Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. В обґрунтування позову зазначила, що 23.11.2006 року між нею та КС «Аккорд» було укладено кредитний договір №КомОф1м на придбання будівельних матеріалів для здійснення ремонтних робіт. В зв'язку з фінансовими труднощами певний час вона не могла вчасно виплачувати суми кредитних платежів. Після відновлення платоспроможності вона домовилась з представником КС «Аккорд» про встановлення нового графіку погашення кредиту в сумі 200 грн., щомісяця. В грудні 2014 року в телефонній розмові з представником відповідача їй повідомили, що заборгованість повністю погашена, проте в липні 2015 року від представника управління ПФУ в м. Комсомольську, вона дізналась, що з її пенсії здійснюються відрахування на рахунок відповідача на виконання судового наказу про стягнення заборгованості за вищевказаним кредитним договором. За її підрахунками, на користь відповідача нею було здійснено переплату грошових коштів за кредитним договором від 23.11.2006 року в сумі 2442,55 грн. На її думку, відповідач безпідставно набув її грошові кошти у вказаному розмірі. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь 3257,09 грн., що складають: сума безпідставно набутих коштів - 2444,55 грн., сума інфляційних втрат 750,68 грн., 3% річних 63,86 грн.; пеню в розмірі 507,38 грн. та моральну шкоду в розмірі 5000 грн. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримав. Просив задовольнити з підстав, визначених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання повторно не з'явився. Про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомляв. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, суд приходить до таких висновків. Судом встановлено, що 23.11.2006 року між [PERSON] та КС «Аккорд» було укладено кредитний договір №КомОф1м. 27.02.2007 року Комсомольським міським судом Полтавської області було видано судовий наказ про стягнення з [PERSON] на користь КС «Аккорд» заборгованості за кредитним договором в сумі 5973,02 грн., державного мита в розмірі 29,87 грн. та витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в розмірі 15 грн. На виконання вказаного судового наказу державним виконавцем ВДВС Комсомольського МУЮ 25.07.2012 року винесено постанову про звернення стягнення на пенсію боржника. У відповіді Головного Управлінням ПФУ в Полтавській області від 13.08.2015 року за №1222/04-03-61/33 вказано, що згідно постанови державного виконавця ВДВС Комсомольського МУЮ від 25.07.2012 року за період з 01.09.2012 року по 31.07.2015 року з пенсії [PERSON] проведені відрахування боргу у розмірі 6017,89 грн. та 05.08.2015 року було проінформовано ВДВС Комсомольського МУЮ про те, що за вищевказаною постановою відрахування боргу було проведено в повному обсязі. На виконання кредитного договору від 23.11.2006 року за №КомОф1м позивачем, [PERSON], на користь КС «Аккорд» за період з 09.11.2013 року по 19.12.2014 року сплачено 2600 грн., що підтверджується квитанціями про перерахування грошових коштів(а.с.35-38). Відповідно до ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. У постанові Верховного Суду України від 24 вересня 2014 року по справі №6-122цс14 викладено правову позицію, в якій зазначено, що відповідно до змісту ст. 1212 ЦК України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень частини першої статті 1212 ЦК України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Відповідно до ст. 598, 599 ЦК України, зобов'язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зобов'язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, станом на вересень 2014 року судовий наказ від 27.02.2007року, виданий Комсомольським міським судом було виконано, суд приходить до висновку, що зобов'язання з повернення кредитних коштів за договором припинено. Повне виконання умов кредитного договору також підтверджується довідкою, виданою 20.07.2015 року КС «Аккорд» за №102031, в якій зазначено, що станом на 20.07.2015 року [PERSON] не має заборгованості зі сплати платежів. Отже, грошові кошти сплачені позивачем та утримані з її пенсії на користь КС «Аккорд» після вересня 2014 року є такими, що отримані відповідачем без достатньої правової підстави і тому підлягають поверненню. Таким чином, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивача в частині стягнення грошових коштів з відповідача, як безпідставно набутих останнім, в межах позовних вимог у розмірі 2442,55 грн. Щодо інших позовних вимог суд зазначає наступне. В ч.3 ст. 549 ЦК України зазначено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов'язання за кожен день прострочення виконання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України висловленої в постанові від 2 березня 2016\~року у справі № 6-2491цс15 статтею 625 ЦК України визначено загальні правила відповідальності за порушення грошового зобовязання, її дія поширюється на всі види грошових зобовязань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобовязань. Якщо без достатньої правової підстави набуваються або зберігаються гроші (як готівкові, так і безготівкові), на них нараховуються відсотки згідно зі статтею 536 ЦК України з того часу, коли набувач дізнався або повинен був дізнатися про безпідставність набуття або збереження грошових коштів. У разі стягнення безпідставно набутих чи одержаних грошей нараховуються відсотки відповідно до статті 536 ЦК України й унеможливлюється стягнення 3 % річних від простроченої суми відповідно до частини другої статті 625 цього Кодексу. В Постанові Пленуму Вищого Господарського суду України від 17.12.2013\~ № 14 «Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов'язань» вказано, що грошовим, за змістом статей 524, 533-535, 625\~Цивільного кодексу України\~(далі - ЦК України), є виражене в грошових одиницях (національній валюті України чи в грошовому еквіваленті в іноземній валюті) зобов'язання сплатити гроші на користь іншої сторони, яка, відповідно, має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Обов'язок боржника сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції та 3 процентів річних не виникає у випадках повернення коштів особі, яка відмовилася від прийняття зобов'язання за договором (стаття 612 ЦК України), повернення сум авансу та завдатку, повернення коштів у разі припинення зобов'язання (в тому числі шляхом розірвання договору) за згодою сторін або визнання його недійсним, відшкодування збитків та шкоди, повернення безпідставно отриманих коштів (стаття 1212 ЦК України), оскільки відповідні дії вчиняються сторонами не на виконання взятих на себе грошових зобов'язань, а з інших підстав. Оскільки повернення безпідставно набутих грошових коштів за своєю природою не є строковим грошовим зобовязанням, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення пені, інфляційних втрат та 3% річних є необґрунтованими та не підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, в тому числі у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до п. 5 Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Відповідно до п. 9 Постанови, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Позивачем не зазначено в чому полягала моральна шкода, завдана їй діями відповідача не зазначено характер та обсяг страждань - фізичних, душевних, психічних, не зазначено характер немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тяжкість вимушених змін у життєвих і виробничих стосунках, тому вимоги щодо стягнення моральної шкоди суд також залишає без задоволення. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення коштів в сумі 2442,55 грн. В іншій частині позовних вимог суд відмовляє позивачу. Відповідно до ст.88 ЦПК України, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 551,20 грн.

Outcome: partial