Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свій позов тим, що перебуває у зареєстрованому шлюбі із відповідачем з 15.10.2005 року. Від шлюбу із відповідачем народилися дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO]. Вказує, що протягом 4 років не проживає разом із відповідачем. Рішенням суду із відповідача присуджені аліменти на утримання дочки, проте останній також витрат не несе і на утримання сина. Просила шлюб розірвати та стягувати з відповідача на її користь аліменти на сина в розмірі 500 грн. щомісячно, проте не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, допустити рішення в межах суми платежу за один місяць до негайного виконання. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов визнав частково, вказав, що є інвалідом ІІ групи та матеріально спроможний сплачувати аліменти на утримання сина в межах суми 100-150 грн., проти розірвання шлюбу не заперечив. Заслухавши сторін, дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі із 15.10.2005 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження. Батьком обох дітей є відповідач, що ним не оспорюється. Встановлено, що сторони тривалий час не підтримують шлюбних відносин, не мають спільного сімейного бюджету, не ведуть спільно господарство, протягом 4 років сторони проживають окремо. Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Якщо хоча б один з них наполягає на припиненні шлюбу, суд вирішує справу по суті. Згідно ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Частини 3, 4 ст. 56 СК України вказують, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом. Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об'єктивну недоступність для оточуючих, наполягання позивача на розірванні шлюбу, суд приходить до висновку, що сім'я [PERSON] розпалася, а збереження сім'ї є неможливим. Згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Всупереч вимогам ст. 181 Сімейного Кодексу України сторони не досягли домовленості щодо утримання неповнолітнього сина, а тому вимога про стягнення аліментів в примусовому порядку підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. При визначенні частки розміру аліментів суд врахував стан здоров'я та матеріальне становище неповнолітньої дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стягувача аліментів, а також те, що у відповідача інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини немає. Водночас, із ч. 1 ст. 184 СК України вбачається, що аліменти у твердій грошові сумі визначаються якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. Рішенням суду із відповідача присуджені аліменти на утримання дочки [PERSON] Таким чином, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу неповнолітньому сину в розмірі в розмірі 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а тому позовні вимоги про стягнення аліментів слід задовольнити частково. Враховуючи положення ч. 2 ст. 88 ЦПК України судовий збір із відповідача в дохід держави не стягувати.

Outcome: partial