Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про оголошення [PERSON], [INFO], уродженки села Омельник Онуфріївського району Кіровоградської області, померлою з [INFO] року. Заяву мотивує тим, що у 2009 році [PERSON] виїхала на постійне місце проживання до республіки Казахстан, де заявниця підтримувала з нею зв'язок шляхом листування, але з часу надходження останнього листа [INFO] року відомостей про її місце перебування немає, а пошукові заходи не дали позитивного результату. Оскільки [PERSON] є власником земельної ділянки, за яку потрібно сплачувати земельний податок та використовувати земельну ділянку за цільовим призначенням просить оголосити її померлою. Крім того, встановлення даного факту заявниці необхідно для оформлення спадкових справ після смерті [PERSON] Представник заявника [PERSON] в судове засідання від 01.10.2015 року не з'явився, до суду надав заяву про проведення судового засідання за його відсутності та відсутності заявника (а.с.84). Представник заінтересованої особи Верхньоінгульської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області в судове засідання не з'явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. В матеріалах справи міститься заява згідно якої заяву [PERSON] підтримує та просить розглянути справу за його відсутності (а.с.28). Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до наступного. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів, в межах заявлених вимог. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.1 ст.46 ЦК України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Рішення про оголошення фізичної особи померлої приймається судом за наявності таких підстав: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання; 2) відсутність відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона зникла безвісті за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, протягом шести місяців. Виняток встановлений у ч.2 ст.46 ЦК України, де зазначено, що фізична особа, яка зникла безвісти, у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена судом померлою після сплину двох років від дня закінчення воєнних дій; неможливість одержання відомостей про місце перебування особи, незважаючи на вжиті заходи. Згідно наданої на запит суду інформації Управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області від 14.09.2015 року за №1/3-11984 за обліками відділу адресно-довідкової роботи Управління ДМС України в області місце проживання/перебування [PERSON], [INFO], уродженки Онуфріївського району Кіровоградської області, зареєстрованим/знятим з реєстраційного обліку не значиться. За наявними обліками Управління ДМС України 27.11.2009 року [PERSON] оформила виїзд на постійне місце проживання до Республіки Казахстан по паспорту громадянина України для виїзду за кордон, а відповідно до повідомлення Посольства України в Республіці Казахстан оформила вихід з громадянства України (вх. №4292 від 22.09.2011) (а.с.70). З повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про відсутність актового запису цивільного стану №00015808377 від 16.09.2015 року судом також встановлено про відсутність актового запису про смерть [PERSON] (а.с.67). Таким чином, оскільки 27.11.2009 року [PERSON] оформила виїзд на постійне місце проживання до Республіки Казахстан та оформила вихід з громадянства України в 2011 році, тим самим втратила правовий зв'язок з Україною, суд приходить до висновку, що [PERSON] не є громадянином України, а отже не має на території України постійного місця проживання, а тому не підпадає під дію ч.1 ст. 46 ЦК України. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд вважає не доведеним той факт, що [PERSON] відсутня в місці свого постійного проживання понад три роки, оскільки як встановлено під час розгляду справи 27.11.2009 року оформила виїзд на постійне проживання до Республіки Казахстан та оформила вихід з громадянства України. Судом також не встановлені та в позовній заяві не зазначені інші обставини, що підтверджують безвісну відсутність [PERSON] за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайної ситуації техногенного та природного характеру. Отже, інші докази по справі (а.с.68, 72) правового значення для вирішення справи не мають, оскільки особа втратила громадянсво України. Пункт 13 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року звертає увагу суду на необхідність відрізняти оголошення особи померлою від встановлення факту реєстрації смерті та від встановлення факту смерті особи. Отже, заява представника заявника про отримання інформації щодо державної реєстрації факту смерті [PERSON] в Республіці Казахстан задоволенню не підлягає, оскільки заявлена поза межами предмета доказування, предмету та підстав заяви про оголошення особи померлою, що має інші правові підстави. Оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви. На підставі вищенаведеного,

Outcome: dismissed