Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача - Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» моральну шкоду за затримку розрахунку при звільненні в розмірі 15000,00 грн. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що в Дочірньому підприємстві «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» вона працювала на посаді інженера з патентної та винахідницької роботи Оперативно-технічного загону з 01 квітня 2004 року. Наказом №82-п від 05 липня 2012 року була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Після звільнення їй не була нарахована та сплачена, передбачена при скороченні чисельності чи штату працівників відповідно до п.2.10 Колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом ДП «ЛІКВО» НАК «Нафтогаз Україна» та Профспілкою працівників нафтової і газової промисловості України на 2012-2014 р.р., зареєстрованої у Міністерстві соціальної політики України 18.01.2012 року, додаткова допомога при звільненні, залежна від загального стажу роботи в галузі, і не була нарахована та сплачена матеріальна допомога на оздоровлення, передбачена п. 4.4.7.3 цього Колективного договору. Рішенням Фрунзенського районного суду м. Харкова від 08.04.2013 року позовні вимоги [PERSON] про зобов'язання Дочірнього підприємства «Воєнізована аварійно-рятувальна (газорятувальна) служба «ЛІКВО» нафтогазової промисловості» Національної акціонерної компанії «Нафтогаз України» нарахувати та сплатити грошову допомогу задоволено, а ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 18.07.2013 р. рішення залишено без змін. У березні 2012 року позивач перенесла операцію, після якої хворіла до травня 2012 року. Лікування та реабілітація вимагали значних коштів. У травні 2012 року адміністрація підприємства на її прохання надала чергову щорічну відпустку у червні-липні 2012 р. з порушенням права щодо виплати матеріальної допомоги на оздоровлення в розмірі посадового окладу. Відповідач фактично розрахувався з позивачем, виплативши передбачену Колективним договором додаткову допомогу, залежну від загального стажу роботи на підприємстві і матеріальну допомогу на оздоровлення лише 13 вересня 2013 року. Такі дії відповідача завдали їй важких моральних страждань та стали причиною затримки реабілітації після хвороби та погіршення здоров'я. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити та стягнути з відповідача моральну шкоду за затримку розрахунку при звільнені в розмірі 15000,00 грн. Представник відповідача Горгуль Н.М., яка діє на підставі довіреності, в судовому засіданні проти позову заперечувала, та просила у задоволенні позовних вимог відмовити в повному обсязі, зазначивши, що позивачем не доведено жодних доказів щодо визначення розміру шкоди. Ціну позову вважає необґрунтованою та не підтверджену жодним документом, а ґрунтується виключно на міркуваннях позивача, що не може бути доказом розміру будь-яких відшкодувань. Згідно з вимогами ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 3 ст. 10 та ч. ч. 1, 4 ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до вимог ч. 1, 3 ст. 58 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, що містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до положень ст.212 ЦПК України - суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд постановляє рішення в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод та законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 32, 56, 62 Конституції України фізичні та юридичні особи мають право на відшкодування завданої їм моральної шкоди, заподіяної внаслідок порушення їх прав, свобод та законних інтересів. Підставами відповідальності за завдану моральну шкоду визначені ч.1 ст. 1167 ЦК України. Моральна шкода, завдана юридичній особі неправомірними діями відшкодовується особою, яка її завдала. Наказом №82-п від 05 липня 2012 року позивач була звільнена з роботи у зв'язку зі скороченням штату працівників за п.1 ст. 40 КЗпП України. Як вбачається з копій платіжних доручень № 2794 та № 2795 від 13 вересня 2013 року, про виплату додаткової та матеріальної допомоги, відповідач фактично розрахувався з позивачем майже через рік після звільнення. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб і незалежно від майнової шкоди яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до положень ст.. 237-1 КЗпП України, відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі , якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Як вбачається з ч.2 п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України №4 від 31.03.1995р., при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди, обов'язковому з'ясуванню підлягає наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних втрат, якими діями вони заподіяні, в якій грошовій або матеріальній формі позивач оцінює заподіяну шкоду та з чого він при цьому виходить. Згідно медичної довідки КМБ №17 від 03.04.2012р. позивачу була проведена операція 28.03.2012р.. Та, згідно листка непрацездатності № 822460, [PERSON] повернулась до виконання своїх службових обов'язків з 04.05.2012р., що підтверджується табелем обліку використання робочого часу за травень 2012р. та оплатою, згідно розрахункового листа за травень 2012р. Таким чином, операція та хвороба, на яку посилається позивач в обґрунтування своїх позовних вимог та розміру моральної шкоди, судом не може бути прийнята в якості доказу важких моральних страждань, оскільки відсутня наявність причинного зв'язку між шкодою та протиправним діянням відповідача. Суд вважає обґрунтованими доводи позивача, що затримка розрахунку при звільненні, позивачу були спричинені моральні страждання, які полягають в протиправній бездіяльності відповідача, пов'язані з том, що [PERSON] вимушена була звертатись до суду за захистом своїх законних прав, що суд сприймає як підставу для стягнення на користь позивача компенсації за завдану моральну шкоду. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат, їх тривалості, можливості відновлення, тощо. Зокрема враховується стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих та виробничих стосунках. При цьому суд виходить із засад розумності, виваженості та справедливості. Таким чином суд частково задовольняє вимоги позивача про стягнення з відповідача грошової компенсації заподіяної моральної шкоди у сумі 3000,00 (три тисячі) грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд стягує з винної сторони всі судові витрати, а тому з відповідача на користь держави стягується судовий збір в розмірі 243,60 грн.. На підставі викладеного та

Outcome: partial