Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до\~Суворовського районного\~суду м.\~Одеси з\~позовною заявою\~до [PERSON] , про визнання договору купівлі-продажу дійсним. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що 29.01.1998 року між нею та відповідачем по справі було укладено договір купівлі-продажу № 98.01-264, відповідно до якого позивач купила, а відповідач продала 59/100 часток будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . При укладенні даного договору між сторонами було досягнуто усіх істотних умов договору та 13.03.1998 року позивач зареєструвала договір в ОМБТІ та РОН. Наразі, у позивача виникла потреба розпорядитися своє власністю, однак нотаріусом їй було відмовлено, оскільки договір купівлі-продажу не був свого часу нотаріально посвідчений. У зв`язку з цим, позивач звернулась до суду з даним позовом. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 23 грудня 2019 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі в порядку спрощеного позовного провадження. Роз`яснено відповідачу право подати відзив на позов, а позивачу відповідь на відзив. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01 липня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. В останнє судове засідання представник позивача - адвокат Меркулова Валентина Анатоліївна та позивач [PERSON] , не з`явились, при цьому, позивач звернулась на адресу суд з заявою в якій просила розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав, що викладені в позові, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.36). Відповідач [PERSON] у судові засідання не з`явилась, про дату, час і місце проведення яких повідомлялась належним чином шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації (а.с.34,35). Заяв від відповідача про розгляд справи за її відсутністю або відзиву суду не надходило, про причини неявки суд не повідомила, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті на підставі наявних доказів. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши письмові докази по справі, дійшов наступного. Згідно договору купівлі-продажу нерухомого майна № 98.01-264 від 29.01.1998 року укладеного на Одеській спеціалізованій біржі нерухомості [PERSON] продала, а [PERSON] купила 59/100 часток будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.6-7) Зазначений договір купівлі-продажу був зареєстрований у Жовтневому філіалі Одеської спеціалізованої біржі нерухомості відповідно до ст.15 Закону України «Про товарну біржу». В подальшому [PERSON] , зазначений договір купівлі-продажу 59/100 частин будинку зареєструвала в КП ОМБТ та РОН про що, зроблено запис в реєстровій книзі 14 доп на сторінці 288, р.№1720, що підтверджується відповідною відміткою на звороті договору купівлі-продажу, а також довідкою КП «Бюро технічної інвентаризації» Одеської міської ради від 25.02.2020 року № 516033.36.20 (а.с.6-7, 37). Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) від 12.06.2020 року видної Головою ОСОН мікрорайону «Крива Балка» [PERSON] [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS] , і займає житлову полощу 36, 7 кв.м., за зазначеною адресою зареєстровані шість осіб: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.38). Позивач зазначає, що сторони договору, домовились всіх істотних умов правочину, продавець та покупець виконали всі істотні умови договору, а саме: покупець розрахувалась згідно умов договору, а продавець отримала кошти та звільнила квартиру після чого позивач вселилась до зазначеної частини домоволодіння. На сьогоднішній момент позивач проживає в спірній частині будинку, сплачує комунальні послуги. Враховуючи, що сторони виконали свої обов`язки за договором, позивач просить визнати у судовому порядку правочин дійсним, оскільки позасудовому порядку вирішите це питання не можливо. Враховуючи те, що правовідносини між сторонами виникли під час дії Цивільного кодексу України 1963 року, тому мають регулюватися саме його нормами. Відповідно до ст. 153 ЦК Української РСР 1963 року договір вважається укладеним, коли між сторонами в потрібній у належних випадках формі досягнуто згоди по всіх істотних умовах. За положеннями ст. 227 ЦК Української РСР 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (ст. 47 цього Кодексу). Разом з тим, згідно ст.15 Закону України «Про товарні біржі» № 1957 XII від 10 грудня 1991 року в редакції, яка діяла на час укладання договору купівлі-продажу в 1998 році, угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Угода вважалась укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК УРСР, якщо одна з сторін повністю або частково виконала угоду, яка потребує нотаріального посвідчення, а інша сторона ухиляється від нотаріального посвідчення угоди, суд вправі за вимогою виконавчої сторони визнати угоду дійсною. В цьому разі подальше нотаріальне посвідчення угоди не потребується. Згідно із ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Судом встановлено, що з підстав недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину нікчемними є тільки правочини, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню. У зв`язку з недодержанням вимог закону про нотаріальне посвідчення правочину договір може бути визнано дійсним лише з підстав, встановлених статтями 218 та 220 ЦК України. Згідно ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що між сторонами дійсно був укладений договір купівлі-продажу 59/100 частин будинку за адресою: [ADDRESS] та всі істотні умови даного договору сторонами були виконані, що підтверджується фактом проживання за зазначеною адресою саме позивача по справі та те, що відповідач за вказаною адресою знята з реєстраційного обліку та зареєстрована за іншою адресою місця проживання. При вчиненні правочину всі дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності, всі сторони мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, мали вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири, правочини були реальними і вчинені у формі, дозволенній чинним законодавством України в 1998 році. При таких обставинах суд вважає, що позовні вимоги правомірні, підтверджені нормами ст. 47 ч.2 ЦК України в редакції 1963 року, що регулювала дані правовідносини на час укладення договору купівлі-продажу і підлягають задоволенню. Оскільки позивач придбала 59/100 частини домоволодіння у свою власність у відповідача, виконавши взяті на себе зобов`язання за договором купівлі продажу, а відповідач в свою чергу виконала зобов`язання по передачі частини домоволодіння позивачу та виїхала з житлового приміщення. Відповідно до ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. У зв`язку з тим, що в судовому засіданні встановлений факт ухилення відповідача від нотаріального посвідчення угоди, і така можливість фактично втрачена, правочин підлягав державній реєстрації і така реєстрація була проведена, враховуючи неможливість вирішення цього питання в іншому порядку, ніж судовому, суд приходить до висновку про необхідність захисту прав позивача шляхом задоволення позову.

Outcome: approved