overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON]. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 04.03.2011 року між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони втратили почуття любові і поваги. Подальше спільне життя і збереження родини позивач вважає не можливим. На даний час сторони шлюбні відносити не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спір щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна між сторонами відсутній. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спір щодо місця проживання дітей відсутній. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між [PERSON] до [PERSON]. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 24.02.2007 року між сторонами було укладено шлюб. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони втратили почуття любові і поваги. Подальше спільне життя і збереження родини позивач вважає не можливим. З 2009 року сторони шлюбні відносити не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. Спір щодо місця проживання дітей та поділу спільного майна між сторонами відсутній. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спір щодо місця проживання дітей та майновий спір відсутній. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 05.11.2011 року між сторонами було укладено шлюб. Від шлюбу дітей сторони не мають. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося. Сторони втратили почуття любові і поваги. Подальше спільне життя і збереження родини позивач вважає не можливим. На даний час сторони шлюбні відносити не підтримують, спільне господарство не ведуть, проживають окремо. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив їх задовольнити. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 28.08.2010 року у Відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №1112. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилось дитина - [PERSON] [INFO]. Позивач стверджує, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність поваги один до одного та взаємної любові. На даний час шлюб існує формально, у кожного зі сторін окреме життя. Майновий спір між сторонами відсутній. Ухвалою суду від 22.07.2015 року сторонам було надано строк для примирення до 29 лютого 2016, однак примирення не відбулось і провадження було відновлено. 02.03.2016 року на адресу суду надійшла заява від відповідача, якою він повідомив суд, що позов визнає та просив розглядати справу за його відсутністю. У судовому засіданні позивач та її представник заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутністю. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спір щодо поділу майна відсутній. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між [PERSON] та [PERSON] та визначити місце проживання малолітньої дитини. Позивач посилається на те, що 07.07.2007 року між [PERSON] та [PERSON] у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану Одеського обласного управління юстиції зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 745. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина [PERSON], [INFO] Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 02.11.2015 року позивач вже зверталась до суду з подібною заявою. Відповідач запевнив позивача надати йому час з метою налагодження сімейних стосунків, як наслідок до суду було подано заяву про залишення позовної заяви без розгляду. Однак примирення між сторонами не відбулося. Позивач стверджує, що в сімейних стосунках сторін має місце постійні сварки, суперечки, нанесення тілесних ушкоджень [PERSON] її чоловіком, що негативно позначається на психологічному стані спільної дитини. Почуття поваги та любові між сторонами відсутні. Спільного господарства сторони не ведуть. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. Майновий спір між сторонами відсутній. На даний час дитина проживає разом матірю. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч.1 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд розірвати шлюб між сторонами, стягнути з відповідача аліменти на утримання трьох дітей та судові витрати. Ухвалою суду від 17.08.2016 року позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей залишені без розгляду. Позовні вимоги мотивовані тим, що 24.04.2004 року сторони уклали шлюб. Від спільного шлюбу сторони мають трьох малолітніх дітей. Позивач зазначає, що наразі шлюб існую формально, сімейні стосунки сторони не підтримують, спільного господарства не ведуть. Позивач вважає, що примирення неможливе та просить розірвати шлюб. Крім того, [PERSON] просить суд після розірвання шлюбу залишити їй дошлюбне прізвище [PERSON]. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримав та просив розірвати шлюб. Відповідач у судовому засіданні не заперечував щодо розірвання шлюбу. Вислухавши пояснення стрін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують та спільне господарство не ведуть. Майновий спір між сторонами відсутній. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, починаючи стягнення з дати звернення до суду до досягнення дитиною 18 років. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 12.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №670. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. [PERSON] стверджує, що відповідач не цікавиться дитиною, фактично не надає матеріальної допомоги, дитина повністю знаходиться на утриманні позивача та мешкає разом із [PERSON] Позивач зазначає, що їй утримувати дитину самостійно дуже важко, тому вона змушена звернутись до суду. У судове засідання [PERSON] не зявилась, повідомлена належним чином, однак надала суду заяву, якою просить суд розглядати справу за її відсутності та повідомила, що позовні вимоги підтримує та не заперечує щодо винесення заочного рішення. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що 12.08.2011 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у Київському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис №670. Відповідно до Свідоцтва про народження від 11.09.2014 року [PERSON] народився 31.08.2014 року, його батьками є [PERSON] та [PERSON] (актовий запис №9244). [PERSON] не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, яка повністю знаходиться на утриманні позивача та мешкає разом із [PERSON] Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позов підлягаю задоволенню шляхом стягнення з [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку, починаючи стягнення з дати звернення до суду до досягнення дитиною 18 років. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий сбір» від сплати судового збору звільняється позивачі у справах про стягнення аліментів. Таким чином, з [PERSON] слід стягнути на користь держави судовий збір у розмірі

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд стягнути з [PERSON] на свою користь на утримання [PERSON] аліменти у розмірі не менше 30% від середньої заробітної плати по регіону, але не менше ніж 1500 грн. до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 22.01.2011 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. [INFO] року від спільного шлюбу народився син - [PERSON]. Шлюб між сторонами не розірвано, але позов про розірвання шлюбу подано до Київського районного суду м. Одеси. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка стверджує, що відповідач відмовляється у добровільному порядку допомагати в забезпеченні спільної дитини, тому вона змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не з'явився, про місце та час розгляду справи були сповіщені належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що від спільного шлюбу [PERSON] та [PERSON] сторони мають дитину - [PERSON], [INFO]. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матір'ю та знаходиться на повному її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (ч.1 ст. 183 СК України). Позивач просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі не менше 30% від середньої заробітної плати по регіону, але не менше ніж 1500 грн., однак оскільки суду невідомо розмір заробітною плати відповідача, суд вважає, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання [PERSON] слід стягнути аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів його місячного заробітку (доходу), або за умови якщо відповідач не працює і не має інших доходів, виходячи із середньої заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника в м. Одеса, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення сином [PERSON] повноліття, тобто до [INFO] року. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий сбір» від сплати судового збору звільняється позивачі у справах про стягнення аліментів.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що 28.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1737. 14.04.2011 року шлюб між сторонами було розірвано. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO]. Прохання [PERSON] до відповідача надавати щомісячну допомогу на утримання спільної дитини, останній ігнорував. На даний час неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю та знаходиться на повному її утриманні. Позивачка стверджує, що відповідач відмовляється у добровільному порядку допомагати в забезпеченні спільної дитини, тому вона змушена звернутися до суду. У судовому засіданні позивач заявлені вимоги підтримала та просила суд задовольнити позов. Відповідач у судове засідання не зявився, про місце та час розгляду справи був сповіщений належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що 28.10.2005 року між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано шлюб у міському відділі реєстрації актів цивільного стану Одеського обласного управління юстиції, актовий запис №1737. 14.04.2011 року шлюб між сторонами було розірвано у Відділі реєстрації актів цивільного стану Київського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис №1203. 20.07.2006 року у сторін народилась дитина - [PERSON], який проживає разом з матірю та знаходиться на повному її утриманні. Батько не надає допомогу на його утримання. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий сбір» від сплати судового збору звільняється позивачі у справах про стягнення аліментів.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною вище заявою в обгрунтування якої зазначила, що на тимчасово окупованій території, а саме у м. Брянка Луганської області померла її мати [PERSON], однак отримати свідоцтво про смерть останньої вона не може, так як даний факт підтверджується лікарським свідоцтвом, виданим медичною установою, розташованою на непідконтрольній українській владі території та непідвідомчою відповідним медичним усатновам України. Заявниця просить встановити факт смерті [PERSON] для отримання відповідного свідоцтва. До суду [PERSON] подала заяву про слухання справи за її відстнуості та просила встановити факт смерті матері. Зацікавлена особа в судове засідання не з'явилась, про причини неявки суду не повідомила. Начальник Московського відділу державної реєстраії актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції надіслав клопотання про слухання справи за відстуності представника відділу, проти задоволення заяви не заперечує. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, дійшов наступного: згідно лікарського свідоцтва про смерть [NUMBER] від [INFO], виданого медичною установою, розташованою на окупованій території, громадянка України [PERSON], [INFO], померла [INFO] за місцем проживання [ADDRESS] (а.с. 5). Заявниця, яка є донькою померлої, звернулась до Московського відділу державної реєстраії актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції з заявою про реєстрацію смерті своєї матері, проте отримала відмову через те, що для підтвердження факту смерті надана медична документація, яка не відповідає вимогам, встановленим міністерством охорони здоров'я України (а.с. 4, 5). В п. 8 ч. 1 ст. 256 ЦПК України зазначено, що суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Враховуючи наявні в справі докази та норми діючого законодавства, беручи до уваги, що реєстрація смерті матері заявниці в органах реєстрації актів цивільного стану України не проводилась, суд вбачає підстави для встановлення факту смерті [PERSON] в м. Брянка Луганської області, який стався [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved