Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] сільська рада Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 12.11.2007 року помер його батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку, що знаходяться в с. Гаразджа Луцького району вул. Весела, 16. При цьому зазначає, що з 25.08.1993 року батько перебував в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] і після реєстрації шлюбу залишив її прізвище. Вказує, що за життя [PERSON] 01.08.1996 року склав заповіт, згідно якого заповів ? частину вказаного будинку йому і у спірному будинку проживає відповідач, а батько до смерті мешкав у колишньої дружини [PERSON] Вважає, що відповідач не прийняла спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, оскільки вона не проживала з батьком на час відкриття спадщини і не вела спільного господарства. Після смерті батька всі його документи залишились у відповідача, на його прохання надати копії, остання відмовляється їх надати, що перешкоджало йому оформити спадкові права. Постановою нотаріуса від 18.12.2015 року йому відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, в звязку з відсутністю факту прийняття спадщини у шестимісячний строк та юридичного факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час прийняття спадщини. В звязку з чим, просить визнати за ним право власності на ? частини спадкового майна після смерті [PERSON] за законом та заповітом, що складається з житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами та земельної ділянки для їх обслуговування, що розташовані в с. Гаразджа Луцького району вул. Весела, 16. Позивач та його представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали з підстав в ній зазначених, просили суд її задовольнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні позов не визнали, просили відмовити в його задоволенні, оскільки позивач не прийняв спадщину. Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача [PERSON] сільська рада Луцького району Волинської області в судове засідання не зявився, проте по Заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, покази свідка, дослідивши наявні письмові докази, суд прийшов до висновку, що позов до задоволення не підлягає з наступних підстав. Судом встановлено, що 12.11.2007 року помер [PERSON], що підтверджується відповідним свідоцтвом про смерть серії І-ЕГ № 158307 від 18.04.2014 року (а.с. 13). Належність [PERSON] житлового будинку з надвірними спорудами, який знаходиться\~по в с. Гаразджа Луцького району вул. Весела, 16, підтверджується довідкою [PERSON] сільської ради від 17 квітня 2004 року. Відповідно до довідки за [PERSON] у відповідності із записом в погосподарській книзі рахується вищевказане будинковолодіння (а.с. 20). На підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ВЛ № 023299 від 13.01.2004 року [PERSON] належить земельна ділянка для обслуговування житлового будинку, площею 0,2400 га, що знаходяться в с. Гаразджа Луцького району вул. Весела, 16 (а.с. 19). Після смерті [PERSON] спадкоємцями першої черги являються [PERSON] та [PERSON], як діти померлого (а.с. 14). На випадок своєї смерті спадкодавець склав заповіт, згідно якого заповів належну йому на праві власності 1/2 частини будинковолодіння в с. Гаразджа Луцького району вул. Весела, 16 на користь сина [PERSON]В.(а.с. 15). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. А згідно\~\~ст. 1218 цього ж Кодексу\~\~до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно із ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені після відкриття спадщини. У першу чергу, право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народженні після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 цього Кодексу). Згідно\~\~ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку встановленого\~\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. А в ст. 1269 цього Кодексу\~\~зазначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщин не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (ст. 1270 ЦК України). У відповідно до ч. 2 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Для того, щоб набути право на спадщину, спадкоємці за заповітом або за законом мають прийняти її у порядку та у строки, встановлені законом. З відповіді № 20/01-16 від 20.01.2016 року Луцької районної державної нотаріальної контори вбачається, що спадкова справа після смерті [PERSON], який помер 12.11.2007 року, не заводилась (а.с. 29, 30). Довідкою № 4839 від 06.06.2014 року, виданої Луцьким РВ УМВС України у Волинській встановлено, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], проте за місцем реєстрації не проживає близько шістнадцяти років, що підтверджено показами свідків: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 64). Крім того, з довідки № 203 від 12.03.2015 року, виданої виконавчим комітетом [PERSON] сільської ради Луцького району Волинської області, вбачається, що [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], проте понад 16 років фактично постійно не проживав за даною адресою. З пояснень осіб, які беруть участь у справі, а також досліджених в судовому засіданні письмових доказів, показань свідка [PERSON], судом встановлено, що позивач на час відкриття спадщини з померлим не проживав, протягом шести місяців нотаріусу заяву про прийняття спадщини не подав. Даний факт в судовому засіданні не заперечив сам позивач. Суд не приймає до уваги посилання позивача та його представника на ту обставину, що для звернення з заявою про прийняття спадщини позивачу необхідно подати оригінали правовстановлюючих документів на нерухоме майно, оскільки не підтверджені належними та допустимими доказами. Відмови нотаріуса з цих підстав ні позивач, ні його представник суду не надали. При цьому, враховуючи, що нерухоме майно зареєстроване у відповідних органах на праві власності за померлим, позивач для оформлення своїх спадкових прав був вправі подати нотаріусу заяву про витребування таких даних у цих органах. Крім того, з наявної в матеріалах справи постанови нотаріуса від 18.12.2015 року ЗА № 1638/02-31 вбачається, що позивачу відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, в звязку з відсутністю факту прийняття спадщини у шестимісячний строк та юридичного факту спільного проживання спадкоємця із спадкодавцем на час прийняття спадщини (а.с. 11). Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи, що належних та допустимих доказів прийняття спадщини позивачем [PERSON] у встановленому законом порядку останнім не надано, таких доказів, суд вважає, що позовні вимоги до задоволення не підлягають.

Outcome: dismissed