Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому позовні вимоги якого збільшила, в якому просить суд стягувати з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/2 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття доньки. Позивач в судове засідання не з`явилась. Представник позивача, адвокат Тимчук О.В. в судовому засіданні позов підтримав та просив суд стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до повноліття доньки. Позовні вимоги обґрунтував тим, що сторони з 21 серпня 2009 року перебували разом у шлюбі від якого в них народилась донька [PERSON] . Рішенням суду від 2012 року шлюб між сторонами розірвано та дитина залишилась проживати разом із матір`ю. Батько, відповідач по справі, надає допомогу дитині не регулярно та не кожного місяця, в зв`язку з чим позивач змушена звернутись до суду з позовом. Як на підставу для стягнення з відповідач саме 1/2 частини всих його видів заробітку (доходу), представник вказав те, що донька [PERSON] має серйозні проблеми зі здоров`ям, а саме невелика аортальна недостатність, невеликий проланс передньої стулки мітрального клапана з мінімальною недостатністю, і відповідно потребує періодичних обстежень, профілактики та лікування, а тому витрати на утримання такої дитини є значно більшими ніж на звичану диину. Окрім того вказував на те, що оскільки дитина хворіє то мати несе значний тягар щодо догляду за нею, оскільки вона не має можливості залишити таку дитину без догляду та нагляду, дитина потребує посиленого контролю за станом здоров`я та самопочуттям, а також посиленого харчування на що також йдуть значні витрати у позивачки. Відповідач в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференцзв`язку позов визнав частково, у розмрі 1/4 частини всих видів його заробітку доходу.\~ Пояснив суду, що після розірвання шлюбу донька [PERSON] дійсно залишилась проживати разом із матір`ю [PERSON] . Потім його колишня дружина виїхала на заробітки за кордон, а донька залишилась проживати разом з дідусем та бабусею на карту якої він щомісячно переводив кошти на утримання дитини. Вказав на те, що твердження позивача про те, що він не піклується про дитину, не забезпечує її всим необхідним та не надає матеріальної допомоги, не відповідають дійсності та є такими, що вводять суд в оману і створюють його негативний образ, як батька. Пояснив суду, що він з 2012 року щомісячно пересилає кошти на утримання доньки, останнім часом він сплачував по 1500 грн. на місць, а тому йому не зрозуміло чому позивач так вчинила та звернулась до суду. Заначив, що дійсно, після того, як дізнався про існування данного позову перестав сплачувати кошти на доньку до винесення рішення судом. Йому відомо, що донька має певне захворювання та потребує періодичного обстеження та можливо лікування, однак він повідомляв колишній дружині про те, що готовий надати допомогу, якщо вона покаже відповідні документи на підтвердження необхідних коштів на такі обстеження. Вважає, що стягнення аліментів у розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) буде достатнім та таким, що забезпечуватиме нормальні умови життя доньки. Зауважив суду і на те, що він має на утриманні дружину і доньку, які також потребують коштів, а тому він не має можливості сплачувати аліменти у вказаному позивачем розмірі. Просив суд позов задовільнити частково. Представник відповідача, адвокат Кіріяк Н.В. в судовому засіданні проведеному в режимі відеоконференцзв`язку позов визнала також частково у вказаному відповідачем розмірі. Вказала суду на те, що розмір аліментів, який просить суд стягнути позивачка є значно завищеним та не відповідає вимогам співмірності участі обох батьків в утриманні дитини, тому і вважає, що розмір аліментів 1/4 частина від його заробітку (доходу) буде цілком відповідати потребам доньки та відповідач матиме змогу без суттєвої зміни у майновому стані їх платити. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, вважає що позов\~ підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках.\~ Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Ст. 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності з ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом встановлено, що сторони з 21 серпня 2009 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 14 вересня 2012 року розірвано (а.с.6). Від даного шлюбу сторни мають малолітню дитину, доньку [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 15 жовтня 2009 року (а.с.5). Згідно із ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, частин 7,8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь - яких питань щодо дітей суд повинен виходити з найкращого забезпечення інтересів дітей. Згідно із ч. 1,2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-Х1І від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного духовного і соціального розвитку. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до положення ч.1, ч. 2 статті 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ст. 141 Сімейного кодексу України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Ст. 150 Сімейного Кодексу України вказує на те, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Згідно зі ст. 27 Конвенції про права дитини, прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20 листопада 1989 pоку, батько або (і) інші особи, що виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здатностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Це положення відбите в українському законодавстві. Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним з головних конституційних обов`язків (ч. 2 ст. 51 Конституції України) і традиційно закріплюється в сімейному законодавстві. Положення Сімейного кодексу України регулюють відносини з утримання між батьками й дітьми, між матір`ю й батьком дитини з метою затвердження почуття обов`язку батьків і дітей один перед одним і мають своєю спрямованістю створення в сім`ї сприятливих умов фізичного, розумового, морального, духовного й соціального розвитку дитини. Регулювання відносин батьків і дітей щодо утримання здійснюється відповідно до положень міжнародних правових актів, зокрема Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року, Конвенції про права дитини тощо і погоджується із загальними засадами регулювання сімейних відносин, закріпленими вст. 7 Сімейного кодексу України. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду Українивід 15 червня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» за відсутністю домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З довідки, виданої обслуговуючим кооперативом «Сміла» № 407 від 19 червня 2019 року вбачається, що позивач [PERSON] зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON] (а.с.7). Відповідно проживаючи разом з дитиною, позивач має право на отримання аліментів від відповідача, який є її батьком. Відповідач [PERSON] не заперечував того факту, що його спільна з позивачем\~ [PERSON] донька проживає разом із матір`ю з 2012 року, однак зауважив, що позивач часто перебуває на заробітках за кордоном. Згідно до частини першої статті 181 Сімейного кодексуУкраїни способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. У відповідності з ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного Кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Судом встановлено, що на даний час дитина проживає разом із матір`ю окремо від батька, між сторонами не досягнуто згоди щодо сплати аліментів, відповідач у добровільному порядку матеріальну допомогу на утримання дітей надає періодично та різними сумами, що є підставою звернення позивача до суду з вимогами про стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позивач обґрунтувала позовні вимоги про стягнення аліментів у розмірі 1/2 частини всих видів його заробітку (доходу) тим, що дитина постійно хворіє на підтвердження чого надала до суду копії медичних документів. Суд, оглянув в судовому засіданні надані позивачем докази, на підтвердження необхідності стягнення з відповідача на її користь аліментів на утримання доньки саме в розмірі 1/2 частини його заробітку (доходу). З копії консультативного висновку та кардіологічного обстеження від 12 вересня 2019 року вбачається, що [PERSON] встановлено діагноз: невелика аортальна недостатність. Невеликий пролапс передньої стулки мітрального клапана з мінімальною недостатністю (а.с.47,48). Окрім того позивачка надала суду виписку з історії стаціонарного хворого про те, що донька перебувала на лікуванні з 26 травня 2011 року по 03 червня 2011 року (а.с.49-50), консультативний висновок від 23 травня 2011 року (а.с.51-52), карту ехокардіографічного обстеження від 19 травня 2011 року (а.с.53). Однак, таке обґрунтування позовних вимог саме про стягнення аліментів на утримання дитини, суд не приймає до уваги, оскільки лікування дитини є додатковими витратами та такі позовні вимоги мають розглядатись окремо. Окрім того з оглянутих в судовому засідання доказів, які надані позивачем до позовної заяви, як на підтвердження необхідного розміру частки аліментів, вбачається, що більша половина з них (а.с.49-50,51-52,53) датовані ще\~ 2011 роком. Крім того, з наданих позивачем до суду документів, суд позбавлений можливості встановити розмір затрат, які понесла позивач, а чи буде нести в подальшому на лікування, консультації та профілактику захорювання доньки [PERSON] . Відповідач та його представник заперечували проти розміру аліментів, які просить стягнути позивач, оскільки це складатиме половину доходів відповідча та він буде нести практично повністю тягар утримання доньки. Оскільки утримання дітей має відбуватись порівно як батьком так і матір`ю, вважає, що аліменти в розмірі 1/4 частини всих видів його заробітку (доходу) відповідатимуть принципу рівності та будуть достатніми для нормального проживання та розвитку доньки. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач має задовільний стан здоров`я, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Суд врахував і наяність на утриманні відповідача дружини та дитини, оскільки даний факт не оспорювався стороною позивача, хоча відповідачем до суду жодних доказів на підтвердження цього не надано. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання дитини. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно вимог ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може\~ ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд приходить до висновку, що позивачем не доведено наявність підстав для стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини всих видів його заробітку (доходу) та не надано відповідних доказів на можливість їх сплати відповідачем. Приймаючи до уваги викладене, з метою захисту прав та охоронюваних законом інтересів дитини [PERSON] , суд вважає, що виходячи з того, що обоє батьків мають обов`язок утримувати дитину поріву, обставин, які б дозволяли суду зробити висновок про необхідність стягнення з відповідача максимального розміру аліментів у розмірі половини його заробітку (доходу) судом не встановлено, відповідно позов підлягає до часткового задоволення, а саме стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 27 червня 2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Разом з цим, суд вважає за належне роз`яснити сторонам, що відповідно до ст. 192 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось з них, а також положення ст. 185 Сімейного кодексу України щодо обов`язку того з батьків, з кого присуджено аліменти на дитину, брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Одночасно суд роз`яснює, що статтею 196 Сімейного кодексу України передбачена відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Ч. 1 ст. 191 СК України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. На підставі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка звільнена від сплати судового збору за подання позову про стягнення аліментів на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому у відповідності зі ст. 141 ЦПК України судовий збір в дохід держави в розмірі 768 грн. 40 коп. підлягає стягненню з відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved