відчуження кімнати № 41 будинку № 75-А по вулиці Паркова у місті Одеса, в якій був зареєстрований його син [PERSON], та який брав участь у приватизації вищевказаної кімнати. З позовом [PERSON] про визнання [PERSON] таким, що втратив право проживання у кімнаті № 41 будинку № 75-А по вулиці Паркова у місті Одеса, та позбавлення останнього права спільної часткової на зазначену кімнату ознайомлений, не заперечує проти задоволення позову, просить розглядати справу за його відсутністю. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації ОМР в судове засідання не зявилась, надала до суду заяву в якій просила суд розглянути справу без участі представника органу опіки та піклування, рішення прийняти на розсуд суду. Відповідно до\~ст. 174 ЦПК України\~у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно п.11 Пленуму Верховного Суду України «Про судове рішення у цивільній справі» у разі визнання відповідачем позову, яке не суперечить закону, не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд у мотивувальній частині рішення може вказати лише про визнання позову та прийняття його судом. Суд, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Від даного шлюбу у позивачки та відповідача [PERSON] 10 липня 2009 року народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії 1-ЖД № 191565 виданого Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. 26 січня 2010 року шлюб між чоловіком [PERSON] та дружиною [PERSON] розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу виданого Другим Малиновським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції. З заяви [PERSON], засвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу від 19.12.2011 року та зареєстрованої в реєстрі за № 1052 вбачається, що він, батько, [PERSON], дає згоду на тимчасовий виїзд за кордон України до Російської Федерації своєму малолітньому сину: [PERSON], який народився в Україні місті Одеса 10.07.2009 року, у супроводі матері [PERSON], яка відповідатиме за здоровя його сина та вирішуватиме усі питання, що можуть виникнути під час поїздки, та по закінченню строку поїздки забезпечить повернення його сина до України. Строк, протягом якого дитина буде перебувати за межами України з 24 грудня 2011 року по 30 червня 2012 року. З розпорядження органу приватизації № 00603 від 30.05.2012 року директора ДВЖПП вбачається, що від наймача [PERSON] надійшла заява на приватизацію 48/1000 частини кімнати житлового блоку у секції гуртожитку, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Паркова, 75а, кім. №41. Після розрахунків та розгляду матеріалів з зазначеного питання прийнято рішення: прохання наймача [PERSON] задовольнити і передати вказану кімнату у секції гуртожитку в спільну часткову власність: [PERSON], [PERSON], в рівних частках, мешкаючим у одній кімнаті №41, загальною площею 20,3 кв.м. Уповноваженим власником кімнати житлового блоку у секції гуртожитку визначено [PERSON]. На підставі розпорядження органу приватизації № 00603 від 30.05.2012 року видано свідоцтво про право власності на житло від 30.05.2012 року, яке зареєстровано і записано у реєстрову книгу за № 20-603, з якого вбачається, що ДВЖПП Корпорації «Укрбуд» посвідчує, що 48/1000 частини кімнати житлового блоку у секції гуртожитку, яка знаходиться за адресою: м. Одеса, вул. Паркова, 75а, кім. №41 дійсно належить на правах спільної часткової власності [PERSON] та членам її сімї [PERSON] в рівних частках. Право приватної спільної часткової власності у розмірі 24/1000 за [PERSON] та у розмірі 24/1000 за [PERSON] було зареєстровано у КП «ОМБТІ та РОН» за номером 1294 в книзі 816пр-14. Виходячи з аналізу змісту\~Закону №2482-ХІІ\~у поєднанні з нормами ст. ст.\~1,\~6,\~9,\~61 ЖК України,\~ст. 29 ЦК України\~місцем постійного проживання особи є житлове приміщення, в якому особа постійно проживає, має передбачені\~ст. 64 ЖК України\~права користування цим приміщенням і на яке за собою зберігається це право і при тимчасовій відсутності (у випадках, передбачених\~ст. 71 ЖК України), а відтак, і право на приватизацію разом з іншими членами сім'ї. За таких обставин при вирішенні зазначеного спору, пов'язаного з наявністю чи відсутністю у [PERSON] права на приватизацію спірної кімнати в момент реалізації ним цього права суд відповідно до вимог ст.\~ст. 213-215 ЦПК України повинен установити, чи було на той момент спірне житло місцем постійного проживання [PERSON], або на яке за ними відповідно до\~ст. 71 ЖК України\~зберігалися права, передбачені\~ст. 65 ЖК України\~та\~ст. 5 Закону №2482-ХІІ. За\~ст. 345 ЦК України\~фізична або юридична особа може набути право власності у разі приватизації державного майна та майна, що є в комунальній власності. Приватизація здійснюється в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.4 ст.5 Закону України\~«Про приватизацію державного житлового фонду» право на приватизацію житла належить громадянам, які постійно проживають в цих квартирах (будинках). Відповідно до частини другої\~статті 8 Закону України від 19 червня 1992 року № 2482-XII «Про приватизацію державного житлового фонду»\~передача займаних квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках здійснюється в спільну сумісну або часткову власність за письмовою згодою всіх повнолітніх членів сім'ї, які постійно мешкають у цій квартирі (будинку), житловому приміщенні у гуртожитку, в тому числі тимчасово відсутніх, за якими зберігається право на житло, з обов'язковим визначенням уповноваженого власника квартири (будинку), житлового приміщення у гуртожитку. Посилання позивачки, що на момент здійснення приватизації кімнати № 41 будинку № 75-А по вулиці Паркова у місті Одеса, неповнолітній [PERSON] мав інше постійне місце проживання за адресою: РФ, м. Астрахань, вул. Ленінградська, 8, знайшло своє підтвердження матеріалами справи, а тому розпорядження про приватизацію такого житла є часткового незаконними, а свідоцтво про приватизацію підлягає скасуванню. Так, заст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Щодо позовних вимог про визнання втратившим [PERSON] право користування в зв'язку з обранням іншого постійного місця проживання (ст. 107 ЖК УРСР), то суд вважає, що вони також підлягають задоволенню виходячи з наступного. Так, ст. 107 ЖК УРСР, у разі вибуття наймача та членів його сім'ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім'я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім'ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Як було встановлено матеріалами справи, зокрема те, що [PERSON] з 2011 року має інше постійне місце проживання призводить до втрати їм права користування. Факт постійного проживання не заперечується сторонами та знайшов своє підтвердження матеріалами справи. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, остаточного рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Статтею 16 ЦК України визначений спосіб захисту цивільних прав, яким може бути і визнання правочину недійсним. Згідно зі\~ст.217 ЦПК України\~суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочку або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні. На підставі викладеного та

Outcome: approved