Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій проситьусунути перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS] , визнавши відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач вказує, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] ,на підставі договору купівлі-продажу від 07.07.2021. В спірній квартирі зареєстрована відповідач, яка є донькою колишнього співвласника житла. Згідно умов вищезазначеного договору купівлі-продажу відповідач повинна була знятися з реєстраційного обліку у вказаній квартирі в строк до 20.07.2021, однак зазначеного обов`язку не виконала. 09 вересня 2021 року судом постановлено ухвалу про прийняття позову до розгляду, відкриття провадження у справі та призначення справи до розгляду. В судове засідання позивач та її представник не з`явились. Представник позивача - адвокат Брошко І.В. надав до канцелярії суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі та участі позивача, вимоги позову задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з`явилась, на адресу суду надіслала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. Також зазначила, що позовні вимоги визнає у повному обсязі, не заперечує проти їх задоволення. За таких обставин суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі доказів, які наявні в матеріалах справи. Положеннями ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького районного нотаріального округу Луганської області Долгодушевою О.О. 07 липня 2021 року, зареєстрованого в реєстрі за № 367, та копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №264772041 від 07.07.2021. Відповідно до витягу Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Луганської області №4899 від 21 липня 2021 року про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб в квартирі, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , зареєстрована відповідач [PERSON] , [INFO] . З акту про встановлення фактичного місця проживання від 21.07.2021, складеного в присутності сусідів позивача та засвідченого адміністратором Центру надання адміністративних послуг Рубіжанської міської ради Лященко А.С. вбачається, що у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з серпня 2020 року по теперішній час. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.ст. 317, 319 ЦК України власник має право володіння, користування і розпорядження своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що позивач є власником квартири, в якій до набуття нею права власності на житло була зареєстрована відповідач [PERSON] . Відповідач не є членом сім`ї позивача та в квартирі не проживає. Враховуючи вищевикладені обставини, а також те, що відповідач [PERSON] у своїй письмовій заяві позовні вимоги визнала у повному обсязі, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про визнання відповідача такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS] є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Оскільки відповідач визнала позов до початку розгляду справи по суті, питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ч.1 ст. 142 ЦПК України та вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, тобто 454,00 грн. сплачених нею при поданні позову. Решта 50 відсотків сплаченого позивачем судового збору у сумі 454,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved