overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини, посилаючись на те, що в період з 19.07.2013 року по 06.11.2018 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки наразі дитина фактично проживає разом із матір`ю, згоди між батьками щодо визначення її місця проживання не досягнуто, позивач вимушена звернутись з позовом до суду. Позивач в судове засідання з`явилась разом із представником, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання з`явився, позовні вимоги визнав. Представник Органу опіки та піклування Малиновської районної адміністрації Одеської міської ради в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що 19.07.2013 року між сторонами укладено шлюб, який розірвано рішенням Малиновського районного суду від 06.11.2018 року. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу і дотепер [PERSON] проживає разом із матір`ю, [PERSON] та її чоловіком, [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] . Дитина навчається в Одеській загальноосвітній школі №33 І-ІІІ ступенів, відповідно до наданої з навчального закладу характеристики, [PERSON] приділяє належну увагу вихованню сина, цікавиться його успіхами, відвідує батьківські збори, хлопчик добре вихований та доглянутий. Відповідно ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищевикладених обставин та визнанням позову відповідачем, суд дійшов висновку про визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, так як це якнайкраще відповідає інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Матеріали справи не містять доказів того, що позивач дійсно понесла судові витрати на правничу допомогу, тому суд відмовляє в задоволенні цієї частини вимог. На підставі\~викладеного,\~

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання доньки [PERSON], [INFO] з нею та стягнення аліментів на її утримання в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Заявлені вимоги мотивує тим, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Після розірвання шлюбу не було вирішено питання про визначення місця проживання доньки, і тому вона проживала з нею та з відповідачем по черзі, що негативно впливає на її навчання і розвиток. Просить визначити місце проживання доньки з нею та стягнути з відповідача аліменти на її утримання до повноліття. Позивач в судовому засіданні відмовилась від позовної вимоги в частині стягнення аліментів на утримання доньки. Відповідач в судовому засідання позовні вимоги визнав повністю, згідний сплачувати аліменти на утримання сина [PERSON] та на утримання дружини. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд, вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає до задоволення з наступних підстав: Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, від якого мають спільну неповнолітню доньку [PERSON], [INFO] (а.с. 6). Дитина проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. На даний час [PERSON] перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку і потребує матеріальної допомоги. Відповідач в добровільному порядку допомоги на утримання дружини та дитини не надає, має постійний доход, утримання по виконавчим документам з нього не проводяться. Здійснюючи судочинство на засадах змагальності сторін, суд, провівши аналіз представлених сторонами доказів, з врахуванням рівності прав сторін щодо їх подання та доведення перед судом їх переконливості, дійшов висновку, що відповідач має реальну можливість надавати грошову допомогу на утримання сина та дружини. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Обовязок утримувати дитину є рівною мірою обовязком як матері, так і батька. Відповідно до ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною 3 років. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, з врахуванням майнового стану відповідача, суд вважає, що розмір аліментів на утримання дитини та дружини має бути визначений в розмірі по 1/4 частини з усіх видів заробітку на кожного утриманця, але не менше встановленого законом мінімального розміру аліментів на одну дитину. Судові витрати, відповідно до ст. 88 ЦПК України віднесені судом на сторону відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки у майні, що перебуває у спільній сумісній власності. Позов мотивований тим, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка розміром 0,0965 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий [NUMBER] відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.06.2009 року. Державний акт був виданий на ім'я іншого співвласника [PERSON] [INFO] співвласник [PERSON] помер. За час його життя ніякої домовленості щодо розміру часток в спільному майні не було. Спадкоємицею першої черги, на яке після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, відповідно до ст. 1261 ЦК України є його дочка [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року, яке набрало законної сили, було визнано за [PERSON] право на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Таким чином, право на іншу 1/2 ідеальну частку цієї земельної ділянки повинно бути визнано за [PERSON], що стало підставою її звернення до суду з позовом. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка розміром 0,0965 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий [NUMBER], про що виданий державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.06.2009 року. Державний акт був виданий на ім'я іншого співвласника [PERSON] [INFO] співвласник земельної ділянки [PERSON] помер. За його життя ніякої домовленості щодо розміру часток в спільному майні не було. Спадкоємицею першої черги, на яке після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, відповідно до ст. 1261 ЦК України є його дочка [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року, яке набрало законної сили, було визнано за [PERSON] право на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається. що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника в праві спільної сумісної власності. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позов про визначення [PERSON] 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0965 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER] є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки у майні, що перебуває у спільній сумісній власності. Позов мотивований тим, що [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка розміром 0,0965 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] про що свідчить державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.06.2009 року. Державний акт був виданий на ім'я іншого співвласника [PERSON] [INFO] співвласник [PERSON] помер. За час його життя ніякої домовленості щодо розміру часток в спільному майні не було. Спадкоємицею першої черги, на яке після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, відповідно до ст. 1261 ЦК України є його дочка [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року, яке набуло законної сили, було визнано за [PERSON] право на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Таким чином, право на іншу 1/2 ідеальну частку цієї земельної ділянки повинно бути визнано за [PERSON], що стало підставою її звернення до суду з позовом. Позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримала. Відповідач подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позов визнала. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у всій сукупності суд дійшов до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить земельна ділянка розміром 0,0965 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS], кадастровий [NUMBER] про що свідчить державний акт про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 18.06.2009 року. Державний акт був виданий на ім'я іншого співвласника [PERSON] [INFO] співвласник [PERSON] помер. За час його життя ніякої домовленості щодо розміру часток в спільному майні не було. Спадкоємицею першої черги, на яке після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, відповідно до ст. 1261 ЦК України є його дочка [PERSON] Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.11.2016 року, яке набуло законної сили, було визнано за [PERSON] право на 1/2 ідеальну частку спірної земельної ділянки. Відповідно до ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб, належить їм на праві спільної сумісної власності. Згідно з ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Зі змісту ст. 357 ЦК України вбачається. що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника в праві спільної сумісної власності. На підставі наведеного, суд дійшов висновку, що позов про визначення [PERSON] 1/2 частки земельної ділянки площею 0,0965 га., яка розташована за адресою: [ADDRESS] кадастровий номер [NUMBER], є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.. Враховуючи вище викладене,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення часток у праві спільної часткової власності, мотивуючи свої вимоги тим, що їй та [PERSON] виділено будівлі, що знаходяться по [ADDRESS], для обслуговування господарства виділена земельна ділянка згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], яка розташована по [ADDRESS], цільове призначення якої для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, розміром 0,2500 га, кадастровий номер: [NUMBER]. Даний Державний акт виготовлений на ім.»я [PERSON], співвласником є [PERSON]. Вказує, що бажає вільно та безперешкодно користуватися своєю часткою в земельній ділянці, так як в спільній частковій власності не визначені частки, як її, так і відповідачки, а тому просила визначити їй 66/100 ідеальних часток . Позивач підтримав позовні вимоги, відповідачка заявлені вимоги визнала, звернувшись до суду з відповідними заявами. Згідно із ч. 4 ст. 130 ЦПК України ухвалення у попередньому судовому засіданні судового рішення у разі визнання позову проводиться в порядку, встановленому ст.174 цього Кодексу. Згідно ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з визнанням заявлених вимог відповідачем, за наявності законних на те підстав і оскільки це не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси третіх осіб. На підставі викладеного, ст.ст. 317, 328, 355, 356, 357, 392, ЦК України, ст.ст. 130, 174, 213, 214, 215 ЦПК України, -

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виключення запису про батьківство з актового запису № 1183 від 04.11.2010 року про народження [PERSON], [INFO] року здійсненого державним відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції. В обґрунтування позовних вимог вказує, що [PERSON] [INFO] є її дочкою. Рішенням Рівненського міського суду від 15 червня 2003 року [PERSON] позбавлений батьківських прав щодо [PERSON] Таким чином відповідач втрачає і всі інші права засновані на спорідненості з дитиною. Вказала, що відомості про батьківство [PERSON] у свідоцтві про народження [PERSON] створюють для дитини незручності. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився з невідомих суду причин, про день та час розгляду справи повідомлявся у встановленому порядку шляхом поміщення оголошення в газету «Вільне слово» від 13 листопада 2014 року № 80 (14870). Суд, у відповідності до ч. 4 ст. 169 ЦПК України вважає можливим розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів з постановленням заочного рішення. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] [INFO] є дочкою позивачки. Рішенням Рівненського міського суду від 15 червня 2003 року [PERSON] позбавлений батьківських прав щодо [PERSON] Рішенням апеляційного суду Рівненської області від 14 жовтня 2010 року за позовом [PERSON] до відділу реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, [PERSON] про внесення зміни до актового запису про народження дитини, зміну по батькові дитини, позовні вимоги [PERSON] задоволено та внесено зміни до актового запису № 1183 від 20 липня 2001 року про народження [PERSON] вказавши по батькові замість «[PERSON]» - «[PERSON]». Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 травня 2011 року дане рішення залишено без змін. Відповідно до ст. 10 СК України, якщо певні сімейні відносини не врегульовані цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами або домовленість (договором) сторін, до них застосовуються норми цього Кодексу, які регулюють подібні відносини (аналогія закону); якщо до регулювання сімейних відносин неможливо застосувати аналогію закону, вони регулюються відповідно до загальних засад сімейного законодавства (аналогія права). Відповідно до вимог п. 6 ч. 1 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав: втрачає всі інші права, засновані на спорідненості з дитиною. Зважаючи на те, що у [PERSON] та [PERSON] відсутні будь-які відносини, засновані на спорідненості, а також те, що у [PERSON] змінено по батькові, суд вважає, що виключення відомостей з актового запису про народження дитини про батьківство [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Таким чином позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі наведеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення, в якому з урахуванням уточнень просить виселити [PERSON] з кімнати житловою площею 25,23 кв.м., яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на те, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року, визнано недійсним ордер №1955 серії ПР, виданий Приморською районною адміністрацією Одеського міськвиконкому на імя [PERSON] від 04 листопада 2010 року, позбавлено [PERSON] права користування житловою кімнатою, площею 25, 23кв.м. у [ADDRESS] та визнано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право користування житловою кімнатою. В червні 2015 року відповідач виписаний з спірної жилої площі, а тому з підстав ст.ст. 64, 65, 117 ЖК України просят виселити відповідача. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали уточненні позовні вимоги в повному обсязі та просили їх задовольнити. Представник [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, просив справу слухати у його відсутності. Дослідивши матеріали справи в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Матеріалами справи встановлено, що заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06.03.2014 року, яке набрало законної сили 17.03.2014 року, визнано недійсним ордер №1955 серії ПР, виданий Приморською районною адміністрацією Одеського міськвиконкому на імя [PERSON] від 04 листопада 2010 року, позбавлено [PERSON] права користування житловою кімнатою, площею 25, 23кв.м. у квартирі [ADDRESS] та визнано за [PERSON], [PERSON] та [PERSON] право користування житловою кімнатою, площею 25, 23кв.м. у [ADDRESS]. Відповідно до ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно ч. 1 ст. 117 ЖК України у разі визнання ордера на жиле приміщення недійсним внаслідок неправомірних дій осіб, які одержали ордер, вони підлягають виселенню без надання іншого жилого приміщення. В звязку з вищезазначеним, суд дійшов висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про виселення з будинку в зв'язку з неможливістю проживання. В позовній заяві вказала, що в [ADDRESS] проживає з дочкою [PERSON] та колишнім чоловіком [PERSON], з яким розлучилася 26.02.2013 року. Будинок належить їй на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом. Відповідач проживає в будинку без реєстрації, протягом тривалого часу своєю поведінкою створює умови при яких неможливо з ним проживати в одному будинку, зловживає спиртними напоями, погрожує фізичною розправою, в зв'язку з чим притягувався до адмінвідповідальності за насильство в сім'ї. Добровільно виселятись з будинку [PERSON] не бажає, а тому просить суд виселити його в судовому порядку. В судовому засіданні [PERSON] свої позовні вимоги підтримала повністю та спросила суд їх задовільнити. Відповідач [PERSON] проти позовних вимог заперечував. Підтвердив, що дійсно в будинку колишньої дружини - позивачки по справі він проживає без реєстрації. Спиртними напоями не зловживає, сварок і скандалів не влаштовує, а навпаки сама позивачка вчиняє сварки і скандали і робить все можливе, щоб виселити його із будинку. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню виходячи з наступного. Між сторонами склались правовідносини, які регулюються житловим законодавством України. Відповідно до ст. 116 ЖК України передбачено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні встановлено, що власником будинку в [ADDRESS] являється [PERSON] і даний факт підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, зареєстрованому в Ічнянському районному БТІ 3 листопада 2004 року (а.с.6-7). В будинку проживають [PERSON], [PERSON] та [PERSON] шлюб з яким позивачкою розірваний (а.с.10,14). За період проживання в будинку [PERSON] притягувався до адміністративної відповідальності за насильство в сім'ї і перебуває на обліку в Ічнянському РВ УМВС як сімейний насильник (а.с.15). Вказані факти дають суду підстави вважати, що [PERSON] систематично порушує правила співжиття з позивачкою та її дочкою і заходи впливу виявилися безрезультатними, а тому його необхідно виселити з будинку в [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування 8713 грн. 78 коп. матеріальної і 2000 грн. моральної шкоди, заподіяної пошкодженням 17 і 18 березня 2013 року належної їй квартири [ADDRESS]. 6 квітня 2016 року суд виніс рішення, яким відмовив в позові. Стверджуючи, що суд не вирішив питання про судові витрати, відповідач подав заяву про стягнення з позивачки 3750 грн. 90 коп. витрат на оплату експертизи та оплату виклику експерта в судове засідання. В судовому засіданні [PERSON] підтримав заяву. [PERSON] просила відмовити в заяві, оскільки її матеріальний стан не дозволяє нести додаткові витрати. Судом встановлено, що в рішенні дійсно не вирішено питання про відшкодування відповідачу 185 грн. витрат на оплату виклику експерта в судове засідання, які підтверджуються квитанцією на а.с. 103 т. 1. Докази оплати відповідачем експертизи в справі відсутні. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях, в т.ч. на припущеннях, що відповідач оплатив судову експертизу № 182/15-23, № 637/12-23 від 30 листопада 2015 року.

Outcome: approved