Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON] з позовом про стягнення боргу за договором позики. В позовній заяві зазначила, що 08 липня 2014 року позивачка позичила відповідачеві під розписку гроші в сумі 360 000 грн. строком до 25.12.2014 року, однак відповідач гроші до теперішнього часу не повернув. Просить стягнути з відповідача 133 993,98 грн. в якості процентів в порядку ст.1048 ЦК України, 17028 грн. в якості процентів передбачених умовами договору в порядку ст.625 ЦК України та основний борг в сумі 768895,44 грн. який розрахованого в гривневому еквіваленті з 30000 доларів США як передбачено умовами договору, а всього стягнути 919917,42 грн. Відповідач, повідомлений належним чином, про що свідчать поштові повідомлення про отримання ним особисто позовної заяви з додатками та судових повісток, в судове засідання не зявився, причини не явки не повідомив.(а.с.40, 63, 73, 92) Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутності відповідача в порядку заочного провадження на підставі поданих доказів, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Заслухавши пояснення представника позивачки, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст.1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду і такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Частиною 2 ст.1047 ЦК України, передбачено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. В силу ст.1049 ЦК України позичальник зобовязується повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, встановленому договором. Якщо договором не встановлено строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня предявлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Згідно ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов'язаний сплатити суму боргу відповідно до ст.625 ЦК України, тобто три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом, незалежно від сплати процентів належних йому відповідно до ст.1048 ЦК України. Правила щодо сплати процентів від суми позики містяться у статті 1048 ЦК України. Так, згідно із частиною першою статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Отже, у частині першій статті 1048 ЦК України, що має диспозитивний характер, установлена презумпція оплатності позики, яка діє за умов, якщо безоплатний характер відносин позики прямо не передбачений ЦК України, іншими законодавчими актами або конкретним договором. Зазначене правило спрямоване на захист інтересів позикодавця у разі, якщо договором позики розмір процентів не визначений. Випадки, коли договір позики вважається безоплатним, зазначені в частині другій статті 1048 ЦК України. Визначене вказаною нормою правило про безоплатність договорів позики є імперативним і не може бути змінене за погодженням сторін. Таким чином, законом передбачено право позикодавця на одержання від позичальника суми позики та винагороди (процентів за користування позикою) у разі, якщо інше не встановлено договором або законом. Винагорода для позикодавця встановлюється у формі процентів від суми, що надається у позику, розмір яких визначається сторонами в договорі позики, або, якщо такий розмір процентів не встановлений, він визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Як вбачається з розписки, [PERSON] позичив у [PERSON] 360 000 грн., що еквівалентно 30 000 доларам США під 0,01% які зобовязався повернути 25.12.2014 року. Крім того, в розписці обумовлено, що повернення боргу відбуватиметься в гривневому еквіваленті до 30 000 доларів США.(а.с.15) Згідно ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобовязання. Відповідно до ст.99 Конституції України і Указу Президента України від 25 серпня 1996 року № 762 „Про грошову реформу в Україні грошовою одиницею і єдиним законним засобом платежу на території України є гривня. Згідно ч. 1, ч.2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Офіційний курс долара США на стан 05.10.2016 року становить 25,86 грн. за один долар США. Отже, відповідач зобовязаний повернути за договором позики основний борг в сумі 30 000 доларів США, що в еквіваленті становить 775 800 грн.(30 000 доларів х 25,86 грн. = 775 800 грн.) Договір позики, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, оскільки ЦК України не містить жодного виключення як щодо суб'єктного складу, так і щодо права на одержання від позичальника процентів від суми позики, розмір яких і порядок їх одержання встановлюється договором, (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). При цьому Закон України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» є спеціальним нормативним актом, який регулює відносини спеціальних суб'єктів - учасників ринку фінансових послуг, і не поширюється на всіх інших юридичних і фізичних осіб - суб'єктів договору позики, правовідносини яких регулюються нормами ст. ст. 1046 - 1048 ЦК України. Враховуючи, що сторони не відносяться до субєктів на яких поширюється дія Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» (не є учасником ринку фінансових послуг), вимога позивачки про стягнення процентів за користування позикою є правомірно. Таким чином, крім повернення основного боргу, відповідач має сплатити позивачці 0,01% річних за користування грошима згідно умов договору, що становить 4 665,20 доларів США. У відповідності до правової позиції Верховного суду України розрахунок річних за грошовими зобовязаннями має здійснюватися наступним чином: 360 000 грн. х 0,01 % : 365 х 473 днів прострочення (дні користування грошима з 25.12.2014 року по 11.04.2016 року) = 4 665,20 грн. Отже розрахунок позивачки в цій частині згідно якого розмір річних складає 17028 грн. не є вірним. Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Розмір процентів з суми бору 360 000 грн. розраховується: З 08.07.2014 року до 16.07.2014 року 360 000 грн. х (9,50% : 360 днів ) х 8 днів : 100= 748,80 грн. З 17.07.2014 до 12.11.2014 року позивачка просить стягнути проценти за 118 днів: 360 000 грн. х (12,50%х360) х 118 днів :100 =14 443,20 грн. З 13.11.2014 року до 05.02.2015 року становить 85 днів. 360 000 грн. х(14,0% :360) х 85днів :100 =11 628 грн. З 06.02.2015 року до 03.03.2015 року позивачка просить стягнути за 25 днів 360 000 грн. х(19,50%:360) х 25днів :100 = 4800 грн. З 04.03.2015 року до 27.08.2015 року позивачка просить стягнути за 175 днів 360 000 грн. х(30%:360)х175днів:100 = 52 290 грн. З 28.08.2015 року до 24.09.2015 року позивачка просить стягнути за 27 днів. 360 000 х(27%:360) х27:100= 7290 грн. З 25.09.2015 року до 11.04.2016 року позивачка просить стягнути за 199 днів 360 000грн. х(22%:360) х199днів :100=43 700грн. При цьому у відсотках зазначені облікові ставки НБУ встановлені постановами НБУ відповідно №212 від 14.04.2014 року, №417 від 15.07.2014 року, №719 від 12.11.2014 року, №81 від 04.02.2015 року, №154 від 02.03.2015 року, №557 від 27.08.2015 року, № 627 від 24.09.2015 року. Шляхом складання отриманих сум, суд дійшов висновку, що сума процентів становить 134 930,04 грн., однак враховуючи, що суд позбавлений права виходити за межі позовних вимог вважає за необхідне задовольнити позов в цій частині у відповідності до вимог позивачки, тобто на суму 133 993,98 грн. Таким чином, всього підлягає стягненню з відповідача 914 459,18 грн. Виходячи що максимальний розмір судового збору обмежений до 6890 грн., беручи до уваги, що позов задоволений частково з відповідача підлягає стягненню 6 338,8 грн., в іншій частині залишити за позивачкою.

Outcome: partial