Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], які перебувають на її утриманні і вихованні, а відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дітей, не приймає участі у їх вихованні. Відповідач постійного місця роботи немає , працює сезонно за кордоном, інших утриманців немає, фізично здоровий і спроможний сплачувати аліменти у визначеній нею сумі. Вона ж вимушена шукати роботу по місцю проживання, позаяк зобовязана виховувати малолітніх дітей. Старший син та донька навчаються в школі, а молодший часто хворіє і потребує систематичного догляду та лікування. А тому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на утримання кожної дитини. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав повністю посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснив, що факт неявки відповідача в судове засідання через виїзд за кордон свідчить про його зайнятість і отримання відповідного доходу, а тому, на його думку, відкладення розгляду справи через неявку позивача по зазначеній причині може вказувати тільки про затягування розгляду справи в той час як діти потребують систематичного утримання Просить позов задоволити. Відповідач і його представник в судове засідання не зявилися, хоч про час та місце розгляду справи були належним чином повідомлені, а тому суд в порядку ст.. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що сторони [PERSON] і [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], доньку [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтвах про народження яких значиться відповідач [PERSON], а мати [PERSON] (а.с.4, 6-7). Малолітні перебувають на утриманні і вихованні у позивачки [PERSON], що стверджується даними акту обстеження матеріально-побутових умов позивачки та довідки виконкому Тернівської сільської ради від 15 червня 2016 року за №1999(а.с.9,10). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає , що стверджується письмовою заявою позивачки. Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів на утримання дітей повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей , суд враховує майновий стан сторін , де позивачка здійснює догляд за малолітніми дітьми і не має інших джерел матеріального забезпечення, позбавлена можливості отримувати додатковий дохід, а відповідач має працездатний вік і немає інших утриманців. А тому, із урахуванням середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 900 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку цих дітей. При цьому, оскільки позивачка предявила позов 22.06.2016 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст.. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати в частині сплати судового збору покласти на відповідача.

Outcome: partial