Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення боргу. Позовні вимоги мотивує тим, що у 2013 році вона орендувала приміщення магазину в [ADDRESS] у громадянки [PERSON], яка також працювала у неї продавцем. У зв'язку з тим, що попиту на товар не було і реалізувати даний товар не вдалося, то у 2014 році було здійснено інвентаризацію, згідно якої в магазині залишилося товару на суму 45000 гривень та вирішила припинити торгівлю в даному магазині. Однак відповідачка попросила не забирати товар і залишити їй товар для реалізації. Однак до 2016 року відповідачка кошти від реалізації товару їй не повернула, у зв'язку з чим 20.02.2016 році вона щодо цього звернулася до Тячівського ВП ГУНП в Закарпатській області, де вказана подія знайшла своє підтвердження. Крім цього, відповідачка надала письмову розписку, за якою зобов'язалася суму боргу 45000 гривень повертати потижнево по 750 гривень. Просить стягнути з відповідачки на її користь заборгованість в сумі 45000 гривень та судові витрати. Позивачка і її представник в судовому засіданні позов підтримали частково посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і додатково пояснили, що на час розгляду справи в суді відповідачка частково повернула борг і просять стягнути з відповідачки залишок боргу в сумі 35000 гривень. Вказують, що між сторонами мав місце саме договір позики. Представник відповідачки в судовому засіданні позов визнала частково і пояснила, що зі слів відповідачки їй відомо, що між сторонами мав місце договір позики на суму 45000 гривень і на даний час залишок боргу становить 35000 гривень, які відповідачка зобов'язалася повернути. Дослідивши всі обставини справи, суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що у 2014 року між позивачкою [PERSON] та відповідачкою [PERSON] було укладено договір позики, за яким відповідач по справі [PERSON] позичила у позивачки [PERSON] 45000 гривень, залишивши у себе товар на вказану суму і зобов'язалася погашати борг рівними частинами по 750 гривень щотижня, що підтверджується письмовою розпискою відповідачки, її письмовим поясненням, а також висновком Тячівського ВП ГУНП України в Закарпатській області від 29 лютого 2016 року (а.с.5-7). На наявність правовідносин між сторонами щодо позики вказали в судовому засіданні також свідки [PERSON] і [PERSON]. Згідно ст.. 526 ЦК України зобов'язання повинно виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства. Відповідно до ст.. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк, то воно підлягає виконанню у цей строк. А згідно до ч. 1 ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Згідно ч. 2 ст. 1046 ЦК України, договір позики вважається укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визнаних родовими ознаками. Відповідно ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. За своєю юридичною природою договір позики є реальною односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника або інший письмовий документ, незалежно від його найменування, з якого дійсно вбачається як сам факт отримання в борг (тобто із зобов'язанням повернення) певної грошової суми, так і дати її отримання. Така правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 2 липня 2014 року у справі № 6-79 цс 14. Відповідно до ст. 11 ч.1 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб , поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб , які беруть участь у справі. А згідно до ст.60 цього Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини , на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст. ст. 58 , 59 цього Кодексу докази повинні бути належними і допустимими. Обставини справи , які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування , не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як встановлено в судовому засіданні відповідачка [PERSON] свої зобов'язання за зазначеним договором позики виконала не в повному обсязі і повернула позивачу тільки 10000 гривень, що визнала в судовому засіданні сама позивачка і її представник. З урахуванням наведеного , суд вважає, що позов є підставним і в межах підтриманих в судовому засіданні позовних вимог його слід задовольнити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею та документально підтверджені судові витрати. А тому судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідачів.

Outcome: partial