Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Вербківської об`єднаної територіальної громади в особі Вербківської сільської ради Павлоградського району Дніпропетровської області про визнання права на земельну частку (пай). В обґрунтування позовних вимог позивачка зазначила, що в період з січня 1999 року по серпень 2000 року вона була членом КСП «ім. Фрунзе», яке отримало державний акт на право колективної власності на землю ще до прийняття [PERSON] в члени колективного сільськогосподарського підприємства. Разом з тим, 27.03.2000 на загальних зборах КСП «ім. Фрунзе» було прийнято рішення про надання позивачці права на отримання земельної частки (паю) із земель підприємства як новоприйнятому члену, а 01.04.2003 їй видано свідоцтво про право власності також і на майновий пай члена КСП. Отже, [PERSON] вважає, що набула право на отримання земельної частки (паю) із земель КСП «ім. Фрунзе», однак, земельну ділянку в натурі вона не отримала, у зв`язку з чим позивачка змушена звернутись до суду та просить (з урахуванням уточнених позовних вимог) визнати за нею право на отримання в натурі (на місцевості) земельної частки (паю) розміром 6,9400 умовних кадастрових гектарів за рахунок земель колишнього КСП «ім. Фрунзе» в адміністративних межах Вербківської об`єднаної територіальної громади Павлоградського району Дніпропетровської області. 05.07.2021 у справі відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання. Підготовче судове засідання неодноразово відкладалось в зв`язку з неявкою представника відповідача з поважних причин. 03.09.2021 підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи. Позивачка та її представник в судове засідання не з`явились, в поданій на адресу суду заяві представник позивача адвокат Ільченко І.В. просила провести судовий розгляд за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій просив слухати справу за його відсутності, проти задоволення позову не заперечував. Суд, перевіривши матеріали справи та доводи, викладені в позовній заяві, вважає вимоги позивачки обґрунтованими, а позов таким, що належить задовольнити, з таких підстав. 16 травня 1994 року КСП «ім. Фрунзе» отримало державний акт на право колективної власності на землю серії ДП, зареєстрований у Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 19 (а.с. 19, 53). Постановою звітно-виборних\~зборів уповноважених\~колгоспників КСП «ім. Фрунзе» від 27.01.1999 [PERSON] прийнято в члени колгоспу, де вона пропрацювала та була членом колгоспу з січня 1999 року до серпня 2000 року, що підтверджується копією трудової книжки та архівною довідкою (а.с. 9-11). Протоколом № 3 загальних зборів КСП «ім. Фрунзе» від 27.03.2000 вирішено серед інших осіб виділити земельну частку (пай) члену підприємства [PERSON] (а.с. 23-24). 01 квітня 2003 року Олександрівською сільською радою Дніпропетровської області позивачці видано свідоцтво про право власності на майновий пай члена КСП «ім. Фрунзе» (а.с.12). Відповідно до п. 2 Указу Президента України «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» від 08 серпня 1995 року № 720/95 (надалі Указ № 720/95) право на земельну частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю. При паюванні вартість і розміри в умовних кадастрових гектарах земельних часток (паїв) всіх членів підприємства, кооперативу, товариства є рівними. Пунктом 7 вказаного Указу Президента передбачалось, що створюваний під час передачі земель у колективну власність резервний фонд використовується для передачі у приватну власність або надання у користування земельних ділянок переважно громадянам, зайнятим у соціальній сфері на селі, а також іншим особам, яких приймають у члени сільськогосподарських підприємств або які переселяються у сільську місцевість для постійного проживання. Так,\~на момент\~прийняття КСП\~«ім.\~Фрунзе» в\~березні 2000\~року рішення\~про виділення\~новоприйнятим членам\~підприємства земельних\~часток позивачка\~була членом\~підприємства та мала право на отримання земельної частки (паю). Згідно з абз. 3 п. 2 Указу Президента України «Про невідкладні заходи щодо прискорення земельної реформи у сфері сільськогосподарського виробництва» від 10 листопада 1994 року № 666/94, чинного на час проведення паювання земель в натурі, кожному члену підприємства, кооперативу, товариства видавався сертифікат на право приватної власності на земельну ділянку (пай) із зазначенням у ньому розміру частки (паю) в умовних кадастрових гектарах, а також у вартісному виразі. Разом з тим, сертифікат на право на земельну частку пай мав не правовстановлююче, а правопосвідчуюче значення, тобто\~право на земельну частку (пай) виникало у члена господарства з моменту виникнення відповідного права колективної власності на земельну ділянку та існувало незалежно від його посвідчення сертифікатом. Крім того, згідно з ч. 3 ст. 1 та\~ст.\~2\~Закону України\~«Про порядок\~виділення в\~натурі (на\~місцевості)\~земельних ділянок\~власникам земельних\~часток (паїв)» право особи на земельну частку (пай) може бути встановлено в судовому порядку, а документами, що посвідчують право на земельну частку (пай), серед іншого також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Статтею 5 Земельного кодексу України 1990 року, чинного на час проведення паювання земель КСП «ім. Фрунзе», визначалось, що частина земель резервного фонду, яка на час введення в дію цього Кодексу належала господарствам, залишається за ними на умовах постійного користування. Абзацами 2 та 3 пункту 8 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України 2001 року встановлено, що члени колективних сільськогосподарських підприємств, розташованих на території відповідної ради, які на час набрання чинності цим Кодексом не приватизували земельні ділянки шляхом оформлення права на земельну частку (пай), мають право на їх приватизацію в порядку, встановленому\~статтями 25\~та\~118\~цього Кодексу. При обчисленні розміру земельної частки (паю) враховуються сільськогосподарські угіддя, які на час набрання чинності Земельним кодексом України належали цим підприємствам на праві колективної власності чи перебували у їх постійному користуванні. Згідно зі ст. 25 ЗК України 2001 року резервний фонд сільськогосподарських земель, які були у постійному користуванні сільськогосподарських підприємств, призначається для подальшого перерозподілу за цільовим призначенням. Кожному громадянину України гарантується право на землю (стаття 14 Конституції України). Відповідно до п. «а» ч. 3 ст. 22 ЗК України землі сільськогосподарського призначення передаються у власність та надаються у користування громадянам - для ведення особистого селянського господарства, фермерського господарства, садівництва, городництва, сінокосіння та випасання худоби, ведення товарного сільськогосподарського виробництва Пунктом «б» частини 3 статті 116 ЗК України визначено, що безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок внаслідок приватизації державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій. Враховуючи, що після передачі землі в колективну власність в постійному користуванні КСП «ім. Фрунзе» залишились землі резервного фонду, створеного за рахунок земель колгоспу, що призначались для розподілу в тому числі і для новоприйнятих членів колгоспу, а [PERSON] довела належними та допустимими доказами, що має право на отримання земельної частки (паю), однак безпідставно не одержала у встановленому порядку сертифікат,\~ суд вважає можливим визнати за позивачкою право на отримання в натурі земельної частки (паю) площею 6,9400 га в умовних кадастрових гектарах.

Outcome: approved