Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовних вимог позивач пояснила, що вона перебувала у шлюбі з [PERSON], який був розірваний рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 01.02.2011 року. Позивач є власником житлового будинку за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, буд. № 6 на підставі договору дарування від 21.05.2002 року За адресою розташування житлового будинку зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] останній не проживає в зазначеному будинку з 2012 року, комунальні платежі не сплачує та не користується житловим приміщенням. У зв'язку з тим, що [PERSON] добровільно не знімається з реєстрації, а наявність реєстрації відповідача в зазначеному вище будинку порушує права власника на користування належним позивачу нерухомим майном, виникла необхідність звернення позивача з цим позовом до суду. [PERSON] не несе будь-яких зобовязань по утриманню будинку, оплату за комунальні послуги не здійснює. У звязку з тим, що комунальні платежі нараховуються з урахуванням всіх зареєстрованих осіб, Позивач змушена сплачувати комунальні послуги, які нараховуються і на відповідача. В судове засідання позивач з?явилась, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на обставини вказані в позові, просила їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач до суду не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, письмових заперечень проти позову не надавав, причини неявки суду не повідомив. Суд, на підставі\~ст. 280 ЦПК України\~постановляє заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України\~та за згоди позивача, представника позивача та відсутності відповідача в судовому засіданні без поважних причин. Суд, вислухавши позивача, представника позивача, свідків, вивчивши матеріали справи, встановив такі обставини і відповідні правовідносини. В судовому засіданні встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що [PERSON] зареєстрований за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, буд. 6. Згідно договором дарування від 21.05.2001 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON] зареєстрованого в реєстрі за № 2422 [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, буд. № 6. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач, [PERSON] є колишнім чоловіком позивача. Шлюб між сторонами було розірвано 01.02.2011 року, що підтверджується наданою позивачем копією рішення Ленінського районного суду м. Харкова по справі про розірвання шлюбу. З 2012 року відповідач не проживає за місцем реєстрації. Зі слів позивача, відповідач вивіз усі свої особисті речі та більше не з?являвся з того часу за адресою реєстрації. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та протягом більше, ніж шість років за власною волею не проживає за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, 6 та не цікавиться станом житла. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що відповідач є колишнім чоловіком позивача та протягом більше, ніж шість років за власною волею не проживає за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, 6. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в право власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 156ЖК України з урахуванням положень ч. 1\~ст. 405 України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частиною 2статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом Відповідно до\~статті 64 ЖК України\~члени сімї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обовязки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сімї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобовязаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сімї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сімї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, з врахуванням вищезазначеного, судом достовірно встановлено, що відповідач [PERSON] не проживає в зазначеному житловому будинку з 2012 року, тобто більше шести років і має бути визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Харків, вїзд Владивостоцький, 6, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняття його з реєстраційного обліку обґрунтовані та підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved