Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], та просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS], шляхом зняття ГУ ДМС України в Одеській області її з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що вона згідно договору купівлі-продажу від 15 травня 1998 року є власницею квартири [ADDRESS], в якій зареєстрована та проживає. У зазначеній квартирі також зареєстрована донька позивачки - [PERSON], котра там не мешкає протягом тривалого часу, оскільки переїхала до Республіки Кіпр. Також позивачка вказує, що у зв'язку з наявністю прописки відповідачки в квартирі їй доводиться сплачувати більшу суму за комунальні послуги, що вводить її в скрутне матеріальне становище. Тому, позивачка просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищевказаною квартирою. Представник [PERSON] у судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив їх задовольнити, та надав пояснення аналогічні зазначеним у позовній заяві. Представник [PERSON] у судовому засіданні визнала позовні вимоги [PERSON] та зазначила, що відповідачка не має змоги самостійно виписатись з квартири позивачки, так як знаходиться за межами України. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України суд приймає визнання представником відповідачки позовних вимог. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 15 травня 1998 року [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS]. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У даній квартирі позивачка зареєстрована та постійно мешкає, що вбачається з відповідної довідки-виписки з домової книги про склад сім'ї та реєстрацію №835 від 05 квітня 2016 року. Посилання позивачки, в тому числі, на ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР, як на підставу для задоволення позовних вимог, є безпідставними, оскільки їй вищевказана квартира належить на праві приватної власності, яке підлягає судовому захисту в порядку ст. ст. 316-321 ЦК України. У судовому засіданні представник позивачки пояснив, що відповідачка не проживає в квартирі [ADDRESS] протягом тривалого часу, оскільки переїхала до Республіки Кіпр, не приймає участі в оплаті за житлово-комунальні послуги та в утриманні вищевказаної квартири, однак зареєстрована за вказаною адресою. Таким чином, у судовому засіданні доведено, що наявність прописки відповідачки в квартирі позивачки порушує її право, як власника, вільно розпоряджатись своїм майном. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» судове рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги [PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved