Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ФОП [PERSON] про стягнення заробітної плати. В позові вказала, що працювала продавцем з 01.04.2009 року по 27.02.1012 року у ПП [PERSON] , а з 28.02.2012 року по 13.06.2014 року згідно трудового договору у ФОП [PERSON] З квітня 2014 року стосунки між нею та відповідачкою через системну невиплату заробітної плати, зміну графіку робочого часу, збільшення навантаження без відповідної оплати почали погіршуватися. 13.06.2014 року трудовий договір між нею та ФОП [PERSON] було розірвано на підставі п.1 ст. 36 КЗпПУ. Трудова книжка на момент звільнення видана на руки їй не була та надіслана в подальшому на її адресу поштою. Також з нею не було проведено розрахунок, а саме не виплачено заробітну плату з квітня по час звільнення (квітень - 1225 грн., травень - 1302 грн., 13 днів червня - 447 грн.) та кошти за невикористану в 2013 році відпустку (24 дні-956 грн.) та в 2014 році відпустку (11 днів - 449 грн.), а всього кошти в сумі 4109 грн. Прохає суд стягнути з відповідача на її користь 4109 грн. заборгованої заробітної плати та 1000 грн. за надання юридичної допомоги. В судове засідання сторони не з»явилися. При цьому від позивачки надійшла письмова заява з проханням розглянути справу без її участі, на позовних вимогах наполягає. Не заперечує проти розгляду справи в заочному порядку. Відповідачка [PERSON] в жодне із судових засідань не з'явилась, хоча судом вживались всі необхідні заходи для повідомлення її про місце і час розгляду справи. 03.12.2014 року у друкованому виданні «Урядовий кур'єр» № 225 було надруковано оголошення про виклик відповідачки [PERSON] шляхом розміщення оголошення у пресі, а тому відповідно до ч.9 ст. 76 ЦПК України відповідачка є належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України перелічені обставини дають суду право провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів. При цьому суд враховує, що позивачка, в своїй заяві, проти заочного розгляду справи не заперечує. З'ясувавши обставини справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню. Стаття 43 Конституції України гарантує кожному право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] працювала продавцем з 01.04.2009 року по 27.02.1012 року у ПП [PERSON] , а з 28.02.2012 року по 13.06.2014 року згідно трудового договору у ФОП [PERSON], що підтверджується копією трудової книжки (а.с.6). При звільненні позивачці не була виплачена заробітна плата з квітня по час звільнення (квітень - 1225 грн., травень - 1302 грн., 13 днів червня - 447 грн.) та кошти за невикористану в 2013 році відпустку (24 дні-956 грн.) та в 2014 році відпустку (11 днів - 449 грн.), а всього кошти в сумі 4109 грн. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Згідно ст.. 83 КЗпП України у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки, а також додаткової відпустки працівникам, які мають дітей. Відповідачкою розрахунок заборгованості із заробітної плати та компенсації за невикористану відпустку позивачки, не спростовано. З урахуванням викладеного , суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Що стосується витрати на правову допомогу в розмірі 1000 грн., понесені позивачкою на підтвердження яких надано квитанцію за підписом адвоката [PERSON], стягненню не підлягають, оскільки до квитанції не додано розрахунок цих витрат за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що позбавляє суд можливості переконатися в тому, що розмір цих витрат відповідає положенню ст.1 ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача слід стягнути на користь держави 243 грн. 60 коп. судового збору та на користь позивачки судові витрати, які складаються з коштів за оголошення в пресі в сумі 420 грн. (а.с.37).

Outcome: approved