Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради про позбавлення батьківських прав. Позивач позовні вимоги мотивувала тим, що з відповідачем зареєстрували шлюб 21 серпня 2012року в Відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції, актовий запис № 1758. Від шлюбу у сторін є малолітній син, [PERSON], [INFO]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької обл. від 19.01.2015 року шлюб між ними було розірвано. Відповідач у березня 2014 року залишив позивача з дитиною і пішов з дому. В листопаді 2014 року позивач звернулася до суду з позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неї і сина. З моменту розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні дитини не приймав і не приймає, матеріальну допомогу на дитину не надає. Відповідач ухиляється від виконання батьківських обов'язків, не цікавиться життям сина, не відвідує його вдома, в дитячому дошкільному закладі. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її адвокат [PERSON] вимоги по позовній заяві підтримали, аргументуючи їх мотивами викладеними в позовній заяві, просили суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча повідомлявся про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] у справах дітей Вінницької міської ради [PERSON] в судовому засіданні підтримала висновок від 13.07.2016 року про недоцільність позбавлення батьківських прав відповідача щодо дитини [PERSON], [INFO], заперечувала проти задоволення позову, пояснила, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а матір»ю [PERSON] дитини до органу опіки та піклування не надано документального підтвердження тривалого невиконання батьком [PERSON] батьківських обов'язків. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, свідків [PERSON] та [PERSON], вважає, що позов обґрунтований, підставний та такий, що підлягає задоволенню. З копії свідоцтва про народження вбачається, що батьками [PERSON], [INFO], являються [PERSON] та [PERSON]. Згідно висновку служби у справах дітей Вінницької міської ради від 12.03.2016 року про недоцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], служба у справах дітей Вінницької міської ради вважає недоцільним позбавити батьківських прав [PERSON] щодо дитини [PERSON], [INFO], враховуючи те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на батьків, а матір»ю [PERSON] дитини до органу опіки та піклування не надано документального підтвердження тривалого невиконання батьком [PERSON] батьківських обов'язків. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. ст. 19, 150, 151-154, 164 - 166, 171 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч. 1,2,3 ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ч. 2 ст. 155 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 165 СК України, право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вищевикладене, а також суд вважає, що має місце факт ухилення [PERSON] від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню сина, свідоме нехтування ними, а саме: особа не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу; не створює умов для отримання нею освіти, не виконує належним чином свого батьківського обов'язку щодо її утримання; не маючи сторонніх перешкод та маючи реальну можливість, взагалі виявляє байдужість до власної дитини, не підтримує тривалий час за власним бажанням спілкування із сином. Зазначене підтверджується письмовими доказами наявними в матеріалах справи. Так, згідно характеристики на вихованця ДНЗ № 18 у м.Вінниці [PERSON], батько дитини [PERSON] упродовж усього періоду перебування дитини у дошкільному навчальному закладі не з'являвся, святкові заходи і батьківські збори не відвідував (а.с. 81). Відповідно до довідки Замостянського відділу ДВС заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів станом на 01.09.2016 року становить 8224 гривень. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що відповідач не цікавиться життям свого сина, зовсім не цікавиться ним, не виконує свого обов'язку по його утриманню і всі ці обов'язки виконує лише одна мати. З цих підстав суд,

Outcome: approved