Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позов вмотивовано тим, що вона є єдиним власником квартири. Відповідач зареєстрований у зазначеній квартирі, у родинних відносинах з нею не перебуває та не проживає у вказаній квартирі з 2010 року. Відповідач не бажає знятися з реєстрації у позасудовому порядку. Їй доводиться сплачувати за відповідача комунальні послуги. Крім того вона має оформити субсидію на житло, однак їй в цьому відмовляють. Посилаючись на ст. 405 ЦК України просить задовольнити її позов. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, не заперечували щодо винесення заочного рішення по справі. Відповідач у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, відзив не подав. Рекомендований лист на ім'я повернувся на адресу суду не врученим з довідкою «інші причини невручення». Відповідно до телефонограми від 18.12.2018 відповідач про слухання справи обізнаний, однак наміру з'являтись в судове засідання немає. В порядку ч.1 ст.281 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Вислухавши доводи позивача та її представника, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власником квартири за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 21.04.2010 (а.с. 6). Відповідно до відомостей обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС України в Чернігівській області від 25.10.2018, а також довідки про склад сім'ї Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради № 13575 від 10.10.2018 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] з 27.05.2010( а.с. 7, 13). За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач, як власник житла, ставить питання про захист своїх прав та визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою за адресою [ADDRESS]. За змістом ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 9 ЖК України визначено, що ніхто не може бути обмежений у праві користування житлом інакше як на підставах і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ч. 3 ст. 8 Конституції України її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав безпосередньо на підставі норм Конституції України гарантується. Поняття права власності визначено ст. 316 ЦК України, згідно якої правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб, а у відповідності до ст. 317 ЦК України власникові належить права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю, а ч. 4 даної статті зазначає, що право приватної власності є непорушним, що також закріплено і в ч. 1 ст. 321 ЦК України, яка вказує, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Частиною 1 статті 319 ЦК України передбачено право власника володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Пленум Верховного Суду України в п.10 постанови від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що вникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз'яснив, що у справах цієї категорії необхідно з'ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Позивач доводить, що відповідач був прописаний у її квартирі не як член її сім'ї, не проживає за місцем реєстрації з 2010 року та не сплачує комунальні послуги за утримання будинком. Відповідно до акту, складеного в присутності майстру КП «Новозаводське» від 11.10.2018 відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS], але не проживає з 2010 по теперішній час (а.с. 8). Цивільне законодавство не передбачає збереження права користування житлом за громадянами, які хоча і правомірно вселилися у спірну квартиру власника, але не є членами його сім'ї. На підставі вищевикладеного, та враховуючи, що відповідач не є членом сім'ї позивача, за місцем реєстрації у квартирі за адресою [ADDRESS], яка на праві власності належить позивачу, не проживає з 2010 року, така реєстрація є порушенням прав позивача, яка позбавлений можливості у повній мірі розпоряджатися своєю власністю, суд дійшов висновку про відновлення порушених прав позивача шляхом задоволення позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: approved