Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах [PERSON] з позовом в якому просить суд стягнути з Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області в рахунок коштів державного бюджету України шляхом списання є Єдиного казначейського рахунку на користь [PERSON] відшкодування моральної шкоди в розмірі 50000,00, а також витрати, що понесені у зв`язку з наданням юридичної допомоги. Позов обґрунтовано тим, що позивача по справі, який керував автомобілем ДЕУ ЛАНОС зупинили працівники Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, витягли з автомобіля, застосували насилля та спецзасоби, затримали поклавши в кайданках на землю, пояснивши, що підставою для затримання є ухвала слідчого судді про проведення обшуку. Згодом, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я довелося викликати швидку допомогу, лікарі якої прийшли до висновку про необхідність госпіталізації, однак працівники поліції перешкоджали цьому. Після проведення обшуку [PERSON] було доставлено у супроводі поліцейських до лікарні та після огляду доставили до Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області де утримували до 19 год. 42 хв. після чого почали складати протокол затримання у порядку статті 208 КПК України, таким чином мав місце факт незаконного затримання, що було встановлено ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира. Представник позивача також зазначила, що у період тримання [PERSON] в поліції було проведено обшук у його помешканні, при тому, що на час затримання та проведення слідчих дій позивач не був підозрюваним чи обвинуваченим у жодному кримінальному провадженні. Враховуючи, що неправомірними діями органу досудового розслідування позивачу було завдано моральну шкоду, яку він оцінує у 50000,00 грн. позивач змушений звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 10.01.2020 року справу передано за підсудністю до Корольовського районного суду м. Житомира. Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира Драч Ю.І. від 10.02.2020 року справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання. 03.03.2020 року представником ГУНП в Житомирській області подано відзив на позовну заяву в якому просить суд відмовити у задоволенні позову, оскільки позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки обшук був проведений на підставі ухвали слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира. 07.12.2019 року [PERSON] повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч.1 ст. 263 КК України та обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту. Також зазначено, що з метою проведення дослідження всіх обставин затримання позивача було призначено службове розслідування та утворено дисциплінарну комісію та в ході проведення службового розслідування встановлено, що застосування фізичної сили, у тому числі прийоми боротьби та спеціальний засіб - кайданки, під час затримання працівниками управління карного розшуку ГУНП в Житомирській області визнано правомірними та такими, що здійснювались відповідно до ч. 1 ст. 44, п. 1 ч. 3 ст. 45 ЗУ «Про національну поліцію», тому відсутні підстави для задоволення позову (а.с. 62-67). 19.10.2021 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження у справі та призначено розгляд справи по суті. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала та просила задовольнити з підстав викладених в ньому. Представники відповідачів в судове засідання не з`явились. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, наведені сторонами доводи та заперечення щодо підстав позову, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира Перекупки І.Г. від 15.11.2019 року надано дозвіл на проведення обшуку автомобіля марки «ЗАЗ Ланос» реєстраційний номер [NUMBER] , який перебував у користуванні [PERSON] (а.с. 14) та 06.12.2019 року проведено обшук автомобіля, що вбачається з протоколу обшуку (а.с. 16-19). З протоколу затримання особи, підозрюваної у вчиненні кримінального правопорушення від 06.12.2019 року вбачається, що 06.12.2019 року о 19 год. 42 хв. в приміщенні каб. 51 СВ Житомирського ВП ГУНП в Житомирській області, фактичний час затримання 12 год. 10 хв. 06.12.2019 затримано за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення [PERSON] , [INFO] (а.с. 20-21). З відповіді на адвокатський запит № 1447 від 16.12.2019 року виданого КП «Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка» Житомирської міської ради вбачається, що Гр. [PERSON] [INFO] , прож.: [ADDRESS] , був доставлений каретою ШД в травмпункт 06.12.2019 о 15.15год. Лікар/фельдшер [PERSON] черговий лікар-травматолог травмпункту [PERSON] - Гр. [PERSON] був доставлений в травмпункт у супроводі працівників поліції. При цьому прізвище працівника поліції зафіксовано не було зважаючи на відсутність законодавчих вимог щодо такої фіксації. З метою забезпечення безпеки медичного персоналу та самого пацієнта при огляді був присутній працівник поліції. З боку пацієнта заперечень проти присутності працівника поліції під час огляду лікарем не було. - Пацієнт консультований лікарем-хірургом [PERSON] . Встановлено діагноз: Забій грудної клітки справа. Забій м`яких тканин, садна обличчя. - Забір крові на дослідження вмісту етилового алкоголю у крові [PERSON] проводився, про що він був усно попередньо повідомлений лікарем [PERSON] та проти забору крові на вміст етилового алкоголю заперечував (а.с. 26). Ухвалою слідчого судді Богунського районного суду м. Житомира від 11.12.2019 року визнано затримання [PERSON] , [INFO] незаконним. Застосовано до підозрюваного [PERSON] запобіжний захід у вигляді домашнього арешту в певний період часу з 21 год. 00 хв. до 07 год. 00 хв. (а.с. 31). Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Зіневич І.В. від 29.01.2021 року кримінальне провадження № 12019060020005148 від 06.12.2019 року про обвинувачення [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 2063 КК України - закрито у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, визначеного ст. 219 КПК України. Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами ст.ст. 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені ст. 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. Статтею 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала: 1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт; 3) в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до ст. 1176 ЦК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі внаслідок іншої незаконної дії або бездіяльності чи незаконного рішення органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується на загальних підставах. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом. Так, шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» (далі Закон). Відповідно до вимог ст.1 Закону підлягає відшкодуванню шкода, завдана громадянинові внаслідок: 1) незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян; 2) незаконного застосування адміністративного арешту чи виправних робіт, незаконної конфіскації майна, незаконного накладення штрафу; 3) незаконного проведення оперативно-розшукових заходів, передбачених законами України «Про оперативно-розшукову діяльність»; «Про організаційно-правові основи боротьби з організованою злочинністю» та іншими актами законодавства. У випадках, зазначених у частині першій цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду. Стаття 2 Закону передбачає, що право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду. При цьому, оскільки Закон не містить чітких вимог щодо процесуальної форми документа, з яким особа має звернутися до суду за захистом свого порушеного права, то таким способом захисту в силу положень ст.ст. 15, 16 ЦК України може бути, зокрема, звернення до суду з відповідною позовною заявою. Зазначене узгоджується з висновками Великої Палати Верховного Суду, що викладені у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 641/8857/17 (п. 42 постанови). Враховуючи зазначені вимоги чинного законодавства та фактичні обставини справи, суд дійшов до висновку, що у зв`язку з незаконним затриманням, тривале перебування під слідством та судом, у останнього виникло право на відшкодування спричиненої йому моральної шкоди. Початком терміну перебування позивача під слідством та судом є 06 грудня 2019 року, а кінцем такого терміну 29 січня 2021 року. У відповідності до ст. 4 Закону відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Розмір сум, які передбачені пунктом 1 статті 3 цього Закону і підлягають відшкодуванню, визначається з урахуванням заробітку, не одержаного громадянином за час відсторонення від роботи (посади), за час відбування кримінального покарання чи виправних робіт як адміністративного стягнення. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. За вимогами ч. 3 ст. 13 Закону в редакції, чинній на час виникнення правовідносин, відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться, виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), розмір моральної шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, необхідно визначати, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом, починаючи з часу пред`явлення обвинувачення до набрання виправдувальним вироком законної сили або ухвали про закриття кримінального провадження. У п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Судом враховується, що при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, тобто з інших підстав, ніж неправомірне перебування під судом та слідством, судам необхідно виходити із загальних положень про відшкодування шкоди, які вимагають враховувати характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто, суд повинен з`ясувати усі фактичні підстави позову, якими обґрунтовано як обставин спричинення, так і розмір відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості. Враховуючи викладене, суд вважає обґрунтованою суму зазначену позивачем в рахунок відшкодування моральної шкоди. Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважує, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси (RYSOVSKYY v. UKRAINE, № 29979/04, § 70, ЄСПЛ, від 20 жовтня 2011 року). Тлумачення ч.2 ст. 48 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяною органом державної влади, їх посадовою або службовою особою є держава як учасник цивільних відносин. При цьому, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай - орган, діями якого заподіяну шкоду. Отже, у цивільному судочинстві держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями саме у спірних правовідносинах, зокрема і представляти державу в суді (постанови Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі № 5023/10655/11, від 21 серпня 2019 року у справі № 761/35803/16-ц, від 18 грудня 2019 року у справі № 688/2479/16-ц). Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів Державної казначейської служби України чи її територіального органу не впливає на правильність вирішення спору, оскільки відповідачем є держава в особі її органів. Відповідно до Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року № 460/211, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України, яка, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду. Суд при вирішенні питання про розмір завданої моральної шкоди, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості та з урахуванням обставин справи та тяжкості страждань позивача, дійшов до висновку про стягнення з Держави в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Житомирській області шляхом списання коштів з Єдиного казначейського рахунку в рахунок відшкодування моральної (немайнової) шкоди 50 000 грн. Відповідно до ст.141 ЦПК України, оскільки позивач був звільнений від сплати судового збору за подання цього позову, суд вважає необхідним судові витрати зі сплати судового збору у цій справі віднести на рахунок держави. На підставі викладеного та

Outcome: approved