Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стверджуючи, що їй на підставі договору дарування, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час у вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, який не проживає за даною адресою, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в утримані будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та забезпечення власних потреб позивачу необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що значно обмежує її законні права, та це стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на задоволенні позовних вимог. Відповідач у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позовних вимог, пояснивши, що з 2005 року не проживає в житловому будинку, не сплачує комунальні послуги, однак обробляє город, також вважає що це батьківській будинок та він має право ним володіти. Також пояснив, що проживає за іншою адресою, тобто має місце постійного проживання. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, незважаючи на те, що про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином, при цьому до суду не надійшло повідомлення про причини його неявки (а.с. 30). Заслухавши пояснення сторін та дослідивши докази по справі, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування серії ВКВ №259013 від 16 листопада 2007 року належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4, 5, 6). Згідно актів обстежень житлового будинку від 18 вересня 2007 року, 17 вересня 2014 року, встановлено, що в будинку [ADDRESS], зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому з вересня 2006 року по теперішній час (а.с. 10, 31). Таким чином суд прийшов до висновку, про те, що відповідач не будучи власником житлового приміщення, не уклавши договір найму житлового приміщення, залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання без законних підстав. Встановлено, що відповідач, не будучи власниками спірного житла, перешкоджає позивачу по справі, користуватися належним йому будинком. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Не проживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved