Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та судового збору, мотивуючи вимоги тим, що позивач [PERSON] працювала у [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк в управлінні постачання на посаді економіста з матеріально-технічного постачання. Наказом №0084-КП(зв) від 14.03.2000р. була звільнена за ст.38 КЗпП України по догляду за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку. При звільненні позивача [PERSON] з посади, з позивачем не було здійснено розрахунку по заробітній платі. На момент звільнення, відповідач мав заборгованість перед позивачем по виплаті заробітної плати у сумі 7228грн. Заробітна плата була виплачена 19.05.2017р., тобто з затримкою на 66 днів. Тому, позивач [PERSON] звернулась з позовом до суду і просить стягнути з відповідача [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні у сумі 8751,57грн. Позивач [PERSON] до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності. З сумою, зазначеною у довідці [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» №3089 від 07.09.2017р. у розмірі 7202,38 згодна. Представник відповідача до судового засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, в матеріалах справи наявні письмові заперечення проти позовної заяви в яких зазначено, що з вимогами позивача [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не згодна, оскільки затримка виплати заробітної плати [PERSON] сталася не з вини відповідача, а через форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст.233 КЗпП України, працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права. У разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Оскільки позивача [PERSON] було звільнено 14.03.2017р. без проведення належних розрахунків з працівником при звільненні, а з позовом до суду вона звернулась 22.05.2017р., то суд приходить до висновку, що позивачем [PERSON] не пропущено строк для звернення до суду з даним позовом. Відповідно до ст.ст. 47, 116 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до п.п.20, 21 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24.12.1993р. №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв'язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після пред'явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст.117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. При визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівниками підприємств, установ, організацій, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995р. №100. З матеріалів справи вбачається, що відповідно до копії трудової книжки серії АХ №878260, [PERSON] 12.07.2010р. прийнята комірником цеху виробництва ацетіліна та винілацетата виробництва «Оргсинтез» ЗАТ «Сєвєродонецьке обєднання Азот»; 13.09.2016р. переведена на посаду економіста по матеріально-технічному постачанню без категорії сектору забезпечення допоміжними матеріалами управління збуту управління підприємства; 14.03.2017р. звільнена за власним бажанням за ст.38 КЗпП України. Згідно довідки №30984 від 18.03.2017р., виданої [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк, середньогодинна заробітна плата [PERSON] становить 20,59грн., середньомісячна кількість часів за період січень-лютий 2017р. 159,5ч., середньомісячна заробітна плата 3284,11грн. Відповідно до довідки-розрахунку сум за час затримки при звільненні №3089 від 07.09.2017р., виданої [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк, розрахункова сума за час затримки розрахунку при звільненні [PERSON] з 15.03.2017р. по 19.09.2017р. складає 7202,38грн. Відповідно до копії сертифікату №4978, виданого Торгово-промисловою палатою України 02.09.2015р., остання засвідчує настання форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), а саме акти тероризму, військові дії на території Луганської області [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк (93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, б.5, код ЄДРПОУ 33270581) щодо зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Судом встановлено, що у день звільнення з позивачем [PERSON] не було проведено розрахунку. На день розгляду справи заборгованість по заробітній платі в сумі 7228грн. позивачу виплачена. Верховним Судом України у постанові від 25.05.2016р. за №6-948цс16, яка згідно зі ст.360-7 ЦПК України є обов'язковою для судів, висловлена правова позиція, яка полягає у тому, що з огляду на неврегульованість трудовим законодавством відносин з приводу відшкодування майнової та моральної шкоди, положення цивільного законодавства можуть поширюватися на ці правовідносини. Вимоги щодо виплати компенсації у звязку з несвоєчасною виплатою належних працівникові сум, тобто свого роду відшкодування завданої майнової шкоди, а також відшкодування моральної шкоди, що регулюється главою 82 ЦК України, застосуванню підлягають положення цивільного законодавства. Статтею 617 ЦК України передбачено, що особа, яка порушила зобов'язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов'язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили. Непереборною силою є надзвичайна або невідворотна зовнішня подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов'язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути, і ця подія завдала збитків. Тимчасові заходи для забезпечення підтримки суб'єктів господарювання, що здійснюють діяльність на території проведення антитерористичної операції, та осіб, які проживають у зоні проведення антитерористичної операції або переселилися з неї під час її проведення, визначено Законом України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» від 2.09.2014р., за змістом ч.1 ст.1 якого періодом проведення антитерористичної операції є час між датою набрання чинності Указом Президента України від 14.04.2014р. №405/2014 та датою набрання чинності Указом Президента України про завершення проведення антитерористичної операції або військових дій на території України. Згідно до ст.10 Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» протягом терміну дії цього Закону єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, як підстави для звільнення від відповідальності за невиконання (неналежного виконання) зобовязань, є сертифікат Торгово-промислової палати України. У відповідності до ст.14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» Торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб'єкта господарської діяльності за собівартістю. Сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) для суб'єктів малого підприємництва видається безкоштовно. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об'єктивно унеможливлюють виконання зобов'язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов'язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна загроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади тощо. Порядок, підстави та строк видачі Сертифікатів про настання форс-мажорних обставин встановлений Регламентом засвідчення Торгово-промисловою палатою України та регіональними торгово-промисловими палатами форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили), затвердженого рішенням Президії ТПП України від 18.12.2014 №44(5). Згідно до п.6.2 Регламенту форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб'єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Аналізуючи викладене вбачається, що протягом терміну дії Закону України «Про тимчасові заходи на період проведення антитерористичної операції» єдиним належним та достатнім документом, що підтверджує настання обставин непереборної сили (форс-мажору), що мали місце на території проведення антитерористичної операції, є сертифікат Торгово-промислової палати України, який видається по конкретному договору, контракту, податковим та/чи іншим зобов'язанням, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. На підтвердження відсутності вини [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк у невиплаті позивачу заробітної плати при звільненні, відповідач послався на настання обставин непереборної сили, що мали місце на території проведення антитерористичної операції, якою є м. Сєвєродонецьк Луганської області. Відповідачем до суду був наданий сертифікат №4978 (вих. №2856/05.0-4 від 02.09.2015р.) Луганської регіональної Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили). Відповідно до вказаного сертифікату №4978, Торгово-промисловою палатою України засвідчено форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): акти тероризму, військові дії на території Луганської області [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк місцезнаходженням якого є: 93403, Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вул. Пивоварова, буд.5, код ЄДРПОУ 33270581 щодо зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р., укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України», які унеможливили їх виконання. Період дії форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили): дата настання 16.04.2014р. та дата закінчення - тривають на 02.09.2015р., дату встановити неможливо. Зазначені вище обставини свідчать про те, що сертифікат засвідчує лише форс-мажорні обставини про неможливість [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк виконання зобовязань з оплати за поставлений постачальником природний газ, за договором поставки природного газу №06/09-1984 від 22.12.2009р. укладеного з Дочірньою компанією «Газ України», Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України». Таким чином, у сертифікаті Торгово-промислової палати України про форс-мажорні обставини №4978 не містяться обставини непереборної сили для [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк під час здійснення господарської діяльності та дотримання законодавства щодо справляння і сплати податків та обов'язкових платежів, виплати заробітної плати, тому він не може вважатися доказом підтвердження дії обставини непереборної сили як підстави для звільнення відповідача щодо невиплати позивачу заробітної плати при звільненні. Крім того, суд звертає увагу на те, що інших сертифікатів про засвідчення форс-мажорних обставин, виданих Торгово-промисловою палатою України , відповідачем до суду надано не було. Таким чином, суд доходить висновку про те, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження відсутності його вини у затримці розрахунку при звільненні позивача. Посилання відповідача на постанову Верховного Суду України від 23.03.2017р. №6-365цс16 не заслуговує на увагу, оскільки обставини, які зазначені у постанові Верховного Суду України, та обставини у цій справі є різними. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем, суд враховує, що позивач [PERSON] була звільнена 14.03.2017р., у звязку із чим розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку із позивачем має обчислюватися з 15.03.2017р. по 19.05.2017р. по день фактичного розрахунку. Здійснення розрахунків середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку визначено в Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100. Так, абзацом третім пункту 2 Порядку встановлено, що середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Згідно до пункту 5 розділу IV Порядку, нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно пункту 8 розділу IV Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015р. по справі № 6-195цс134. До судового засідання представником відповідача [PERSON] було надано довідку рахунок сум за час затримки розрахунку при звільненні №3089 від 07.09.2017р., згідно якої розраховано суму за час затримки розрахунку при звільненні позивача [PERSON] з 15.03.2017р. (наступний день після звільнення) по 19.05.2017р. (день фактичного розрахунку), яка складає 7202,38грн. З зазначеним відповідачем розрахунком позивач [PERSON] погодилась. Відповідно до п.6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999р. справляння та сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Аналізуючи викладене, вбачається, що з відповідача на користь позивача слід стягнути суму середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.03.2017р. по 19.05.2017р. у розмірі 7202,38грн., при цьому питання вирішення сплати з цієї суми обовязкових платежів у вигляді податку, зборів та інших обовязкових платежів є обовязком сторін при виплаті вказаної суми. Таким чином, у судовому засіданні було встановлено, що факти, викладені позивачем [PERSON] в обґрунтування позову знайшли своє підтвердження в матеріалах справи. Отже, з урахуванням вищевикладеного, позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» м. Сєвєродонецьк про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, підлягає задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №36 від 06.06.2017р. про сплату судового збору у розмірі 640грн. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача понесені нею і документально підтверджені судові витрати у розмірі 640грн.

Outcome: approved