Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з 22 січня 2013 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, втратили почуття поваги та любові. Фактично не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо з осені 2015 року, сімя існує формально. Прийшла до висновку, що примирення неможливе. Від спільного життя мають доньку [PERSON], яка проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дитини. А тому, просить суд розірвати шлюб з відповідачем та стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки в розмірі 1585 (одну тисячу пятсот вісімдесят пять) грн., а також сплачений нею судовий збір в сумі 551 (пятсот пятдесят одна) грн. 20 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити. Також суду пояснила, що з відповідачем проживають окремо з грудня 2015 року, з того часу не підтримують шлюбні відносини, спільне господарство не ведуть. Останні місяці з відповідачем взагалі не спілкуються. Переконана, що шлюб зберегти не можливо. На даний час тягар з матеріального утримання їхньої доньки [PERSON] несуть її батьки, оскільки вона ніде не працює, а відповідач коштів на утримання доньки не надає. Відповідач в судовому засіданні позов визнав. Суду пояснив, що дійсно, з грудня 2015 року з позивачем не проживають разом, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Вважає, що шлюб зберегти не можливо. Погоджується з обовязком сплачувати аліменти. Разом з тим, просить стягнути з нього аліменти в розмірі ? частини від його заробітку, оскільки офіційно працевлаштований та отримує регулярно заробітну плату. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. З 22 січня 2013 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно із свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ № 081855 виданого 22 січня 2013 року Виконавчим комітетом Великомежиріцької сільської ради Корецького району Рівненської області. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо з грудня 2016 року, примирення між ними не можливе. При взаємовідносинах, які склались між сторонами, суд вважає, що сімя існує формально, збереження її неможливе. Тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від спільного життя сторони мають доньку [PERSON], [INFO], яка проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач нині ніде не працює, а тому їй важко утримувати дитину. Тобто, позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Стаття 180 СК України визначає, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Беручи до уваги вищевикладене та враховуючи інтереси доньки сторін, матеріальне становище позивача та відповідача, останній який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, інших утриманців не має, суд вважає, що відповідач, як фізично здорова людина, спроможний сплачувати аліменти. В судовому засіданні було зясовано, що відповідач працює у Товаристві з обмеженою відповідальністю «Будтех-пром» (Рівненська область, м.Здолбунів, вул.Шкільна, 30А), має регулярний дохід. А тому, не має правових підстав застосовувати в даному випадку норми ст.184 СК України. За таких обставин, враховуючи вимоги ст.183 СК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти на утримання доньки в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матірю. Зазначений принцип міжнародної норми права констатує ту обставину, що малолітня дитина як правило більше потребує саме материнської любові, турботи і розуміння, згідно із принципу 6 Декларації прав дитини від 20 листопада 1959 року. На підставі наведеного, суд приходить до висновку про те, що малолітню доньку сторін необхідно залишити проживати з матірю, що не позбавляє батька права на особисте спілкування із донькою та прийняття участі у її вихованні. Відповідно до ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача та держави судові витрати по справі. За таких обставин позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: approved