Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезгаданим позовом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що [INFO] в с. Ралівка Самбірського району Львівської області померла [PERSON] . За життя, будучи членом колективного сільськогосподарського підприємства, а також з урахування Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих в колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08.08.1995 року, [PERSON] була включена в списки осіб, які мали право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ № 0075610, що також стверджується розпорядженням голови Самбірської РДА від 21.08.1996 року № 514. Із сертифікату на середню земельну частку (пай) вбачається, що [PERSON] належить право на земельну частку у землі, яка перебувала у колективній власності сільськогосподарського кооперативу «Ралівський», розміром 1,43 га в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі на місцевості. Спадщину після смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON] , позивачка по справі. В подальшому на підставі вказаного вище свідоцтва та розпорядження Самбірською РДА № 106 від 18.03.2002 року, виготовлено та 20.03.2002 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 008194. З такого Державного акту на право приватної власності на землю вбачається, що [PERSON] передано у власність земельні ділянки загальною площею 0,4407 га (0,1494га +0,2913га) для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства. Отримавши Державний акт на право приватної власності на землю, позивач дану земельну ділянку не використовувала, нею не розпоряджалася, в тому числі в оренду не здавала, а тому не звертала увагу на різницю в площі. І тільки після пропозиції укласти договір оренди, орендарем було звернуто увагу на площу, так акцентовано на цьому увагу. Вважає, що її права порушено Самбірською районною державною адміністрацією, оскільки замість 1,43 га визначених сертифікатом на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ №0075610, їй надано у власність 0,4407 га. Вона мала право на виділення та отримання у власність земельної ділянки відповідно до сертифікату, а саме площею 1,43 га. Із врахуванням наведеного просить суд визнати незаконним та скасувати розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації № 106 від 18.03.2002 року «Про надання дозволу на складення проекту відведення земельної частки (паю) та безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок (паїв) громадянам Ралівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства», а також визнати недійсним Державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ №008194 від 20.03.2002 року, відповідно до якого [PERSON] передано у власність земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства площею 0,4407 га. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала, посилаючись на викладені в ньому обставини та просила задовольнити. Додатково пояснила, що вона не вміє ні читати, ні писати, тому із змістом Сертифікату, який був їй виданий, ознайомлена не була. Представник відповідача Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Вагурак І.Р. у судовому засіданні позов визнав та пояснив, що [PERSON] успадкувала сертифікат від своєї матері [PERSON] 27 березня 1998 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом. Коли виготовили Державний акт, а такі виготовлялись прискореним методом, позивачці надали земельну ділянку в урочищі під назвою «Вербина», а ріллю і кормові угіддя в іншому місці. Біля будинку землю обіцяли дати пізніше, оскільки це третя черга розпаювання. За той час виготовили і дали Державний акт. Приблизно 2-3 роки тому в село Ралівка Самбірського району Львівської області прийшов фермер і в тому місці, це позивачка має ріллю, він почав укладати з людьми угоди та давати їм зерно. Позивачка зауважила, що отримує менше зерна у порівнянні з іншими людьми. Дане питання з`ясувалось в минулому або в цьому році. Коли [PERSON] звернулась в сільську раду щоб добавити їй раніше обіцяну ділянку, то їй пояснили, що вона вже скористалась цільовим призначенням і нічого не можуть зробити. Про те, що у неї недостача земельної ділянки, їй стало відомо в минулому або в цьому році. Представник відповідача Самбірської районної державної адміністрації Бринько М.Р. в судовому засіданні позов не визнала, просила застосувати строк позовної давності та відмовити позивачу в задоволенні позову у зв`язку із пропуском строку позовної давності. У поданій заяві покликалась на те, що згідно викладеного позивачкою у позовній заяві, вона отримавши Державний акт на право приватної власності на землю, дану земельну ділянку не використовувала, не розпоряджалася, в тому числі в оренду не здавала, а тому не звертала увагу на різницю в площі. Все це засвідчує те, що саме після отримання Державного акту (у 2002 році) позивачка могла і повинна була довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила, про те не звернулася до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу у межах строку позовної давності. При цьому, невміння користуватись своїми правами, невміння своєчасно подати позов до суду не є поважними причинами пропуску строку позовної давності для звернення із позовом. Сплив позовної давності, на думку відповідача, є підставою для відмови у позові. Із врахуванням наведеного просила застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні позову з підстав пропущення строку позовної давності. Додатково пояснила, що на час розгляду справи в суді у Самбірської райдержадміністрації немає повноважень щодо земель, оскільки такі у 2018 році згідно Закону України «Про виділення земельних часток (паїв) в натурі на місцевості» передано до сільської ради. Вони проти задоволення позову, оскільки не хочуть щоб витрати по оплаті судового збору були покладені на них. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, з`ясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позовної заяви, виходячи із такого. [INFO] в с. Ралівка Самбірського району Львівської області померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 16.05.1995 року. ( а.с. 2). Відповідно до ст. 1220 ЦК України, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою. Статтею 1217 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, посвідченого державним нотаріусом Самбірської державної нотаріальної контори від 18.10.1996 року, спадкоємцем усього майна [PERSON] є її дочка [PERSON] , жителька с. Ралівка Самбірського району Львівської області. ( а.с. 5). Згідно ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Із сертифікату на право на земельну частку (пай) серії ЛВ № 0075610 від 29.05.1997 року відомо, що [PERSON] , жительці с. Ралівка Самбірського району Львівської області, як члену колективного сільськогосподарського кооперативу «Ралівський», належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності кооперативу, розміром 1,43 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). ( а.с. 4). Факт видачі [PERSON] наведеного сертифікату також підтверджується Розпорядженням голови Самбірської районної державної адміністрації від 21.08.1996 №14 «Про видачу сертифікатів на право на земельну частку (пай) особам, що мають право на середню земельну частку згідно статті 6 Земельного Кодексу України по Ралівській сільській Раді народних депутатів, в додатку до якого вказане її прізвище, ім`я та по-батькові, а саме [PERSON] та вказано розмір ділянки, що співпадає і даними сертифікату. ( а.с. 3). Із Розпорядження голови Самбірської районної державної адміністрації від 18.03.2002 року за № 106 «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної частки (паю) та безоплатну передачу у приватну власність земельних ділянок (паїв) громадянам Ралівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства» відомо зокрема про передачу безоплатно у приватну власність земельної ділянки [PERSON] , жительці с. Ралівка розміром 0,44 га (в тому числі - 0,2965 га рілля, 0,1477 га кормові угіддя). Громадян зобов`язано здати сертифікати на право на земельну частку (пай) в Самбірську районну державну адміністрацію, а Відділу земельних ресурсів зареєструвати і видати державні акти на право приватної власності на землю вищезгаданим громадянам та внести зміни в земельно-облікові документи. ( а.с. 6). У виданому [PERSON] . Державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ-ЛВ № 008194 відомо про передачу їй у приватну власність земельної ділянки площею 0,4407 гектарів в межах згідно з планом. Землю передано для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства. ( а.с. 7). Позивачка у судовому засіданні пояснила, що не вміє ні читати, ні писати, із текстом успадкованого нею, після смерті матері, Сертифікату ознайомлена не була та нікому із рідних не показувала. Тому нею і не був виявлений відразу факт розбіжності у розмірах земельної ділянки при подальшому оформленні документів та видачі їй на підставі Розпорядження «Про надання дозволу на складання проекту відведення земельної ділянки (паю) та безоплатну передачу у приватну власність паїв громадянам Ралівської сільської ради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та особистого селянського господарства» Державного акту на право приватної власності на землю. Про те, що у неї недостача земельної ділянки, їй стало відомо в минулому або в цьому році, коли після передачі землі фермеру почала отримувати менше зерна ніж інші односельчани, тоді і було з`ясовано факт того, що в успадкованому сертифікаті зазначений розмір земельної ділянки 1,43 в умовних кадастрових гектарах, а в Державному акті площу вказано 0,4407 без будь-яких пояснень про зміну розмірів. Представник відповідача Ралівської сільської ради Самбірського району Львівської області Вагурак І.Р. у судовому засіданні позов визнав та підтвердив факт того, що позивачка лише після передачі землі у використання фермеру зауважила, що отримує менше зерна у порівнянні з іншими людьми. Дане питання з`ясувалось в минулому або в цьому році. Статтею 81 Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Відповідно до п. 16, 17 Перехідних положень Земельного Кодексу України, громадянам - власникам земельних часток (паїв) за їх бажанням виділяються в натурі (на місцевості) земельні ділянки з видачею державних актів на право власності на землю. Сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Виходячи зі змісту вказаних норм, позивач мала право на виділення та отримання у власність земельної ділянки відповідно до сертифікату, а саме площею 1,43 га. Щодо заяви представника відповідача [PERSON] про застосування строку позовної давності з підстав пропущення даного строку позивачкою, тут слід зазначити таке. Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частиною 1 ст. 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Враховуючи наведені обставини справи, пояснення учасників процесу, зокрема представника відповідача [PERSON] , який підтвердив факт, коли насправді позивачу стало відомо про порушення її права і що це порушення має місце, представником відповідача [PERSON] не спростовано протилежне, суд не вбачає підстав, які б засвідчували сплив строку позовної давності, а тому заява представника відповідача Самбірської РДА задоволенню не підлягає, оскільки позивачем строків пропущено не було. Частина 1 ст. 152 ЗК України передбачає, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Відповідно до ст. 155 ЗК України, у разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним. Збитки, завдані власникам земельних ділянок внаслідок видання зазначених актів, підлягають відшкодуванню в повному обсязі органом, який видав акт. Враховуючи наведене, права позивачка порушено Самбірською районною державною адміністрацією, оскільки замість 1,43 га визначених сертифікатом на право на середню земельну частку (пай) серії ЛВ № 0075610, їй надано у власність 0,4407 га. Відтак, встановивши вищезазначене, суд задовольняє позовні вимоги.

Outcome: approved