Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що вона власником житлового будинку № 97 по вул. Котляревського в м. Запоріжжі. Позивач зареєстрована і постійно проживає в зазначеному будинку разом з сином [PERSON] і дочкою [PERSON]. Крім того, за адресою належного позивачу будинку зареєстрований її онук [PERSON], відповідач у справі. Відповідач проживав і був зареєстрований в зазначеному вище будинку з 20 червня 2008 року. Проте приблизно у листопаді 2014 року відповідач забрав свої речі і виїхав з будинку. Позивачу відомо, що він постійно проживає у м. Воронеж, РФ, має там житло, постійне місце роботи, сімю. Свою реєстрацію за адресою належного позивачу будинку він не скасував. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Котляревського 97. Позивач у судове засідання не зявилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач повідомлений про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу його реєстрації. Відповідач відзиву на позов у встановлені судом строки не подав, причини неявки суду не повідомив, з заявою про розгляд справи у його відсутність до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку № 97 по вул. Котляревського в м. Запоріжжі на підставі наступних документів: свідоцтва про право власності від 02.09.1988р., виданого державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], що підтверджує її право власності на 1/2 частку зазначеного вище будинку як частку у праві спільної сумісної власності подружжя; свідоцтва про право власності на спадщину за законом, виданого 02.09.1988р. державним нотаріусом Другої Запорізької державної нотаріальної контори [PERSON], що посвідчує її право власності на 1/2 частку житлового будинку № 97 по вул. Котляревського в м. Запоріжжі, набуте в порядку спадкування після смерті чоловіка [PERSON]. Відповідач не мешкає у будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Котляревського 97 з 2014 року. Вказані обставини підтверджуються письмовими поясненнями [PERSON] та [PERSON], які проживають у зазначеному будинку. Згідно ст.\~383\~ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ст. 405 ЦК України лише члені сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим, власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Також у статті 41\~Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5\~ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України.\~ Як розяснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідача перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на будинок. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~\~

Outcome: approved