Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, визнання майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на частку у майні, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Просила визнати поважною причину пропуску [PERSON] строку загальної позовної давності та поновити [PERSON] строк загальної позовної давності для подачі позову; встановити факт проживання однією сімєю [PERSON] та [PERSON] без реєстрації шлюбу з грудня 1999 р. по 23.11.2016 р.; визнати спільним майном подружжя житловий будинок № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, загальною площею 90 кв.м, житловою площею 31,3 кв.м, розташований на земельній ділянці площею 765 кв.м, вартістю 21466 грн., набір меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; набір меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3500 грн.; диван вартістю 1280 грн.; телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральну машину «БЕКО», вартістю 5000 грн.; пральну машину «Донбас», вартістю 3500 грн.; холодильник «АТЛАНТ», вартістю 5500 грн.; письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн., а всього на загальну суму 44746 грн.; визнати за нею право власності на ? частину у спільному майні подружжя. В обгрунтування позову посилалась при цьому на те, що, починаючи із грудня 1999 р. вони з відповідачем [PERSON] проживали однією сімєю без реєстрації шлюбу. Незважаючи на відсутність реєстрації шлюбу, між ними склались сталі сімейні відносини, проживали вони в одному житловому будинку, вели спільне господарство, мали спільний сімейний бюджет, проявляли турботу один про одного. На перших порах їхнього спільного проживання вони проживали в найманій квартирі в будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, який належав [PERSON]. Згодом цей будинок ними було викуплено. Під час проживання однією сімєю у них народилось троє дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] Спільне їх сімейне проживання було припинено 23.11.2016 р. Таким чином, в період часу із грудня 1999 р. по 23 листопада 2016 р. вони проживали як одна сімя без реєстрації шлюбу. В іншому зареєстрованому шлюбі в цей період часу ніхто із них не перебував. Проживаючи однією сімєю, ними за спільні сімейні кошти було придбано для потреб сімї житловий будинок та речі домашнього вжитку. Житловий будинок загальною площею 52,6 кв.м., житловою площею 31,3 кв.м., розташований на земельній ділянці площею 765 кв.м. по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, був ними придбаний відповідно до договору купівлі- продажу від 18.10.2006 р., посвідченого Христинівською державною нотаріальною конторою. Титульним власником будинку записано відповідача [PERSON]. Вартість житлового будинку разом із земельною ділянкою складає 21\~466 грн. Договір купівлі-продажу будинку зберігається у відповідача. Протягом 2007-2008 р. вони за спільні сімейні кошти добудували та частково переоблаштували куплений будинок. Було добудувано окреме приміщення, в якому розміщені ванна та туалет, а коридор-веранду переоблаштовано на кухню. Із кухні, яка була в будинку, облаштували житлову кімнату. Після цих робіт загальна площа будинку становить 90,0 кв.м. Після закінчення будівельно-ремонтних робіт працівниками Христинівського виробничого відділку Комунального підприємства «Черкаське обєднання бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження та обміри переоблаштованого будинку, за наслідками якого виготовлено нову технічну документацію. Також під час спільного проживання як одна сімя ними за спільні сімейні кошти було куплено: набір меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; \~ \~ \~ \~набір меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3\~500 грн.; \~ \~ \~ \~ диван, вартістю 1\~280 грн.; \~ \~ \~ \~ телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; \~ \~ \~ \~пральну машину «БЕКО», вартістю 5\~000 грн.; пральну машину «Донбас», вартістю 3\~500 грн.; \~ \~ \~ \~холодильник «АТЛАНТ», вартістю 5\~500 грн.; \~ \~ \~ \~компютерний стіл, вартістю 1360 грн., а всього на загальну суму 44746 грн. Факт їх з відповідачем [PERSON] проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу підтверджуються фактом народження дітей. Незважаючи на те, що молодші сини зареєстровані на прізвище [PERSON], факт їх народження підтверджує спільне проживання їх як однієї сімї, оскільки по батькові вони записані «Васильовичі», тобто по імені відповідача. Факт їхнього спільного проживання однією сімєю підтверджується фототаблицею хрещення сина [PERSON] у червні 2015 року, на якій вони присутні. Цей же факт також підтверджується постановою Христинівського відділення поліції від 18.10.2016 р. та доданими до неї матеріалами, в яких є відомості про сімейні сварки та проживання її з відповідачем [PERSON] однією сімєю. Факт придбання житлового будинку підтверджується Інформаційною довідкою Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 74534747 від 01.12.2016 р. Також факти придбання речей домашнього вжитку підтверджуються повідомленням ПАТ «Платинум Банк» від 12.03.2011 р. про надання згоди на видачу кредиту для придбання товарів; рахунком № 15 від 12.03.2011 р. про придбання дивану, вартістю 1\~280 грн., телевізора «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральної машини «Донбас», вартістю 3\~500 грн.; товарним чеком від 05.11.2016 р. про купівлю письмового (компютерного) стола, вартістю 1\~360 грн. Незважаючи на те, що житловий будинок та речі домашнього вжитку нею та відповідачем [PERSON] придбані протягом 2006-2016 років, строк позовної давності нею не пропущено, оскільки про порушення своїх законних прав та інтересів вона довідалась після повного припинення спільного проживання з відповідачем 23.11.2016 р. та його заяви, що ніякого майна, яке може належати їй на праві спільної власності в будинку немає, як немає її частки права власності і в самому житловому будинку. Тобто, про порушення свого права у вигляді його невизнання та оспорювання вона довідалась 23 листопада 2016 р. Незважаючи на факт непропущення строку загальної позовної давності, вважає, що проживання у спірному житловому будинку, користування речами домашнього вжитку протягом 2006-2016 р., відсутність невизнання та оспорювання її майнових прав зі сторони відповідача [PERSON] є поважною причиною для незвернення до суду з цим позовом протягом трьох років з моменту придбання житлового будинку та того чи іншого майна. Досудове врегулювання спору нею здійснювалось шляхом усних переговорів з відповідачем [PERSON], однак останній в категоричній формі відмовився визнати за нею право власності на 1/2 частину із усього придбаного ними майна за період спільного проживання як однієї сімї без реєстрації шлюбу. Відповідачем [PERSON]\~поданий відзив\~на позов,\~в якому\~він просив\~відмовити у\~задоволенні позову\~повністю,оскільки обставини, викладені у позовній заяві, відповідають дійсності лише частково. Дійсно, з 1999 р. він став спільно проживати з позивачем [PERSON] Згодом, 30.10.2000 р. у них народився син - [PERSON]. 30.04.2003 р. ним та позивачем [PERSON] було придбано житловий будинок з надвірними спорудами, що знаходиться по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці. Частки покупців були рівними, що підтверджує договір купівлі- продажу будинку від 30.04.2003 р., посвідчений державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований в реєстрі під № 695. Згідно з Витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 р. № 694020 розмір частки позивача [PERSON] у будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці складає 1/2, розмір його частки також становив 1/2. Після придбання вказаного вище будинку у власність ними було проведено поточний ремонт та облаштування житла. Вони з позивачем [PERSON] та сином проживали однією сімєю. Проте в другій половині 2006 р. їх взаємовідносини з позивачем [PERSON] погіршилися і вони вирішили припинити спільне життя, позивач прийняла рішення виїхати з м.Христинівки. Йому достеменно відомо, що в 2007 р. позивач з їх спільним сином проживала в м. Умані з іншим чоловіком, також проживала в [INFO]. В 2012 р. позивач [PERSON] проживала з іншим чоловіком в селищі Верхнячці Христинівського району, син [PERSON] їздив автобусом до школи в м. Христинівку, оскільки в той час продовжував навчатися в Христинівській ЗОШ № 2. Він не заперечував проти таких стосунків позивача [PERSON] з іншими чоловіками, адже фактичні шлюбні відносини між ними вже були припинені і втручатися в особисте життя позивача він наміру не мав. Починаючи з 2007 р., він також мав близькі та тривалі стосунки з іншими жінками. Весь цей час він працював в м. Христинівці в одній установі, як наслідок не залишав межі Христинівського району на тривалий час. З вересня 2015 р. він проживає однією сімєю з жінкою в с. Шукайводі Христинівського району. 18.10.2006 р. позивач [PERSON] продала, а він купив 1/2 частину житлового будинку № 9, розташованого по вул. Транспортній в м. Христинівці. Договір купівлі-продажу будинку був посвідчений державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори [PERSON], зареєстрований \~ \~ \~ \~в \~ \~ \~ \~реєстрі \~ \~ \~ \~під № 3021. Отже, посилання на те, що він лише записаний титульним власником майна, не відповідає дійсності та спростовується вказаними вище договорами купівлі-продажу. Також не відповідає дійсності і посилання позивача, що працівниками Христинівського виробничого відділку Комунального підприємства «Черкаського обєднаного бюро технічної інвентаризації» проведено обстеження та обміри переоблаштованого будинку, за наслідками якого виготовлено нову технічну документацію. На момент підготовки відзиву на позов, із змін в технічному паспорті є лише - внесення виправлення в графі «Власник» на підставі договору купівлі-продажу від 18.10.2006 р. Після оформлення права власності на даний будинок ним було прийнято рішення про проведення реконструкції даного будинку. В 2010 р. було розроблено робочий проект реконструкції житлового будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, виготовлено будівельний паспорт. Було виконано ряд будівельних та оздоблювальних робіт. Реконструкція будинку проводилася як ним особисто, так і з залученням спеціалістів - будівельників. Позивач [PERSON] в даному будинку не проживала, участі у витратах на утримання, ремонт, переобладнання будинку не приймала. Вважає, що позивачем [PERSON] значно занижено вартість спірного житлового будинку, адже вартість спірного житлового будинку - 21 466 грн. вказана в будівельному паспорті станом на 11.10.2006 р. З моменту визначення інвентаризаційної вартості будинку минуло понад 11 років і вартість обєктів нерухомості за цей період суттєво збільшилася. Щодо підтвердження факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу фактом народження дітей, то він не заперечує факт проживання однією сімєю з позивачем [PERSON] з 1999 р. по жовтень 2006 р. В цей період у них народився син, якого він доглядав, приймав участь у вихованні та утриманні. Аліменти на утримання сина [PERSON] він сплачує по теперішній час. Інших двох синів позивача [PERSON] він ніколи не визнавав за власних дітей, не приймав участі в їх утриманні та вихованні. Наявність в свідоцтвах про народження дітей в графі «батько» запису - [PERSON] жодним чином не підтверджує того, що дана особа має відношення до нього та не може підтверджувати факт проживання однією сімєю з позивачем. Враховуючи той факт, що у нього з позивачем [PERSON] був спільний син, після припинення спільного проживання (тобто з жовтня 2006 року) вони продовжували спілкуватися, він приймав участь в утриманні та вихованні сина, інколи зустрічалися, за запрошенням позивача [PERSON] він був присутнім на обряді хрещення її сина [PERSON] та на святкуванні даної події. Позивач [PERSON] ніколи не зверталася до нього чи до інших уповноважених органів з приводу того, що [PERSON] та [PERSON] є його дітьми. Не вказувала, що він має перед ними певні батьківські обовязки. Хоча відносно сина [PERSON], позивач [PERSON] зверталася із заявою про видачу судового наказу і 20.04.2011 р. Христинівським районним судом було видано судовий наказ про стягнення з нього на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. До 2016 р. він мав нормальні відносини з позивачем [PERSON] та членами її родини, вони періодично спілкувалися, зустрічалися, в добровільному порядку приймав участь в утриманні сина [PERSON], по мірі необхідності здійснював заходи виховання тощо. Але з 2006 р. вони не проживали однією сімєю, не вели спільне господарство, не підтримували фактичних шлюбних відносин. З вересня 2016 р. між ним та позивачем виникли ряд сварок та конфліктів з приводу надання коштів на утримання сина (точніше з розміру такої допомоги). Після чого з боку позивача [PERSON] було чимало звернень до Христинівського відділення поліції. Вважає, що наявність численних звернень позивача [PERSON] до Христинівського відділення поліції, починаючи з жовтня 2016 р., ніяк не підтверджує існування між ними сталих сімейних звязків і існування сімї як такої. Постанова про закриття кримінального провадження від 18.10.2016 р., винесена слідчим Христинівського відділення поліції по матеріалам досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12015250260000431 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.125 КК України, не підтверджує жодних сімейних відносин між ним та позивачем [PERSON] Зазначення в описовій частині даної постанови [PERSON] як його співмешканки жодним чином не перевірялося органом досудового розслідування, не підтверджувалося письмовими доказами та не входило до компетенції відповідного органу. Щодо рухомого майна. Після прийняття рішення про припинення фактичних шлюбних відносин в 2006 р., але до продажу своєї частини будинку йому, позивач [PERSON] забрала всі речі, які вважала за необхідне, в тому числі предмети побутової техніки та меблі. Вказаний в позовній заяві набір меблів мякий куточок (два розкладні крісла та диван) на його 35-річний ювілей, тобто 31.12.2011 р., подарувала йому його покійна мама. В спірному житловому будинку є ще один диван, походження якого він не пригадує, але він був в спірному будинку ще до 2006 р. Пральної машини «Беко» та пральної машини «Донбас», телевізора кольорового «Електрон» в спірному будинку ніколи не було. Холодильник «Атлант» ним було придбано особисто в кредит після 2006 р. Всі інші наявні в будинку меблі були придбані ним за власні кошти після припинення фактичних шлюбних відносин (після жовтня 2006 р.). Позивачем [PERSON] додана до позовної заяви довідка № 67, яка видана 21.08.2015 р. Управлінням соціального захисту населення Христинівської районної державної адміністрації, згідно з якою сімя [PERSON], [INFO], має статус «Багатодітна сімя». До складу її сімї входять: син - [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO]; син [PERSON], [INFO] Тобто в офіційному документі, виданому уповноваженим державним органом, відсутні будь-які відомості про нього як про члена сімї позивача. Протягом тривалого часу позивач [PERSON] отримувала відповідні соціальні виплати як одинока матір. В повідомленні ПАТ «Платинум Банк» від 12.03.2011 р., яким прийнято рішення про видачу споживчого кредиту, адреса проживання [PERSON] вказана: [ADDRESS]. До вересня 2016 р. позивач [PERSON] ніде не зазначала, що проживає з ним однією сімєю, не вказувала, що фактично проживає в спірному будинку. Позивач [PERSON] ніколи не була зареєстрована у спірному будинку. На дану адресу з кінця 2006 р. та по теперішній час не приходило жодної кореспонденції на імя позивача [PERSON] Щодо поновлення строків позовної давності. Вважає, що права позивача [PERSON] щодо спірного будинку не було порушено, тому і відсутні підстави для задоволення позову. Але в 2006 р. позивач добровільно продала ? частину спірного будинку, вони разом були присутні в нотаріальній конторі, особисто підписували договір купівлі-продажу, відповідно до вимог цивільного законодавства даний правочин було нотаріально посвідчено. Пройшло понад 11 років і позивач [PERSON] в своєму позові майно, яке належало їм на праві часткової власності, а згодом було відчужене нею, називає спільною сумісною власністю. Дата припинення права власності позивача на 1/2 частину спірного будинку - 18.10.2006 р. позивачу [PERSON] була достеменно відома. Тому вважає, що підстави для поновлення строку позовної давності відсутні. Позивачем [PERSON] була подана до суду відповідь на відзив відповідача [PERSON] [PERSON] іншого зазначила, що підписаний нею та відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р., копію якого відповідач долучив до відзиву на позов і відповідно до якого позивач відчужила ? частину житлового будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, є нікчемним в силу вимог закону. В обгрунтування цього твердження позивач посилалась на ч. 1 ст. 224 ЦК України про те, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним, в свою чергу в силу вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України на вчинення цього правочину був необхідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки малолітній син сторін [PERSON] мав право користування житловим будинком, а іншим житлом він забезпечений не був. Представником відповідача [PERSON] були подані до суду заперечення, в яких він спростовував той факт, що договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р., є нікчемним в силу вимог закону. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у судовому засіданні позов підтримали повністю, посилаючись на обставини, зазначені в позові. Відповідач [PERSON]та його представник [PERSON] у судовому засіданні позов не визнали повністю, посилаючись на обставини, зазначені у відзиві на позов. Заслухавши вступне слово учасників справи, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши письмові докази: копії інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна від 01.12.2016 р., свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], рахунку № 15 від 12.03.2011 р., товарного чека від 05.11.2016 р., свідоцтва про приймання та продаж та гарантійної карти від 13.06.2013 р., договору купівлі-продажу будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці від 30.04.2003 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2003 р., договору купівлі-продажу будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці від 18.10.2006 р., витягу з Державного реєстру правочинів від 18.10.2006 р., витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 24.10.2006 р., судового наказу про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на сина [PERSON], [INFO], виданого Христинівським районним судом 16.03.2011 р. у справі № 2-н-12/11, медичної карточки [PERSON], медичної карточки [PERSON], особової справи учня [INFO], [INFO], інші письмові докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з таких підстав. Судом встановлено, що сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р. Хоча відповідач та його представник позов, в тому числі і вимогу про встановлення факту проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, не визнали повністю, однак у відзиві на позов відповідач [PERSON] не заперечував факт проживання однією сімєю з позивачем з 1999 р. до жовтня 2006 р. та вказував, що в цей період у них народився син, якого він доглядав, брав участь у його вихованні та утриманні. Факт проживання сторін однією сімєю без реєстрації шлюбу з жовтня 2006 р. до 23.11.2016 р., за виключенням періодів, зазначених вище, стверджується іншими доказами, дослідженими у судовому засіданні. Зокрема, свідок [PERSON], матір позивача [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що сторони проживали як одна сімя без реєстрації шлюбу з 1999 р. до листопада 2016 р. по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці. За цей час у них народилось троє дітей, вони вели спільне господарство, тримали свиней, бройлерів, проводили реконструкцію будинку. [PERSON] прала, прибирала, в дворі доглядала за квітами, займалась консервацією. За цей період дочка переїжджала: до м. Умані приблизно у 2005 р. на місяців три; до м. Баришівки Київської області приблизно у 2007 р. також місяців на три, їх син [PERSON] ходив там до школи; до селища Верхнячки Христинівського району приблизно у 2010 р. на період часу не більше півроку, їх син [PERSON] продовжував ходити у школу в м. Христинівці. Свідок [PERSON], [INFO], син сторін, у судовому засіданні пояснив, що його батьки проживали однією сімєю по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці до 2016 р., займались будинком, вели господарство, виховували дітей, у них були свині, качки, кури, город, він проживав разом з батьками. Господарством в основному займалась мати, матеріально сімю забезпечував в основному батько, який вів і бюджет сімї. Батько виховував усіх трьох синів, до всіх відносився добре, до наймолодшого найкраще, називав його «Бодя», сини називали його «папа». У 2014 р. він, середній син [PERSON] та батько їздили в м. Одесу на відпочинок на три дні. Найменший син в цей час залишався разом з матірю вдома. Батьки часто сварились з різних причин, тоді вони з матірю їздили до бабусі, яка проживає [INFO]. Приблизно у 2005 - 2007 р.р. вони з матірю виїжджали до м. Умані на декілька місяців, проживали на квартирі, там ще був чоловік, у 2008 р. виїжджали до м. Баришівки Київської області на два три місяці, де проживали спочатку у кумів, а потім на квартирі у старої людини, він ходив там у школу, у 2012 р. - до селища Верхнячки Христинівського району на три - чотири місяці, де проживали у чоловіка власника хати, з яким матір проживала як чоловік і жінка, він автобусом їздив у школу до м. Христинівки. З усіх цих місць додому їх повертав батько. Батьки припинили спільне проживання у 2016 р. після того, як батько побив матір. Показання свідків [PERSON], [PERSON] не спростовуються показаннями інших свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], допитаних за клопотанням сторони відповідача. Свідки [PERSON], [PERSON] взагалі не вказували, коли позивач проживала у житловому будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, свідок [PERSON] вказав, що восени буде три роки, як він наймає житло по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, що не суперечить твердженням сторони позивача про проживання сторін однією сімєю до листопада 2016 р. Суд критично відноситься до показань свідка [PERSON], який вказав, що сторони проживали разом три чотири роки, що суперечить навіть даним, зазначеним у відзиві на позов, де вказано, що сторони проживали разом з 1999 р. до жовтня 2006 р., тобто близько семи років. Свідок [PERSON] також вказав, що зараз у будинку по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці проживає відповідач [PERSON], що суперечить показанням свідка [PERSON] щодо проживання останнього у цьому будинку і що з 2015 р. відповідач [PERSON] там не проживає. Крім того, факт проживання сторін однією сімєю з грудня 1999 р. до 23.11.2016 р. за виключенням ряду періодів стверджується фототаблицею з обряду хрещення наймолодшого сина [PERSON], який народився 17.06.2013 р. На фотографіях відповідач [PERSON] тримає на руках [PERSON]. На факт проживання сторін однією сімєю у вказаний вище період непрямо вказують і письмові докази, досліджені у судовому засіданні, а саме, копії медичних карток та інших медичних документів [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], класного журнала учня [INFO], в яких зазначені адреса проживання дітей - вул. Транспортна, 9 в м. Христинівці та батьки дітей: мати - [PERSON], батько - [PERSON]. На факт проживання сторін як жінки та чоловіка однією сімєю з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р. вказувала у своєму вступному слові і позивач [PERSON] Враховуючи зазначені обставини, суд вважає за необхідне встановити, що сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою, з грудня 1999 р. до 23 листопада 2016 р., за виключенням періодів з серпня 2006 р. до травня 2007 р., з серпня 2008 р. до жовтня 2008 р., з грудня 2011 р. до червня 2012 р. Позивач також просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя її та відповідача [PERSON] житловий будинок по вул. Транспортній, 9 в м. Христинівці, а також рухоме майно. Вказаний житловий будинок не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя з таких підстав. \~ \~ \~ \~30.04.2003 р. сторони купили в рівних частках цей житловий будинок, що стверджується копією договору купівлі - продажу будинку від 30.04.2003 р., посвідченого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 695. \~ \~ \~ \~18.10.2006 р. позивач [PERSON] продала, а відповідач [PERSON] купив 1/2 частину житлового будинку № 9 по вул. Транспортній в м. Христинівці, що стверджується копією договору купівлі - продажу будинку від 18.10.2006 р., посвідченого державним нотаріусом Христинівської державної нотаріальної контори, зареєстровано в реєстрі за № 3021. \~ \~ \~ \~На час укладення договору від 18.10.2006 р. сторони проживали окремо, позивач розпорядилась своєю часткою у житловому будинку та отримала від відповідача кошти за продану ? частину житлового будинку, що не заперечувала у своєму поясненні у судовому засіданні позивач [PERSON], тому, враховуючи, що у відповідача на праві власності була інша ? частина житлового будинку, останній став одноособовим власником житлового будинку. У звязку з цим житловий будинок не може бути визнаний обєктом права спільної сумісної власності подружжя. \~ \~ \~ \~Посилання позивача на те, що підписаний нею та відповідачем [PERSON] договір купівлі-продажу будинку від 18.10.2006 р. є нікчемним в силу вимог закону, не підтверджується відповідними нормами законодавства. \~ \~ \~ \~В обгрунтування цього твердження позивач посилалась на ч. 1 ст. 224 ЦК України про те, що правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування (ст. 71 цього Кодексу), є нікчемним, в свою чергу в силу вимог ст. 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних громадян і безпритульних дітей», ч. 3 ст. 17 Закону України «Про охорону дитинства», п. 3 ч. 2 ст. 177 СК України на вчинення цього правочину був необхідний дозвіл органу опіки та піклування, оскільки малолітній син сторін [PERSON] мав право користування житловим будинком, а іншим житлом він забезпечений не був. \~ \~ \~ \~Суд вважає, що вказаний правочин не може вважатись нікчемним, оскільки не входить до переліку договорів, зазначеного в ст. 71 ЦК України. Крім того, укладення вказаного договору не вплинуло на право користування малолітнього сина сторін [PERSON] житловим будинком, ? частина цього будинку була відчужена одним з батьків іншому і малолітній син сторін зберігав право користування житловим будинком після укладення договору. \~ \~ \~ \~Також позивач просила визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя її та відповідача [PERSON] ряд обєктів рухомого майна, оскільки вони були придбані під час проживання сторін однією сімєю. \~ \~ \~ \~Суд вважає за необхідне визнати обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін таке майно: - диван, вартістю 1280 грн.; - телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; - пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.; - холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.; - письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн., а всього на загальну суму 12140 грн. Вказане майно було придбане сторонами під час проживання їх як жінки та чоловіка однією сімєю, що підтверджується відповідними письмовими доказами, зокрема, рахунком № 15 від 12.03.2011 р. - на придбання дивану, вартістю 1280 грн., телевізора кольорового «Електрон», вартістю 1440 грн., пральної машини «Донбас», вартістю 3500 грн.; товарним чеком від 05.11.2016 р. - на придбання письмового (компютерного) стола, вартістю 1360 грн.; свідоцтвом про приймання та продаж та гарантійною картою від 13.06.2013 р. - на придбання холодильника «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн. У той же час позивачем не були надані суду докази придбання сторонами під час проживання їх як жінки та чоловіка однією сімєю набору меблів «стінка Юніор», вартістю 1700 грн.; набору меблів «Мякий куточок» (два розкладних крісла та диван), вартістю 3\~500 грн.; пральної машини «БЕКО», вартістю 5\~000 грн. Тому суд вважає за необхідне відмовити у визнанні вказаного майна обєктом права спільної сумісної власності подружжя сторін. Згідно з\~ст.\~74\~СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскільки рухоме майно (диван, телевізор кольоровий «Електрон», пральна машина «Донбас», холодильник «АТЛАНТ», письмовий (компютерний) стіл) набуте сторонами під час проживання чоловіка та жінки однією сімєю без реєстрації шлюбу, то воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними (ст. 63 СК України). Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Тому суд\~вважає за\~необхідне визнати\~за позивачем\~[PERSON]\~право власності\~на 1/2\~частину у\~майні,що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON], а саме у такому майні: диван, вартістю 1280 грн.; телевізор кольоровий «Електрон», вартістю 1440 грн.; пральна машина «Донбас», вартістю 3500 грн.; холодильник «АТЛАНТ», вартістю 4560 грн.; письмовий (компютерний) стіл, вартістю 1360 грн. Позивач також просила визнати поважною причину пропуску строку позовної давності та поновити їй строк позовної давності для подачі позову. У задоволенні цієї вимоги необхідно відмовити з таких підстав. Відповідно до ст. 72 СК України (яка входить до глави 8 СК України) позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. До вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатися про порушення свого права власності. Як встановлено судом, сторони проживали як жінка та чоловік однією сімєю, але не перебували у шлюбі між собою (що фактично прирівнюється до перебування у шлюбі), до 23.11.2016 р. З позовом до суду позивач [PERSON] звернулась 29.01.2018 р. Тобто, нею не пропущений строк позовної давності, тому необхідності у поновленні цього строку немає.

Outcome: partial