Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 1 / 4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня пред`явлення заяви до суду і до досягнення дитинною повноліття, тобто до [INFO] . В обґрунтування вимог зазначила, що 17 листопада 2007 року між відповідачем і [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований у Ленінському відділі реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції, актовий запис № 642. Від вказаного шлюбу мають дитину - [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя відповідача з [PERSON] не склалось, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. По наявним у позивача відомостям, шлюб на підставі рішення Харківського районного суду Харківської області від 14.07.2015 року, справа № 635/4417/15-ц розірвано. Рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13.09.2017, справа №635/136/17 відповідач [PERSON] позбавлена батьківських прав у відношенні сина - [PERSON] . Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1029 від 19.12.2017 позивач [PERSON] призначена опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] . Відповідач при позбавленні батьківських прав не звільнена від обов`язку утримання своєї дитини - сина [PERSON] . Дитині повинно бути забезпечено належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Такий належний рівень у будь - якому разі не повинен бути менш, ніж прожитковий мінімум. На підставі викладеного та враховуючи вимоги статті 180 СК України, частиною 2 статті 166 СК України позивач звернулась з вищевказаним позовом до суду. Ухвалою судді Харківського районного суду Харківської області від 25 лютого 2019 року позовна заява залишена без руху, позивачу наданий строк для усунення недоліків позовної заяви. У встановлений судом строк позивачем недоліки заяви усунуті. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 15 травня 2019 року провадження по справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. В судове засідання учасники справи не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надала до суду заяву, в якій просить розгляд справи повести без її участі, у разі неявки відповідача не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON] повторно не з`явився у судове засідання, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом розміщення оголошення на офіційному веб - порталі судової влади України. Відзив не надала. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. За загальним правилом частини першої статті 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому відповідно до частини четвертої названої статті Кодексу у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). З огляду на це та враховуючи одночасне існування умов, перелічених у частині першій статті 280 ЦПК України, визнавши достатніми наявні в справі матеріали для встановлення прав і взаємовідносин сторін, суд за згодою позивача, наданою нею у письмовій заяві про розгляд справи без її участі, вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача, який належно повідомлявся про судове засідання, у порядку заочного провадження з дотриманням встановлених законом вимог і постановити заочне рішення. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до частини 2 статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. З матеріалів справи вбачається, що батьками дитини [PERSON] , [INFO] є відповідач [PERSON] та [PERSON] . Заочним рішенням Харківського районного суду Харківської області від 13 вересня 2017 року відповідач [PERSON] та [PERSON] позбавлений батьківських прав стосовно малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Рішення суду набрало законної сили. Розпорядженням Харківської районної державної адміністрації Харківської області № 1029 від 19.12.2017 позивач [PERSON] призначена опікуном над дитиною, позбавленою батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] Встановлено місце проживання дитини, позбавленої батьківського піклування, [PERSON] , [INFO] за місцем проживання опікуна за адресою : [ADDRESS] , до досягнення ним повноліття. Частиною 2 статті 166 СК України визначено, що особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789XII (78912) від 27 лютого 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 статті 181 СК України встановлено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно частини 1, 2 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач є працездатною особою молодого віку, не позбавлена можливості працювати, даних про наявність на її утриманні інших неповнолітніх дітей та непрацездатних членів сім`ї, а також доказів, які свідчать про наявність підстав для звільнення від обов`язку утримувати дитину суду не надано, а тому суд приходить до висновку що відповідач може сплачувати аліменти на утримання дитини. Згідно статті 23 Конституції України кожна людина має право на вільний розвиток своєї особистості, якщо при цьому не порушуються права і свободи інших людей, та має обов`язки перед суспільством, в якому забезпечується вільний і всебічний розвиток її особистості. Кожна людина вільна в виборі способу життя і тому, відповідач повинен обрати корисний спосіб життя як для себе особисто, так і для своєї дитини і для суспільства в цілому. Відповідно до статтей 8 , 12 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини, отже, і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Статтею 191 СК України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви. Позовна заява про стягнення аліментів на утримання дитини подана до суду 20 лютого 2019 року. Отже, виходячи із того, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для найкращого забезпечення інтересів дитини щодо її розвитку, освіти та навчання, враховуючи обов`язок батьків, щодо утримання дитини до досягнення нею повноліття, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги та встановити розмір аліментів на утримання дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20 лютого 2019 року і до досягання дитиною повноліття. Статтею 179 СК України встановлено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, в зв`язку з чим з відповідача за вимогу про стягнення аліментів на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved