Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що 04.11.2012 року помер її дід [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Зеленів, вул. Брусницька, 1, Кіцманського району Чернівецької області, та земельні ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,66 га кадастровий номер 7322581500:04:002:0035 (ділянка № 1), та площею 0,10 га кадастровий номер 7322581500:06:002:0035 (ділянка № 2), що розташовані на території Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. Вона є єдиною спадкоємицею за законом, оскільки дочка спадкодавця, її мати, [PERSON], померла 09.08.2017 року. Вона прийняла спадщину, але через відсутність правовстановлюючого документу на будинок та втрату оригіналу правовстановлюючого документу на земельні ділянки позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справу у її відсутності. Представник відповідача позовні вимоги визнав, що вбачається із змісту поданої ним письмової заяви. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що 04.11.2012 року в с. Зеленів Кіцманського району Чернівецької області помер [PERSON]. Спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є його онука [PERSON]. Дочка спадкодавця, мати позивачки, [PERSON], померла 09.08.2017 року. Житлові будинки з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в с. Зеленів, вул. Брусницька, 1, Кіцманського району Чернівецької області, 1972 року побудови та 1988 року побудови, знаходились у фактичному володінні спадкодавця. Померлому [PERSON] на підставі державного акту серії ЧВ № 075242 від 05.10.2004 року на праві власності належали земельні ділянки: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 0,66 га кадастровий номер 7322581500:04:002:0035 (ділянка № 1), та площею 0,10 га кадастровий номер 7322581500:06:002:0035 (ділянка № 2), що розташовані на території Брусницької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. Наведене вбачається із змісту копії свідоцтва про смерть [PERSON], копії свідоцтва про смерть [PERSON], довідки виконкому Брусницької сільської ради Кіцманського району від 15.02.2018 року за № 415, копії технічної документації на житловий будинок 1972 року побудови, копії державного акті на право власності на земельну ділянку серії ЧВ № 075242 від 05.10.2004 року. . Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). Відповідно до ст.1223 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~ статтях 1261-1265\~цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як передбачено статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» розяснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як розяснив Вищий Спеціалізований Суд України у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Перелік обєктів, які не є самочинним будівництвом, наведено у п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації обєктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127. Для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992р. До 05.08.1992р. законодавством не вимагалось приймати в експлуатацію побудовані приватні будинки та споруди. Позивач фактично прийняла спадщину, житловий будинок 1972 року побудови та житловий будинок 1988 року побудови знаходились у фактичному володінні спадкодавця, але оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ на будівлі та відсутній оригінал правовстановлюючого документу на земельні ділянки, у звязку відсутністю іншого способу щодо визнання права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1235, 1258, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України ,

Outcome: approved