Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду 26.12.2017 року з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 16.03.2012 року вони зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №200. Від спільного проживання мають двох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO]. Позивач вказує, що причиною розпаду сімї стало те, що вони мають різні характери, між ними відсутні взаєморозуміння та повага. Спільно з відповідачем не проживають з серпня 2017 року, спільного господарства не ведуть, вважає, що сімя розпалась остаточно, на примирення не згодна. Враховуючи зазначені обставини, позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем [PERSON]; після розірвання шлюбу прізвище змінити на дошлюбне прізвище «Володькіна»; судові витрати в сумі 640 грн. покласти на відповідача. Ухвалою суду від 15.01.2018 року в даній справі відкрито провадження. 15 лютого 2018 року проведено підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилася, подала до суду заяву, в якій просить справу розглядати в її відсутність, позовні вимоги підтримує, згодна на заочний розгляд справи. Відповідач в судове засідання двічі не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, відповідно до ст.ст. 128, 130 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), заяви про розгляд справи за його відсутності чи відкладення розгляду справи до суду не надійшло, відзив на позов не подав. Зі згоди позивача суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач не заперечує проти такого вирішення справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Враховуючи норми ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання учасників справи не перешкоджає розгляду справи по суті, оскільки вони належним чином повідомлено про дату, час і місце засідання. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Статтею 21 Сімейного кодексу України (далі - СК України) визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Статтею 24 СК України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст.16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Частиною першою ст. 110 СК України встановлено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до частин 1, 2 ст. 112 СК України, суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що 14 березня 2012 року сторони зареєстрували шлюб у Лівобережному відділі державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї, актовий запис №200, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-БК №189054, виданого 14 березня 2012 року Лівобережним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сімї (а.с. 4). Від спільного проживання сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-БК №315960, виданого 28 липня 2012 року відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві та малолітню дочку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії І-ОЛ №159072, виданого 18 лютого 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Голованівського районного управління юстиції у Кіровоградській області (а.с. 8-9). Як вбачається з довідки № 2906, виданої 21.12.2017 року Голованівською селищною радою Кіровоградської області, діти сторін [PERSON] та [PERSON] проживають разом з позивачем в смт. Голованівськ Голованівського району Кіровоградської області, по вул. Комарова, 1 (а.с. 7). Судом встановлено, що шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, спільного господарства сторони не ведуть, разом не проживають з серпня 2017 року, спору про місце проживання дітей не має. Згідно наданої позивачем заяви збереження шлюбу між сторонами неможливе. Таким чином, шлюб носить чисто формальний характер. За таких обставин, суд приходить до висновку, що причини, які спонукали позивача на розірвання шлюбу з відповідачем є обґрунтованими, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам позивача, оскільки між сторонами остаточно припинено шлюбні відносини і їх неможливо відновити, а тому збереження сім'ї є неможливим. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбних відносин, що є неприпустимим. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~ Позивач просила після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище, тому суд вважає за необхідне відновити їй дошлюбне прізвище «Володькіна». Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, повязані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача. Як вбачається з наданої квитанції від 21.12.2017 року (а.с. 1), позивач за подання даного позову до суду, сплатила судовий збір в розмірі 640 грн., що підлягає відшкодуванню. На підставі поданих по справі доказів суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки обставини, якими обґрунтовуються вимоги позивача мали місце і підтверджуються письмовими матеріалами справи, які не викликають сумніву, вони являються достовірними та вичерпними. На підставі викладеного та

Outcome: approved