Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. В своєму позові позивач зазначила, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.10.1985 р. [PERSON] мала право власності на житловий будинок по вул. Калініна, 56 в с-щі Братське Миколаївської області. 30 грудня 1999 року [PERSON] померла. ЇЇ син, [PERSON] спадщину фактично прийняв, однак не оформив її, так як помер в березні 2014 року. 20 січня 2013 року [PERSON] із [PERSON] домовилась про купівлю вищевказаного житлового будинку та купила у відповідача вказану нерухомість, про що цього ж дня уклали простий договір. [PERSON] зобов'язався оформити договір купівлі-продажу нотаріально, довгий час відмовлявся від посвідчення її нотаріально. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма важливими умовами договору. Важливими умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як важливі або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, відносно яких за заявою хоч би однієї із сторін може бути досягнута угода. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги стосовно форми договору не встановлені законом. Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано в повному обсязі: [PERSON] повністю здійснила з [PERSON] розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а останній віддав всі документи на будинок. Відповідачка є спадкоємицею померлого, однак не претендує на будинок, оскільки він був відчужений за життя батька. Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через відсутність правовстановлюючого документа про право власності на будинок за [PERSON], а на даний час відповідач помер. Внаслідок невизнання дійсності угоди купівлі-продажу державною нотаріальною конторою позивачка не може розпорядитися належним будинком, що порушує надане її як власнику статтею 317 Цивільного кодексу України право розпорядження своїм майном. До початку судового засідання позивачка звернулася із заявою, в якій просить справу розглядати без її участі, позовні вимоги підтримала в повному об'ємі. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву, в якій визнала позовні вимоги. Дослідивши матеріали справи, суд встановив. на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 18.10.1985 р. [PERSON] мала право власності на житловий будинок по вул. Калініна, 56 в с-щі Братське Миколаївської області. 30 грудня 1999 року [PERSON] померла. ЇЇ син, [PERSON] спадщину фактично прийняв, однак не оформив її, так як помер в березні 2014 року. 20 січня 2013 року [PERSON] із [PERSON] домовилась про купівлю вищевказаного житлового будинку та купила у відповідача вказану нерухомість, про що цього ж дня уклали простий договір. [PERSON] зобов'язався оформити договір купівлі-продажу нотаріально, довгий час відмовлявся від посвідчення її нотаріально. Договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди за усіма важливими умовами договору. Важливими умовами договору є умови про предмет договору, умови, визначені законом як важливі або є необхідними для договорів цього виду, а також усі ті умови, відносно яких за заявою хоч би однієї із сторін може бути досягнута угода. Договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги стосовно форми договору не встановлені законом. Зобов'язання по цьому договору сторонами було виконано в повному обсязі: [PERSON] повністю здійснила з [PERSON] розрахунок за купівлю вказаного майна в повному обсязі, а останній віддав всі документи на будинок. Відповідачка є спадкоємицею померлого, однак не претендує на будинок, оскільки він був відчужений за життя батька. Нотаріус відмовив у реєстрації права власності через відсутність правовстановлюючого документа про право власності на будинок за [PERSON], а на даний час відповідач помер. Внаслідок невизнання дійсності угоди купівлі-продажу державною нотаріальною конторою позивачка не може розпорядитися належним будинком, що порушує надане її як власнику статтею 317 Цивільного кодексу України право розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.657 ЦК України договір купівлі-продажу нерухомого майна, в тому числі і квартири, укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. У відповідності до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов'язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору, актів цивільного законодавства. Ч. 1 ст.220 ЦК України передбачено, що у разі недотримання сторонами нотаріальної форми посвідчення договору, такий договір є нікчемним. Проте на підставі ч.2 ст.220 ЦК України, такий договір може бути визнано судом дійсним, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відмовляється від нотаріального посвідчення, що має місце в даній справі. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судові витрати відповідно до ст. 88 ЦПК України залишити за позивачем.

Outcome: approved