Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гранум Плюс» в якому просить: - визнати недійсною додаткову угоду до договору оренди земельної ділянки [NUMBER] від 15.12.2010 року укладену 01.07.2016 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранум Плюс» та [PERSON] ; - скасувати рішення про державну реєстрацію іншого речового права на земельну ділянку площею 3,0469 га., кадастровий номер 1823487200:07:000:0111. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що [PERSON] , після смерті якої позивач успадкувала земельну ділянку, не могла підписати додаткову угоду, оскільки на день її укладення вже була мертвою. Представник позивача позов підтримав, про що надав суду відповідну заяву. Представник відповідача в судове засідання не з?явився. У зв?язку з цим справа розглядається за правилами ст. ст. 280-284 ЦПК України. Суд, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог та дослідивши надані сторонами докази, вважає, що позов підлягає повному задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно державного акту на земельну ділянку від 14.12.2006 року [PERSON] належала земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 3,0469 га., кадастровий номер 1823487200:07:000:0111 (а.с. 7). 15.12.2010 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранум Плюс» був укладений договір оренди вказаної земельної ділянки [NUMBER] (а.с. 11-12). Договір був укладений строком на 5 років. [INFO] [PERSON] померла і її ділянку успадкувала [PERSON] (а.с. 8). Останній 17.08.2018 року було видане свідоцтво про право на спадщину. 01 липня 2016 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Гранум Плюс» була укладена додаткова угода до договору оренди земельної ділянки [NUMBER] від 15.12.2010 року (а.с. 13). Згідно умов даної угоди договір оренди земельної ділянки було пролонговано на 10 років. Однак [PERSON] не могла укласти вищевказану додаткову угоду, оскільки померла більш ніж за 5 років до її укладення (а.с. 8). Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). В частинах першій - третій, п`ятій та шостій статті 203 цього ЦК України зазначено, що: - зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; - особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; - волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; - правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; - правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оскільки на укладення додаткової угоди до договору оренди земельної ділянки [PERSON] не проявляла свою внутрішню волю, то суд визнає додаткову угоду недійсною та скасовує її державну реєстрацію. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд керується ст. 141 ЦПК України і стягує з відповідача на користь позивача понесені нею витрати на сплату судового збору.

Outcome: approved