Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Вказує, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 року з відповідача стягуюся аліменти на її користь на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення ним повноліття. У зв`язку з неналежним виконання відповідачем своїх обов`язків щодо сплати аліментів у відповідача утворилась заборгованість, у зв`язку з чим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2020 року з [PERSON] стягнуто в її користь 6689,80 грн. неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.04.2019 року по 29.02.2020 року. Зазначає, що з моменту ухвалення рішення про стягнення пені, відповідач продовжує ухилятися від сплати аліментів і станом на 30.11.2020 року у нього утворилась заборгованість у розмірі 42502,75 грн. А тому, просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2020 року по 30.11.2020 року в розмірі 6288,71 грн. До початку розгляду справи по суті позивач подала заяву про слухання справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити з підстав, викладених у заяві. Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлений про час та місце слухання справи. Заяви про розгляд справи за його відсутності та відзив на позов не подав. А тому, суд ухвалив проводити заочний розгляд справи, у відповідності до ст. 280 ЦПК України. Розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом з`ясовано, що рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 14.12.2016 року з [PERSON] стягуюся аліменти на користь [PERSON] на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходів) щомісячно, починаючи з 16.11.2016 року і до досягнення ним повноліття (а.с. 11-12). Крім того, рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області від 03.09.2020 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 6689,80 грн. неустойки (пені) від суми несплачених аліментів за період з 01.04.2019 року по 29.02.2020 року (а.с. ). Згідно з частинами першою, другою статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Отже, відповідач зобов`язаний сплачувати аліменти, що свідчить про наявність презумпції вини платника аліментів у виникненні заборгованості з їх сплати та є підставою для застосування до відповідача відповідальності, передбаченої частиною першою статті 196 СК України. Обов`язок доведення відсутності вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів покладається на боржника. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 квітня 2019 року у справі № 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18) відступила від висновків Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у раніше прийнятих постановах від 02 листопада 2016 року у справі № 6-1554цс16, від 16 березня 2016 року у справі № 6-2589цс15, від 03 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15 та від 16 березня 2016 року у справі № 6-300цс16, і дійшла висновку, що пеня за заборгованість зі сплати аліментів нараховується на весь розмір несплачених у відповідному місяці аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на один відсоток. Як вбачається із представленого позивачем розрахунку, розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2020 року по 30.11.2020 року складає 6288,71 грн. (а.с. 17). При цьому, вказаний розрахунок пені відповідачем не оспорюється та іншого розрахунку не представлено, а тому суд приймає його до уваги. Відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи, що відповідачем не надано суду доказів того, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з погіршенням стану здоров`я та чи іншими поважними причинами. Таким чином, суд вважає, що вказана заборгованість виникла з вини платника аліментів, тому у нього утворилася пеня за прострочення сплати аліментів на утримання сина [PERSON] , а тому позовні вимоги в розмірі заявленому в позовній заяві про стягнення пені за прострочення сплати аліментів за період з 01.03.2020 року по 30.11.2020 року підлягають до задоволення. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору при подачі позову до суду у розмірі 840,80 грн., від слати яких при зверненні до суду позивач звільнена.

Outcome: approved