Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. У вказаній квартирі зареєстрований її попередній власник [PERSON], який з моменту продажу своєї частки квартири в ній не проживає, особистих речей відповідача в будинку не має, його перебування на реєстраційному обліку перешкоджає позивачу на власний розсуд користуватися та розпоряджатись своїм майном. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не відомі, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS] (витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 11.09.2015 року). В даній квартирі зареєстрований [PERSON] (довідка ТОВ «Шумен» від 30.05.2016 року). Згідно договору купівлі-продажу від 11.09.2015 року, відповідач продав свою частину, а позивач купила квартиру [ADDRESS]. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив той факт, що відповідач з 2015 року у вказаній квартирі не проживає, в її утриманні участі не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не проживає у квартирі позивача з 2015 року, сторони з того часу не спілкуються, а відтак втратив право користування зазначеною квартирою. Разом з тим, зняття особи з реєстраційного обліку є похідним від визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. За наявності відповідного судового рішення органи міграційної служби зобовязані зняти особу з реєстраційного обліку. На підставі ст. ст. 15, 317, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України, ст.ст. 3,4,10, 57-61, 88, 209, 212-215, 224-226 ЦПК України, суд,

Outcome: partial