Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], про визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням у квартирі № [ADDRESS]. Про місце, день та час розгляду справи по суті, учасники справи повідомлялись належним чином, але у судове засідання не зявились. Позивач у поданій заяві, просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Третя особа, також просила розглянути справу без її участі, проти задоволення позовних вимог не заперечувала. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву не подав. У звязку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 25 травня 2018 року та яким причини неявки не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 ЦПК України, занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала в тому, що вона отримала право користування квартирою № 43 у будинку № 30-А, що розташований по вулиці Володимирська у місті Рубіжне Луганської області на підставі ордеру на право зайняття житлового приміщення виданого їй у 1983 році. До складу її сімї входили її чоловік та її син, і саме тому вона надала відповідачу право користування цією квартирою, який також зареєстрував своє місце проживання в цій квартирі. Пізніше у вказаній квартирі були зареєстровані її дочка разом із сином. Але відповідач не проживає у вказаній квартирі з березня 2013 року. І тому відповідача слід визнати таким, що втратив право користування зазначеною квартирою. Третя особа у поданій заяві не заперечувала проти задоволення позову, інших пояснень не надала. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Двадцятого січня 1983 року, на підставі рішення виконкома Рубіжанської міської ради народних депутатів № 571 від 30 грудня 1982 року, Виконавчий комітет Рубіжанської міської ради народних депутатів, видав [PERSON], ордер № 8 на право зайняття двох кімнат у квартирі № [ADDRESS] (колішня Леніна) в місті Рубіжне (а.с.12). Проте, з урахуванням інших даних ордеру, суд не має сумнівів, що у по-батькові наймача була допущена помилка і вказаний ордер був виданий саме позивачу [PERSON]. До складу сімї [PERSON] входили: чоловік [PERSON] та син [PERSON] (а.с.12). Станом на 16 березня 2017 року в квартирі № [ADDRESS], мають зареєстроване місце проживання: позивач [PERSON], її син [PERSON], її донька [PERSON] та її онук [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до акту перевірки проживання від 16 березня 2018 року, складеного за участю сусідів-свідків ([PERSON], [PERSON], [PERSON]), [PERSON] в квартирі № [ADDRESS] не проживає з березня 2013 року (а.с.14). Отже, із встановлених обставин вбачається, що позивач та відповідачі стали учасниками цивільних правовідносин у сфері безстрокового права користування жилим приміщенням в будинку державного житлового фонду, в межах яких між ними, як наймачем та членом сім`ї наймача, виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї наймача, права користування квартирою у звязку із його невикористанням понад пять років. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень статті 47 Конституції України держава створює умови, за яких кожен громадянин матиме змогу взяти житло в оренду; громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Так, з огляду на положення частини 1 статті 9 Житлового кодексу Української РСР, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. При цьому, згідно частини 1 статті 61 цього ж кодексу, користування жилим приміщенням у таких будинках здійснюється відповідно до договору найму, який укладається у письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем та громадянином - на ім`я, якого видано ордер, який враховуючи положення статті 64 того ж кодексу має право вселити в отримане жиле приміщення - членів своєї сім`ї, які разом з наймачем користуються на рівні з ним усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем квартири №43 у будинку №30-А, що розташований по вулиці Володимирська в місті Рубіжне Луганської області, і має зареєстроване місце проживання у зазначеній квартирі з 20 січня 1983 року (а.с.12). [PERSON], надала право користування цією квартирою, в тому числі і своєму синові [PERSON] і той, також зареєстрував своє місце проживання у зазначеній квартирі. Пізніше вона вселила у цю ж квартиру свою доньку - [PERSON] та онука [PERSON], як членів своєї сім`ї і вона також зареєстрували своє місце проживання у вказаній квартирі (а.с.13,16). Частина 4 статті 9 Житлового кодексу Української РСР гарантує, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. При цьому стаття 71 цього ж кодексу передбачає, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення тільки протягом шести місяців, за відсутності передбачених цією ж статтею поважних причин, для застосування яких він повинен заявити наймодавцю. Таким чином, з огляду на те, що позивачем доведена відсутність [PERSON] у квартирі № 43 в будинку №30-А, що розташований по вулиці Володимирська в місті Рубіжне Луганської області, понад шість місяців, і матеріали справи не містять інформації про повідомлення [PERSON] про наявність поважних причин своєї відсутності, суд вважає, що [PERSON] дійсно втратив право користування цієї квартирою. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON], слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже,

Outcome: approved