Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з останнього на свою користь аліменти на утримання їхнього неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від усіх видів доходу відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною 23-х років у разі, якщо вона продовжитиме навчання, починаючи стягнення з дня предявлення позову. В обґрунтування позовних вимог, позивачка в позовній заяві посилалася на те, що від шлюбу з відповідачем, який на цей час розірваний, має дитину, яка після розірвання шлюбу між сторонами проживає з позивачем. Відповідач має брати участь в матеріальному забезпеченні сина, проте не робить цього. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позову з підстав у ньому викладених. Відповідач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. Розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд прийшов до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 березня 20415 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірваний і прізвище останній повернуте на дошлюбне, а саме на «Ясногор» (а.с. 4). Також встановлено, що сторони мешкають окремо, їхній син проживає разом з позивачем, у звязку з чим вона потребує матеріальної допомоги на утримання сина від його батька. Відповідно до ч. 10 ст. 7 Сімейного кодексу України кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист. Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. \~ Згідно ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини та ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, культурного, морального і соціального розвитку. Також, згідно з ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей, умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно з ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Пунктом 17 Постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм СКУ при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006р. передбачено, що суд при визначені розміру аліментів, повинен врахувати: стан здоровя, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Аналізуючи встановлені судом фактичні обставини в контексті наведених вище норм цивільного законодавства, суд приходить до висновку про доведеність та обґрунтованість позовних вимог про стягнення аліментів до досягнення дитиною сторін повноліття. Відповідно до ст. 264 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Позовні вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини до досягнення нею двадцяти трьох років у разі, якщо вона продовжуватиме навчання, не підлягають задоволенню як заявлені передчасно, оскільки наразі дитина сторін є неповнолітньою. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, з огляду на те, що позивачка при предявленні позову була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 141 ЦПК України, ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір необхідно стягнути з відповідача на користь держави у розмірі 640 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial