Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 14.01.2012 року, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 14. Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO]. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем втратили почуття любові один до одного, подальше спільне проживання є неможливим. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Позивач просить суд шлюб, укладений з відповідачем 14.01.2012 року розірвати. Також, [PERSON] просить суд стягувати аліменти з [PERSON] в її користь на утримання їх неповнолітнього сина [PERSON] в розмірі 500 гривень щомісячно. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи. Відповідач зазначив, що позов він визнає. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони з 14.01.2012 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 14 (а.с. 5). Від подружнього життя у сторін народився син [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с. 6). Встановлено, що після одруження сторін та народження у них сина [PERSON], 05.07.2012 року сторони змінили свої прізвища: позивач з Пашинської на [PERSON], а відповідач з Прибиш на [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про зміну імені (а.с.10, 11). З матеріалів справи вбачається, що сторони втратили почуття любові один до одного, проживають окремо, не ведуть спільного господарства, подальше спільне проживання є неможливим, шлюб існує формально. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітньої дитини, а тому шлюб слід розірвати. При визначенні коштів, які підлягають стягненню з кожної з сторін при реєстрації розірвання шлюбу, суд виходить з матеріального становища кожного з подружжя. Разом з тим, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтва про народження дитини [PERSON], відповідач являється батьком останнього (а.с. 6). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] працює неофіційно та має стабільний заробіток, однак добровільно не надає постійну матеріальну допомогу дитині, хоча спроможний. Дитина сторін [PERSON] проживає окремо від батька [PERSON] та знаходиться на утриманні та вихованні матері. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, а також враховує той факт, що [PERSON] позов визнав. Суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на тримання своєї неповнолітньої дитини в розмірі 500 гривень щомісячно, але не менше ніж 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: approved