Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 07.06.2018 зареєструвала з відповідачем шлюб, однак сім`я розпалась і зберегти її неможливо. Просить суд розірвати шлюб між нею та відповідачем. Ухвалою суду від 15.03.2019 відкрито провадження у даній справі, призначено підготовче засідання на 18.04.2019, надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. Ухвалою суду від 18.04.2019 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 27.06.2019 позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, при зверненні з позовом до суду подала клопотання, в якому позов підтримала повністю, просила розглянути справу у її відсутність. Відповідач [PERSON] , належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, у судове засідання не з`явився без повідомлення причин своєї неявки, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило, що відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з огляду на таке. 07 червня 2018 року сторони зареєстрували шлюб у Вінницькому міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис № 1215, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 4). Неповнолітніх дітей від цього шлюбу у сторін немає, проте відповідач ухиляється від розірвання шлюбу в органах державної реєстрації актів цивільного стану, а тому позивач звернулась із позовом до суду. Як вказує в позові позивач, подружнє життя між сторонами не склалося у зв`язку з тим, що у них різні характери, погляди на життя та на вирішення сімейних проблем. На підставі цих обставин сторони втратили взаєморозуміння та почуття один до одного. Враховуючи фактичні взаємини подружжя, причини позову про розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам сторін, що відповідно до ст. 112 СК України дає суду підстави для розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про залишення після розірвання шлюбу позивачу прізвища « [PERSON] » суд зазначає таке. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідно до п. 2.2.5 Інструкції з ведення Державного реєстру актів цивільного стану громадян, затвердженої Наказом Міністерства юстиції України 24.07.2008 № 1269/5, запис у Реєстрі про розірвання шлюбу містить відомості про осіб, які розривають шлюб (чоловіка та дружину), зокрема, прізвище до розірвання шлюбу та прізвище після розірвання шлюбу. Тобто повноваження на визначення прізвища дружини після розірвання шлюбу чинним законодавством покладено не на судові органи, а на органи реєстрації актів цивільного стану громадян під час здійснення запису у Реєстрі про розірвання шлюбу. За таких обставин суд вважає вимогу щодо залишення позивачу після розірвання шлюбу прізвища « [PERSON] » необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд зазначає таке. Пунктом 1 ч. 2 ст. 137 ЦПК України встановлено, що для цілей розподілу судових витрат розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Відповідно до ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Тобто склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Лише наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Така правова позиція зазначена в постанові Великої Палати Верховного суду від 20.09.2018 у справі № 751/3840/15-ц. Однак позивач в підтвердження своїх витрат на правничу допомогу не надала суду належні та допустимі докази, зокрема, договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунку наданих послуг. Сам по собі лише Договір - квитанція № 65 від 06.03.2019 не надає суду можливості встановити, чи розмір витрат на оплату послуг адвоката є співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Згідно з ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. За таких обставин суд приходить до висновку, що у зв`язку із неподанням доказів про розрахунок витрат, які позивач понесла на правничу допомогу, заяву про їх стягнення з відповідача необхідно залишити без розгляду. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial