Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про повернення коштів. Позов мотивований тим, що в липні 2013 року позивач виявила бажання придбати дачний будинок в с. Селище, Тиврівського району, Вінницької області та звернулась з цього приводу до [PERSON], яка назвала себе власником будинку. Після огляду будинку зясувалось, що для його продажу відповідачу потрібно виготовити ряд документів, а саме правовстановлюючі, проект на газ та електроенергію. Для виготовлення цих документів та подальшого продажу будинку між сторонами відбулась попередня домовленість, тобто погодили, що позивач надає відповідачу аванс в розмірі 2500 доларів США, а [PERSON] в строк до липня 2014 року оформляє усі необхідні документи для купівлі-продажу будинку. 31.01.2014 року [PERSON] передала [PERSON] кошти в розмірі 2500 доларів США, про що відповідачем було написано розписку. В кінці 2014 року сторони прибули до натаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу, проте зясувалося, що документи на будинок в повній мірі не виготовлені, що унеможливлює укладення договору купівлі-продажу. Більше того, [PERSON] почала змінювати умови продажу будинку, а потім взагалі відмовилась його продавати на основі попередніх домовленостей. Так як сторони не дійшли згоди щодо купівлі-продажу будинку позивач почала вимагати повернення коштів, наданих в якості авансу за будинок. Проте з моменту предявлення вимоги про повернення коштів, тобто з початку 2015 року кошти позивачу повернені не були. 09.02.2016 року позивач направила на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів в розмірі 2500 доларів США протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги, проте [PERSON] жодним чином не відреагувала, що і стало підставою звернення [PERSON] до суду з позовом. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце судового розгляду справи була повідомлена належним чином. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов обгрунтований та підлягає задоволенню з таких підстав. В липні 2013 року позивач виявила бажання придбати дачний будинок в с. Селище, Тиврівського району, Вінницької області та звернулась з цього приводу до [PERSON], яка назвала себе власником будинку. Після огляду будинку зясувалось, що для його продажу відповідачу потрібно виготовити низку документів, а саме правовстановлюючі, проект на природний газ та електроенергію. Для виготовлення цих документів та подальшого продажу будинку між сторонами відбулась попередня домовленість про те, що позивач надає відповідачу аванс в розмірі 2500 доларів США, а [PERSON] в строк до липня 2014 року оформляє усі необхідні документи для купівлі-продажу будинку. 31.01.2014 року [PERSON] передала [PERSON] кошти в розмірі 2500 доларів США, про що відповідачем було написано розписку. В кінці 2014 року сторони прибули до натаріуса з метою укладення договору купівлі-продажу, проте зясувалося, що документи на будинок в повній мірі не виготовлені, що унеможливлює укладення договору купівлі-продажу. Також [PERSON] почала змінювати умови продажу будинку, а потім взагалі відмовилась його продавати згідно з попередньою домовленістю. У зв»язку з тим, що сторони не дійшли згоди щодо купівлі-продажу будинку позивач почала вимагати повернення коштів, наданих в якості авансу за будинок. Проте з моменту предявлення вимоги про повернення коштів, тобто з початку 2015 року кошти позивачу повернені не були. 09.02.2016 року позивач направила на адресу відповідача письмову вимогу про повернення коштів в розмірі 2500 доларів США протягом семи днів з моменту отримання цієї вимоги, проте [PERSON] кошти не повернула. Відповідно до ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобовязання на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Згідно зі ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобовязуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений сторонами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Частиною 2 ст. 570 ЦК України встановлено презумпцію авансу, згідно з якою якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів є завдатком, вона вважається авансом. Згідно з ч.1 ст. 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч. 3 ст. 640 ЦК України договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення або державної реєстрації, а в разі необхідності і нотаріального посвідчення, і державної реєстрації з моменту державної реєстрації. Так, попередній договір від 31.01.2014 року укладено в письмовій формі але без дотримання всіх істотних вимог. Однак договір нотаріально не посвідчений, тобто сторонами договору не виконано вимог законодавства щодо нотаріального посвідчення договору. У разі недотримання сторонами вимог закону про нотаріальне посвідчення договору, такий договір, відповідно до ч.1 ст. 220 ЦК України є нікчемним і не породжує для сторін будь-яких правових наслідків. На відміну від завдатку аванс є способом платежу, він не виконує забезпечувальної функції, а виконує функцію попередньої оплати. Сторона, яка видала аванс, має право вимагати його повернення у випадку невиконання договору, а сторона, яка отримала аванс, не може бути зобовязана до його повернення у більшому розмірі. На підставі вищевикладеного суд дійшов висновку про задоволення позову, оскільки відповідачем було отримано 2500 доларів США як аванс за придбання будинку. Проте з вини [PERSON] договір купівлі-продажу не був укладений, тобто взяті на себе зобовязання відповідач не виконала, що підтверджується наданими позивачем доказами. Зазначені обставини переконують суд в наявності підстав для задоволення позову. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved