Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-01 00:00:00

[PERSON]., звернулась до суду з позовом в якому просить усунути перешкоди в користуванні жилим приміщенням шляхом вселення її за адресою реєстрації в квартиру [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] надати ключі від вхідних дверей від квартири [ADDRESS] В ході судового розгляду судом було прийнято до розгляду зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, за адресою: [ADDRESS], та зобов'язати [PERSON] зняти з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], шляхом відповідної заяви до ВГІРФО Дніпровського РУ ГУМВС України в м.Києві. В ході судового розгляду позивач за первинним позов наполягала на задоволенні первинного позову та заперечувала щодо задоволення зустрічного позову, надавши пояснення, що викладені в первинному позові та в запереченням щодо задоволення зустрічного позову, обґрунтовуючи це тим, що позивач [PERSON] є донькою відповідач [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про народження, видана Відділом реєстрації громадського стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві від. 18.12.1992 року, актовий запис № 2610. В силу склавшихся обставин, через поведінку відповідача, вона була змушена проживати разом зі своєю матір'ю, а не за місцем своєї реєстрації, але позивачка неоднарозово зверталась до відповідача з проханням вселити її за адресою своєї реєстрації в квартиру [ADDRESS] однак усі її звернення відповідачем ігноруються, та відповідач [PERSON] змінив замки від вхідної двері квартири та не допустив її до самого приміщення квартири, висловлюючи на її адресу погрози, що стало підставою для в звернення її до співробітників правоохоронних органів. Свої вимоги позивач [PERSON] обґрунтовує посиланням на вимоги ч.1 ст. 156 ЖК України, ст. 160 ЖК України, ч.1 ст. 161 ЖК України. Щодо зустрічного позову то позивач [PERSON] зазначив, що вказаний позов є необґрунтований та такий що не підлягає задоволенню Відповідача [PERSON] в судовому засіданні наполягав на задоволенні зустрічного позову та зобов»язання зняттися з реєстраційного обліку [PERSON], мотивуючи це тим, що [PERSON] тривалий час не проживає в квартирі зазначаючи, що підстав для проживання позивача [PERSON] в квартирі не має, так -як зазначена квартира №226 належить на праві власності [PERSON] та останній як власник має право на власний розсуд розпоряджатись своїм майном та заперечує щодо проживання [PERSON] в квартирі. Свої вимог обґрунтовує ст. ст. 72 ЖК України та ст. 405 ЦК України. Суд заслухавши учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи дійшов до наступного, що відповідно до вимог статті 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Як вбачається з матеріалів справи, що відповідачу [PERSON] належить спірна квартири №229, на праві власності. [INFO]. у [PERSON] та [PERSON] народилась донька [PERSON] Довідкою Ф 3 підтверджується що [PERSON] зареєстрована в спірній квартирі №226 з 02.02.1999 р. Те, що відповідач [PERSON] чинить перешкоди [PERSON] та не оспорювалось в ході судового розгляду відповідачем та підтверджується відповідними зверненнями [PERSON] до правоохоронних органів та здійсненими перевірками з даного приводу. У відповідності до принципів судочинства рішення суду повинно буди законним та справедливим. Відповідно до вимог ст. 156 ЖК України Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім'ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Крім того статтею 161 ЖК України передбачено, що наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Також статтею 405 ЦК України передбачено, що Члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Суд не бере до уваги посилання відповідача [PERSON] на вимог ст. 72 ЖК України, так - як вказані статті не регулюють правовідносини користування жилими приміщеннями в будинках ( квартирах) приватного житлового фонду. Відповідно до ст.3 ЗУ про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні: Свобода пересування та вільний вибір місця проживання в Україні Громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені законом. Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. На підставі викладеного суд дійшов висновку, що первинний позов [PERSON], щодо усунення перешкод користування житловим приміщенням та вселення найшов своє обґрунтування в ході судового розгляду та підлягає задоволенню. Доказів для задоволення зустрічного позову [PERSON] в ході судового розгляду не надано в зв'язку з чим зустрічний позов задоволенню не підлягає. Питання щодо розподілу судових витрат суд вирішує у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved