Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення боргу. Свої вимоги обґрунтовує тим, що подружжя [PERSON] повідомили її про те, що вони займаються працевлаштуванням людей за кордон, пообіцяли посприяти в оформленні документів та працевлаштувати її сина [PERSON] та товариша останнього [PERSON] на роботу до Фінляндії, для чого потрібно було заплатити 900 євро, з них: 800 євро за запрошення та 100 євро за візові послуги. При цьому, у випадку непрацевлаштування її сина та його товариша, відповідачі зобов'язалися повернути отримані ними кошти до 29 травня 2016 року. Факт вступання відповідачів з нею у дані правовідносини стверджуються розпискою та диктофонними записами. Вказує, що 10 березня 2016 року відповідачі взяли у неї передоплату: кошти в сумі 400 євро, з приводу чого [PERSON] склала та власноручно підписала розписку. Зазначає, що іншу суму коштів в розмірі 400 євро вона передала відповідачам у їхньому автомобілі марки «Mitsubishi Grandis», реєстраційний номер [NUMBER], коли вони вручили їй запрошення. У запрошенні була описка стосовно дати народження її сина, яку виявила після того, як відповідачі вже від'їхали автомобілем. 02 червня 2016 року посольством Фінляндії було відмовлено їм (її сину [PERSON] та його товаришу [PERSON]) у видачі візи, оскільки запрошення були підроблені. При цьому, при здачі документів про працевлаштування у посольстві Фінляндії 24.05.2016р. нею за візи було сплачено кошти в сумі 1747,65грн.х2=3495,30грн., з яких: 1007,65грн. (консульський збір) та 740грн. (консульські послуги). Однак, після спливу узгодженого з відповідачами терміну повернення боргу, а саме: 29 травня 2016 року, вона неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою повернути їй вищевказані суми коштів, проте останні кошти в добровільному порядку не повернули. Також вказує, що відповідач свідомо надала підроблені документи. І з цього приводу порушено кримінальне провадження №12016030010002533 за ст.190 ч.2 КК України та її визнано потерпілою. У зв'язку з чим, просила суд стягнути солідарно з відповідачів на її користь безпідставно одержані кошти в сумі 800 євро та 3495,30 грн. В ході розгляду справи позивач подала заяву про уточнення позовних вимог та просила стягнути з відповідача [PERSON] на її користь безпідставно одержані кошти, з врахуванням пені та трьох процентів річних, в сумі 400 євро (що за курсом Національного Банку України від 07.02.2017року становить 11680 грн.) та 7292,67 грн. Позовні вимоги щодо [PERSON] просила залишити без розгляду. Позивач в судове засідання не з'явилась, проте подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, уточнені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явилася, хоча належним чином була повідомленою про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за її відсутності не подала. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 224 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Дослідивши письмові докази в справі, суд прийшов до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Як слідує із розписки, [PERSON] 10.03. 2016 року отримала у позивача 400 євро за працевлаштування на роботу у Фінляндію, а в разі невиконання зобов'язань зобов'язалась повернути кошти до 29 травня 2016 року (а.с.4) Крім того, позивачем сплачено кошти в сумі 3495,30 грн. за візові послуги, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 5-6). Судом встановлено, що вищевказані суми коштів, в разі невиконання зобов'язань відповідач зобов'язалась повернути до 29 травня 2016 року. Однак, станом на день розгляду справи, [PERSON] зобов'язань не виконала та безпідставно набутих коштів не повернула. Як вбачається з матеріалів справи, з приводу даних обставин, позивачем подана заява до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області про вчинення шахрайських дій, порушено кримінальне провадження щодо подружжя [PERSON] та [PERSON], за ст.190 ч.2 КК України, позивача визнано потерпілою, про що свідчить витяг з кримінального провадження №12016030010002533 (а.с. 7). Згідно з ст.1214 ЦК України, у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу). Відповідно до ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 625 УК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Як встановлено судом, заборгованість [PERSON] згідно розписки, з врахуванням пені та трьох відсотків річних, в загальній сумі становить 400 євро та 2703,80 грн., з них: вартість запрошення - 400 євро (що за курсом 29,20 відповідно до службового розпорядження Національного Банку України від 07.02.2017 року в еквіваленті в гривні складає 11680 грн.), 3% річних від вказаної суми становить 243 грн., пеня за прострочку виконання зобов'язань з розрахунку облікової ставки НБУ від зазначеної суми - 2460,80 грн. Крім того, заборгованість відповідача за безпідставно оплачені візові послуги в загальній сумі становить 4588,87 грн., з них: вартість візових послуг - 3495,30грн., 3% річних від вказаної суми - 73 грн., пеня за прострочку виконання зобов'язань з розрахунку облікової ставки НБУ - 736,34 грн. та індекс інфляції - 284,23 грн. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України, зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень - ч. 1 ст. 60 ЦПК України. Оскільки, відповідач всупереч вимог згаданої статті не представила суду належних доказів щодо виконання взятих на себе зобов'язань або повернення безпідставно набутих коштів, то суд, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, приходить до висновку про необхідність стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] вищевказаної суми коштів, що разом становить 18972,67 грн. Крім того, відповідно до ст. 88 ЦПК України та Закону України «Про судовий збір» з відповідача в дохід держави слід стягнути 640 грн. судового збору.

Outcome: approved