Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник» та просить визнати, що [PERSON], яка померла [INFO], належало право власності на квартиру [ADDRESS], а також визнати за позивачкою право власності на вищевказану квартиру в порядку спадкування. В подальшому, позовні вимоги [PERSON] частині визнання за нею права власності на квартиру [ADDRESS] в порядку спадкування за законом залишені без розгляду за заявою позивачки. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що з 1965 року її батьки - [PERSON] та [PERSON] були членами житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник», та виплатили повністю пай за квартиру [ADDRESS] у розмірі 2 923, 33 карбованці, що підтверджується відповідною довідкою виданою Житлово-будівельним кооперативом «Військовий будівельник». Також зазначає, що [INFO] помер її батько [PERSON], а [INFO] померла мати - [PERSON] Після смерті матері відкрилась спадщина на вищевказану квартиру. Позивачка звернулась до Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в прийнятті спадщини було відмовлено у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не отримала правовстановлюючий документ на квартиру [ADDRESS]. Посилаючись на вищевикладене, позивачка просить визнати, що [PERSON] належало право власності на вищевказану квартиру. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні вищевказаний позов підтримала у повному обсязі, просила суд його задовольнити, а також подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник Житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник» у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. До суду надійшла заява від представника відповідача, в якій зазначено, що кооператив підтверджує набуття [PERSON] права власності на квартиру [ADDRESS], у зв'язку з повною виплатою нею паю за дану квартиру в 1977 році. Тому позовні вимоги [PERSON] визнає. У зв'язку з цим, суд вважає за можливе, у відповідності до ст. 224 ЦПК України, та зі згоди представника позивачки, провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], актовий запис № 1370. Батько позивачки [PERSON] помер [INFO], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], актовий запис № 8155, а [PERSON] померла [INFO] згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис №5822. Після смерті матері [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді квартири [ADDRESS]. Позивачка звернулась Шостої Одеської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, однак в прийнятті спадщини було відмовлено у зв'язку з тим, що за життя [PERSON] не отримала правовстановлюючий документ на вказану квартиру. У судовому засіданні доведено, що з 1965 року [PERSON] та [PERSON] були членами житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник», та згідно рішення виконкому Одеської міської ради депутатів трудящих від 06 травня 1965 року №287 отримали посвідчення №175 від 21 червня 1965 року на право зайняття житлової площі в кооперативному будинку в [ADDRESS]. В 1977 році батьки позивачки виплатили повністю пай за вищевказану квартиру у розмірі 2 923, 33 карбованці, що підтверджується відповідною довідкою виданою Житлово-будівельним кооперативом «Військовий будівельник». Згідно довідки житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник» №1 від 28 лютого 2014 року [PERSON] належить однокімнатна квартира [ADDRESS], загальною площею 32, 42 кв. м. Також судом встановлено, що позивачка постійно проживає у вказаній квартирі, що підтверджується відповідною довідкою Житлово-будівельного кооперативу «Військовий будівельник», а також довідкою з домової книги про склад сім'ї та прописку, наданою позивачкою до суду. Відповідно до ст. 384 ЦК України, будинок, споруджений або придбаний житлово-будівельним (житловим) кооперативом, є його власністю. Член житлово-будівельного (житлового) кооперативу має право володіння і користування, а за згодою кооперативу і розпорядження квартирою, яку він займає в будинку кооперативу, якщо він не викупив її. У разі викупу квартири член житлово-будівельного (житлового) кооперативу стає її власником. Таким чином, суд вважає, що незалежно від отримання правовстановлюючого документу на спірну квартиру [ADDRESS], [PERSON], як член ЖБК «Військовий будівельник», яка повністю сплатила пай, була власницею цієї квартири. Тому вимоги [PERSON] щодо визнання того факту, що [PERSON] належало право власності на вищевказану квартиру є обґрунтованими. Згідно ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись належним йому майном. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно п. 5-1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.09.1987 року №9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» член ЖБК, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, надану йому в користування, набуває право власності на квартиру і вправі розпоряджатись нею на свій розсуд - продавати, заповідати, обмінювати, в тому числі на інше жиле приміщення у будинку державного або громадського житлового фонду чи іншого ЖБК, на жилий будинок (частину будинку), що належить громадянину на праві власності і вчиняти відносно неї інші угоди, що не заборонені законом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження в судовому засіданні.

Outcome: approved