Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про видачу обмежувального припису. У своїй заяві зазначила, що після смерті її чоловіка [PERSON] , що сталася [INFO] , його брат [PERSON] почав постійно її тероризувати. Він завдавав їй тілесні ушкодження, зірвав трубу подачі газопостачання, чим самовільно відключив будинок від газопостачання, відключав електропостачання, постійно вчиняє сварки, ображає її нецензурно, погрожує фізичною розправою. Заявник є співвласницею будинку, їй належить 2/3 частини домоволодіння по [ADDRESS] , частки [PERSON] в даному домоволодінні немає. Стосунки з [PERSON] вона намагається не підтримувати, але він сам постійно приїздить на територію домоволодіння і влаштовує кожний раз різні дії, то стукає в двері, погрожуючи їх вибити, то погрожує їй фізично. Він не залишає заявницю в спокої, весь час її переслідує, ходить і вчиняє сварки за місцем її проживання. З даного приводу вона неодноразово зверталась до правоохоронних органів з приводу притягнення його до відповідальності, та зупинення його протиправних дій. Але його протиправна поведінка не припинилася. Тому заявник просила суд видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , яким визначити наступні тимчасові обмеження його прав, а саме: заборонити [PERSON] , телефонувати їй на її та членів її сім`ї телефони, контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; заборонити [PERSON] перебувати на території двору будинку [ADDRESS] та вчиняти будь-які дії на території цього домоволодіння, в якому вона проживає. В судовому засіданні заявник [PERSON] свою заяву підтримала та просила задовольнити. При цьому посилалась на обставини, викладені в заяві про видачу обмежувального припису. При цьому уточнила свої вимоги, а саме просила суд заборонити [PERSON] перебувати на території двору будинку [ADDRESS] та вчиняти будь-які дії на території цього домоволодіння, в якому вона проживає. Заінтересована особа [PERSON] , який належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив. Враховуючи, що його неявка не перешкоджає розгляду справи, суд вважає за можливе справу розглянути за відсутності заінтересованої особи [PERSON] . Заслухавши пояснення заявника [PERSON] , дослідивши докази у справі, суд встановив наступне. Як встановлено судом, між заявником [PERSON] та заінтересованою особою [PERSON] виник конфлікт з приводу розподілу спадкового майна, що залишилося після смерті її чоловіка - [PERSON] . Зазначений конфлікт є тривалим та має місце з 2019 року. З приводу протиправних дій [PERSON] заявник неодноразово зверталася до органів поліції. Так, в період з 22 березня 2019 року, тобто після смерті [PERSON] , на скорочений номер екстреної допомоги поліції «102» було зафіксовано 18 звернень [PERSON] , в тому числі щодо застосування [PERSON] щодо неї фізичної сили, погрози застосування до неї фізичної сили, вчинення сварок та інших агресивних дій. Вказана обставина підтверджується інформацією Управління організаційно-аналітичного забезпечення та оперативного реагування ГУНП в Полтавській області від 12 листопада 2021 року №Ф-226/115/25/02-2021 з додатками (а.с. 12-14). Судом також встановлено, що за заявою [PERSON] від 26 травня 2020 року до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2021 року було внесено відомості про вчинення кримінального правопорушення та розпочато досудове розслідування, номер кримінального провадження 12020170020001172 (а.с. 16, 20). Постановою інспектора сектору дізнання ВП №1 Полтавського ВП ГУНП В Полтавській області Абрамені Є.І. від 25 вересня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 27 травня 2021 за № 12020170020001172, зарито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 21). Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для видачі щодо [PERSON] обмежувального припису, суд виходить з наступного. Відповідно до пунктів 3, 5-8 частини першої статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» № 2229-VIII (надалі в тексті рішення - Закон №2229) домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Запобігання домашньому насильству - система заходів, що здійснюються органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями, а також громадянами України, іноземцями та особами без громадянства, які перебувають в Україні на законних підставах, та спрямовані на підвищення рівня обізнаності суспільства щодо форм, причин і наслідків домашнього насильства, формування нетерпимого ставлення до насильницької моделі поведінки у приватних стосунках, небайдужого ставлення до постраждалих осіб, насамперед до постраждалих дітей, викорінення дискримінаційних уявлень про соціальні ролі та обов`язки жінок і чоловіків, а також будь-яких звичаїв і традицій, що на них ґрунтуються. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі, а особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. У частині другій статті 26 Закону № 2229-VIII передбачено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків: 1) заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою; 2) усунення перешкод у користуванні майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності або особистою приватною власністю постраждалої особи; 3) обмеження спілкування з постраждалою дитиною; 4) заборона наближатися на визначену відстань до місця проживання (перебування), навчання, роботи, інших місць частого відвідування постраждалою особою; 5) заборона особисто і через третіх осіб розшукувати постраждалу особу, якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 6) заборона вести листування, телефонні переговори з постраждалою особою або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. Згідно частини третьої статті 26 Закону № 2229-VIII рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінка ризиків - це оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (пункт 9 частини першої статті 1 Закону № 2229-VIII). Пунктом 3 частини першої статті 350-4 ЦПК України визначено, що у заяві про видачу обмежувального припису повинно бути зазначено обставини, що свідчать про необхідність видачі судом обмежувального припису, та докази, що їх підтверджують (за наявності). Відповідно до частини першої статті 350-6 ЦПК України, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або про відмову в її задоволенні. Під час вирішення питання про наявність підстав для видачі обмежувального припису суди мають встановлювати, яким формам домашнього насильства піддавався заявник та оцінювати ризики продовження у майбутньому домашнього насильства у будь-якому його прояві. У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 756/3859/19 (провадження № 61-11564св19) зроблено висновок, що враховуючи положення Закону № 2229-VIII, обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у Кодексі України про адміністративне правопорушення та Кримінальним кодексом України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону № 2229-VIII дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання поширюється на таких осіб: 1) подружжя; 2) колишнє подружжя; 3) наречені; 4) мати (батько) або діти одного з подружжя (колишнього подружжя) та інший з подружжя (колишнього подружжя); 5) особи, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у шлюбі між собою, їхні батьки та діти; 6) особи, які мають спільну дитину (дітей); 7) батьки (мати, батько) і дитина (діти); 8) дід (баба) та онук (онука); 9) прадід (прабаба) та правнук (правнучка); 10) вітчим (мачуха) та пасинок (падчерка); 11) рідні брати і сестри; 12) інші родичі: дядько (тітка) та племінник (племінниця), двоюрідні брати і сестри, двоюрідний дід (баба) та двоюрідний онук (онука); 13) діти подружжя, колишнього подружжя, наречених, осіб, які мають спільну дитину (дітей), які не є спільними або всиновленими; 14) опікуни, піклувальники, їхні діти та особи, які перебувають (перебували) під опікою, піклуванням; 15) прийомні батьки, батьки-вихователі, патронатні вихователі, їхні діти та прийомні діти, діти-вихованці, діти, які проживають (проживали) в сім`ї патронатного вихователя. Дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству поширюється також на інших родичів, інших осіб, які пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, за умови спільного проживання, а також на суб`єктів, що здійснюють заходи у сфері запобігання та протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] як брат померлого чоловіка заявниці, не входить до переліку осіб, передбаченого статтею 3 Закону № 2229-VIII, не проживає спільно з [PERSON] , не пов`язаний із нею спільним побутом та не має з нею взаємних прав і обов`язків. Тому суд прийшов до висновку, що конфлікти, які виникали між заявницею та [PERSON] , протиправні дії останнього, про вчинення яких заявниця повідомляла до органів поліції, не можуть розглядатися як домашнє насильство в розумінні Закону № 2229-VIII та, відповідно, в даному випадку щодо [PERSON] не може бути видано обмежувальний припис, передбачений статтею 26 Закону № 2229-VIII. Та обставина, що в обліках органів поліції звернення [PERSON] зафіксовані з поміткою «домашнє насильство», не поширює на правовідносини, що виникли між [PERSON] та [PERSON] дію закону № 2229-VIII. На неможливість видачі обмежувального припису щодо особи, яка не входить до переліку осіб, передбаченого статтею 3 Закону № 2229-VIII, не проживає спільно з постраждалою особою (в даному випадку [PERSON] ), не пов`язаний із нею спільним побутом та не має з нею взаємних прав і обов`язків, увагу судів звернув Верховний Суд у постанові від 11 лютого 2021 року у справі № 335/5477/20, провадження № 61-14846св20. Обов`язок суду враховувати при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду, закріплено в ч. 4 ст. 263 ЦПК України. Належним способом захисту прав заявника в даному випадку є притягнення особи, що вчиняє протиправні дії до відповідного виду відповідальності згідно Кодексу України про адміністративне правопорушення або Кримінального кодексу України в залежності від складу правопорушення. [PERSON] реалізувала своє право на звернення до поліції із заявою про вчинення кримінального правопорушення, за її зверненням було відкрито кримінальне провадження № 12020170020001172 від 27 травня 2021 року, в межах якого органом поліції була перевірена наявність або відсутність в діях [PERSON] кримінально караного діяння. Постановою інспектора сектору дізнання ВП №1 Полтавського ВП ГУНП В Полтавській області Абрамені Є.І. від 25 вересня 2020 року вказане кримінальне провадження зарито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення (а.с. 21). Як повідомила заявник, нею вказана постанова не оскаржувалась. На даний час постанова є чинною. А правомірність її винесення, перевірка повноти дізнання та обґрунтованості прийнятого дізнавачем рішення про закриття кримінального провадження не може бути предметом розгляду у справі за заявою про видачу обмежувального припису. Крім того, [PERSON] не позбавлена права звернення до суду із позовом про відшкодування шкоди, якщо вважає, що діями [PERSON] їй завдано майнової та/або моральної шкоди. На підставі викладеного, оскільки судом встановлено, що [PERSON] не входить до переліку осіб, на яких відповідно до частини другої та третьої статті 3 Закону № 2229-VIII поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству, а відповідно до нього не може бути застосовано видачу обмежувального припису в порядку глави 13 розділу IV ЦПК України, в задоволенні заяви [PERSON] про видачу обмежувального припису необхідно відмовити. Судові витрати у справі необхідно віднести за рахунок держави.

Outcome: dismissed