Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу в сумі 6600грн., процентів в розмірі 667,54 грн., інфляційних втрат в розмірі 963,6 грн., трьох процентів річних від простроченої суми 200,18 грн. та судових витрат. В позовній заяві покликається на те, що 15.02.2013 р. нею надано відповідачці [PERSON] 6600 грн., яка зобов'язувалась повернути позику протягом шести місяців, про що власноручно написала розписку. У вказаний в розписці строк гроші відповідачка не повернула. Позивачка зазначає, що нею здійснюється підприємницька діяльність, тому вважає, що з відповідачки слід стягнути проценти за користування її коштами за період з 15.02.2013 р. по 03.07.2014 р. відповідно до ч. 1 ст. 1048, ст. 536 ЦК України в розмірі 667,54 грн., виходячи з: облікової ставки 7,75 % річних за період з 15.02.2013 р. по 09.06.2013 р., облікової ставки 7 % річних за період з 10.06.2013 р. по 12.08.2013 р., облікової ставки 6,5 % річних за період з 13.08.2013 р. по 14.04.2013 р., облікової ставки 9,5 % річних за період з 15.04.2013 р. Позивачкою розраховані втрати від інфляції за період березень 2013 р. - липень 2014 р. в розмірі 963,6 грн., які просить стягнути з відповідачки, в т.ч.: 6,6 грн. за травень 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,1%; 26,4 грн. за жовтень 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,4%; 13,2 грн. за листопад 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,2%; 33 грн. за грудень 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,5%; 13,2 грн. за січень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 100,2%; 39,6 грн. за лютий 2014 р., виходячи з індексу інфляції 100,6%; 145,2 грн. за березень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 102,2%; 217,8 грн. за квітень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 103,3%; 250,8 грн. за травень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 103,8%; 264 грн. за червень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 104%. Також позивачка просить стягнути з відповідачки 200,18 грн. - 3% річних від 6600 грн. та інфляційних втрат 963,6 грн., виходячи із 322 днів прострочення (з 16.08.2013 р. по 03.07.2014 р.). В судовому засіданні позивачка суду пояснила, що вона займається підприємницькою діяльність, надає ритуальні послуги, здійснює за свої кошти поховання одиноких людей. З відповідачкою була укладена угода, остання написала розписку про те, що вона зобов'язується повернути їй на протязі шести місяці 6600 грн., але свої зобов'язання не виконала. Одночасно пояснила, що укладена з відповідачкою угода не пов'язана із здійсненням підприємницької діяльності ні з її сторони, ні зі сторони відповідачки. Позивачка подала суду оригінал розписки від 15.02.2013 р. про те, що відповідачка позичила в неї 6600 гривень, які зобов'язувалась повернути на протязі шести місяців. Просить задовольнити позовні вимоги в повному обсязі. Відповідачка [PERSON], зареєстроване місце проживання якої згідно інформації Городенківського районного сектору УДМС в Івано-Франківській області, - [ADDRESS], - в судове засідання не з'явилась повторно, про місце, день і час розгляду справи повідомлялась відповідно до вимог ст.ст. 74-76 ЦПК України. Суд, вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Ч.2 ст.1047 згаданого кодексу визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики укладається в письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян (ч. 1 ст. 1047 ЦК). Судом встановлено, що між сторонами в письмовій формі був укладений договір позики, підтвердженням його укладення є розписка позичальника - [PERSON]. В розписці від 15.02.2013 р. зазначено, що [PERSON], [INFO], яка проживає в [ADDRESS], зобов'язується повернути [PERSON] на протязі шести місяців 6600 грн., розписка підписана відповідачкою та містить відмітку про те, що [PERSON] розписку отримала. За змістом ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Згідно ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок, а кредитор прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлено строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Згідно ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов'язання у встановлений договором строк. Статтею 611 ЦК України встановлено правові наслідки порушення зобов'язання, за змістом якої у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. Ч. 1 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. У встановлений в розписці термін відповідачка позику [PERSON] не повернула. Як зазначено в ч. 1 ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Згідно вимог ч.2 ст. 545 ЦК України у випадку прийняття виконання зобов'язання кредитор повинен повернути боржнику борговий документ. Наявність у позивачки боргових документів відповідачки свідчить про невиконання останньою зобов'язання. Оригінал розписки, доданої позивачкою до матеріалів справи, стверджує факт невиконання відповідачкою зобов'язання. Частиною 2 ст. 625 ЦК України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідачка прострочила виконання грошового зобов'язання. Отже, вона зобов'язана сплатити позивачці суму боргу 6600 грн., суму інфляційних втрат за весь час прострочення, з серпня 2013 р. по червень 2014 р. в розмірі 805,2 грн., а не в розмірі 963,6 грн., як вказано в позовній заяві. В т.ч. 26,4 грн. за жовтень 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,4%; 13,2 грн. за листопад 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,2%; 33 грн. за грудень 2013 р., виходячи з індексу інфляції 100,5%; 13,2 грн. за січень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 100,2%; 39,6 грн. за лютий 2014 р., виходячи з індексу інфляції 100,6%; 145,2 грн. за березень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 102,2%; 217,8 грн. за квітень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 103,3%; 250,8 грн. за травень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 103,8%; 66 грн. за червень 2014 р., виходячи з індексу інфляції 101%. Також з відповідачки в користь позивачки слід стягнути три проценти річних від простроченої суми 6600 грн., виходячи із 322 днів прострочення (з 16.08.2013 р. по 03.07.2014 р.), що складає 177,1 грн. Відповідно до ч. 2 ст. 1048 ЦК України - договір позики вважається безпроцентним, якщо він укладений між фізичними особами на суму, яка не перевищує п'ятдесятикратного розміру неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, і не пов'язаний із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. В судовому засіданні позивачка ствердила, що позика не пов'язана із здійсненням нею чи відповідачкою підприємницької діяльності. Отже, підстави для стягнення з відповідачки в користь позивачки процентів за договором позики відсутні. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідачки заборгованості за кредитним договором підлягають до часткового задоволення. Питання розподілу судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі ст.ст. 16, 20, 526, 527, 530, 545, 611, 612, 625, 1046-1049 Цивільного Кодексу України,

Outcome: partial