Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що 18 листопада 1999 року з відповідачем по справі зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1522. В шлюбі народилась дочка - [PERSON], [INFO]. На даний час вона з чоловіком шлюбні відносини не підтримує. Відповідач коштів на утримання дочки в достатньому розмірі не надає, хоча дохід отримує, так як має депозитні вклади в банку. Дитина є інвалідом дитинства, а тому потребує покращеного харчування та додаткових витрат. Відповідач на даний час не працює, а тому вважає, що аліменти слід присудити в твердій грошовій сумі. За наведених обставин просила шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з нею, стягувати з відповідача аліменти у свою користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 4 000 гривень щомісячно до досягнення дочкою повнолітня. Позивачка в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач в судове засідання 05 березня 2014 року не з'явився, причини неявки суд не повідомив. В судове засідання 08 квітня 2014 року відповідач знову не з'явився, подав до суду заяву про перенесення судового засідання у зв'язку з його перебуванням на лікуванні. На підтвердження своїх слів надав суду довідку про огляд лікарем Університетської клініки центр клінічної медицини, однак довідки про те, що він перебуває на лікарняному або на лікуванні суду не надав (а.с.21). Також надав суду письмові заперечення на позовні вимоги позивачки, просив у задоволенні позову відмовити. Судове засідання було відкладено на 15 квітня 2014 року з метою дотримання встановлених законом строків розгляду судом справ про стягнення аліментів та недопущення затягування судового розгляду. В судове засідання 15 квітня 2014 року відповідач знову не з'явився, подав до суду 11 квітня 2014 року особисто через канцелярію суду заяву про перенесення судового засідання. Належних та допустимих доказів перебування на лікуванні суду не надав. З врахування думку позивачки, яка категорично заперечила проти перенесення судового засідання та надання строку для примирення, а також положень ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, де вказано, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру, оскільки справа про стягнення аліментів перебуває тривалий час на розгляді, а відповідач намагається зловживати своїм правом шляхом затягування судового розгляду справи, то суд вирішує дану справу по суті спору, виходячи з наявних у справі доказів, про що не заперечує позивачка. В письмових запереченнях проти позову відповідач вказував на можливість збереження сім'ї, на безпідставність позовних вимог позивачки, тому просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення позивачки, взявши до уваги письмові заперечення відповідача, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 18 листопада 1999 року (а.с.5) сторони зареєстрували шлюб 18 листопада 1999 року у відділі реєстрації актів громадянського стану Івано-Франківського міськвиконкому Івано-Франківської області, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1522. В шлюбі народилась дочка - [PERSON], [INFO]. Сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 03 березня 2001 року (а.с.6). Дитина є інвалідом з дитинства. Соціальну допомогу на неї отримує позивачка - [PERSON], як опікун, що підтверджується копією посвідчення серії [NUMBER] від 04 листопада 2013 року. Довідкою до акта огляду МСЕК Міністерства охорони здоров'я України серії 10 ААБ № 578802 підтверджено, що позивачка є інвалідом ІІІ групи. Відповідач по справі на даний час хворіє, має діагноз: гіпертонічна хвороба ІІ ступеня, ризик високий. Дана обставина знайшла своє підтвердження в довідці-обстеження, яка міститься в матеріалах справи (а.с.21). 20 листопада 2013 року між ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» та [PERSON] було укладено договір банківського строкового вкладу за яким відповідач вніс на депозит Банку грошові кошти в сумі 460 000 грн. строком до 20 лютого 2014 року (а.с.9). За час користування коштами Вкладу Банк нараховує і виплачує Вкладникові проценти за ставкою 22 % річних (п.2 договору). Відповідачем долучено до заперечення копії договорів банківського вкладу які оформлені на матір відповідача, однак, договір від 20.11.2013 було укладено на ім'я відповідача, тобто в його власності є 460 000 грн., якими він користувався та на які нараховувались відсотки, а у матері відповідача є свої кошти, які вона використала на власний розсуд (а.с.26, 27). Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не приймає долучені відповідачем до матеріалів справи договори-заяви № 336235/1654/3-14 від 06 лютого 2014 року (а.с.26,27), так як вони укладені з особами, які не є сторонами по справі, а тому не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом взято до уваги бажання відповідача зберегти сім'ю, однак позивачка категорично проти збереження шлюбу. Відповідно до ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Позивачка не бажає надалі перебувати у шлюбі з відповідачем, а тому їх шлюб доцільно розірвати. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст.1,2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний заробіток, суд дійшов висновку, що аліменти, підлягаючі стягненню з нього в користь позивачки на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує стан здоров'я дитини та платника аліментів, докази на підтвердження матеріального становища відповідача, відсутність у нього інших утриманців, оскільки мати відповідача є забезпеченою особою, що вбачається з договорів. З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково: шлюб між сторонами розірвати, малолітню дитину залишити на проживанні з матір'ю, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 2 000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову в суд. В решті вимог позову слід відмовити. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України,

Outcome: partial