Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що її донька [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюб з відповідачем [PERSON] ,, від шлюбу мають дітей - сина [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Подружнє життя між ними не склалося, 29 серпня 2008 року шлюб між ними розірвано. В даний час проживають окремо, діти проживають разом з нею, оскільки їх мати [PERSON] є інвалідом ІІ групи та систематично проходить курс лікування, батько долею дітей не цікавиться, не піклується про їх фізичний та духовний розвиток, матеріально дітей не утримує. У зв`язку з тим, що [PERSON] самоусунувся від виконання батьківських обов`язків відносно його дітей, просить позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час і місце судового засідання повідомлений належним чином, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позов визнає в повному обсязі, проти позбавлення його батьківських прав не заперечує /а.с. 89/. Третя особа Департамент соціально-гуманітарної політики Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свого представника до суду не направили, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, подали до суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності /а.с. 29/. Третя особа виконавчий комітет Вільногірської міської ради Дніпропетровської області свого представника до суду не направили, про час і місце судового засідання повідомлені належним чином, надали до суду листа з проханням справу розглядати за відсутності їх представника, проти задоволення позову в частині позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] не заперечують, у задоволенні позову в частині позбавлення батьківських прав відповідача відносно його сина [PERSON] , [INFO] просили відмовити, оскільки останній є повнолітньою особою, тому його батько не може бути позбавлений батьківських прав відносно нього/а.с.60-61/. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про час і місце судового засідання повідомлена належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримує в повному обсязі /а.с. 87/. За таких обставин, оскільки сторони в судове засідання не з`явились, про час і місце проведення судового засідання були повідомлені належним чином, суд вважає, що судове засідання можливо провести без їх участі, на підставі наявних у справі доказів, без фіксування судового засідання технічними засобами, що буде відповідати вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, 29 серпня 2008 року шлюб між ними розірвано, про що свідчить копія свідоцтва по розірвання шлюбу/а.с.6/. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтв про народження/а.с.7-8/. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов № 650 від 15.01.2020 року за адресою [ADDRESS] проживають [PERSON] , її донька [PERSON] , 1979 року народження (інвалід ІІ групи), онук [PERSON] , 2002 року народження, онук [PERSON] , [INFO], [PERSON] фактично здійснює догляд за хворою донькою та онуками /а.с.9/. Відповідно до копії довідки про наявність заборгованості із сплати аліментів від 11.03.2020 року наданої старшим державним виконавцем Вільногірського міського відділу державної виконавчої служби Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Сірою Т.В. [PERSON] станом на 01.03.2020 року має заборгованість зі сплати аліментів на утримання дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , на користь [PERSON] у розмірі 24448,10 грн. /а.с.14/. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вільногірської міської ради Дніпропетровської області від 17.06.2020 роу останні вважають за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] , [INFO] , відносно його неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] /а.с.70/. Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи. Згідно із ст. 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У відповідності з ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно з ч.1-4 ст. 150 СК України батьки зобов`язані: виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини. її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя: поважати дитину. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини. Стаття 1 Закону України «Про охорону дитинства» визначає дитиною особу віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосованим до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Пленумом Верховного Суду України в п.п. 15, 16, 18 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З урахуванням вищевикладеного та беручи до уваги те, що відповідач є батьком неповнолітнього [PERSON] , батьківські обов`язки не виконує, не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини, матеріально не утримує, умов для виховання дитини не створює, тому [PERSON] необхідно позбавити батьківських прав відносно його неповнолітнього сина [PERSON] , що і дає підстави для задоволення позову. Що ж стосується позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його сина [PERSON] , [INFO] , суд приходить до наступного. Відповідно до п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК. Таким чином, беручи до уваги те, що [PERSON] є повнолітньою особою, підстави позбавлення батьківських прав відповідача [PERSON] відносно нього відсутні, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Суд роз`яснює відповідачу у справі, що відповідно до ст. 169 СК України «Мати, батько, позбавлений батьківських прав, має право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, якщо дитина не була усиновлена і усиновлення не скасоване або не визнане недійсним судом». Згідно ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial