Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] . Після його смерті відкрилась спадщина на все належне йому майно, а саме житловий будинок [ADDRESS] , земельна ділянка для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,25 га, земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,68 га, земельна ділянка на ведення особистого седянського господарства, площею 0,4947 га. Додатково вказала, що з 1976 року до 15 листопада 1996 року з померлим проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. 16 листопада 1996 року між ними було укладено шлюб. Під час спільного проживання, мали спільний бюджет, вели спільне господарство і на спільні кошти ними було набуто спільне майно, а саме збудовано будинок. А тому, просить визнати за нею право власності на Ѕ частину житлового будинку [ADDRESS] , на Ѕ частину земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, площею 0,25 га, на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,68 га та на Ѕ частину земельної ділянки на ведення особистого седянського господарства, площею 0,4947 га. Позивач в заяві на ім`я суду позовні вимоги підтримала повністю та просить їх задоволити. Справу просить розглянути без її участі. Відповідач [PERSON] до суду подала відзив на позовну заяву та пояснила, що її брат [PERSON] зробив заповідальне розпорядження на її ім`я. Відповідно, подала заяву про прийняття спадщини, після його смерті. Вважає, що позивач неправомірно просить визнати за нею право власності на Ѕ частину земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,68 га та Ѕ частину земельної ділянки на ведення особистого седянського господарства, площею 0,4947 га, так як дані земельні ділянки були отримані [PERSON] в приватну власність шляхом приватизації. А тому вважає, що дане нерухоме майно є його особистою приватною власністю. Голова Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області в заяві на ім`я суду позов визнав та просить справу розглянути без його участі та участі представника сільської ради. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. 16 листопада 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Виконкомом Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, актовий запис №10, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 16 листопада 1996 року. [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право власності на нерухоме майно. Підстава набуття - рішення Виконкому Курозванівської сільської ради. [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,4947 га, яка знаходиться на території Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, цільове призначення для ведення особистого селянського господарства на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . [PERSON] належала земельна ділянка площею 0,2500 га, яка знаходиться на території Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, цільове призначення для будівництва та обслуговування житлового будинку на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . [PERSON] належала земельна ділянка площею 1,8 га, яка знаходиться на території Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області, цільове призначення для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] . [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданного 07 липня 2017 року Виконавчим комітетом Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області. Після смерті [PERSON] відповідно до ст.ст.1216-1223 ЦК України, відкрилась спадщина на майно, в тому числі і на вказане нерухоме майно. Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту, згідно із ч.1 ст.61 СК України. Згідно із ст.163СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч.1, 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Відповідно до положень ч.1 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Таким чином, спірний будинок [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу між сторонами у рівних частках, тобто, по 1/2 частині кожному. Щодо визнання за позивачем Ѕ частини земельної ділянки площею 0,25 га для будівництва та обслуговування житлового будинку і господарських споруд, суд приходить до такого висновку. Відповідно до п.5 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно із положеннями ч.1 ст.81, ч.3 ст.116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. У разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, відповідно до ч.1 ст.120 ЗК України. Згідно із ч.4 ст.120 ЗК України при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. Відповідно до п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Враховуючи те, що у кожного із подружжя, який має частку у спільно набутому будинку, у такій самій частці виникає й право власності на земельну ділянку, необхідну для обслуговування квартири, тому суд приходить до висновку про визнати за позивачем право власності на 1/2 частини спірної земельної ділянки. Щодо визнання права власності на Ѕ частини земельних ділянок для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, площею 1,68 га та для ведення особистого седянського господарства, площею 0,4947 га, суд приходить до такого. [PERSON] , який помер [INFO] , головою Курозванівської сільської ради Гощанського району Рівненської області 11 квітня 2002 року та 24 червня 2003 року було видано державні акти на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , серії [NUMBER] відповідно. Відповідно до ст.60 СК України визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до п.18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року №2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в даній частині позову необхідно відмовити, так як спірні земельні ділянки не є спільною сумісною власністю. А тому позов підлягає до часткового задоволення.

Outcome: partial