Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом 17.05.2017 року, який обґрунтовує тим, що вона з 11.10.2003 року перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON], а [INFO] - син [PERSON].Зазначає, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, хоча має таку можливість, оскільки має добрий стан здоров'я, не має інших утриманців та аліментів нікому не виплачує. За вказаних обставин, після зміни позовних вимог, просить суд стягнути з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 850 грн. щомісячно. В судове засідання сторони по справі не з'явились, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві просила змінені позовні вимоги задовольнити, а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що змінені позовні вимоги визнає в повному обсязі. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 11.10.2003 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про одруження серії [NUMBER], виданого 11.10.2003 (а.с. 4). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.2005 року (а.с. 3), а [INFO] народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 14.03.2014 року (а.с. 2). З довідки № 850, виданої виконкомом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 17.05.2017 року вбачається, що діти сторін по справі проживають разом з матір'ю [PERSON] (а.с. 6). Так, судом встановлено, що між сторонами по справі не досягнуто домовленості щодо утримання малолітніх дітей. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати синів, судом не встановлено. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання спільних дітей, тобто може надавати допомогу на їх утримання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO]. В статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Згідно ч. 3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітніх синів сторін по справі, суд враховує їх стан здоров'я та матеріальне становище, які здорові, перебувають на утриманні матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який фізично здоровий, працездатного віку, та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання малолітніх сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], визначений позивачем та визнаний відповідачем у твердій грошовій сумі в розмірі 850 (вісімсот п'ятдесят) грн. щомісячно до досягнення старшою дитиною повноліття, з індексацією цієї суми відповідно до закону. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітніх синів [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача, а на користь позивача - судові витрати за надання правової допомоги адвокатом, яка згідно довідки, наданої адвокатом Гуменюк Н.В., становить 400 грн. (а.с. 7).

Outcome: approved