Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що 30.07.2013 придбала у [PERSON] за договором купівлі-продажу квартиру [ADDRESS], проте відповідач, знаючи про оспорювання свідоцтва про право на спадщину на її імя стосовно даної квартири, не повідомила позивача про це та здійснила відчуження спірної квартири, чим порушила п. 1.4. договору купівлі-продажу квартири, за яким стверджувала, що на момент укладення Договору щодо квартири не ведуться судові спори. Позивач вважає, що відповідач ввела її в оману стосовно обставин, що мають істотне значення, і на цій підставі просить визнати недійсним зазначений договір, стягнути на свою користь сплачені за ним кошти в сумі 34700,00 доларів США, що за курсом НБУ на момент подання позову складає 766730,61 грн., а також судові витрати. В суді представник позивача підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин. [PERSON] та її представник не спростовуючи того факту, що на момент укладення договору купівлі-продажу відповідачу було відомо про розгляд в суді спору щодо спірної квартири, проти позову заперечували, пославшись на те, що свідоцтво про право на спадщину, видане на імя [PERSON], на момент вчинення спірного правочину скасоване не було, право власності на квартиру було зареєстровано за нею, квартира не знаходилась під арештом чи іншою забороною, будь яких прав третіх осіб на неї не існувало. Отже, договір укладено на законних підставах. Суд, заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи та надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно п.п. 1.1., 1.2., 2.1., 2.2. договору купівлі-продажу квартири від 30.07.2013 (далі Договір) [PERSON] (продавець) передала, а [PERSON] (покупець) прийняла у приватну власність квартиру, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Продаж квартири за домовленістю сторін вчинено за 282111,00 грн., що еквівалентно 34700,00 доларів США, розрахунок здійснено в повному обсязі (а.с. 13, 14). Продавець, згідно п. 1.4. Договору, стверджує, що, крім іншого, на момент укладення цього договору щодо квартири не ведуться судові спори… . Як вбачається з доданих до матеріалів справи судових рішень спір щодо визнання права власності на квартиру [ADDRESS] розглядався судами різних інстанцій починаючи з 2008 року. Так, 13.04.2012 рішенням Московського районного суду м. Харкова відмовлено в задоволенні позовів [PERSON] та [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину та визнання права власності в порядку спадкування, предметом яких були вимоги, крім іншого, про визнання права власності на спірну квартиру (а.с. 74). Зазначене рішення було залишено в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 02.07.2012 (а.с. 75-77), однак ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26.06.2013, копія якого судові не надана, проте воно міститься у Єдиному державному реєстрі судових рішень, доступ до якого є вільним, рішення Московського районного суду м. Харкова від 13.04.2012 та ухвала апеляційного суду Харківської області від 02.07.2013 скасовані та справа передана на новий розгляд до суду першої інстанції. За результатами нового розгляду справи Московським районним судом м. Харкова 17.12.2013 ухвалено рішення, залишено в силі ухвалою апеляційного суду Харківської області від 17.02.2014, яким позови до [PERSON], подані [PERSON] та [PERSON] задоволені та, крім іншого, за кожним з останніх визнано право власності на 1/2 частину спірної квартири (а.с. 7-12). Таким чином суд приходить до висновку, що на момент укладення спірного Договору тривав судовий спір, предметом якого виступала квартира [ADDRESS], про що було відомо [PERSON] і яка замовчила цей факт. Частиною 1 ст. 230 ЦК України передбачено, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Обставини, що мають істотне значення, приведені в ч. 1 ст. 229 ЦУК України та стосуються природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Застереження в п. 1.4. Договору щодо відстуності судових спорів стосовно спірної квартири суд вважає обставиною, що має суттєве значення, так як наявність такого спору впливає на права покупця з приводу вільного володіння, користування та розпорядження майном, знижує цінність майна та можливість його використання за цільовим призначенням. В даному випадку має місце обман з боку відповідача, який замовчав існування обставини, яка, в разі обізнанності позивача, перешкодила б вчиненню првавочину, отже позов в частині визнання Договору недійсним підлягає повному задоволенню. Згідно абз. 2 ч. 1 ст. 216 ЦК України у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. З погляду на викладене, беручи до уваги зміст розділу 2 Договору щодо його ціни, суд приходить до висновку про можливість стягнення на користь позивача з відповідача 282111,00 грн., тобто в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Судові витрати мають бути стягнуті з відповідача в повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: partial