Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом до відповідача [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно доньки [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що від шлюбу з відповідачем має доньку [PERSON] , [INFO] . Рішенням суду від 02 квітня 2008 року шлюб між сторонами був розірваний. Дитина сторін залишилась з позивачем, перебуваючи повністю на її утриманні, оскільки відповідач і після розірвання шлюбу жодним чином не приймає участі у вихованні та утриманні своєї дитини, не відвідує її. Тому позивач просила суд позбавити відповідача батьківських прав відносно їхньої доньки. Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року позовні вимоги [PERSON] було задоволено. 02 серпня 2019 року до суду звернувся відповідач [PERSON] із заявою про перегляд заочного рішення, у якій зазначив, що при ухваленні заочного рішення судом не було встановлено винної поведінки [PERSON] щодо ухилення від виконання своїх батьківських обов`язків, а також того, чи можливо змінити його поведінку в кращу сторону, не сприяв захисту інтересів дитини щодо її права на батьківське піклування та не врахував того, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не вик4онують батьківську обов`язки. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 16 жовтня 2019 року заочне рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 червня 2019 року у цивільній справі № 201/3879/19 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа Орган опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради про позбавлення батьківських прав скасувати та призначити вказану цивільну справу до розгляду в загальному порядку. Від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити з підстав у позові викладених. Відповідач у судові засідання призначені на 03 грудня 2019 року та 17 січня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Участь у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року приймав представник відповідача. Представник відповідача 17 січня 2020 року не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Відповідач у судовому засіданні від 16 листопада 2019 року пояснив, що позовних вимог він не визнає, оскільки він з донькою зустрічається біля її школи, дитині допомагає матеріально та передає речі, але їх побаченням перешкоджає його колишня дружина [PERSON] , тому він не мав можливості відвідувати дитину під час її свят, в тому числі у школі, не відвідував її виступів, тощо. Про необхідність сплати аліментів йому нічого відомо не було, з матеріалами виконавчого провадження щодо стягнення з відповідача аліментів дізнався тільки у червні 2019 року. Відповідач зазначив, що на підтвердження даних обставин має докази, які буде надано у наступне судове засідання. Від представника третьої особи Органу опіки та піклування Соборної районної у Дніпрі ради Голик О.І. надійшла заява про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити з підстав у позові викладених. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України за відсутності всіх осіб, які беруть участь у справі, суд проводить розгляд цивільної справи без фіксування технічними засобами, за наявними у справі матеріалами. Дослідивши та оцінивши надані докази, у їх сукупності з увагою на їх належність, допустимість та достатність, проаналізувавши доводи, які викладені в позовній заяві і співставивши їх з матеріалами справи, суд встановив наступні обставини та відповідні до них правовідносини. Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до змісту ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно із ст. 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько(-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно положень ст. 141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Судом встановлено, що з 07 липня 2006 року [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який був розірваний у січні 2008 року судовим рішенням, а прізвище дружини було змінене на дошлюбне « [PERSON] » (а.с. 6, 9). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 8). Прізвище дитини « [INFO] » було змінено на « [INFO] », про що видано повторно свідоцтво про народження, на підставі рішення виконкому Жовтневої районної у місті Дніпропетровську ради № 76 від 22 березня 2013 року «Про дозвіл [PERSON] на зміну прізвища дитини [PERSON] , [INFO] » (а.с. 7). Прізвище позивача « [PERSON] » було змінено на « [PERSON] » внаслідок реєстрації 30 червня 2012 року шлюбу з [PERSON] (а.с. 19). З матеріалів справи вбачається, що рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 05 грудня 2007 року з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання їхньої доньки [PERSON] в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу щомісячно, але не менше 30% прожиткового віку для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з 15 жовтня 2007 року (а.с. 10). Відповідно до довідки Амур-Нижньодніпровського ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області № 1252 від 11 березня 2019 року [PERSON] ухиляється від сплати аліментів на утримання доньки, тому згідно із розрахунком заборгованості з виплати аліментів така заборгованість [PERSON] становить 134958,82 грн. (а.с 11, 12-14). Згідно із розрахунком, виданим Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість зі сплати аліментів [PERSON] станом на 24.11.2019 р. становить 154088,50 грн. Заборгованість зі сплати аліментів Відповідачем не погашалась, незважаючи на твердження відповідача про його працевлаштування та достатній рівень заробітку, а також незважаючи на обізнаність відповідача із наявністю у нього обов`язку сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідно до Розрахунку заборгованості з виплати аліментів, виданим Соборним ВДВС міста Дніпра ГТУЮ у Дніпропетровській області, заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на 28.11.2019 р. становила 152088,50 грн., а банківською квитанцією №ПН1720 від 25.11.2019 р., наданою представником відповідача у судовому засіданні, яке відбулось 03.12.2019 року, підтверджено сплату відповідачем 2000,00 грн. Інших доказів на підтвердження виконання відповідачем свого обов`язку щодо погашення заборгованості зі сплати аліментів, не надано. [PERSON] і [PERSON] зареєстровані і проживають за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з документами, складеними учбовим закладом, який відвідує дитина: КЗО «Спеціалізована багатопрофільна школа № 23 з поглибленим вивченням англійської мови Дніпровської міської ради, а також даними медичного закладу та Дніпровського театру льодових мініатюр «Кристал», де дитина займається з 4 років, вихованням, розвитком та піклування про здоров`я дитини займається матір дівчинки [PERSON] та її чоловік [PERSON] . Дані документи не містять жодних відомостей про участь у вихованні, розвитку, піклуванні про здоров`я дитини відповідача [PERSON] . Згідно з письмовими доказами наданими третьою особою, а саме, поясненнями сусідів і осіб, знайомих як з позивачем, так і з відповідачем, відповідач не приймає участі у вихованні доньки, не відвідує її, не турбується про дитину. Письмовими документами, наданими третьою особою є також твір, виконаний власноруч дитиною та отриманий органом опіки від [PERSON] . Даний твір містить описання сім`ї та рідних [PERSON] . Дитина до складу її сім`ї та її рідних відносить свою маму [PERSON] , свого батька [PERSON] , свого рідного брата [PERSON], дідусів та бабусь - батьків своєї мами [PERSON] та свого батька [PERSON] . Жодних відомостей про те, що дитина має батька [PERSON] , даний твір не містить. Виконавчим комітетом Соборної районної у місті Дніпрі ради 27 травня 2019 року складено висновок № 117/05-38 про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його доньки [PERSON] , [INFO] . Представник третьої особи надаючи суду пояснення щодо обставин справи зазначила, що перед вирішенням питання щодо надання даного висновку було опитані сусіди та особи, які є знайомими як з позивачем, так і відповідачем та яким були достеменно знайомі обставини щодо участі батька [PERSON] у вихованні та утриманні дитини. Під час опитування таких осіб було встановлено, що [PERSON] протягом багатьох років участі і вихованні дитини взагалі не приймав. Також було встановлено, що [PERSON] має значну заборгованість зі сплати аліментів на утримання дитини, яку не погашає. Під час особистого звернення [PERSON] до органу опіки, яке відбулось перший, але останній раз 11 червня 2019 р., тобто після відкриття провадження у даній справі, [PERSON] стверджував, що він спілкується з дитиною, але у спілкуванні йому перешкоджає її мати [PERSON] . Дане звернення було єдиним та за результатом його розгляду [PERSON] до органу опіки більше не звертався. [PERSON] жодних підтверджень щодо свого спілкування з дитиною на протязі більш ніж 11 років її життя не надав. Окрім того, представником третьої особи підтверджено, що з метою встановлення сприйняття дитиною кола своєї родини, тобто близьких їй людей, дитині представником органу опіки було запропоновано написати твір про родину дитини, описавши всіх її членів. Даний твір долучено до матеріалів справи і в даному творі дитина описала всіх членів своєї родини, проте даний твір не містив жодних відомостей про відповідача. Враховуючи всі зібрані органом опіки документи, представник третьої особи додатково підтвердила, що даний Висновок винесений обґрунтовано та просила позовні вимоги задовольнити. Позивач [PERSON] надаючи суду пояснення по обставинам справи зазначила, що з відповідачем [PERSON] з 07 липня 2006 року перебувала у зареєстрованому шлюбі. Спільне проживання між ними припинилось, коли їх доньці виповнилось 6 місяців, а шлюб було розірвано у січні 2008 року судовим рішенням, тобто, коли дитині виповнилось 1 рік. Окрім того, зважаючи, що позивач не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання дитини, а вона знаходилась на той час у відпусті по догляду за дитиною, то вона вимушена була в судовому порядку стягнути з [PERSON] аліменти на утримання дитини. В 2009 р. виконавчий лист про стягнення аліментів нею був поданий для примусового виконання до АНД відділу Державної виконавчої служби, тобто за місцем проживання відповідача. Проте аліментів відповідач не сплачував, оскільки офіційно він не працював та жодного майна, яке було зареєстровано на його ім`я не мав. Згодом відповідач змінив місце своєї реєстрації на: [ADDRESS] , тому, в 2018 р. виконавче провадження по стягненню аліментів було передано до Соборного відділу ДВС. Однак і після передачі виконавчого провадження [PERSON] аліментів не сплачував. Позивач підтвердила, що остання зустріч з дитиною відбулась у відповідача, коли Дитині було приблизно 1,5 роки. Відповідач [PERSON] зателефонував позивача та повідомив, що заїде до дитини. Приїхав на автомобілі, але двигун не вимикав. Більше відповідач [PERSON] до дитини не приїздив та про зустрічі з дитиною позивача не просив. Також позивач зазначила, що приблизно в 2010 році відповідач ще раз телефонував позивачу, але включно з питання надання йому документів про їх розлучення, оскільки готувався до нового одруження. Про дитину не питав, про зустріч з дитиною нічого не казав. Більше відповідач [PERSON] ні дзвонив та не приїздив. Дитина жодного разу на протязі всіх цих більш ніж 11 років не зазначала, що з нею зустрічався [PERSON] . Дитина знає єдиного батька, яким для неї є чоловік позивача - [PERSON] , який опікується дитиною та займається питаннями її навчання та розвитку, матеріального утримання. Допитаний у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок [PERSON] , пояснив, що він є свекром [PERSON] . Щодо обставин справи пояснив, що [PERSON] є дружиною його сина [PERSON] . Його син та невістка познайомились, коли її дочка [PERSON] була ще зовсім малою дитиною, а приблизно з віку 4 років вона з матір`ю та його сином проживала у його будинку. Йому достеменно відомо про те, що у [PERSON] є рідний батько [PERSON] , але жодного разу він його не тільки не бачив, та й навіть не чув ні від [PERSON] , ні від свого сина, ні від батьків [PERSON] про те, що [PERSON] зустрічався з дитиною, передавав їй речі чи гроші, або просив про такі зустрічі. Від невістки знає, що остання зустріч [PERSON] з [PERSON] була, коли дитині було близько 1,5 роки. Свідок також пояснив, що ніколи за всі ці роки він не бачив не тільки [PERSON] , але й ніколи не бачив його матері - [PERSON] , хоча, наприклад, на день народження [PERSON] до їх будинку приїздили всі знайомі невістки, сина та родичі. Від невістки та сина йому відомо, що протягом вже майже 12 років, відповідач аліментів на утримання дитини не сплачував. Свідок підтвердив, що дитина знає його сина як свого батька. Допитана у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок[PERSON] , пояснила, що вона дружить з позивачем [PERSON] вже довгі роки. Їй відомо, що [PERSON] розлучилась з [PERSON] в 2008 році, та від даного шлюбу позивач має дитину - [PERSON] . Свідок пояснила, що її родина та родина [PERSON] дружать та спільно проводять дитячі свята, інші свята, тощо. Але протягом багатьох років їх знайомства вона жодного разу не бачила, щоб до дитини приїздив її колишній чоловік [PERSON] , як ніколи про таку обставину не чула від [PERSON] чи єє чоловіка [PERSON] . Від позивача [PERSON] їй відомо, що [PERSON] взагалі дитиною не цікавиться і до дитини не приїздить, матеріальної допомоги на утримання дитини ніколи не надавав. Також свідок пояснила, що і від [PERSON] , яка як кожна дитина розповідала хто і які іграшки їй подарував, ніколи не чула, щоб їй дарував подарунки [PERSON] . Свідок також пояснила, що якщо б вона не знала, що [PERSON] є дитиною від першого шлюбу [PERSON] , то ніколи б не подумала, що [PERSON] не є рідним батьком [PERSON] . Допитана у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок[PERSON] , пояснила, що вона є рідною матір`ю [PERSON] Пояснила, що її донька була одружена з відповідачем [PERSON] не дуже довго. Коли її онучці було близько 6 місяців, донька пішла від відповідача. Позивач та відповідач розлучились внаслідок того, що відповідач [PERSON] ніколи не зважав на те, що він є одруженим. Постійно відвідував клуби та ресторани, ніколи не зважав те, що гроші, які були в родині потрібні родини, а не тільки йому. У її дочки під час декретної відпустки та після народження дитини доволі часто не було грошей на життя, оскільки гроші були необхідними тільки для [PERSON] . Наприклад, всі кошти, що були в їх родині [PERSON] без жодних вагань витрачав на себе: на відвідини ним клубів та задоволення інших, але своїх забаганок (забажав придбати автомобіль - забрав всі гроші, які були, вирішив купити для автомобіля нові колеса - забрав всі гроші, тощо). Питанням як буде жити без грошей його вагітна дружина не переймався. Після народження дитини його відношення ні до дружини, ні до дитини в частині необхідності опікувати ними, не змінилось. Після їх розлучення, [PERSON] дитину відвідав один раз, коли [PERSON] було близько 1,5 роки. Дані відвідини були не тривалими, всього кілько хвилин. Зі слів своєї дочки, під час тієї зустрічі відповідач навіть не вимикав двигун свого автомобіля, швидко передав їй ляльку та поїхав. Більше жодного разу за вже майже 12 років відповідач [PERSON] , який проживає з дитиною в одному місті, з дитиною не зустрічався. Більше ніколи ніяких іграшок чи то речей дитині не передавав, аліментів на утримання дитини не сплачував. Допитаний у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року свідок [PERSON] , пояснив, що від є родичем [PERSON] , оскільки одружений на рідній сестрі останнього, а також, вже багато років, добре знайомий з позивачем [PERSON] , оскільки вона була колись дружиною [PERSON] . Свідок пояснив, що і з [PERSON] , і з [PERSON] він спілкується і донині. Свідок також пояснив, що [PERSON] є людиною егоїстичною, що живе для себе та керується виключно власними інтересами. Свідок зазначив, що відповідач дуже любить дорогі автомобілі, часто їх міняє, любить та купує собі дорогі речі та розповідає, що має дуже хороший заробіток. Також свідок пояснив, що йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] розлучились в 2008 році, а також відомо, що від шлюбу вони мають дитину [PERSON] . Свідок пояснив, що спілкуючись з [PERSON] вже багато років, жодного разу за всі ці роки не чув від [PERSON] , щоб той казав, що бачив свою доньку, чи купував та передавав їй іграшки чи речі, як ніколи під час їх зустрічей [PERSON] не казав, що [PERSON] перешкоджає його зустрічам з дитиною, як ніколи [PERSON] не відвідував власних рідних племінників та ніколи не питав і в свідка про те, як себе вони почувають. Відповідно до пояснень наданих представником відповідача у судовому засіданні від 03 грудня 2019 року, відношення відповідача до своїх батьківських прав є наслідком того, що відповідачу при народженні дитини було тільки 19 років, тобто він був занадто молодим. Суд також зазначає, що протягом слухання справи відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відповідач [PERSON] спілкувався з дитиною, надавав допомогу матеріально та речами, а також того, що позивач перешкоджала його зустрічам з дитиною, як то стверджував відповідач. Суд з огляду на викладене вважає, що твердження відповідача про спілкування з дитиною та надання їй матеріальної допомоги, про наявність доказів піклування про дитину, але ненадання доказів на підтвердження таких обставин справи, пояснення позивача та свідків, а також наступна не участь відповідача у судових засіданнях є доказами того, що відповідач не має бажання і в подальшому виконувати свої батьківські обов`язки відносно дочки [PERSON] . За таких обставин, твердження відповідача про спілкування з дитиною та перешкоди у спілкуванні з дитиною з боку позивача [PERSON] на протязі 11.5 років, спростовуються обставинами справи та дослідженими судом доказами по справі. Стаття 164 СК України встановлює перелік підстав позбавлення батьків батьківських прав. Так, відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України однією з підстав для позбавлення батьківських прав є ухилення батьків від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року № 3 ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Згідно із ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. У рішенні по справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) Європейський суд з прав людини висловлює таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, N 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). Зокрема, якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує (див., mutatis mutandis, справу «Хазе проти Німеччини», № 11057/02, п. 99, ЄСПЛ 2004-III (витяги)). Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я (див. справи «Валлова і Валла проти Чеської Республіки», № 23848/04, п. 72, від 26 жовтня 2006 року; і «Гавелка та інші проти Чеської Республіки», № 23499/06, № 57, від 21 червня 2007 року). Із рішення Європейського суду з прав людини у справі «М.С. проти України» (Заява № 2091/13) від 11 липня 2017 року вбачається, що вказане рішення підтвердило сталу позицію Європейського Суду, яка зводиться до визначення насамперед «якнайкращих інтересів дитини», а не батьків, що потребує детального вивчення ситуації, врахування різноманітних чинників, які можуть вплинути на інтереси дитини, дотримання справедливої процедури у вирішенні спірного питання для всіх сторін. Окрім того, суд має виходити з того, що батьки мають рівні права у спорах про опіку над дітьми, і жодні презумпції, які ґрунтуються на ознаці статі, не повинні братись до уваги, але при цьому відповідно до п.76 даного рішення «… При определении лучших интересов ребёнка в конкретном деле необходимо принять во внимание два соображения: во-первых, в лучших интересах ребёнка состоит поддержание связи с семьёй, кроме тех случаев, когда семья оказывается явственно неподходящей или не функционирующей; и во-вторых, в лучших интересах ребёнка состоит его развитие в безопасном и надёжном окружении, которое действительно функционирует (см. Mamchur v. Ukraine, № 10383/09, § 100, 16 июля 2015). В даному випадку, згідно з наданими та дослідженими судом доказами, суд приходить до висновку, що відповідач проживаючи із дитиною в одному місті, не маючи підтверджених фізичних захворювань, які протягом 11,5 років до звернення відповідача до суду і після порушення провадження у справі перешкоджали відповідачу зустрічатися з дитиною, за відсутності наявності доказів перешкод у спілкуванні з дитиною протягом 11,5 років, дійсно ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню своєї доньки [PERSON] , [INFO] , свідомо нехтував та нехтує своїми батьківськими обов`язками, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не спілкується з нею в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не сприяє засвоєнню загальновизнаних норм моралі, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини, не піклується про стан її здоров`я, хоча мав би це робити, тобто з власної волі ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, ніякого інтересу до спілкування з дочкою не проявляє. З огляду на викладене, суд доходить до висновку про те, що позбавлення батьківських прав відповідача відповідатиме інтересам дитини. Судові витрати необхідно розподілити відповідно до ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved