Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою просить суд ухвалити рішення, яким визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] , померлої [INFO] в 3 (три) місяці з дня набрання рішенням законної сили. В обґрунтування позовних вимог позивач покликається на те, що [INFO] померла її мати - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно у вигляді будинку за адресою: [ADDRESS] . Вона є спадкоємицею після смерті матері за заповітом. Однак пропустила строк звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, так як вважала, що оскільки вона на момент смерті проживала разом з матір`ю у будинку, то прийняла спадщину. При зверненні до нотаріусу, їй було надано постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. Вказана відмова позбавляє її можливості належним чином реалізувати свої спадкові права, а тому змушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги. Крім того, зазначила, що в період 2019 року хворіла та мала обмеження у пересуванні. Просила визнати поважною причину пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини та задовольнити позов. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений, надав заяву, в якій просить розглянути справу в його відсутності та ухвалити рішення на розсуд суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала заяву, в якій зазначила, що позовні вимоги визнає та просить розглядати справу без неї. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що [PERSON] проживала у будинку за адресою: [ADDRESS] протягом 14 років разом зі своєю матір`ю. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що у будинку за адресою: [ADDRESS] проживали спочатку батьки [PERSON] . Після смерті її батька, [PERSON] проживала зі своєю матір`ю до її смерті, доглядала за нею. Вислухавши позивача, свідків, з`ясувавши всі обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про задоволення позову з таких підстав. В судовому засіданні встановлено та підтверджується долученою копією свідоцтва про смерть, що [INFO] , у віці 82 років, в м.Селидове, Донецької області, померла [PERSON] , про що 14 січня 2019 року складено відповідний актовий запис № 5 та виконкомом Курахівської селищної ради м.Селидове Донецької області 14 січня 2019 року, видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] /арк. справи 3/. Спадщина відкрилася в цей же день, у відповідності до вимог ч. 2 ст. 1220 ЦК України. Із заповіту від 16.04.2007 року, посвідченого секретарем виконкому Курахівської селищної ради м.Селидове, Донецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] склала заповітне розпорядження, яким житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими побудовами [ADDRESS] , заповіла [PERSON] (арк. справи 46). Також, згідно заповіту від 17.04.2007 року, посвідченого секретарем виконкому Курахівської селищної ради м.Селидове, Донецької області, вбачається, що [PERSON] , [INFO] склала заповітне розпорядження, яким належні їй грошові вклади з відповідними відсотками та компенсаціями на рахунках №№ [NUMBER],[NUMBER] , [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] в ощадному банку № [NUMBER] смт.Курахівка, заповіла [PERSON] та [PERSON] в рівних частках(арк. справи 6). [PERSON] подала заяву, з якої вбачається, що вона не заперечує проти позову [PERSON] . З постанови державного нотаріуса Другої селидівської державної нотаріальної контори від 12 лютого 2020 року вбачається, що [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою з проханням видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на житловий будинок [ADDRESS] та грошові внески, після смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] . Нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом у зв`язку з тим, що [PERSON] пропустила встановлений законодавством строк звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини(арк. справи 7). Згідно довідки № 482 від 15.05.2020 року [PERSON] на момент смерті матері [PERSON] , яка померла [INFO] , мешкала разом з нею за адресою: [ADDRESS] , вели спільне господарство квітня 2006 року по день смерті(арк. справи 15). З довідки від 15.05.2020 року, виданої амбулаторією загальної практики сімейної медицини № 5 смт.Курахівка, хвора [PERSON] перебуває під наглядом сімейного лікаря тривалий час. В період 2019 року отримувала амбулаторне лікування, а саме: з 15.04.2019 року по 20.04.2019 року; з 10.06.2019 року по 24.06.2019 року; з 06.09.2019 року по 16.09.2019 року з приводу атеросклеротичного кардіосклерозу, гіпертонічної хвороби ІІ стад. 2 ступеню. У зазначений період стан хворої обмежував її пересування(арк. справи 16). Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину), після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] , спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавалося(арк. справи 34). З інформаційної довідки зі Спадкового реєстру(заповіти/спадкові договори), у спадковому реєстрі 12.06.2007 року зареєстровано заповіт, а також 18.02.2008 року заповіт, заповідачем є [PERSON] (арк. справи 34-35). Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою, для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (частини перша, друга статті 1223 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Згідно з частиною третьою статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними. Зазначений висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постановах: від 4 листопада 2015 року № 6-1486цс15, від 26 вересня 2012 року № 6-497цс17. Так, вищенаведеними обставинами встановлено, що [PERSON] , яка померла [INFO] , на випадок своєї смерті не розпорядилася належним майном. Позивач є спадкоємицею першої черги за законом, що не відмовилась від спадкового майна та вирішила його прийняти. Проте, остання в силу життєвих обставин - пропустила законодавчо визначений строк для прийняття спадщини. У пункті 24 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що, вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Звертаючись до суду з позовом, позивач як на поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини посилається на те, що вона на день смерті матері проживала разом з нею, вели спільне господарство, а тому вона вважала, що вона прийняла спадщину. Крім того, надала довідку з лікарні про її хвороби та, що в період 2019 року вона була обмежена у пересуванні. Крім того, суд враховує ст. 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» згідно з якою практика ЄСПЛ застосовується українськими судами як джерело права. Так, право на захист власності викладено у ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка гарантує, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства та на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Конвенція в ст. 1 Першого протоколу, практично в єдиному приписі, що стосується майна, об`єднує всі права фізичної або юридичної особи, які містять у собі майнову цінність. На відміну від традиційного розуміння інституту права власності, ЄСПЛ тлумачить поняття «майно» (possessions) набагато ширше й у контексті ст. 1 Першого протоколу під «майном» розуміє не тільки «наявне майно» (existing possessions). Принцип «пропорційності» тісно пов`язаний із принципом верховенства права: принцип верховенства права є фундаментом, на якому базується принцип «пропорційності», натомість принцип «пропорційності» є умовою реалізації принципу верховенства права і водночас його необхідним наслідком. Судова практика ЄСПЛ розглядає принцип «пропорційності» як невід`ємну складову та інструмент верховенства права, зокрема й у питаннях захисту права власності. Суд вважає, що пропуск строку позивачем для прийняття спадщини, яке складається із житлового будинку, на який інші особи, окрім позивача, не претендують, пов`язане із правом володіти і користуватися майном, а тому є перешкодою для позивача у користуванні власністю, що входить до складу спадщини, що в свою чергу є порушенням ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. З урахуванням обставин справи та наданих позивачем доказів, враховуючи практику Європейського суду з прав людини щодо застосування ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд дійшов висновку визнати причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті [PERSON] , померлої [INFO] , поважними, а тому [PERSON] необхідно визначити додатковий строк для прийняття спадщини тривалістю три місяці, для подання заяви про прийняття спадщини.

Outcome: approved