Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначає, що вона є власником житлового будинку, що розташований за адресою: м.Запоріжжя, вул..Ізмаїльська, б.№ 100. 02.12.1999 р. вона зареєструвала у вказаному житловому будинку свого онука – [PERSON], який вселився та проживав разом з нею до липня 2010 року. З липня 2010 р. відповідач за місцем своєї реєстрації не мешкає, виїхав з житлового будинку разом зі своїми речами. На цей час місцеперебування відповідача їй не відомо, жодних домовленостей щодо збереження права користування житловим будинком понад встановлені законодавством строки між нею та [PERSON] не було. Реєстрація відповідача у належному їй будинку створює перешкоди, оскільки за деякі комунальні послуги вона сплачує в залежності від кількості зареєстрованих в будинку осіб. Крім того, згодом має бажання розпорядитись належним їй майном. За позовом [PERSON], посилаючись на ст.ст.16, 316, 319, 321, 386, 391, 405 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» просить усунути їй перешкоди в користуванні та розпорядженні будинком № 100 по вул.Ізмаїльській в м.Запоріжжя, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування вказаним житловим приміщенням. Представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач до суду не з’явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини не явки суду не повідомив, заперечень не надав. Суд ухвалив постановити заочне рішення на підставі наявних в матеріалах справи доказів, що відповідає вимогам ст.224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію представника позивача, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 30.10.1999 р., посвідченого державним нотаріусом П»ятої Запорізької державної нотаріальної контори 11.11.1999 р. належить житловий будинок № 100 по вул..Ізмаїльській в м.Запоріжжя. Право власності позивача пройшло державну реєстрацію в ОП ЗМБТІ, про що надано копію договору з реєстраційним написом. В будинку, окрім позивача, зареєстрований з 02.12.1999 р. її онук, відповідач по справі – [PERSON], який з липня 2010 р. за місцем реєстрації не проживає, що підтверджено наданою довідкою, виданою квартальним комітетом № 113. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування або розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися о суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Ст..383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім”ї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України, член сім»ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім»ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником будинку. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.ст.10, 60, 212 ЦПК України, суд дійшов висновку про задоволення позову [PERSON] У порядку ст.88 ЦПК України, стягненню з відповідача в дохід держави підлягає судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved