Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати її право приватної власності на квартиру № 328 по вїзду Фесенківському,8 в м. Харкові, та на транспортний засіб автомобіль [NUMBER]; стягнути з відповідача [PERSON] грошову компенсацію за транспортний засіб автомобіль «ВАЗ-2110», д.н. АХ 8850СЕ, який зареєстрований на його імя, в розмірі 46800,00 грн.,\~ частину суми грошового боргу в розмірі 81900,00 грн. Також позивач просила стягнути з [PERSON] додаткові витрати на дитину в розмірі 38167,93 грн. та на майбутнє половину вартості комунальних послуг, що нараховуються на неповнолітню особу, відшкодувати судові витрати. В ході розгляду справи позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та в остаточній редакції просила визнати її право особистої приватної власності на трикімнатну квартиру № 328 загальною площею 65,5 м2, житловою 44,0 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд,8; припинити право власності [PERSON] на 1/2 частини автомобіля [NUMBER], в рахунок компенсації вартості 1/2 частки автомобіля [NUMBER], на суму 48850,00 грн., 1/2 частки автомобіля [NUMBER], на суму 24240,00 грн., частки грошового боргу на суму 27000,00 грн. Також [PERSON] просила визнати за нею право власності на автомобіль [NUMBER], та стягнути з [PERSON] на її користь частку грошового боргу в розмірі 54900,00 грн. В обґрунтування своїх уточнених вимог позивач [PERSON] зазначала, що з 30 квітня 2004 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу рішенням суду від 02.04.2013 мешкає разом із нею та перебуває на її повному утриманні. В період шлюбу було придбане майно - автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]; 17.06.2005 на її імя укладено кредитний договір із ПАТ КБ «ПриватБанк» на придбання трикімнатної квартири № 328 по вїзду Фесенківському,8 в м. Харкові, який забезпечено Договором іпотеки, предметом якого є спірна квартира. Позивач вказує, що за договором купівлі-продажу від 16.06.2005, тобто в період шлюбу, вона придбала квартиру № 328 по вїзду Фесенківському,8 в м. Харкові, сплативши за неї кошти, отримані від реалізації її особистого майна, а для повної оплати вартості та здійснення ремонту в квартирі на її імя був оформлений 17.06.2005 кредитний договір. При цьому, відповідач [PERSON] не брав жодної участі в оплаті кредиту і не мав на це фінансової можливості, всі витрати зі сплати кредиту здійснювались виключно нею як у період шлюбу, так і після його розірвання. 28.12.2015 позивачем повністю погашено кредитну заборгованість перед ПАТ КБ «ПриватБанк» за особисті кошти, а тому позивач вважає, що наявні підстави для визнання за нею права особистої приватної власності на спірну трикімнатну квартиру з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини, яка мешкає в цій квартирі та перебуває на її повному утриманні. Крім того, позивачем [PERSON] та її матірю було продано земельні ділянки на території Белгородської області, Російська Федерація, а виручені від продажу грошові кошти та заощадження матері були використані на придбання автомобіля [NUMBER], яким користувалась і до теперішнього часу використовує лише позивач, оскільки дитина часто хворіла, її необхідно було відвозити до лікарень, у дитсадок, школу, на відпочинок і канікули. Цей автомобіль також використовувався для виконання професійних обовязків [PERSON], повязаних із постійною необхідністю в мобільному пересуванні по місту та за його межами. В період шлюбу її чоловік не забезпечував сімю фінансово, заробітну плату не витрачав на сімєю, здійснював накопичення для купівлі в період шлюбу в липні 2010 року автомобіля [NUMBER], який згодом вже після розірвання шлюбу в травні 2015 року було відчужено на його власний розсуд без згоди позивача і не в інтересах сімї на користь третьої особи. Водночас, в березні 2006 року подружжям було придбано автомобіль [NUMBER], який в квітні 2014 року [PERSON] реалізував на власний розсуд і не в інтересах сімї, а тому це майно або його вартість має враховуватися при поділі майна подружжя. Позивач вважає, що оскільки їй при поділі майна припадає 1/2 частки автомобіля [NUMBER], вона, користуючись своїм правом, бажає припинити право власності її чоловіка на його частку у цьому автомобілі в рахунок компенсації половини вартості автомобіля [NUMBER], та автомобіля [NUMBER]. Також, позивач посилається на те, що 08 вересня 2010 року вона в присутності її чоловіка [PERSON] та іншого свідка отримала в борг в інтересах сімї у [PERSON] грошові кошти для купівлі меблів у дитячу кімнату та побутової техніки. Відповідач [PERSON] не брав жодної участі у поверненні позики, при поділ майна подружжя мають враховуватися і борги подружжя та правовідносини за зобовязаннями, що виникли в інтересах сімї, а тому з [PERSON] належить стягнути половину суми боргу в розмірі 27000,00 грн., та зарахувати як компенсацію частки вартості автомобіля [NUMBER], а залишок боргу в розмірі 54900,00 грн. стягнути на її користь. Відповідач [PERSON], не погоджуючись із запропонованим варіантом поділу спільного майна подружжя, подав до суду зустрічний позов, в якому після уточнень просив визначити спільним сумісним майном подружжя [PERSON] та [PERSON] трикімнатну квартиру № 328 загальною площею 65,5 м2, житловою 44,0 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд,8, автомобіль [NUMBER], земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий № 6325158502:00:005:0032, яка розташована за адресою: Роганська селищна рада, Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул.. Петровського,6, та поділити вказане спільне майно подружжя по 1/2 частці кожному. В обґрунтування своїх вимог посилався на те, що трикімнатна квартира, автомобіль [NUMBER], та земельна ділянка були придбані подружжям в період перебування їх у шлюбі та за їх спільні кошти, при цьому домовленості про добровільний поділ майна між ними не досягнуто. Оскільки набуття майна за час шлюбу створює презумпцію права спільної сумісної власності, а частки майна дружини та чоловіка є рівними, [PERSON] вважає свої вимоги законними та обґрунтованими. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали уточнені вимоги, просили їх задовольнити в повному обсязі. В задоволенні зустрічних вимог просили відмовити. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні уточнив зустрічні позовні вимоги та остаточно просив, відступивши від рівності часток подружжя, визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частки трикімнатної квартири № 328 загальною площею 65,5 м2, житловою 44,0 м2, яка розташована за адресою: м. Харків, Фесенківський вїзд,8, визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частини автомобіля [NUMBER], та 1/2 частки земельної ділянки площею 0,15 га, кадастровий № 6325158502:00:005:0032, яка розташована за адресою: Роганська селищна рада, Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул.. Петровського,6. В задоволенні первісних вимог [PERSON] просив відмовити. Представник третьої особи ПАТ КБ «ПриватБанк» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо часткового підтримання вимог [PERSON] Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30 квітня 2004 року (актовий запис № 216 Відділу реєстрації актів цивільного стану № 2 Харківського обласного управління юстиції). Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 02 квітня 2013 року у справі № 641/1411/13-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (т. 1 а.с. 52). Від шлюбу мають доньку [PERSON], [INFO] (т. 1 а.с. 51). Після розірвання шлюбу подружжя не дійшло згоди щодо поділу майна та звернулися до суду із відповідними позовами. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 65 Сімейного кодексу України визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. 7. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Відповідно до положень ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо частка є незначною і не може бути виділена в натурі, річ є неподільною, спільне володіння і користування майном є неможливим, таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сімї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Сторонами у справі заявлені наступні обєкти нерухомого та рухомого майна, які вони бажають поділити, а саме - квартира № 328 по Фесенківському вїзду,8 в м. Харкові, автомобіль [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], та земельна ділянка площею 0,15 га, кадастровий № 6325158502:00:005:0032, яка розташована за адресою: Роганська селищна рада, Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул.. Петровського,6. Судом встановлено, що 16 червня 2005 року укладено договір купівлі-продажу, посвідчений ПН [PERSON], за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру № 328 по Фесенківському вїзду,8 в м. Харкові загальною площею 65,5 м2, житловою 44,0 м2, право власності зареєстровано в Реєстрі 17.06.2005. Позивач [PERSON], посилаючись на положення п. 3 ч. 1 ст. 57 Сімейного кодексу України, просить визнати квартиру № 328 по Фесенківському вїзду,8 в м. Харкові її особистою власністю, оскільки це майно набуте нею за час шлюбу, але за кошти, якій належали їй особисто, а саме за кошти, отримані від продажу належного їй майна квартири [ADDRESS] (продаж здійснено 30.05.2005 за 102000,00 грн.) та отриманих нею кредитних коштів від ПАТ КБ «ПриватБанк» за кредитним договором № HAH2GF01270144 від 17.06.2005 в розмірі 28837,83 доларів США, з яких 24000,00 доларів США на придбання квартири № 328 по Фесенківському вїзду,8 в м. Харкові (продаж вказаної квартири здійснено за 151500,00 грн.). Відповідач [PERSON] не заперечує того факту, що для придбання спірної квартири та здійснення в ній ремонту, а також на придбання меблів було укладено кредитний договір, оформлений на імя його дружини [PERSON] При цьому він вказує, що в нього також були заощадження, в тому числі отримана у вересні 2004 року одноразова виплата допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності, які були вкладені ним для придбання спірної квартири, тому вважає цю квартиру спільним майном подружжя та просить за цих обставин просить відступити від засад рівності часток подружжя. Суд погоджується із позицією відповідача [PERSON], оскільки спірна квартира була придбана в період шлюбу, за кредитні кошти, отримані позивачем [PERSON] для сімї та в інтересах подружжя для придбання квартири, в якій вони мешкали. При цьому не можливо однозначно встановити, що грошові кошти від продажу належної [PERSON] квартири, були витрачені на придбання спірної квартири. Враховуючи той факт, що [PERSON] в грудні 2015 року в повному обсязі погасила кредитні зобовязання перед ПАТ КБ «ПриватБанк», суд визнає ці обставини істотними, а з урахуванням того, що в цій квартирі мешкає неповнолітня донька, яка після розірвання шлюбу залишилась мешкати із матірю, та вважає за необхідне відступити від засади рівності часток подружжя та в порядку поділу майна подружжя визнати за [PERSON] право власності на 2/3 часток спірної квартири, а за [PERSON] визнати право власності на 1/3 її частки. Показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які у судовому засіданні підтверджували, що спірна квартира та автомобіль [NUMBER], були придбані за особисті кошти позивача [PERSON] та кошти її матері суд оцінює критично, оскільки безпосереднім учасником подій вони не були, обставини їм відомі лише за слів позивача. [PERSON] надала у борг [PERSON] грошові кошти у 2010 році, однак цільове призначення цих коштів їй відомо лише зі слів самої [PERSON] 15 березня 2006 року імя [PERSON] було зареєстровано транспортний засіб автомобіль [NUMBER], однак 15.07.2008 [PERSON] було оформлено довіреність із правом передоручення на імя [PERSON], який скористався наданим йому правом та 07.12.2009 передав своє право користування та розпорядження транспортним засобом [PERSON], з 05 квітня 2014 року транспортний засіб зареєстрований за [PERSON] В ході розгляду справи було встановлено, що факт оформлення довіреності 15.07.2008 на імя [PERSON] був достеменно відомий [PERSON], з того часу вона не вчиняла жодних заходів щодо повернення майна, а відповідно до ч. 2 ст. 65 Сімейного кодексу України при укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Суду не надано доказів того, що при оформленні довіреності було відчужено транспортний засіб і грошові кошти за його реалізацію були отримані [PERSON], а тому відсутні і підстави вважати даний транспортний засіб - автомобіль [NUMBER], обєктом поділу майна. Що стосується автомобіля [NUMBER], який був зареєстрований 21.07.2010 на імя [PERSON], також відсутні підстави вважати його обєктом спільної власності подружжя, оскільки хоча він і був зареєстрований в період перебування особи у зареєстрованому шлюбі, однак є особистою власністю [PERSON] відповідно до ч. 6 ст. 57 Сімейного кодексу України як майно, набуте ним за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, оскільки рішенням суду у справі про розірвання шлюбу було встановлено, що подружжя спільно не мешкає саме з 2010 року, а обставини, встановлені судовим рішенням, не потребують додаткового доказування. За цих самих обставин не підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] грошового боргу за розпискою від 08.09.2010. Також в період шлюбу 24 червня 2008 року на імя [PERSON] зареєстровано транспортний засіб - автомобіль [NUMBER]. Позивач [PERSON], визнаючи, що [PERSON] в порядку поділу майна подружжя, має належати 1/2 частини автомобіля [NUMBER], вважає за можливе припинити його право власності на майно, зарахувавши вартість іншого майна. Однак суд із даною позицією позивача [PERSON] не може погодитися, оскільки припинення права власності відбувається за умов, визначених ст. 365 ЦК України, наявність одночасно усіх умов є обовязковим, а тому дані позовні вимоги задоволенню не підлягають. Також відповідач [PERSON] вказує, що згідно договору купівлі-продажу від 09.09.2008 [PERSON] отримала у власність земельну ділянку площею 0,15 га, кадастровий № 6325158502:00:005:0032, яка розташована за адресою: Роганська селищна рада, Харківська область, Харківський район, с. Комуніст, вул.. Петровського,6. Однак, за відомостями Управління Держгеокадастру у Харківському районі Харківської області, на земельну ділянку за адресою: Харківський район, Роганська селищна рада, сел. Комуніст, вул.. Петровського,6, кадастровий № 6325158502:00:005:0032 обліковується державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ 489379 за громадянином [PERSON]. Право власно на нерухоме майно виникає з моменту його державної реєстрації, а тому відсутні підстави включати це майно до переліку обєктів спільної власності подружжя. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають частковому задоволенню з урахування досліджених у судовому засіданні доказів. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial