Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , а також простить стягнути з [PERSON] на її користь щомісячно аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON] у розмірі 5500,00 грн. з проведенням їх щорічної індексації, починаючи із дня подання позову та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 23 жовтня 2015 року. Від шлюбу мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Сімейне життя з відповідачем не склалось і шлюб було розірвано 16.11.2018 року. Після розірвання шлюбу донька залишилась проживати разом з позивачем, яка повністю взяла на себе обов`язки щодо виховання та утримання малолітньої дитини. Батько дитини з моменту розірвання шлюбу життям та розвитком доньки не цікавиться та повністю самоусунувся від виконання будь-яких батьківських обов`язків. Крім того, зазначає, що на сьогоднішній день вона разом з донькою взяті на облік як внутрішньо переміщені особи, у зв`язку з чим винаймає квартиру у місті Харкові. Зазначає, що як мати робить все можливе для того, щоб виховати дитину гідною людиною, має почуття відповідальності за доньку. Донька відвідує дитячий садок, позивач самостійно займається вихованням та оздоровленням дитини. Також, зазначає, що повністю самостійно утримує дитину, у зв`язку з чим вбачає достатньо підстав для стягнення з відповідача аліментів на її користь на утримання доньки. На підставі викладеного, просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Представник третьої особи надав суду письмові пояснення, в яких зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує, вважає за доцільне позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Ухвалою судді від 26.01.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків. Ухвалою судді від 23.02.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою судді від 23.06.2021 року виключено третю особу Службу у справах дітей по Шевченківському району Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради та залучено у якості третьої особи, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Ухвалою судді від 21.09.2021 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання повторно не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 30.09.2021 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, надав суду заяву, в якій справу просив розглянути за відсутності представника, проти задоволення позовних вимог не заперечував, надав висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] , яка є подругою позивачки, показала, що знайома з позивачем з 2018 року. Відповідача за весь час жодного разу не бачила, але знає що він зі своєю донькою не спілкується. Зазначає, що зі слів позивачки знає, що відповідач не хоче приймати участі у вихованні дитини. Також зазначила, що позивачка телефонувала відповідачу з проханням зустрітись з дитиною, але останній проігнорував вказане прохання. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши вступне слово позивача, допитавши свідка, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, не суперечать законодавству та підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Цей факт підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 03.12.2015 року Заводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Дніпродзержинського міського управління юстиції у Дніпропетровській області. Рішенням Дніпровського районного суду м.Дніпродзержинська від 16.11.2018 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] змінено дошлюбне прізвище на « [PERSON] ». Судом встановлено, що дитина [PERSON] разом із позивачкою є внутрішньо переміщеними особами та проживають разом за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи від 15.01.2020 року №6326-5000255513 та від 16.01.2020 року №6326-5000255504. Позивачка в позові та поясненнях наданих під час судового засідання зазначила, що [PERSON] ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини та всіма своїми діями демонструє небажання приймати участь у вихованні дитини. Не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Згідно довідки наданої завідувачем КЗ «Дошкільний навчальний заклад №354 комбінованого типу Харківської міської ради» від 27.07.2020 року №01-54/44, [PERSON] , [INFO] , відвідує комунальний заклад «Дошкільний навчальний заклад №354 комбінованого типу Харківської міської ради» з 29.01.2020 року. До садочку дитину приводить та забирає мати [PERSON] . Мати дитини бере активну участь у батьківських зборах, приймає консультативну допомогу у вчителя-логопеда ЗДО, психолога. Постійно цікавиться навчанням та вихованням дитини. Приймає активну участь у ремонтах, допомагає в придбанні обладнання для групи, яку відвідує її дитина. Батько дитини жодного разу до садку не приходив, дитиною не цікавився, з вихователем не спілкувався. Відповідно до довідки ТОВ «Місто-Спорт» №3/02/2021 від 01.02.2021 року, [PERSON] , [INFO] відвідувала заняття з плавання у SPA&FITNESS «Місто» з 01.12.2020 року по 31.01.2021 року. Вартість одного заняття з плавання складає 230 гривень. З 01.12.2020 року по 31.01.2021 року [PERSON] відвідала 18 занять на загальну суму 4140,00 гривень. На заняття дитину приводить та забирає мати. Батько дитини жодного разу дитину на заняття не приводив та не забирав, з тренером не спілкувався. Відповідно до консультативного висновку спеціаліста КНП «Міська дитяча лікарня №5» ХМР від 21.01.2020 року, [PERSON] потребує нагляду невролога та логокорекцію. Згідно копії договору на інформаційно-консультативне обслуговування №28/11-01, малолітня [PERSON] відвідує учбовий центр «ІНФОКУРСИ» для підготовки до школи «СТАРТ». Крім того, з матеріалів справи вбачається, що [PERSON] самостійно сплачує за навчання та утримання своєї доньки, що підтверджується копіями квитанцій, наявними в матеріалах справи. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку №509 від 14.09.2021 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, заслухавши покази свідка, дійшов до висновку що [PERSON] свідомо нехтує своїми обов`язками стосовно своєї дочки та ухиляється від їх виконання по вихованню дитини, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити його батьківських прав відносно [PERSON] , [INFO] . Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Департамент служб у справах дітей Харківської міської ради. Щодо вимоги про стягнення з [PERSON] на користь позивача аліментів на утримання дитини у розмірі 5500,00 грн. щомісячно, суд зазначає наступне. Зі змісту позову вбачається, а також підтверджується показами свідка, що сторони проживають окремо, дитина проживає разом з позивачем, усі обов`язки щодо утримання та її виховання вона несе самостійно. Відповідач не надає матеріальну допомогу на утримання дитини. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до принципу №4 Декларації прав дитини дитині має належати право на здорове зростання і розвиток; з цією метою спеціальний догляд і охорона повинні бути забезпечені як їй, так і її матері, включаючи допологовий і післяпологовий догляд. Дитині має належати право на належне харчування, житло, розваги і медичне обслуговування. Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789-XII та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Зазначена норма міститься і в національному законодавстві. Так, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Таким чином, системний аналіз норм законодавства, дає підстави стверджувати, що як матір, так і батько зобов`язані неухильно дотримуватися свого обов`язку щодо утримання та виховання дитини. Відповідно, невиконання зазначеного обов`язку тягне за собою встановлену законом відповідальність. Відповідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Згідно довідки, виданої ФОП [PERSON] від 01.01.2021 року, [PERSON] з 01.09.2021 року працює у ФОП [PERSON] на посаді фітнес-тренера на умовах неповного робочого часу (20 годин на тиждень) з оплатою праці згідно штатного розкладу. Посадовий оклад з 01.01.2021 року складає 6200,00 грн. Крім того, з наданих позивачем квитанцій вбачається, що позивач самостійно забезпечує дитину, сплачує за її навчання, дошкільні курси, а також з матеріалів справи встановлено, що дитина потребує лікарського догляду. Таким чином, враховуючи стан здоров`я та матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність даних про перебування на утриманні у платника аліментів неповнолітніх дітей, інших непрацездатних осіб, суд дійшов висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 5500,00 грн., до досягнення дитиною повноліття, вважаючи такий розмір аліментів обґрунтованим та достатнім для задоволення потреб дитини. Згідно з ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Відповідно до положень п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Питання щодо розподілу витрат по сплаті судового збору суд вирішує на підставі статті 141 ЦПК України. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164, 166, 182, 183, 191 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved