Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про визнання втративши права користування житловим приміщенням. Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що на праві приватної власності їй належить 61/100 частина будинковолодіння, яке знаходиться в м. Рівне на вул. Гранична, 32. В даному будинковолодінні зареєстровані [PERSON] та [PERSON] У звязку з тим, що відповідач не проживає, але зареєстрований в будинку, вона вимушена платити за нього комунально-побутові платежі. Декілька раз намагалася поспілкуватись із відповідачем щодо добровільної виписки, але він категорично відмовлявся іти на контакт, в категоричній формі заявив, що виписуватись не буде. Причини такої своєї позиції він не пояснив. Просить визнати відповідача втративши право на користування жилим приміщенням будинковолодіння, яке належить їй на праві приватної власності за адресою : м. Рівне, вул. Гранична, 32. Позивач в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі. Вказав, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просив їх задоволити. Не заперечив проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином у встановлений законом строк, причини неявки суду не повідомив, заяву про перенесення розгляду справи не подавав. Дослідивши докази належного повідомлення відповідача про час та місце розгляду справи, суд прийшов до висновку про розгляд справи без участі відповідача з постановленням заочного рішення по справі. Суд, повно, всебічно та обєктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом ВМА №265470 від 19.11.2008 року [PERSON] належить на праві приватної власності 61/100 частина домоволодіння №32 в м. Рівне по вул. Граничній. Відповідно до копії будинкової книги в будинковолодінні зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Відповідно до актів від 28 січня 2015 року, 27 квітня 2015 року та 28 липня 2015 року, складених комісією в складі майстра ЖКП «Покровське», сусідів, затвердженого начальником ЖКП «Покровське», у будинковолодінні по вул. Граничній, 32 у м. Рівне, гр. [PERSON] з 2010 року не проживає, особистих речей в не має. [PERSON] в порушення вимог закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003 року №1382-IV, не знявся з реєстрації у квартирі, що підтверджується відомостями з будинкової книги. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатись своє власністю. Право власності є непорушним. Вказане також викладене у ч. 1 ст. 319 ЦК України та ст. 150 Житлового Кодексу України. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Будучи власником вказаної квартири позивач позбавлена свого права на користування та володіння ним. Крім того, реєстрація відповідача в квартирі призводить до додаткових матеріальних витрат, так як відповідно до кількості зареєстрованих в квартирі осіб проводилось та проводиться нарахування платежів з оплати житлово-комунальних послуг. Виходячи із вище наведеного суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення. На підставі вищевикладеного та

Outcome: approved