Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про (з урахуванням уточнення позовних вимог) визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що 4 січня 2019 року придбала у власність житловий будинок [ADDRESS] та земельну ділянку за вказаною адресою. Відповідні договори купівлі-продажу укладені з продавцем [PERSON] та посвідчені приватним нотаріусом Шелудько В.П. за реєстровими номерами 10 та 12 . 4 лютого 2019 у будинку [ADDRESS] зареєстровано місце проживання позивача разом з її малолітнім сином. Однак, як з`ясувалось, в будинку зареєстрована невістка колишньої власниці - [PERSON] , яка не бажає в добровільному порядку зняти місце проживання з реєстраційного обліку та виселитися з будинку. На час судового розгляду [PERSON] виселилась із будинку, але не змінила місце реєстрації. Позивач повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, подала до суду заяву, згідно якої підтримала позовні вимоги, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач повідомлялась судом про дату, час та місце розгляду справи своєчасно та належним чином, в судове засідання не з`явилась. У зв`язку з неявкою відповідача та неповідомлення про поважні причини такої неявки в судове засідання, суд, зі згоди позивача, ухвалив провести розгляд справи в заочному порядку та постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, суд вважає, що заявлені позовні вимоги підлягають задоволенню, з наступних підстав. [PERSON] за договором купівлі-продажу будинку від 4 січня 2019 року передала у власність [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в реєстрі за номером 10 та внесені відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. До матеріалів справи долучена копія паспорту [PERSON] серії [NUMBER] , в якому наявний штамп про реєстрацію місця проживання за адресою [ADDRESS] . Дата реєстрації 24 червня 2014 року. Аналогічні відомості на запит суду надано відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС в Черкаській області. Виконавчий комітет Жашківської міської ради надав довідку, що [ADDRESS] перейменовано у [ADDRESS] відповідно до рішення Жашківської міської ради від 14 червня 2016 року № 7-5/VII «Про перейменування вулиць м. Жашкова». Ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Частиною 1 ст. 316 ЦК України визначено, що право власності - це право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України власнику майна належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності на нерухоме майно набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. За приписами ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушенні і не були поєднані з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені нормами ст. 16, 386, 391 ЦК України. Ст. 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Ст. 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також ст. 405 ЦК України. Тлумачення наведених норм права свідчить, що право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якої вони є; із припиненням у осіб сімейних відносин з власником втрачається й право користування жилим приміщенням у цих осіб. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і не ведуть з ним спільне господарство, усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, з позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, як випливає із указаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою. Виходячи з того, що Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов`язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Отже, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Оскільки право власності позивача на будинок [ADDRESS] , є незаперечним та таким, що набуто з правових підстав, відповідач [PERSON] не має права перешкоджати позивачу у проживанні та користуванні вказаним нерухомим майном. Враховуючи вищевикладене, суд вважає можливим захистити порушене право позивача, усунути їй перешкоди у користуванні належним їй будинком шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком. На підставі наведеного та

Outcome: approved