Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в подальшому неодноразово уточнюючи його, та просить: визнати за нею право власності на цегляний гаражний бокс [ADDRESS] визнати за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]; визнати за нею право на виплату їй 1 378, 00 грн. від пенсії, яку отримує [PERSON] до 20 липня 2018 року; визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частці на наступне майно: квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; квартиру та земельну ділянку, які розташовані в [ADDRESS] а також визнати за нею та за відповідачем право власності по 1/2 частці на наступні майнові права: на квартиру [ADDRESS]; на квартиру [ADDRESS]; на квартиру [ADDRESS]; стягнути з [PERSON] на її користь суму судового збору. [PERSON] обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 05 липня 1986 року по 28 липня 2015 року вона з [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі, вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Під час шлюбу сторонами було придбано наступне майно: цегляний гаражний бокс [ADDRESS] автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]; квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; квартира та земельна ділянка, які розташовані в [ADDRESS] майнові права на квартиру [ADDRESS]; на квартиру [ADDRESS]; на квартиру [ADDRESS]. Тому, позивачка вважає, що вищевказане майно є спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки на даний час шлюбні відносини між позивачкою та [PERSON] припинені, вона просить визнати за нею право власності на цегляний гаражний бокс [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER], а на все інше майно - визнати за ними право власності по 1/2 частці кожному. Також позивачка вказує, що [PERSON] отримує пенсію у розмірі 4 500, 00 грн. щомісячно, яка була додатковим джерелом доходу для сім'ї. Посилаючись на те, що їй 56 років, та вона не досягла пенсійного віку, [PERSON] зазначає, що в неї є певні труднощі в працевлаштуванні. Розлучення з чоловіком потягло за собою втрату грошового забезпечення та неспроможність купувати продукти харчування, ліки та оплачувати комунальні послуги. Оскільки вона отримуватиме пенсію лише з 20 липня 2018 року, вона просить до цього часу визнати за нею право на виплату їй 1 378, 00 грн. від пенсії, яку отримує [PERSON] В подальшому, з зустрічною позовною заявою звернувся [PERSON], в якій просить визнати за ним право власності на автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]; квартиру [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на квартиру [ADDRESS]; квартиру [ADDRESS]; цегляний гаражний бокс [ADDRESS]. При цьому [PERSON] посилається на те, що після розірвання шлюбу з [PERSON], 04 вересня 2015 року він одружився з [PERSON] Від шлюбу в них 07 листопада 2015 року народилась донька - [PERSON]. Крім того, на його утриманні знаходиться також донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], [INFO]. [PERSON] з сім'єю мешкає в квартирі [ADDRESS]. Крім того, у нього в користуванні знаходиться автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]. Тому, [PERSON] просить визнати за ним право власності на вищевказане майно. В свою чергу, оскільки квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], а також цегляний гаражний бокс [ADDRESS] знаходяться у фактичному користуванні [PERSON], він просить визнати за нею право власності на вказане майно. [PERSON] та її представник у судовому засіданні уточнені позовні вимоги підтримали у повному обсязі та просили їх задовольнити. Заперечували проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за ним права власності на всю квартиру [ADDRESS], та зазначили, що вказана квартира є спільною сумісною власністю подружжя, та на даний час вона використовується відповідачем в якості офісного приміщення, тому необхідно визнати по 1/2 частині за кожним з них. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав зустрічну позовну заяву у повному обсязі, та заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині розподілу квартири та земельної ділянки, які розташовані в [ADDRESS], оскільки немає остаточних даних, що вони належать [PERSON] Щодо майнових прав на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], то представник зазначив, що договори купівлі-продажу вищевказаних майнових прав були укладені ТОВ «Мастер Групп», а не [PERSON], тому також йому не належать. Договору купівлі-продажу майнових прав на квартиру [ADDRESS] [PERSON]. ніколи не укладав. Також представник заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON] в частині визнання за нею права на отримання частини від пенсії [PERSON] в розмірі 1 378, 00 грн. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, повно і всебічно з'ясувавши обставини справи, вислухавши думки сторін, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] та зустрічні позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено, що з 05 липня 1986 року по 28 липня 2015 року [PERSON] та [PERSON] знаходились в зареєстрованому шлюбі (Т. 1, а. с. 11), вели спільне господарство та мали спільний бюджет. Відповідно до ст. 3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 липня 2015 року, що набрало чинності, шлюб між сторонами було розірвано. За час шлюбу подружжям за спільні кошти було придбано наступне майно: автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]; квартиру [ADDRESS], згідно договору №28/09 про пайову участь (інвестування) у будівництво житлового будинку від 28 вересня 2000 року; квартиру [ADDRESS], згідно акту приймання передачі від 07 березня 1996 року (Т. 1, а. с. 71); квартиру [ADDRESS], згідно акту приймання-передачі від 06 березня 1996 року та реєстраційного посвідчення №219 м/с від 29 квітня 1996 року (Т. 1, а. с. 20, 21); цегляний гаражний бокс [ADDRESS], згідно договору купівлі-продажу від 03 серпня 2003 року (Т.1, а. с. 32). Факт того, що вказане майно було придбане за спільні кошти подружжя не заперечувався представником [PERSON] в судовому засіданні. Відповідно до ст. 69 СК України дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч. 2 ст. 70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема, якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Згідно п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при вирішенні спору про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, суд згідно з частинами 2, 3 ст. 70 СК України в окремих випадках може відступити від засади рівності часток подружжя, враховуючи обставини, що мають істотне значення для справи, а також інтереси неповнолітніх дітей, непрацездатних повнолітніх дітей (за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування). Під обставинами, що мають істотне значення для справи, потрібно розуміти не тільки випадки, коли один із подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, але і випадки коли один із подружжя не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку чи доходу (ч. 1 ст. 60 СК). Також у судовому засіданні встановлено, що квартира та земельна ділянка, які розташовані в [ADDRESS], належать ТОВ «Interarch», директором якого являється [PERSON] (Т.1, а. с. 54). Також позивачка просила визнати за нею право власності на 1/2 частку майнових прав на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS]. В матеріалах справи наявні копії договорів купівлі-продажу вищевказаних майнових прав від 28 січня 2011 року (Т. 1, а. с. 121, 126), сторонами яких є ТОВ «Мастер Групп» в особі директора [PERSON] та ТОВ «Альянс-Висотстрой». Таким чином, власником вищевказаних майнових прав є не [PERSON], а ТОВ «Мастер Групп». Водночас відповідно до ст. 59 СК України той з подружжя, який є власником майна, визначає режим володіння та користування ним з урахуванням інтересів сім'ї, насамперед дітей. Одним із видів розпорядження власністю є право власника використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності. Відповідно до ст. 320 ЦК України, власник має право використовувати своє майно для здійснення підприємницької діяльності, крім випадків, встановлених законом. Законом можуть бути встановлені умови використання власником свого майна для здійснення підприємницької діяльності. Окремою формою підприємницької діяльності є підприємницька діяльність фізичних осіб. Жодних спеціальних умов чи обмежень використання фізичною особою, яка перебуває у шлюбі, свого майна для здійснення підприємницької діяльності законом не встановлено. Як зазначається у ч. 2 ст. 52 ЦК України, фізична особа - підприємець, яка перебуває у шлюбі, відповідає за зобов'язаннями, пов'язаними з підприємницькою діяльністю, усім своїм особистим майном і часткою у праві спільної сумісної власності подружжя, яка належатиме їй при поділі цього майна. На підставі цього положення, а також норм ст. ст. 57, 61 СК України слід дійти висновку про те, що майно фізичної особи - підприємця не є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Інший з подружжя має право тільки на частку одержаних доходів від цієї діяльності. Проте, жодних вимог [PERSON] до вказаних товариств не пред'являла, та судом такі вимоги не розглядались. Аналогічна позиція закріплена в постанові ВСУ від 02 жовтня 2013 року по справі №6-79цс13. Тому, ані квартира та земельна ділянка, які розташовані в [ADDRESS], які є власністю ТОВ «Interarch», ані майнові права на квартири [ADDRESS] та [ADDRESS], які є власністю ТОВ «Мастер Групп», а не [PERSON], не можуть вважатись спільним сумісним майном подружжя. Суд також вважає безпідставними вимоги [PERSON] в частині поділу майнових прав на квартиру [ADDRESS], оскільки як вбачається з відповіді СК «Будова» №94 від 18 лютого 2016 року, [PERSON] не укладав жодних договорів з компанією щодо інвестування в будівництво вказаної квартири. Інших доказів укладення договору купівлі-продажу майнових прав [PERSON] до суду не надано. Не знайшли свого обґрунтування в судовому засіданні і позовні вимоги [PERSON] щодо визнання за нею права на виплату 1 378, 00 грн. від пенсії, яку отримує [PERSON], та доводи про те, що вона не працює, отримуватиме пенсію лише з 20 липня 2018 року, тобто по досягненню пенсійного віку, тому розлучення з чоловіком потягло за собою втрату грошового забезпечення та неспроможність купувати продукти харчування, ліки та оплачувати комунальні послуги. Окрім того, як вбачається з копії трудової книжки [PERSON], 04 березня 2003 року вона була прийнята на роботу в ПП «Мастер-Арх» на посаду директора. Жодних записів щодо її звільнення з вказаної посади трудова книжка не містить, та до суду надано не було. У судовому засіданні [PERSON] підтвердила, що вона працює на даному підприємстві. Стаття 57 СК України визначає перелік видів особистої приватної власності одного із подружжя та підстави її набуття. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які складають підстави виникнення права спільної сумісної власності на майно подружжя) визначені в ст. 60 СК України. За змістом цієї норми майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Таким чином, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Тобто, застосовуючи цю норму права (ст. 60 СК України) та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тільки в разі встановлення цих фактів норма ст. 60 СК України вважається правильно застосованою. Таким чином, суд приходить до висновку, що спільним сумісним майном подружжя являється наступне майно: автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]; квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; квартира [ADDRESS]; цегляний гаражний бокс [ADDRESS]. У судовому засіданні також доведено, що після розірвання шлюбу з [PERSON], [PERSON] 04 вересня 2015 року одружився з [PERSON] Від шлюбу в них 07 листопада 2015 року народилась донька - [PERSON]. Крім того, на його утриманні знаходиться також донька [PERSON] від першого шлюбу - [PERSON], [INFO] (Т. 1, а. с.192-194). [PERSON] з сім'єю мешкає в квартирі [ADDRESS], про що свідчить відповідна довідка про склад сім'ї та реєстрацію від 16 грудня 2016 року (Т. 1, а. с. 195). Посилання [PERSON] на те, що вищевказана квартира є нежитловим приміщенням, яке використовується в якості офісного приміщення, спростовуються витягом з Реєстру прав на нерухоме майно, з якого вбачається, що вказана квартира є саме житловою. Крім того, у [PERSON] в користуванні знаходиться автомобіль [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER]. Також судом встановлено, що в користуванні у [PERSON] фактично знаходиться квартира [ADDRESS] та [ADDRESS], а також цегляний гаражний бокс [ADDRESS], що не заперечувалось позивачкою в судовому засіданні. Згідно висновків ТОВ «Ніка-Моріс» від 14 грудня 2016 року, ринкова вартість квартири [ADDRESS] становить 1 972 704, 00 грн. (Т. 2, а. с. 1-38); квартири [ADDRESS] становить 917 750, 00 грн. (Т.1, а. с. 217-253); цегляного гаражного боксу [ADDRESS] становить 313 970, 00 грн. (Т. 2, а. с. 77-113); квартири [ADDRESS] становить 2 921 795, 00 грн. (Т. 2, а. с. 39-76); згідно висновку ТОВ «Інститут незалежної експертної оцінки» від 15 грудня 2016 року ринкова вартість автомобіля [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER], становить 288 258, 95 грн. (Т. 2, а. с. 197-216). Враховуючи, що сукупна вартість квартир [ADDRESS] та [ADDRESS], а також цегляного гаражного боксу [ADDRESS] становить 3 204 424, 00 грн., а сукупна вартість квартири [ADDRESS], та автомобіля [NUMBER], 2005 року випуску, № кузова [NUMBER], становить 3 210 053, 95 грн.,

Outcome: partial