Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання недійсним договору про відступлення права вимоги від 30.09.2015 року, укладений між [PERSON] та [PERSON] Заявлені вимоги обґрунтовує тим, що під час перебування у шлюбі її чоловік [PERSON] уклав з ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» договір про участь у фонді фінансування будівництва №63 від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на обєкт інвестування №63 від 25.07.2014 року. Дані договори укладено з метою придбання квартири №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові. На виконання вказаних договорів сплачувались спільні сімейні кошти. Однак, 30.09.2015 року, без її згоди, відповідач [PERSON] відступив право вимоги своєму брату [PERSON] отримати у власність вищевказану квартиру, у звязку з чим між ними укладено договір про відступлення права вимоги. Вважає, що даний договір перешкоджає їй у реалізації законних прав щодо отримання обєкту власності, суперечить положенням ст.ст. 60, 61, 63 Сімейного кодексу України, а тому підлягає визнанню недійсним. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити повністю, посилаючись на відсутність згоди позивача на укладання спірного договору. Відповідачі та їх представник в судовому засіданні позовні вимоги не визнали, просили відмовити повністю з підстав зазначених у запереченнях, які приєднано до матеріалів справи (а.с.20-22, 23-25). Представник відповідача [PERSON] [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити повністю з підстав зазначених у запереченнях (а.с.115-117). Зазначив, що відповідач [PERSON], укладаючи спірний договір, діяв в інтересах сімї та за згодою позивачки. Після продажу майнових прав [PERSON] неодноразового намагався передати позивачу грошові кошти в сумі 141 706 грн, не відмовляється передати їх і на даний час. Представник третьої особи ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» в судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Свідки [PERSON] та [PERSON] - знайомі відповідача [PERSON], в судовому засіданні пояснили, що відповідач [PERSON] повідомив про те, що вони з позивачем поділили майно та домовились продати майнові права на квартиру, а отримані кошти поділити порівну. В подальшому, [PERSON] пропонував їм придбати право вимоги на спірну квартиру, однак через відсутність коштів вони відмовились. Свідок [PERSON] мати позивача в судовому засіданні пояснила, що купили квартиру в новобудові, за що було сплачено по 50 відсотків вартості квартири безпосередньо нею та батьками відповідачів. В подальшому, за спільні кошти проводили ремонт. Позивачка ніякої згоди на укладання договору про відступлення права вимоги не надавала. Вислухавши пояснення представника позивача, відповідачів, представників відповідачів, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, суд прийшов до наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно ч.3 ст. 62 Сімейного кодексу України, якщо одним з подружжя укладено договір в інтересах сімї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з ч.ч.2, 3 ст.65 СК дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Разом з тим, для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода ж на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Судом встановлено та підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.7), позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 10 серпня 2013 року. 04 липня 2014 року [PERSON] та ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» уклали договір №63 про участь у Фонді фінансування будівництва (а.с.38-53). Предметом даного договору є інвестування обєкту будівництва квартири загальною площею 48,43 кв.м, з метою одержання її у власність. В подальшому укладались додаткові угоди до вказаного договору (а.с.57-60). Пунктом 2.1. вказаного договору передбачено, що довіритель ([PERSON]В.) передає в управління Управителю майно (грошові кошти) і встановлює обмеження щодо окремих дій Управителя щодо управління цим майном на умовах правил та цього договору, а управитель зобовязується за плату здійснювати від свого імені управління цим майном в інтересах довірителя. У відповідності до п.5.4.2 вказаного договору довіритель має право уступати право вимоги за договором третім особам. Як вбачається зі змісту договору, сторонами було укладено договір управління майном, передбачений ст.1030 ЦК України. Цією статтею визначено, що не можуть бути предметом договору управління майном грошові кошти, крім випадків, коли право здійснювати управління грошовими коштами прямо встановлено законом. Відповідно до Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» прямо передбачено, що фінансування будівництва - це використання управителем отриманих в управління коштів на проведення проектно - вишукувальних робіт та спорудження об'єктів будівництва за умовами договору. Згідно зі ст.1031 ЦК України договір управління майном укладається у письмовій формі, однак нотаріальному посвідченню підлягає лише договір щодо управління нерухомим майном. Зі змісту договору про участь у фінансуванні будівництва від 21.08.2007 року вбачається, що він укладений без письмової згоди іншого з подружжя та не посвідчувався нотаріально. В наступному, 25 липня 2014 року, відповідно договору №63 ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» уступив [PERSON] майнові права на набуття у власність обєкта будівництва - двокімнатну квартиру №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові (а.с.54-56). 20.07.2015 року укладено додаткову угоду № 1 до договору уступки майнових прав (а.с.61) та угоду № 16 остаточних розрахунків між управителем та довірителем (а.с.62). Згідно копії платіжного доручення №2 від 25.07.2014 року [PERSON] вніс на рахунок ТОВ «Фінансова компанія «КОНКОРД-ІНВЕСТ» 283 412,36 грн згідно договору №63 від 04.07.2014 року (а.с.63). 26.09.2015 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] укладено угоду про поділ майна подружжя (а.с.26), в тому числі сторони домовились поділити порівну внесені кошти в рахунок оплати майнових прав на вказану квартиру в розмірі 283 412,36 грн, тобто кожній стороні належить після продажу майнових прав на квартиру по 141 706,18 грн. В подальшому, 30 вересня 2015 року [PERSON] та [PERSON] уклали договір про відступлення права вимоги (а.с.4, 119). Відповідно до його умов [PERSON] передає, а [PERSON] набуває у порядку та на умовах, передбачених договором, право вимоги отримання у власність двокімнатну квартиру №12 загальною площею 43 кв.м в будинку №27 по вул. Войкова у м. Чернігові. Після цього, відповідач [PERSON] направляв позивачу повідомлення про отримання належних коштів (а.с.27-28). Згідно з ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ст.204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Стаття 209 ЦК України передбачає, що правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Із ст. 513 ЦК випливає, що правочин щодо заміни кредитора в зобов'язанні повинен вчинятись у тій же формі, що і правочин, на підставі якого виникло це зобов'язання Згідно зі ст. ст. 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Відповідно до ч.1 ст. 638 ЦК України істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Зі змісту договору №63 про участь у Фонді фінансування будівництва вбачається, що довіритель, [PERSON], на підставі умов даного договору набуває лише майнові права на об'єкт інвестування, та може отримати у власність закріплений за ним об'єкт інвестування після введення об'єкту будівництва в експлуатацію на умовах, визначених правилами ФФБ (п.2.1). Згідно зі ст. 10 Закону України «Про фінансово-кредитні механізми і управління майном при будівництві житла та операціях з нерухомістю» укладається договір відступлення майнових прав на нерухомість, яка є об'єктом будівництва, з відкладальними умовами. Майнові права на нерухомість, що є об'єктом будівництва (інвестування), не є речовими правами на чуже майно, тому що об'єктом цих прав не є «чуже майно», а також не є правом власності, оскільки об'єкт будівництва (інвестування) не існує на момент укладення договору, а тому не може існувати й право власності на нього. Отже, майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об'єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Відповідно до ст. 65 СК України при укладенні договору одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Суд не приймає до уваги як підставу для задоволення позову посилання позивача, її представника на порушення вимог ст.ст.60, 61, 63 СК України при укладенні договору відступлення права вимоги через неотримання згоди позивача, як дружини відповідача, при укладенні такого договору. Позиція суду щодо цього ґрунтується на тому, що договір про участь у Фонді фінансування будівництва від 04.07.2014 року та договір уступки майнових прав на обєкт інвестування від 25.07.2014 року укладені [PERSON] під час шлюбу, позивач, знаючи про їх існування, жодних заперечень з приводу укладення і підписання не заявляла, письмової згоди не подавала. Під час укладання відповідачами оспорюваного правочину від 30.09.2015 року, [PERSON] не була власником квартири, що виключає необхідність обовязкового отримання письмової згоди позивача для вчинення такого правочину відповідачем [PERSON] Крім того, сторони домовились поділити порівну внесені кошти в рахунок оплати майнових прав на вказану квартиру в розмірі 283 412,36 грн, тобто кожній стороні належить після продажу майнових прав на квартиру по 141 706,18 грн, що підтверджується договором про поділ майна (а.с.26). За вказаних обставин, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання договору уступки майнових прав недійсним. Згідно ст. 88 ЦПК України у звязку з відмовою в позові, не підлягають відшкодуванню понесені та документально підтверджені позивачем судові витрати. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed