Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON], третя особа, що не заявляє самостійних вимог: Департамент надання адміністративних послуг Одеської міської ради про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є наймачем квартири [ADDRESS] та окрім неї в даній квартирі зареєстровані її син [PERSON], [INFO] та брат - [PERSON], [INFO]. Разом з цим, [PERSON] з 2008 року в квартирі не проживає та не сплачує комунальних послуг, що створює для позивача по справі відповідних матеріальних витрат. У зв'язку з цим, позивач вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 січня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлена належним чином, однак її представник - адвокат Блізінський Максим Петрович надав суду заяву, в якій позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити, розгляд справи провести за його відсутності та відсутності його довірителя, не заперечував проти заочного розгляду справи. Відповідач у судові засідання не з'явився, про дату, час і місце проведення яких повідомлявся належним чином шляхом направлення судових повісток з повідомленням про вручення за адресою місця проживання, зареєстрованого у встановленому законом порядку, та розміщення оголошення про виклик в судове засідання на офіційному веб-сайті судової влади України у відповідності до ч. 11 ст. 128 ЦПК України, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи: Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради, Піроженко В.М., в останнє судове засідання також не з'явилась, звернулась на адресу суду з заявою про проведення засідання за її відсутності. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 23 березня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до Договору найму житла в будинках комунальної власності від 26.02.2018 року, укладеного між [PERSON] та Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, позивачка є наймачем житлового приміщення, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] ( а.с.6). Згідно довідки про склад сім'ї та реєстрацію № 176 від 27.06.2019 р. [PERSON] в вищевказаній квартирі проживає з 30.10.1995 року постійно (а.с. 11). Також, згідно Витягу з розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 96 від 27.02.2017 року, переоформлено особисті рахунки на житлову площу: квартири [ADDRESS] на ім'я [PERSON], у зв'язку зі смертю відповідального квартиронаймача [PERSON], а також на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2013 року (справа № 1527/16101/12) (а.с.7). Згідно договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 14.03.2017 року № 0740942004, останній укладено між [PERSON] та КП «ЖКС» «Пересипський» (а.с.9). З матеріалів справи вбачається, що [PERSON], [INFO] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 30.10.1995 року. Позивачем надано акти про не проживання від 06.03.2017 року та від 10.07.2017 року, які підписані мешканцями будинку [ADDRESS], з актів вбачається, що [PERSON], в квартирі [ADDRESS] не проживає з 2008 року (а.с.12,13). Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, у зв'язку з відсутністю адресата за місцем реєстрації (а.с.49-52). Директор Департаменту надання адміністративних послуг Одеської міської ради Абрамова Є.Г. подала письмові пояснення, в яких зазначила, що адвокат позивача Блізінський М.П. 17.12.2019 року звернувся до Департаменту з заявою про зняття з реєстраційного обліку [PERSON], однак адвокатом не було надано необхідних документів, що дають підстави зняти з реєстраційного обліку відповідача по справі, тому Департаментом було відмовлено в наданні даної адміністративної послуги. Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON] не проживає у квартирі з 2008 року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв'язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved