Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON] з зустрічним позовом, в якому просила: 1) усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7124987000:04:001:0184, площею 0,2499 га; 2) відновити межу між земельними ділянками домогосподарств [ADDRESS] та [ADDRESS] шляхом переставлення паркану відповідно до додатку 1 та додатку 2 висновку спеціаліста в галузі інжинірингу, геології та геодезії Богуславець І.І. від 16.12.2017р. за №1 між точками 8,9,10,1 (позначено зеленим кольором на додатках 1, 2); 3) зобов`язати [PERSON] не чинити перешкод у встановленні межі; 4) зобов`язати [PERSON] за власний рахунок знести самоправно побудовану споруду (на плані висновку спеціаліста позначена №1-4). В позовній заяві позивач вказує, що попередній власник земельної ділянки домогосподарства [ADDRESS] за наслідками вирішення спору з іншими сусідами самостійно змінив конфігурацію і розмір своєї земельної ділянки шляхом перенесення межі на 0,8м в бік земельної ділянки позивачки (домогосподарство № [NUMBER] ), внаслідок чого зменшується загальна площа земельної ділянки домогосподарства [ADDRESS] . Окрім того, в позові зазначається, що відповідачкою самочинно збудовано будівлю сараю без дотримання архітектурно-будівельних норм та правил, яка фактично розташована по межі між ділянками і захоплює частину ділянки [PERSON] , що перешкоджає нормальній експлуатації її земельної ділянки, створює незручності в користуванні, затінення, попадання стічних вод на ділянку позивачки та загрозу пожарній безпеці. Отже, свої вимоги позивач обґрунтовує порушенням з боку відповідачки правил землекористування в частині позначення на місцевості межі між земельними ділянками домоволодінь, які належать сторонам, а також здійснення відповідачкою самочинного будівництва на цій межі між земельними ділянками. Відповідач надала відзив, в якому заперечила проти позовних вимог [PERSON] в повному обсязі та просила відмовити у їх задоволенні. В обґрунтування своїх заперечень відповідачка посилається на те, що саме [PERSON] був збудований паркан таким чином, що частина належної відповідачці земельної ділянки перебуває у користуванні позивачки. На теперішній час позивачка зареєструвала право власності на свою земельну ділянку із визначенням конфігурації своєї земельної ділянки таким чином, що не відповідає первинним правовстановлюючим документам та здійснено без погодження меж земельної ділянки з відповідачкою, як власником суміжної земельної ділянки. Зауважує, що розроблена позивачкою технічна документація не відповідає земельній ділянці [PERSON] по фактичному користуванню в межах існуючої огорожі, що спричинене помилками під час виконання робіт із землеустрою щодо формування конфігурації такої земельної ділянки. Невірне зазначення координатів кутів поворотних точок земельної ділянки, що є складовою частиною технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки [PERSON] призвело до порушення прав [PERSON] , адже земельна ділянка домогосподарства [ADDRESS] частково зачіпає недобудовану господарську споруду домогосподарства № [NUMBER] , хоча відстань від такої споруди до межі, що розділяє земельні ділянки фактично становить 0,66м - 0,93м. Зустрічний позов [PERSON] був прийнятий судом до спільного розгляду із первинним позовом [PERSON] , але на підставі п.3 ч.1 ст.257 ЦПК позов [PERSON] залишений без розгляду, а відтак суд розглядає лише вимоги по зустрічному позову [PERSON] . В судове засідання відповідач не з`явилась, хоча була належним чином повідомлена про час і місце судового розгляду справи, про причини неявки суд не повідомила. Представник відповідача також не з`явилась в судове засідання, але подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Разом з тим, враховуючи, що це вже повторна неявка сторони відповідача в судове засідання, то на підставі ч.1, п.1 ч.3 ст.223 ЦПК суд прийнято рішення про продовження розгляду справи без участі сторони відповідача. Степанківська сільська рада надала суду клопотання, в якому просила розглядати справу без участі її представника. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги та наполягала на їх задоволенні з підстав, викладених в позовній заяві [PERSON] . Представник ПП «Геотоп-сервіс» в судовому засіданні позов підтримала. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши надані суду письмові докази та оцінивши їх у сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини і відповідні їм правовідносини. 10.10.2011р. [PERSON] стала власником житлового будинку з надвірними спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] (далі домоволодіння [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом Черкаської районної державної нотаріальної контори Чуй Н.В., зареєстрованого в реєстрі за № 1-524, після смерті чоловіка [PERSON] .. Відповідно до рішення виконавчого комітету Степанківської сільської ради № 81 від 24 жовтня 1996 року про передачу земельних ділянок у приватну власність і користування було передано у приватну власність [PERSON] (правонаступник [PERSON] ) земельну ділянку площею 0,40га по [ADDRESS] , для ведення особистого підсобного господарства. Даний факт підтверджується довідкою №1034 від 28.09.2015р., виданою Степанківською сільською радою Черкаського району. Поряд з домоволодінням [ADDRESS] власником якого є [PERSON] (попередній власник [PERSON] ), яка набула право власності на підставі договору дарування житлового будинку від 23.08.2013р., зареєстрованого в реєстрі за №3514. Відповідно до довідки № 49 від 16.01.2014 року, виданою Степанківською сільською радою, за домоволодінням [ADDRESS] також обліковується земельна ділянка площею 0,40га згідно рішення № 1 від 26 листопада 1994 року. Фактична межа між земельними ділянками домоволодінь [ADDRESS] та № [NUMBER] позначена парканом, в місцях відсутності парканів знаками довготривалого використання. Натомість сторони справи, як власники спірних земельних ділянок, не складали спільного акту погодження меж таких ділянок через відсутність згоди з конфігурацією земельних ділянок згідно фактичного землекористування, що підтверджується актом Степанківської сільської ради від 19.06.2013р.. Протягом 2004-2006рр. в Черкаському районному суді Черкаської області в порядку цивільного провадження розглядався спір між користувачами земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS] ( [PERSON] ) та № [NUMBER] ( [PERSON] ) по [ADDRESS] стосовно усунення перешкод у користування земельними ділянками (справа №2-698/2004 за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою, встановлення межових знаків і земельного коридору, зустрічним позовом [PERSON] , [PERSON] до [PERSON] , Степанківської сільської ради про усунення порушень у користуванні земельною ділянкою, відновлення стану меж земельної ділянки, скасування рішень сільської ради, пов`язаних із затвердженням актів узгодження суміжного землекористування, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, пов`язаних із пошкодженням сільськогосподарських культур та порядку землекористування). За наслідками розгляду такої справи судом ухвалено рішення від 20.06.2006р, яке набрало законної сили 01.08.2006р., яким, зокрема, виділено [PERSON] земельну ділянку (позначену на плані похилими лініями зеленого кольору), яка має форму багатокутника площею 4611кв.м, з яких 4000кв.м відповідно до рішення виконкому Степанківської сільської ради від 26.11.1996р. за №91, а 611кв.м лишки. Рішенням Степанківської сільської ради від 12.12.2013р. №35-10 надано дозвіл [PERSON] на розробку технічної документації по встановленню меж земельних ділянок в натурі /на місцевості/ площею 0,25 га для будівництва і обслуговування жилого будинку господарських будівель і споруд за адресою домоволодіння [ADDRESS] . На підставі зазначеного рішення [PERSON] була розроблена технічна «Технічна документація із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки площею 0,2499 га для надання у власність гр. [PERSON] для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд в межах [ADDRESS] ». На підставі зазначеної технічної документації із землеустрою земельна ділянка площею 0,2499 га за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована у державному земельному кадастрі за кадастровим номером 7124987000:04:001:0184. В той же час акт встановлення та погодження меж землекористування від 23.04.2014р., який є складовим елементом розробленою технічної документації, не погоджений та не підписаний [PERSON] , як землекористувачем суміжної ділянки. Відповідно до висновку спеціаліста в галузі інжинірингу, геології та геодезії ВОП Богуславець І.І. від 16.12.2017р. №1 за результатами топографо-геодезичних робіт складено зведений план земельних ділянок по фактичному користуванню та встановлено, що фактична площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] (володілець - [PERSON] ) становить 0,4695 га, а фактична площа земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] (володілець [PERSON] ) становить 0,4810 га. При проведенні спеціалістом топографо-геодезичних робіт було встановлено невідповідність між межами земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] по фактичному користуванню та межами земельної ділянки [PERSON] , що зареєстрована у Державному земельному кадастрі за кадастровим номером 7124987000:04:001:0184 (хоча вони мають бути тотожними). Така невідповідність, за твердженням спеціаліста, спричинена помилками під час виконання робіт із землеустрою щодо формування земельної ділянки (неправильне визначення координат кутів поворотних точок меж земельної ділянки). Також координати кутів поворотних точок житлового будинку, господарських будівель і споруд домоволодіння [ADDRESS] по фактичному користуванню не відповідають координатам кутів поворотних точок житлового будинку, господарських будівель і споруд зареєстрованим у Державному земельному кадастрі (Додаток 1 до висновку спеціаліста). Зазначені помилки призвели до того, що згідно з каталогом координат кутів поворотних точок земельна ділянка за кадастровим номером 7124987000:04:001:0184 на 0,0012 га накладається на земельну ділянку домоволодіння [ADDRESS] , що не відповідає фактичному положенню земельних ділянок в натурі (на місцевості). В той же час спеціалістом підтверджується та обставина, що межі земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] по фактичному користуванню станом на 16.12.2017р. відповідають фактичним межам такої земельної ділянки, які були визначені рішенням Черкаського районного суду від 20.06.2006р.. За заявою [PERSON] від 03.02.2020р., у зв`язку із виявленою технічною помилкою в геодезичних обмірах, ПП «Геотоп-Сервіс» складена нова технічна документація із землеустрою щодо відновлення меж земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] в натурі (на місцевості). За змістом такої технічної документації конфігурації спірних земельних ділянок домогосподарств № [NUMBER] та № [NUMBER] не накладаються одна на одну, а документально визначені межі таких земельних ділянок співпадають із їх межами за фактичним використанням. 04.02.2020р. оновлені зміни технічних даних щодо конфігурації та координатів кутів поворотних точок земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] зареєстровані у встановленому законом порядку, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.02.2020р. №НВ-7113839202020. 01.07.2020р. [PERSON] здійснено державну реєстрацію земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] , внаслідок чого такій земельній ділянці присвоєно кадастровий номер 7124987000:04:001:0262, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру від 01.07.2020р. №НВ-7114642632020. В подальшому 19.08.2020р. на підставі рішення Степанківської сільської ради №48-17/VII від 14.07.2020р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно зареєстроване право власності [PERSON] на таку земельну ділянку. Таким чином, на теперішній час в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за сторонами зареєстровано право власності на суміжні земельні ділянки з кадастровими номерами 7124987000:04:001:0262 площею 0,25га (домоволодіння [ADDRESS] , власник [PERSON] ) та 7124987000:04:001:0184 площею 0,2499га (домоволодіння [ADDRESS] , власник [PERSON] ), які між собою розділяються межею, що збігається із стовпами існуючої огорожі по фактичному користуванню. На території земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] знаходиться, зокрема, самочинно побудований сарай, позначений літерою «К» у схематичному плані земельної ділянки за даними технічної інвентаризації КП «Черкаське обласне бюро технічної інвентаризації» станом на 16.08.2011р. /а.с.14 т.1/ (ця ж сама споруда позначена літерою «Н» 1-4 у додатку 2 до висновку спеціаліста №1 від 16.12.2017р. /а.с.59 т.2/). Зазначена споруда перебуває поруч із межею земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] на відстані, яка фактично становить 0,66м 0,93м (за висновком спеціаліста №1 від 16.12.2017р.) та 0,67м 0,86м (за даними зведеного плану меж земельних ділянок із Держгеокадастру від 12.02.2020р.). Відповідно до листа Управління Державної архітектурно-будівельної інспекції у Черкаській області №1023-1-1.14-Л/259 від 27.07.2015р. розміщення такої споруди на відстані менше 1м від межі між домоволодіннями та на відстані менше 15м від сусіднього житлового будинку є відхиленням від санітарних та протипожежних вимог. За таких обставин [PERSON] стверджує про порушення з боку [PERSON] правил землекористування, що завдає шкоди законним правам та інтересам [PERSON] , а тому остання звернулась до суду з зазначеним позовом. Тож спір між сторонами виник з приводу порядку використання земельних ділянок та об`єктів будівництва тобто правовідносин, що регулюються нормами Цивільного кодексу України (далі ЦК) та Земельного кодексу України (далі - ЗК). Надаючи оцінку доводам учасників справи та обґрунтованості позовних вимог суд виходить з наступного. Цивільні правовідносини засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні та майновій самостійності їх учасників. При цьому регулювання таких відносин здійснюється на засадах, зокрема, неприпустимості позбавлення права власності, крім випадків, встановлених Конституцією України та законом, забезпечення судового захисту цивільного права та інтересу, справедливості, добросовісності та розумності (статті 1, 3 ЦК). Відповідно до ст.13 ЦК при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди довкіллю або культурній спадщині. У разі недодержання особою при здійсненні своїх прав зазначених вимог, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом. Суд зауважує, що відповідно до принципу змагальності цивільного процесу, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ст.12 ЦПК). Зазначена норма кореспондується зі статтею 81 ЦПК, відповідно до якої сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Отже обов`язок довести обставини порушення, невизнання або оспорювання прав позивача покладається саме на позивача. Згідно ч.1 ст.44 ЦПК учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Крім того, поруч із принципом добросовісності у цивільному судочинстві також пов`язана вимога заборони суперечливої поведінки в процесі, що становить собою принцип, відповідно до якого сторона не повинна мати можливість отримати переваги від своєї непослідовної поведінки в процесі на шкоду іншій стороні. Так за загальним правилом обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною (ч.1, 2 ст. 82 ЦПК). Зазначене положення, безперечно, спрямоване на забезпечення передбачуваності процесуальної поведінки сторін спору та унеможливлення отримання процесуальних переваг недобросовісної сторони спору. В обґрунтування своїх вимог щодо порушення відповідачем правил землекористування в частині позначення на місцевості межі між земельними ділянками [PERSON] посилається на те, що конфігурація і розміри земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] були змінені до 1999 року попереднім користувачем земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] [PERSON] шляхом перенесення межі на 0,8 м в бік земельної ділянки [PERSON] (теперішній власник [PERSON] ), що на теперішній час порушує законні права та інтереси [PERSON] , як власника земельної ділянки. Натомість зазначені твердження судом не приймаються, оскільки вони не підтверджуються належним чином. В цьому контексті слід звернути увагу, що викладене у висновку судової будівельної технічної експертизи № А-106/04 від 13.09.2005р., проведеної в межах судової справи №2-698/2004, припущення щодо можливості зменшення ширини земельної ділянки домоволодіння [ADDRESS] не обґрунтовує правомірності заявлених [PERSON] позовних вимог та наявності порушення її законних прав та інтересів, оскільки саме з урахуванням такого експертного висновку та зважаючи на спірність питання щодо визначення конфігурації меж земельної ділянки домогосподарства № [NUMBER] Черкаським районним судом Черкаської області було ухвалене рішення від 20.06.2006р., яким визначено нові межі земельної ділянки домогосподарства [ADDRESS] з урахуванням необхідності збереження її загальної площі, які на теперішній час відповідають межам по фактичному користуванню такої земельної ділянки. Таке судове рішення є обов`язковим для [PERSON] , як правонаступника речових прав на земельну ділянку домогосподарства [ADDRESS] , що належали попередньому володільцю земельної ділянки [PERSON] , яка була стороною у судові справі. Будь-яких інших обставин, які б свідчили про порушення з боку [PERSON] речових прав та інтересів [PERSON] щодо визначення меж земельної ділянки домогосподарства [ADDRESS] в період після ухвалення вищезгаданого судового рішення судом не встановлено. До того ж сама позивач під час розгляду даної судової справи за первісним позовом [PERSON] неодноразово заявляла, що межа між земельними ділянками домогосподарств № [NUMBER] та № [NUMBER] визначена знаками тривалого використання, що збігається із стовпами існуючої огорожі по фактичному користуванню таких земельних ділянок. Крім того, з урахуванням виправлених даних технічної документації на земельну ділянку домогосподарства № [NUMBER] та технічної документації на земельну ділянку № [NUMBER] , які зареєстровані в Держгеокадастрі та Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, на теперішній час межі конфігурації таких земельних ділянок не накладаються одна на одну і між собою розділяються межею, що збігається із стовпами існуючої огорожі по фактичному користуванню. Таким чином, судом не встановлено обставин, які б свідчили про порушення [PERSON] законних прав та інтересів [PERSON] в частині визначення меж суміжних земельних ділянок домогосподарств № [NUMBER] та № [NUMBER] , а отже позовні вимоги в цій частині є необґрунтованими і не підлягають до задоволення. Щодо позовної вимоги про зобов`язання [PERSON] за власний рахунок знести самоправно побудовану споруду сараю, то суд виходить з наступного. По обставинам даної справи судом встановлено, що спірна споруда сараю є об`єктом самочинного будівництва, яке здійснено до 1999р., що підтверджується даними КП «Черкаське ОБТІ» та відображено у висновку судової будівельної технічної експертизи № А-106/04 від 13.09.2005р., проведеної в межах судової справи №2-698/2004. З огляду на визначені на теперішній час та зареєстровані у встановленому законом порядку межі земельних ділянок домоволодінь [ADDRESS] та № [NUMBER] , то спірна споруда сараю знаходиться виключно на земельній ділянці [PERSON] на відстані менше 1м від межі між домоволодіннями та менше 15м від сусіднього житлового будинку, що є відхиленням від санітарних та протипожежних вимог. Статтями 91, 96 ЗК передбачено, що власники та користувачі земельними ділянками зобов`язані дотримуватися правил добросусідства. Відповідно до ст.103 ЗК власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затінення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Судом встановлено, що спірна споруда сараю була побудована понад двадцять років назад ще за попередніх власників спірних земельних ділянок ( [PERSON] та [PERSON] ). У 2015році [PERSON] здійснювала реконструкцію такого сараю без дотримання встановленого законом порядку здійснення будівельних робіт, проте будь-яких доказів зміни місця розташування чи конфігурації споруди такого сараю, внаслідок чого на теперішній час завдається шкода законним правам та інтересам [PERSON] , судом не встановлено, як і не встановлено обставин, які свідчать про існування реальної загрози завдання такої шкоди. В цьому контексті слід звернути увагу, що [PERSON] здійснюючи реконструкцію сараю зобов`язана вжити заходів щодо усунення будь-якого негативного впливу на сусідні земельні ділянки. Натомість на теперішній час [PERSON] не доведено обставин, які б свідчили про наявність такого негативного впливу. Отже порушень з боку відповідача норм, передбачених ст.13 ЦК, ст.103 ЗК судом також не встановлено. Аналіз змісту ч.4 ст.376 ЦК свідчить, що право вимоги про знесення самочинно збудованого нерухомого майна мають власник земельної ділянки, на якій здійснено будівництво, або інша особа права якої порушені внаслідок здійснення будівництва. Під час розгляду справи позивачем не доведено, що наявність реконструйованого сараю літ. «К» (за даними технічної інвентаризації КП «ЧОБТІ») порушує її права або завдає їй значної шкоди такого ступеню небезпеки, усунення якої можливе лише шляхом знесення цієї споруди. Як зазначено у п.22 постанови пленуму ВССУ від 30.03.2012р. №6 «Про практику застосування судами статті 376 ЦК (про правовий режим самочинного будівництва)» знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності. Тож, враховуючи обставини справи з урахуванням наданих сторонами доказів, зважаючи на значимість інтересів сторін щодо об`єкту сараю літ. «К», задля забезпечення дотримання вимог добросовісності, справедливості та розумності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги в частині знесення споруди сараю також не підлягають задоволенню. У зв`язку з тим, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, то відповідно до ст.141 ЦПК понесені позивачем судові витрати відшкодуванню також не підлягають.

Outcome: dismissed