Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрована її матір [PERSON] , яка з січня 2018 року у ній не проживає. Відповідач не несе витрати по утриманню житла, тому позивач просить суд визнати її такою, що втратила право користування даним житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, її представник суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності. Не заперечив проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Про причини неявки суд не повідомила, жодних заяв від неї не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власником квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі договору дарування квартири від 12 липня 2011 року (а.с.5). У даній квартирі зареєстрована [PERSON] , що судом встановлено із довідки Крихівецької сільської ради про склад сім`ї та проживання № 487 від 14 травня 2020 року (а.с.6). Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 391 та ст. 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у належній позивачу квартирі підтверджується довідкою директора ТзОВ «Станіславів Комфорт» № 60 від 21 травня 2020 року (а.с.3,4), конвертами, що повернулись до суду за закінченням терміну зберігання. Отже, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] більше року, не несе витрати по утриманню житла, а тому її слід визнати такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судове засідання не з`явилась, відзиву на позовну заяву та доказів на спростування вимог позивача суду не надала. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved