Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], по якій просила: - вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]; - встановити порядок користування житловим приміщенням, а саме: квартирою [ADDRESS] закріпивши за нею право користування кімнатою площею 14.1 кв.м., за відповідачем кімнату площею 12,6 кв.м., а кухню, ванну кімнату та коридор залишити у спільному користуванні; - зобов'язати відповідача не чинити їй перешкод у користуванні виділеною кімнатою та підсобними приміщеннями в квартирі [ADDRESS]; - стягнути на її користь з відповідача [PERSON] суму відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 18 000 грн. та моральної шкоди в розмірі 5000 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначено, що квартира [ADDRESS] належить сторонам на праві спільної часткової власності в рівних частинах. Квартира складається з двох суміжних кімнат площею 14,1 кв.м. та 12,6 кв.м. Загальна площа квартири - 43,8 кв.м., житлова площа 26,7 - кв.м. Зареєстрованими в спірній квартирі є син позивача [PERSON], його дружина [PERSON] та діти [PERSON] і [PERSON]. Відповідач [PERSON] у квартирі не зареєстрована, але проживає, нею на вхідні двері квартири встановлені замки, від яких у позивача відсутні ключі, що створює для неї непереборні перешкоди в користуванні належним їй житловим приміщенням. Добровільно пустити [PERSON] в квартиру та визначити порядок користування кімнатами відповідач відмовляється. Частина квартири знаходиться у власності позивача з 2012 року згідно із заповітом, і з того часу відповідач створює перешкоди в користуванні квартирою. Вважає, що такими діями [PERSON] завдала їй матеріальну шкоду, яку оцінює в 18 000 грн. (500 грн. за кожен місяць проживання протягом 3 років) та моральну шкоду у розмірі 5 000 грн., так як у зв'язку з неможливістю врегулювати конфлікт мирним шляхом, вона переживає нервовий стрес, збільшилась кількість астматичних приступів, порушився сон та піднявся артеріальний тиск. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просили задовольнити. Позивач в судовому засіданні також пояснила, що на даний час їй передані ключі від спірної квартири. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнала у повному обсязі, зазначила, що факти викладені в позовній заяві про наявність перешкод у користуванні власністю не підтверджуються належними та допустимими доказами. Не підтверджується також доказами факт зміни відповідачем замків до квартири, крім того, виходячи із змісту рішення Кіровського районного суду м. Кіровограда від 09.11.2012 року по цивільній справі № 1109/8140/12 [PERSON], доводила факт зміни відповідачем замків на вхідних дверях до квартири, неможливості проживання та користування своєю власністю. Таким чином позивач, повторно доводить обставини, щодо яких є відповідні висновки суду. Відповідач постійно проживає у спірній квартирі, іншого житла не має, позивач у користуванні має інше житло і крім місця реєстрації в [ADDRESS], фактично проживає в [ADDRESS]. Квартира [ADDRESS] має житлову площу - 43,8 кв.м. та складається з двох суміжних кімнат площею 14,1 кв.м., та 12,6 кв.м; кухні - 9,6 кв.м., вбиральні 2,4 кв.м., коридору - 3,8 кв.м., комори 0,7 кв.м., балкону 0,6 кв.м. В квартирі розташовані дві суміжні кімнати, однак порядок користування можливо встановити між співвласниками лише щодо відокремлених (ізольованих) жилих кімнат з можливістю залишення у загальному користуванні лише нежилих (підсобних) приміщень. Вважає, що позивач не довів того, що існуюче планування квартири дозволяє встановити порядок користування квартирою двома власниками та членам їх сімей та не доводить можливості перепланування чи часткової перебудови квартири. Крім того, закріплення за позивачем кімнати розміром 14,1 кв.м. надасть їй можливість самостійно використовувати балконом на який є вихід тільки із кімнати яку просить за нею закріпити позивач. Крім того кімнати у спірній квартирі за розміром не відповідають часткам співвласників у праві власності на зазначену квартиру, тому якщо визначити порядок користування житлом за пропонованим [PERSON] варіантом, це буде порушувати права іншого співвласника на вільне користування та володіння належною його часткою у майні. Щодо вимог позивачки про зобов'язання відповідача не порушувати встановлений порядок користування квартирою, то такі вимоги не підлягають задоволенню, оскільки вони не відповідають закону, а стосуються можливих порушень в майбутньому, а не існуючих на момент розгляду цивільної справи № 404/5502/16-ц або ж таких , що неминуче настануть. У зв'язку з цим вважає неналежними доводи позовної заяви, що відповідач з 2012 року користується майном позивача право власності на яке у позивача виникло з моменту реєстрації, тобто з 29.09.2015 року (1/4 частки) та 23.02.2016 року (1/4 частки). Не наводиться позивачем з посиланням на норми чинного законодавства, на підставі яких має бути стягнуто з відповідача розмір матеріальної шкоди, за користування майном що перебуває у спільній частковій власності, а також обрахунок розміру заявленої шкоди. Факту заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, не доведено. Право власності на спадкове майно оформила лише через 3 роки після смерті спадкодавця, позивач забезпечена житлом і в спірній квартирі не проживала. За таких обставин вважає, що правові підстави для стягнення моральної шкоди з відповідача на користь позивача відсутні з огляду на їх необґрунтованість та безпідставність. Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, покази свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо відмови у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно з ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ј частини квартири [ADDRESS] на свідоцтва про право на спадщину серія та номер 2-657, виданий 29.09.2015 року Кіровоградською міською державною нотаріальної конторою №2 (а.с. 14-16) та ј частини квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 18.02.2016 року, посвідченого приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Буліч Н.В. за реєстровим № 99 (а.с. 7-10). Відповідач [PERSON] є власником Ѕ частини квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину серія та номер: 5-745, виданого 12.11.2013 року Кіровоградською міською нотаріальної конторою № 2, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна № 53787145 від 23.02.2016 року (а.с. 11-13). Як вбачається з висновку по результатах розгляду матеріалів Кіровоградського ВП ГУ НП України в області від 10.06.2016 року 31.05.2016 року до Кіровоградського ВП ГУ НП України в області надійшла заява від [PERSON], про те, що [PERSON] перешкоджає їй у користуванні квартирою [ADDRESS]. В ході проведення перевірки остання пояснила, що на даний час вказана квартира не розмежована між власниками (а.с. 17). Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердила факт, що відповідач чинить перешкоди позивачу в користуванні квартирою [ADDRESS] З технічного паспорту квартири вбачається, що квартира має 2 жилі кімнати. Ізольованою є лише кімната «1» площею 14,1 кв.м., кімната «2» площею 12,6 кв.м. є прохідною, оскільки з неї відбувається доступ до кімнати «1» площею 14,1 кв.м. Загальна площа жилих кімнат 26,7 кв.м. (а.с.67-68). [PERSON] виходячи із розміру її частки у спільній власності, має право на користування жилою площею в квартирі у розмірі 14,1 кв.м., а [PERSON] виходячи з її частки, має право користуватися жилою площею розміром 12,6 кв.м., виділення кімнати [PERSON] в такому розмірі без згоди відповідача неможливе, бо це порушує її право, як співвласника нерухомого майна (ст.358 ЦК України). Відмовляючи позивачу в задоволенні позову, суд виходить з того, що порядок користування можливо встановити між співвласниками лише щодо відокремлених (ізольованих) жилих кімнат з можливістю залишення у загальному користуванні лише нежилих (підсобних) приміщень. Позивачем не доведено того, що існуюче планування квартири дозволяє встановити порядок користування квартирою двома власниками та не довів можливості перепланування, часткової перебудови квартири. Отже, позивач не довела тих обставин, на які вона посилалася як на підставу своїх вимог, хоча зобов'язана була це зробити (ч.1 ст.60 ЦПК). Щодо позовної вимоги про вселення позивача до спірної квартири, то судом встановлено, що відповідач передала позивачу комплект ключів, проте позивач зазначила, що не буде залишати без розгляду або змінювати дану позовну вимогу, тому суд приходить до висновку про відмову в її задоволенні, оскільки сторони вирішили дане питання між собою добровільно. Також, суд вважає, що позивачем не було доведено завдання їй матеріальної та моральної шкоди діями відповідача. Суд враховує, що положеннями статті 358 ЦК України не передбачено відшкодування матеріальної та моральної шкоди у разі відсутності між співвласниками згоди щодо користування спільним майном. Згідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками в розумінні ч. 2 ст. 22 ЦК України є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Позивач не надав суду доказів, що внаслідок неправомірних винних дій відповідача [PERSON] була позбавлений можливості користуватися своєю власністю, чим їй завдано матеріальних збитків та моральної шкоди. Тому підстави для стягнення з відповідача на користь позивача матеріальної та моральної шкоди на підставі ст. ст. 22, 23, 1166, 1167 ЦК України також відсутні, взаємозв'язок погіршення стану здоров'я позивача із-за неправомірних дій відповідача належними та правомірними доказами не доведено. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди задоволенню не підлягають. Згідно статті 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З урахуванням цієї норми та того, що у задоволенні позову відмовлено, судові витрати позивачеві не відшкодовуються.

Outcome: dismissed