Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу 195/600 частини домоволодіння [ADDRESS] від 28 травня 1991 року та визнання права власності на зазначену частину домоволодіння в порядку набувальної давності з припиненням права власності відповідача на 47/300 і 101/600 частини домоволодіння по вул.. Немишлянській, 265 у м. Харкові. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що домоволодінням [ADDRESS] користувались: літ.»А-1» - [PERSON].(приміщеннями 2-1,2-2,2-3,ІІ) та [PERSON].(приміщеннями 1-3,1-5,1-7,2-2,2-3,1-1,1-4,1-6,1-8,1-2,2-1,ІІ); літ.»Б-1» - [PERSON], [PERSON]. Вона разом з батьками [PERSON] і [PERSON] до 15 лютого 1991 року проживала в будинку літ. «Б-1». [INFO] померла її бабка [PERSON]. Після її смерті єдиними спадкоємцями являлись її батько - [PERSON] та її тітка [PERSON]. Зі слів свого батька [PERSON] їй стало відомо, що він за 6000 рублів купив для неї у своєї сестри - відповідача [PERSON] частину домоволодіння, яка за документами належить їй і після свого весілля вселилась в частину домоволодіння де раніше мешкала її бабка [PERSON]. На даний час право власності зареєстроване між співвласниками: [PERSON] належить - 105/300 частини, [PERSON] - 195/600 частини, [PERSON] - 195/600 частини. Її батько [PERSON] здійснив договір купівлі-продажу частини домоволодіння в її інтересах і для неї, оскільки після весілля для її сім»ї потрібне було окреме житло. Відповідач не заперечувала проти того щоб вона проживала в частині будинку де раніше проживала її бабка. Відповідач не проживала в домоволодінні, не турбувалась і не проводила оплату комунальних послуг та інших платежів. Відповідач неодноразово казала їй про те, що питання відносно її частині в домоволодінні вона вирішила зі своїм братом і не має претензій до неї. З кінця травня 1991 року вважає, що відкрито та безперервно володіє майном, без таємниць, як своїм власним майном. Після смерті батька [PERSON], в квітні 2011 року [PERSON] перестала визнавати її права на майно, не визнає факт отримання коштів 6000 рублів за належну їй частину домоволодіння, звернулась до суду з позовною заявою про виділення у натурі частки домоволодіння. В порушення взятих на себе у травні 1991 року зобов»язань щодо відчуження майна, відмовляється на даний час укласти договір купівлі-продажу. Також просить визнати поважними причини пропуску строку позовної давності, оскільки не вважала свої права порушеними, відповідач своєю поведінкою визнавала за нею право власності. З 2011 року вважає порушення її прав. Відповідач позов не визнала, просила відмовити в задоволенні позову з тих причин, що після смерті матері [PERSON], її брат [PERSON] попросив щоб його дочка [PERSON] тимчасово мешкала в спадковій частині домоволодіння. Вона дала згоду на тимчасове користування частиною домоволодіння, але ніякої домашньої угоди про продаж не було, гроші вона не отримувала, ніколи не відмовлялась від своїх спадкових прав. Була угода, що [PERSON] мешкаючи в будинку сама підтримує його, сплачує комунальні послуги. Але земельний податок вона платила, передавала гроші братові, а після його смерті сама сплачувала. Третя особа: [PERSON] позов не визнала. Третя особа: [PERSON] позов підтримала. Суд, заслухавши пояснення сторін, третіх осіб, свідків, дослідивши матеріали справи, вважає позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню. У судовому засіданні встановлено наступне. Домоволодіння [ADDRESS] на праві власності зареєстроване між співвласниками: [PERSON] - 105/300 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 19 березня 2004 року, виданому Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою; [PERSON] - 195/600 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 5 березня 2012 року, виданого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу ; [PERSON] - 47/300 частини на підставі свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння, виданому 29 листопада 1984 року виконкомом Фрунзенської районної ради м. Харкова та на 101/600 частини на підставі свідоцтва про право на спадщину від 25 листопада 2005 року, виданому Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою. Раніше в домоволодінні житловим будинком літ.»Б-1» володіли [PERSON] та [PERSON]. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, спадкоємцями являються її діти - [PERSON] і [PERSON] Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 24 травня 1994 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за заповітом матері [PERSON] на 101/600 частини домоволодіння [ADDRESS]. Дванадцятою Харківською державною нотаріальною конторою 25 листопада 2005 року [PERSON] видане свідоцтво про право на спадщину за законом на 101/600 частини спірного домоволодіння. Про те, що в спірній частині домоволодіння проживає позивач відповідач не заперечує, зазначили, що проживає з її згоди тимчасово. У судовому засіданні відповідач заперечувала, що мала намір продавати свою частину позивачу і продала її. Вважає, що даний спір виник тому, що вона звернулась до суду з позовною заявою про виділ своєї частки власності в домоволодінні. Третя особа [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти позову з тих причин, що [PERSON] ніколи не продавала належну їй частину домоволодіння, ніхто і ніколи не казав про 6000 рублів, які ні бути були сплачені відповідачу батьком позивача. Їй відомо, що після весілля відповідач дала згоду проживати в частині домоволодіння позивачу з тим щоб доглядати за будинком. Земельний податок сплачувала [PERSON], оскільки давала гроші і вона проводила сплату за себе і за неї. Третя особа [PERSON] підтримала позовні вимоги, пояснила про те, що після смерті свекрові, її дочка [PERSON] стала жити в частині домоволодіння де проживала [PERSON], проти чого не заперечувала [PERSON] - дочка померлої. Належну відповідачці частину домоволодіння її чоловік [PERSON] купив за 6000 рублів у своєї сестри, але не взяв розписки і не оформив договір купівлі-продажу. ЇЇ дочка [PERSON] проживаючи у домоволодінні здійснювала разом з нею ремонт, відповідач не брала участі у догляді за будинком. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON],[PERSON],[PERSON], [PERSON],[PERSON] підтвердили факт того, що дійсно в частині домоволодіння, яка належала [PERSON], після її смерті з сім»єю проживала позивач і за цю частину батько [PERSON] - [PERSON] віддав своїй сестрі гроші 6000 рублів. Свідок [PERSON] також підтвердив, що після смерті бабки позивач стала мешкати в її частині домоволодіння, але документів ніяких не оформляли. Після смерті [PERSON] спадкоємцями являлись її діти. Свідок [PERSON] пояснив про те, що після смерті [PERSON], матері його дружини, ніяких угод купівлі-продажу спадкового майна не було. Ніхто не заперечував проти того, щоб [PERSON] після весілля проживала в частині домоволодіння, яка належала бабі. Земельний податок сплачувала його дружина, давала гроші своєму братові. Згідно ч 2 ст. 47 ЦК УРСР(1963 р) якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду , визнати угоду дійсною. Як встановлено у судовому засіданні угода продажу частини домоволодіння між батьком позивача [PERSON] і [PERSON] не укладалася. Позивачем не надано розписки про отримання грошей у розмірі 6000 рублів відповідачем, ніхто з допитаних свідків не був присутнім при передачі грошей. Відповідач, вважає суд, не відмовлялась від своїх прав власності на користь позивача або її батька. У 2005 році оформила свої спадкові права після смерті матері [PERSON], отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. У відповідності до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Суд вважає, що позивач не довела тих обставин, що частина домоволодіння була придбана за кошти її батька для неї у 1991 році, з 1991 року ні її батько [PERSON], ні вона не звертались до відповідача з позовними вимогами про визнання договору купівлі-продажу дійсним. Згідно ст..344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. У відповідності до ч 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинні довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень. Суд вважає, що позивачем не доведено, не надано доказів того, що вона добросовісно володіє чужим майном і продовжує відкрито володіти цим майном, а саме: 195/600 частини домоволодіння [ADDRESS]. Як встановлено у судовому засіданні власник [PERSON] дала згоду тільки на користування належній їй власністю відповідачці. Вважає тільки себе власником. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed