Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись на те, що з 07.12.2011 року перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя з [PERSON] не склалось, у зв'язку з чим рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 09.11.2016 року шлюб між ними розірвано. З вересня 2014 року разом не проживають і відповідач ухиляється від виховання сина [PERSON], не спілкується з ним, не цікавиться його здоров'ям, успіхами, відпочинком. Домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утримані дитини між ними не досягнуто. Вона самостійно повністю забезпечити та задовольнити потреби дитини, а саме: одягом, взуттям, якісними та достатніми продуктами харчування, засобами гігієни, відвідування необхідних гуртків та навчальних занять не в змозі, хоча і працює. Орган опіки та піклування надав висновок про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно дитини. А тому, на підставі п. 2 ч.1 ст. 164 СК України просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача на її користь на утримання сина аліменти у розмірі ? частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 15.02.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її розгляд за правилами загального позовного провадження у підготовчому засіданні на 10 год. 00 хв. 07.03.2018 року. Ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 07.03.2018 року замінено третю особу з служби у справах дітей Шепетівської районної державної адміністрації Хмельницької області на орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради та підготовче судове засідання відкладено на 11 год. 00 хв. 02 квітня 2018 року. 02.04.2018 року ухвалою Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на 14 год. 30 хв. 17.04.2018 року, встановлено загальний порядок дослідження доказів у справі. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити, ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних доказів. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час, день та місце його проведення був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення, причини неявки не повідомив, відзиву не подав. Представник третьої особи органу опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради Гайдайчук Ю.П. у судовому засіданні позов підтримав. Посилаючись на те, що дитина знаходиться на утриманні матері [PERSON], яка і здійснює догляд за ним, а відповідач [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов'язків, матеріально не утримує, навчанням та здоров'ям не цікавиться, просив позов задовольнити в повному обсязі, оскільки це відповідатиме інтересам дитини. В зв'язку з неявкою відповідача у судове засідання, згодою позивача на заочний розгляд справи, суд дійшов висновку у відповідності до вимог ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року № 2402-ІІІ встановлено, що сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини (п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України). Обов'язки батьків щодо дитини визначено статтею 150 СК України, за якою вони зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п.п. 15, 16 постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Судом встановлено, що сторони [PERSON] та [PERSON] з 07.12.2011 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Шепетівського міськрайонного суду Хмельницької області від 12.10.2016 року, що набрало законної сили 09.11.2016 року, розірвано. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 07.12.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шепетівського міськрайонного управління юстиції у Хмельницькій області, сторони є батьками [PERSON], [INFO]. З довідки відділу реєстрації місця проживання Шепетівської міської ради від 16.05.2018 року слідує, що дитина [PERSON], [INFO], зареєстрована та проживає разом з матір'ю [PERSON] по [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] за відомостями виконавчого комітету Ватутінської міської ради від 07.02.2018 року за вих. №304/02-21 проживає та зареєстрований по [ADDRESS]. Згідно характеристики [PERSON], який відвідує Шепетівський ДНЗ №4 «Світлячок», останній за час навчання у дошкільному закладі з 2014 року зарекомендував себе як добра, чуйна, розумна, чемна дитина, є самостійним та ініціативним, що виявляється у розв'язуванні завдань, які виникають у процесі гри, навчання, в постановці запитань, судженнях. Вихованням [PERSON] займається мати - [PERSON], батько дитини - [PERSON] не відвідує батьківських зборів, святкових ранків, не бере участі у житті дитини. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що проживає по сусідству з родиною позивачки, часто буває у неї дома. А тому, знає, що [PERSON] разом із сином проживають у її батьків. Відповідач участі у вихованні та утриманні дитини не приймає, з 2014 року з ними не проживає, батьківських обов'язків не виконує, участі в житті сина не бере, матеріально не допомагає. Дійсно, з матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] неналежно виконував свої батьківські обов'язки щодо виховання дитини [PERSON], не піклувався про його фізичний і духовний розвиток, стан здоров'я та виховання, не сплачував коштів на його утримання. В силу ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ст.164 СК України, батьки можуть бути позбавлені батьківських прав стосовно своїх дітей в судовому порядку, якщо буде встановлено, що відповідач не займається вихованням своєї дитини, матеріально їй не допомагає, аліменти на утримання дитини не сплачує, однак у разі винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позивач [PERSON] звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав [PERSON] з тих підстав, що останній уникає спілкування з дитиною, матеріально її не підтримує. Як вбачається з висновку органу опіки та піклування від 18.09.2017 року № 01-23/2736 під час розгляду заяви [PERSON] щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON] встановлено, що батьки дитини перебували у зареєстрованому шлюбі, який у листопаді 2016 року розірвано. Дитина проживає з матір'ю [PERSON] Батько дитини [PERSON] ухиляється від виховання сина, здоров'ям не цікавиться, матеріально не утримує. А тому, орган опіки та піклування виконавчого комітету Шепетівської міської ради вважає доцільним позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Однак, суд відповідно до ч.6 ст. 19 Сімейного Кодексу України не погоджується з висновком органу опіки та піклування, оскільки він є недостатньо обґрунтованим, носить рекомендаційний характер, не є безумовною підставою для позбавлення батьківських прав відповідача, оскільки на засіданні не з'ясовано відношення останнього до дитини, даних, що характеризують особу батька, не містить переконливих даних про свідоме нехтування [PERSON] батьківськими обов'язками, такий висновок був складений без участі [PERSON] У п. 18 вищевказаної постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3, передбачено, що зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Приймаючи до уваги все вищевикладене, оцінивши всі досліджені в судовому засіданні докази в сукупності, виходячи з того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, суд вважає за необхідне відмовити [PERSON] в задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] Разом з цим, виходячи з конкретних обставин справи, суд вважає необхідним попередити відповідача про зміну ставлення до виховання дитини, поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків, оскільки про винну поведінку останнього вказують матеріали справи, пояснення позивача та покази свідка щодо не спілкування з дитиною, не виявлянні інтересу до її внутрішнього світу, не прийнятті участі у її вихованні, відсутність звернень [PERSON] до служби в справах дітей, органу опіки та піклування з заявою про вирішення спірних питань з матір'ю дитини, при виникненні таких, по наданню можливостей побачень з нею, участі в її вихованні. Крім того, суд звертає увагу, що в разі, якщо відповідач не змінить свого ставлення до дитини, позивач не позбавлена можливості повторно звернутись до суду з аналогічним позовом. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Статтею 182 Сімейного кодексу України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів, інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч. 1 ст.183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частиною 1 ст. 191 Сімейного кодексу України, визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Судом встановлено, що позивач [PERSON] працює, отримує заробітну плату в мінімальному розмірі, відповідач [PERSON] є батьком дитини, записаний таким в свідоцтві про її народження, разом з дитиною не проживає, не утримує неповнолітнього сина, хоча є працездатною особою. Домовленості щодо добровільної матеріальної участі в утримані дитини між сторонами не досягнуто. З огляду на викладене, суд дійшов висновку про необхідність стягнення з [PERSON] аліментів на користь [PERSON], з якою проживає неповнолітня дитина та на утриманні якої вона перебуває, оскільки сторони, які є батьками [PERSON] в рівній мірі несуть обов'язки щодо його виховання та утримання, і такі у виді матеріального утримання не можуть бути повністю покладені виключно на позивача. Отже, вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі ? частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку є справедливими, обґрунтованими, підставними та такими, що підлягають до задоволення. На підставі п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Згідно вимог ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі ст.ст. 141, 150, 164, 180-183, 191 СК України,

Outcome: partial