Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним вище позовом, і, відповідно до уточнених позовних вимог від 07 квітня 2016 року просить суд, - стягнути з ДСК «ЧМП» додаткову вихідну допомогу за колективним договором у сумі 9 154 (девять тисяч сто пятдесят чотири) гривні 68 копійок з урахуванням податків; стягнути з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 14 січня 2013 року по 12 квітня 2016 року у сумі 28 689 (двадцять вісім тисяч шістсот вісімдесят девять) гривень 49 копійок з урахуванням податків та військового збору. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що вона з 17 липня 2003 року по 14 липня 2003 року та з 11 липня 2005 року по 14 січня 2013 року працювала в ДСК «ЧМП» на різних посадах. Наказом від 14.01.2013 року № 17-Л «По особовому складу» була звільнена у звязку з скороченням штату працівників, проте, при звільненні їй не була сплачена додаткова вихідна допомога, яка передбачена п. 9.4.1. Колективного договору, у розмірі 9 154, 68 гривень, виходячи з розміру її середньомісячної заробітної платні. Вважає, що за час затримки розрахунку відповідач, у порядку ст.117 КЗпП України, повинен сплатити їй середній заробіток з 14.01.2013 року по 12.04.2016 року у сумі 28 689,49 гривень. В судовому засіданні представник позивача -\~[PERSON] підтримав позов, просив суд заволинити позовні вимоги у повному обсязі. Представник ДСК «ЧМП»- [PERSON] заперечувала щодо задоволення позовних вимог, наголошуючи на тому, що позивачем було неправильно визначено суму заборгованості. Дослідивши матеріали справи і вислухавши пояснення представників сторін, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Наказом по ДСК «ЧМП» від 14.01.2013 р. №17-л «По особовому складу» [PERSON] була звільнена з ДСК «ЧМП» у звязку із скороченням штату працівників (п. 1 ст. 40 КЗпП України) (а.с.18). Відповідно ст. 116 КЗпП України при звільнені працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, проводиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Згідно ст. 117 КЗпП України, у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При звільненні позивача їй не були сплачені всі належні від підприємства суми, а сааме: заробітна плата за листопад-грудень 2012 та січень 2013 року у сумі 2042,13 гривні. Таким чином, у відповідності до ст. 117 КЗпП України, на користь позивача підлягає стягненню з відповідача середній заробіток за час затримки розрахунку з 11.12.2013 року по 16.04.2014 року. При обчисленні середнього заробітку суд керується Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим\~Постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 08.02.1995 року. Згідно з абзацом 3 пункту 3 зазначеного Порядку усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі. Таким чином, сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.01.2013 року по 12.04.2016 року складає: 38,74 х 814 = 31\~534,36 гривень. Відповідно до п.п 14.1.48 п.14.1 ст. 14 ПКУ заробітна плата для цілей розділу IV ПКУ це основна та додаткова заробітна плата, інші заохочувальні та компенсаційні виплати, які виплачуються (надаються) платнику податку у звязку з відносинами трудового найму згідно із законом. Під час нарахування доходів у формі заробітної плати база оподаткування визначається як нарахована заробітна плата, зменшена на суму єдиного внеску на загальнообовязкове державне соціальне страхування, страхових внесків до Накопичувального фонду, а у випадках, передбачених законом - обовязкових страхових внесків до недержавного пенсійного фонду, які відповідно до закону сплачуються за рахунок заробітної плати працівника, а також на суму податкової соціальної пільги за її наявності (п. 164.6 ст. 164 ПКУ). Отже, належні суми працівникові до стягнення підлягають оподаткуванню податком з доходів з фізичних осіб (далі ПДФО) та військовим зором згідно ст. 162, ст.. 163, ст. 164. Податкового кодексу України відповідно до ставок визначених на 2016 рік. Відповідно до Листа ДФС від 09.03.2016 № 665\\4\\99-99-17-03-03-15 зазначається про оподаткування нарахованих працівникові сум при звільненні та про момент оподаткування військовим збором, а саме у місяці його фактичного нарахування. Сума ПДФО становить 31\~534,36 грн. х 18% = 5\~676,12 грн. Сума військового збору становить 31\~534,36 грн. х 1,5% = 473,01 грн. Таким чином, сума компенсації за затримку виплати розрахунку при звільненні за період з 15.01.2013 по 12.04.2016 року з урахуванням податків складає 25\~385,23 гривні. Пунктом 9.4.1. Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДСК «ЧМП» на 2005-2007 роки, що діє на теперішній час, всім працівникам ДСК «ЧМП» при звільненні передбачено виплату додаткової вихідної допомоги в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку звільненого працівника. Виплату провадити в першочерговому порядку. Проте, з боку відповідача позивачу не була сплачена додаткова вихідна допомога в розмірі дванадцятимісячного середнього заробітку, у звязку з чим суд вважає, що з нього на користь позивача також підлягає стягненню додаткова вихідна допомога, передбачена п. 9.4.1. Колективного договору, у розмірі 9\~154,68 гривень. Частина 1\~ст. 11 ЦПК України\~встановлює, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до\~ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З наведеного вище, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч. 2 ст. 88 ЦПК України). З відповідача в дохід держави слід стягнути судовий збір в розмірі 487,20 грн. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами. У рішенні суду повно відображені обставини, які мають значення для даної справи, висновки суду про встановлені обставини і правові наслідки, які є вичерпними, відповідають дійсності і підтверджуються достовірними доказами, дослідженими в судовому засіданні. Розглянувши справу повно, всебічно, обєктивно та неупереджено, суд вважає правомірними заявлені позовні вимоги, які є обґрунтованими, тому вважає за можливе їх задовольнити. На підставі ст. ст. 15-16 ЦК України, ст. ст. 47, 117, 233 КЗпП України, Законом України Про оплату праці, ст. 43 Конституції України, ст. ст. 3-4, 6-8 10-11, 15, 58-60, 109, 209, 212-215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд, -

Outcome: partial