Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до [PERSON] про виділ часток із майна, що є у спільній сумісній власності, встановлення порядку користування квартирою. Свої позовні вимоги обгрунтовує тим, що квартира [ADDRESS] належить їй та відповідачу на праві спільної сумісної власності. Сторони не можуть дійти згоди щодо усіх аспектів володіння та користування спільним нерухомим майном. Крім того позивач хоче вільно на власний розсуд розпорядитися своєю частиною квартири та подарувати її дочці. Просить припинити право спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] на цілу частку у квартирі та визнати за [PERSON] та [PERSON] право власності по ? частині кожному у квартирі [ADDRESS]. Встановити постійний порядок користування квартирою [ADDRESS] в м. Рівне, виділити у постійне користування [PERSON] ? частину кімнати житловою площею 17,5 кв.м. позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4» та балкон розміром 2,8 кв.м. на який є вихід з виділеної частини цієї кімнати; виділити у постійне користування [PERSON] ? частину кімнати житловою площею 17,7 кв.м., позначену у технічному паспорті на квартиру під номером «4»; залишити у спільному користуванні кухню, санвузол, коридор, кладовку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, подала заяву в якій вказала, що позов підтримує повністю, просить справу розглядати без її участі за участю представника [PERSON] В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав викладених в позовній заяві просила їх задоволити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце судового засідання, про причини неявки від відповідача повідомлення не надійшло. Суд вважає, що наявних в матеріалах справи доказів достатньо для ухвалення заочного рішення у відсутності відповідача, який не з'явився. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS]. належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], що вбачається з договору купівлі-продажу від 21 лютого 2001 року. Частиною 2 ст. 355 ЦК України встановлено, що майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно з ч.1 ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Відповідно до ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. Згідно з ч.2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Відповідно до ч.2 ст. 370 ЦК України, у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Таким чином, на підставі наявних доказів та положень чинного законодавства, суд прийшов до висновку, що частки [PERSON] та [PERSON] в спільній сумісній власності є рівними і складають по 1/2 частині квартири [ADDRESS] кожного співвласника. Як встановлено ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Позивач, як співвласник кваpтиpи, вiдповiдно до вимог ст.358, ст.361 ЦК України, має право на свiй розсуд володiти, користуватися та розпоряджатися належною йому частиною квартирою, може вимагати усунення будь-яких порушень його права власностi, хоч би цi порушення i не були поєднанi з позбавленням володiння. Відповідно до вимог ч.3 ст.358 ЦК України, співвласник має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Як слідує з роз'яснень, даних в п.14 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов. Судом встановлено, що спірна квартира не може бути поділена в натурі, тому вимоги позивача про встановлення порядку користування квартирою суд вважає обґрунтованими та доведеними. Вpаховуючи хаpактеp планування кваpтиpи, суд вважає, що запpопонований позивачем поpядок коpистування спipною кваpтиpою є найбiльш pацiональним та доцiльним i таким, що не поpушує нi житлових прав сторін, ні їх прав співвласників квартири. На підставі викладеного,

Outcome: approved