Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою, в якій просить встановити факт, що має юридичне значення, а саме, що заповіт [PERSON] , який помер [INFO] , посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 від 14.11.2014 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-615, був складений на користь його доньки [PERSON] , [INFO] і даний заповіт належить [PERSON] , [INFO] . Заяву обґрунтовує тим, що 14.11.2014 року державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С.С., було посвідчено заповіт її батька. Після смерті батька, вона, з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом, звернулась до Кропивницької міської державної нотаріальної контори № 1 та отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.08.2020 за № 1203/02-31. Згідно постанови, вчинення відповідної дії неможливе в зв`язку з тим, що в заповіті, в вступній його частині, зазначено прізвище заповідача (спадкодавця) - «[PERSON] », яке не співпадає з прізвищем, вказаним у свідоцтві про смерть. Хоча в резолютивній частині заповіту прізвище заповідача зазначено вірно [PERSON] . Окрім того, в заповіті зазначається її прізвище - « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу було змінене на дошлюбне. Про підтвердження факту родинних відносин заявниці із спадкодавцем нотаріус не зазначає, лише вказує на необхідність з`ясування тотожності особи спадкодавця зазначеної в свідоцтві про смерть, заповіті та правовстановлюючому документі на спадкове майно. Згідно правовстановлюючих документів про належність майна заповідачу, його прізвище зазначається вірно. Від так, нотаріусом було виявлено розбіжності відомостей в правовстановлюючому документі (заповіт) та в свідоцтві про смерть, відповідно, нотаріус зазначила, що вчинення нотаріальної дії неможливе. Отже, через помилку при складанні заповіту виникла потреба звертатись до суду за захистом власних прав та інтересів, а тому вона вимушена звернутись в суд з даною заявою та просить її задовольнити. В судове засідання сторони не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлені, при цьому, заявник та представник заінтересованої особи надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, заявник заяву підтримала та просила її задовольнити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народилась заявник - [PERSON] , про що в книзі записів актів громадянського стану про народження 15.03.1956 року Пустопільським сіль-бюро ЗАГС Бобринецького району зроблено відповідний запис за № 3 та видано свідоцтво про народження серії [NUMBER] . 21.08.1976 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб. 06.02.1984 року Кіровоградським міськвідділом ЗАГС було видано свідоцтво про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] , серії [NUMBER] . 15.03.1999 року складено відповідний актовий запис № 14 проте, що [PERSON] [INFO] , Україна, Кіровоградська обл., Бобринецький р-н., с. Пустопілля, змінила прізвище на [PERSON] , про що було видано повторно свідоцтво про зміну імені від 02.05.2019 року серія [NUMBER] . Судом встановлено, що [INFO] помер батько заявниці [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Кропивницьким міським відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області, актовий запис № 2818. За життя померлим складено заповіт, який 14.11.2014 року посвідчений державним нотаріусом Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 1 Биковим С.С. та зареєстрований в реєстрі за № 1-615. При посвідчені заповіту нотаріусом Биковим С.С. помилково зазначено прізвище заповідача «[PERSON] », хоча в резолютивній частині заповіту прізвище заповідача зазначено вірно [PERSON] . Як зазначає заявник, у встановлений законом термін вона звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом. Як вбачається із постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 11.08.2020 року № 1203/02-31, вчинення відповідної дії неможливе в зв`язку з тим, що в заповіті, в вступній його частині, зазначено прізвище заповідача (спадкодавця) - «[PERSON] », яке не співпадає з прізвищем, вказаним у свідоцтві про смерть. Окрім того, в заповіті зазначається її прізвище спадкоємця « [PERSON] », яке після розірвання шлюбу заявником було змінене на дошлюбне. Про підтвердження факту родинних відносин заявниці із спадкодавцем нотаріус не зазначає, лише вказує на необхідність з`ясування тотожності особи спадкодавця зазначеної в свідоцтві про смерть, заповіті та правовстановлюючому документі на спадкове майно. Згідно правовстановлюючих документів про належність майна заповідачу, його прізвище зазначається вірно. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Згідно ст. 317 ЦК України - власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 316, 318, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб; власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном; власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ст. 321 ЦК України). Окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Виходячи із змісту пункту 5 частини 2 статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до п.6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає заяви про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним в свідоцтві про народження або паспорті. У відповідності до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року (із змінами, внесеними згідно з Постановою Пленуму Верховного Суду України № 15 від 25.05.1998 року) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу. Як зазначає заявник встановлення юридичного факту - помилки в правовстановлюючому документі - заповіті та встановлення факту належності правовстановлюючого документу має для неї юридичне значення, а саме забезпечить подальшу реалізацію її права на отримання спадщини та переоформлення документів про належність майнових прав. Таким чином, аналізуючи докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку про доведеність і обгрунтованість заяви, а тому вона підлягає задоволенню. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд відносить судові витрати по даній справі за рахунок заявника.

Outcome: approved