Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Залуквянської сільської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності на спадкове майно, в якій просила: - встановити факт її проживання з [PERSON] , який помер [INFO] , однією сім`єю більше п`яти років, а саме: з 1988 року і до часу відкриття спадщини [INFO] ; - визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на спадкове нерухоме майно, а саме: будинок садибного типу [ADDRESS] та земельну ділянку, цільове призначення якої ведення особистого селянського господарства площею 0,18 га, що розташована на території Залуквянської сільської ради Галицького району. Ухвалою суду від 20 квітня 2021 року замінено відповідача Залуквянську сільську раду на її правонаступника Галицьку міську раду. Ухвалою суду від 09 червня 2021 року залучено до участі у справі співвідповідачів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Ухвалою суду від 13 жовтня 2021 року закрито підготовче провадження і справу призначено до розгляду по суті. 08 листопада 2021 року до початку розгляду справи по суті представниця позивачки подала до суду заяву про уточнення (зменшення) позовних вимог, в якій просить: - встановити юридичний факт, що [PERSON] проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 16, однією сім`єю більше п`яти років, а саме з 1988 року і до часу відкриття спадщини [INFO] ; - визнати нерухоме майно, зокрема: будинок садибного типу [ADDRESS] (далі Будинок № 11); земельну ділянку площею 0,18 га, цільове призначення якої - для ведення особистого селянського господарства, що розташована на території Залуквянської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області (далі Спірна земельна ділянка), спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] ; - визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частини спільно нажитого нерухомого майна, зокрема: на Ѕ частини Будинку № 11 та на Ѕ частини Спірної земельної ділянки; - визнати за [PERSON] в порядку спадкування за законом право власності на 1/8 частини спадкового нерухомого майна, зокрема: на 1/8 частини Будинку № 11 та на 1/8 частини Спірної земельної ділянки. У черговому\~судовому засіданні\~25\~листопада 2021\~року представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] підтвердили, що отримали примірник заяви про зменшення позовних вимог, не заперечували щодо її прийняття та здійснення подальшого розгляду справи з урахуванням уточнених (зменшених) позовних вимог без відкладення судового розгляду справи по суті. У судовому засіданні 20 грудня 2021 року представниця позивачки змінений позов підтримала, просила його задовольнити, зокрема, з наступних підстав. Зазначила, що [PERSON] проживала зі спадкодавцем [PERSON] з 1988 року однією сім`єю, як чоловік і дружина, без реєстрації шлюбу, про що свідчать дані довідки № 1192, факт поховання спадкодавця та встановлення пам`ятника позивачкою. Після смерті [PERSON] [INFO] відкрилась спадщина, у яку входить спірне нерухоме майно. Вважає, що [PERSON] прийняла спадщину, оскільки до дня відкриття спадщини вона проживала зі спадкодавцем більше 5 років (з 1988 року), вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки тощо. Зазначила, що на підставі статті 74 Сімейного кодексу України має право на Ѕ спільної сумісної власності на спірне нерухоме майно, а саме: на Будинок [ADDRESS] , який будувала разом з [PERSON] , та на Спірну земельну ділянку біля цього будинку. Також вказує, що на підставі статті 1264 ЦК України має право на 1/8 спадкового нерухомого майна, як спадкоємець четвертої черги за законом. Після смерті спадкодавця [PERSON] звернулась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, проте нотаріус відмовила через відсутність доказів проживання однією сім`єю зі спадкодавцем, а також відсутність правовстановлюючих документів на спадкове майно. У судовому засіданні представник відповідачки [PERSON] - [PERSON] , відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у задоволенні позову просили відмовити, зокрема з підстав, викладених у відзиві, які полягають у наступному. [PERSON] з 2007 року проживав окремо з позивачкою у власному Спірному будинку [ADDRESS] , де вів власне господарство. При цьому належними і достатніми доказами факт спільного проживання спадкодавця і позивачки як подружжя не підтверджено. Крім того, у судовому засіданні відповідачка також пояснила, що шлюб між її батьком [PERSON] та її мамою було розірвано лише 6 років тому. Також заперечили щодо вимоги про визнання 1/8 права власності на спадкове майно за законом, оскільки спадкування здійснюється почергово, а відповідачки є спадкоємцями першої черги, як діти спадкодавця. Представник відповідача Галицької міської ради у судове засідання не прибув, проте заявою від 17 травня 2021 року просив розгляд справи здійснювати без участі ради, під час прийняття рішення покладається на розсуд суду. Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши наявні у справі письмові докази та надавши їм правову оцінку, суд установив наступні фактичні обставини у цій справі. [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 16 від 26 червня 2020 року, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а. с. 9). Згідно з копією рішення Залуквянської сільської ради від 04 грудня 2008 року [PERSON] передано у власність, зокрема, ділянку землі для особистого селянського господарства площею 0,18 га, тобто Спірну у справі земельну ділянку (а. с. 19). Також цим рішенням передано у власність земельну ділянку площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку. Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку зареєстрована на праві власності за [PERSON] 24 листопада 2015 року (а. с. 32). Як пояснили у судовому засіданні сторони, Спірний будинок [ADDRESS] розташований на вказаній земельній ділянці площею 0,14 га. При цьому Спірна земельна ділянка площею 0,18 га знаходиться поруч і є суміжною із земельною ділянкою площею 0,14 га. Як вбачається зі змісту позову, земельна ділянка площею 0,14 га для будівництва і обслуговування житлового будинку по [ADDRESS] не є предметом спору у справі. Відповідно до змісту довідки Залуквянської сільської ради від 19 листопада 2020 року № 1192 [PERSON] з 1988 року до 15 листопада 2007 року був зареєстрований та постійно проживав в [ADDRESS] разом з [PERSON] однією сім`єю (а. с. 33). Відповідно до змісту довідки Залуквянської сільської ради від 19 листопада 2020 року № 1193 за [PERSON] по [ADDRESS] рахується земельна ділянка для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських споруд. На ділянці побудована господарська будівля, яка використовується під житло (а. с. 33). На виконання ухвали суду 19 лютого 2021 року від державного нотаріуса отримано копію спадкової справи та інформацію про те, що, крім позивачки, із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка спадкодавця [PERSON] . При цьому дочки спадкодавця [PERSON] та [PERSON] звернулись із заявами про відмову від спадщини на користь [PERSON] (а. с. 47). У матеріалах спадкової справи міститься довідка Залуквянської сільської ради від 19 листопада 2020 року № 1194, відповідно до змісту якої [PERSON] на день смерті [INFO] постійно проживав та був зареєстрований в [ADDRESS] . На день смерті проживав один. Заповіт від його імені не посвідчувався. До матеріалів справи долучено спільні фотографії [PERSON] та [PERSON] (а. с. 101-103). На одній із фотографій вбачається дата 2010 рік. Судячи з якості фотографій та молодого віку осіб, інші також зроблені дуже давно, зокрема до 2010 року. На запит адвоката Вилки О. С. АТ «Прикарпаттяобленерго» надало відповідь від 10.08.2021 № 11678/509 (а. с. 111), згідно з якою Будинок [ADDRESS] підключений до електромережі у 2004 році, особовий рахунок зареєстровано на [PERSON] , споживання електроенергії припинено у липні 2020 року. Крім того представник відповідачки долучив суду заяву, підписану [PERSON] , 1937 року народження, яка називає себе сестрою спадкодавця. Зазначає, що [PERSON] проживав сам у Будинку [ADDRESS] , оскільки за його ж словами у нього з [PERSON] були конфлікти різного роду. При цьому представник пояснив, що з огляду на вік [PERSON] її не просили викликати як свідка у судове засідання. Також до справи долучено фотографії Будинку [ADDRESS] , встановленого пам`ятника спадкодавцю. Сторони визнали обставини, що пам`ятник [PERSON] встановила [PERSON] . З фото вбачається, що будинок побудований давно. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що завжди, коли приїжджала до батька, той жив у Будинку № 11, вів там своє господарство. Приїжджала до батька, зокрема, у грудні 2019 року на [ADDRESS] . Відповідачка [PERSON] пояснила, що батько усім розказував про наявність у нього власного житла, будинку, де проживав уже 13 років, дуже цим пишався. Казав, що багато допоміг дочці [PERSON] і сім`я позивачки йому зобов`язана. У господарстві тримав биків. Відповідачка [PERSON] найчастіше з усіх дочок приїжджала до батька саме на [ADDRESS] , де він жив сам. З [PERSON] зустрічалася і така була не рада приїздам. Зазначила, що батько [PERSON] лише 6 років тому розлучився з матір`ю відповідачок. Підтвердила, що [PERSON] до 2007 року жив з [PERSON] по [ADDRESS] , оскільки тривалий час будував спірний Будинок [ADDRESS] . Усі відповідачки зазначили, що спірний Будинок [ADDRESS] батько будував переважно за кошти від раніше проданої бабиної хати. Згідно з даними реєстру судових рішень у справі № 450/1082/15-ц Пустомитівський районний суд Львівської області заочним рішенням від 14 липня 2015 року розірвав шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 16.05.1970. Рішення набрало законної сили 24 серпня 2015 року (згідно з офіційними даними ресурсу «Судова влада України»). Своєю чергою у судовому засіданні [PERSON] та її представниця пояснили наступне. [PERSON] з 1986 року жили і працювали разом з [PERSON] у Миколаївській області. [PERSON] у 1995 році взяв план для будівництва Будинку [ADDRESS] . Жили вони разом і спірний Будинок [ADDRESS] також будували разом, зокрема [PERSON] купувала цеглу для будівництва будинку і мурувала будівлю. Підтвердила, що [PERSON] був зареєстрований у позивачки до 2007 року, а з 2007 року по [ADDRESS] . Стверджує, що [PERSON] не міг себе утримувати, вона його постійно доглядала, дбала про нього. Зокрема у зимовий період спадкодавець постійно проживав у позивачки на [ADDRESS] . У 2020 році позивачка клала [PERSON] у лікарню, після чого він 5 тижнів лежав хворий у неї. Поховання здійснили з будинку [PERSON] , вона ж і встановила йому пам`ятник. Вважає, що жили як подружжя і спільно збудували Будинок [ADDRESS] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , односельчанка позивачки, надала показання, що [PERSON] жив у Будинку № 11. При цьому [PERSON] ходила до спадкодавця, а він приходив до неї, вони допомагали один одному по господарству. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , сусід позивачки, розказав, що [PERSON] приблизно у 2012 році пішов жити у Будинок [ADDRESS] , приходив до [PERSON] їсти, останню зиму точно проживав у позивачки. Допитаний у судовому засіданні як свідок [PERSON] , [INFO] , який є чоловіком відповідачки, пояснив, що дійсно до 2007 року [PERSON] проживав у [PERSON] . Потім жив сам і вів до останнього господарство. Йому відомо, що [PERSON] і [PERSON] допомагали один одному по господарству, проте вважає, що питання не були спільними, а за господарство відповідав повністю [PERSON] . Розказав, що коли [PERSON] на тривалий час приїжджав до дочки у Львів, щоб допомагати з будівельними роботами, за господарством по [ADDRESS] доглядав племінник [PERSON] [PERSON] . Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , [INFO] , пояснив, що він є племінником [PERSON] , живе також у селі Залукві. Підтвердив, що [PERSON] жив по [ADDRESS] у своєму будинку сам, проте [PERSON] приходила до нього. [PERSON] також ходив до [PERSON] допомагати по господарству. Стверджує, що [PERSON] у Будинку № 11 жив сам близько 10 років. Підтверджує, що [PERSON] приносила їсти [PERSON] . Коли дядько їздив до [ADDRESS] доглядав саме він [PERSON] , проте приходила і [PERSON] допомагати. Оцінивши усі наявні у справі докази з точки зору їх належності, допустимості, достовірності і достатності, надавши правову оцінку установленим у справі обставинам, позовним вимогам, суд виходить з наступного. Відповідно до статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з приписами статті 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Частиною першою статті 80 ЦПК України визначено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що [PERSON] , [INFO] , проживала з [PERSON] , який помер [INFO] , актовий запис про смерть № 16, однією сім`єю більше п`яти років, а саме з 1988 року і до часу відкриття спадщини [INFO] , суд виходить з такого. Відповідно до статті 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Згідно з частиною третьою статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Отже, таким, що прийняв спадщину, вважається спадкоємець четвертої черги, якщо він проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Як вбачається зі змісту уточненої позовної заяви, встановлення вказаного юридичного факту позивачці необхідне саме для реалізації свого права на спадкування як спадкоємця четвертої черги і доведення, що вона, фактично, прийняла спадщину, оскільки нотаріус відмовив [PERSON] у вчиненні нотаріальної дії, зокрема через відсутність судового рішенням про факт проживання однією сім`єю разом із спадкодавцем не менше, ніж п`ять років до часу відкриття спадщини (а. с. 141). При цьому суд звертає увагу на те, що позивачка до позову не надала доказів звернення до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та отримання відповідної відмови. Згідно з даними спадкової справи позивачка звернулась до нотаріуса лише із заявою про прийняття спадщини. У постанові Верховного Суду від 06 жовтня 2021 року у справі № 702/61/20 зазначено, що зверненню до суду з позовом має передувати вирішення питання про видачу нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Разом з тим, позивач не надала суду належних та достовірних доказів, які б свідчили, що позивач зверталась до Монастирищенської державної нотаріальної контори з відповідною заявою про видачу їй свідоцтва про право на спадщину після померлої спадкодавиці, а лист-відповідь державного нотаріуса Монастирищенської державної нотаріальної контори від 24 січня 2020 року на усне звернення особи щодо роз`яснення порядку отримання свідоцтва про право на спадщину не свідчить про відмову позивачу у видачі такого свідоцтва. Таким чином, суд у справі, яка розглядається, констатує недотримання позивачкою установленого порядку захисту реалізації свого права на спадщину, хоча це і не є підставою для відмови у позові саме у цій справі. Своєю чергою на підставі оцінки наявних доказів в їх сукупності та кожного окремо, суд дійшов висновку про недоведеність з боку позивачки факту спільного проживання з [PERSON] саме протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини з огляду на таке. Зібрані у справі письмові докази, зокрема довідки № 1192, № 1193, № 1194, лист АТ «Прикарпаття обленерго», а також показання усіх свідків свідчать про те, що [PERSON] з 2007 року проживав за місцем реєстрації по [ADDRESS] , у будинку, який збудував. Своєю чергою до 2007 року був зареєстрований і проживав у будинку [PERSON] по [ADDRESS] . При цьому, з показань свідків установлено, що лише у 2020 році, коли хворів, проживав у [PERSON] по [ADDRESS] . Вона здійснила його поховання і встановила пам`ятник. Проте вказані установлені фактичні обставини не свідчать про проживання [PERSON] і [PERSON] саме однією сім`єю з 1988 року до часу відкриття спадщини, зокрема останні п`ять років, з огляду на таке. Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 343/1821/16-ц зазначено, що для встановлення спільного проживання однією сім`єю до уваги беруться показання свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, документи щодо місця реєстрації (фактичного проживання) чоловіка та жінки, фотографії певних подій, документи, що підтверджують придбання майна на користь сім`ї, витрачання коштів на спільні цілі (фіскальні чеки, договори купівлі-продажу, договори про відкриття банківського рахунку, депозитні договори та інші письмові докази) тощо. Одне лише спільне проживання не є достатнім для визнання фактичного подружжя сім`єю без наявності інших ознак сім`ї. Разом із тим, показання свідків про проживання позивача із спадкодавцем однією сім`ю, на яких суд першої інстанції ґрунтував свої висновки, не є достатніми доказами про наявність у них сім`ї в розумінні статті 3 СК України. Отже, спільне проживання спадкодавця і позивачки до 2007 року та у 2020 році, про що свідчать, зокрема свідки, не є безумовною підставою для встановлення їхнього спільного проживання однією сім`єю. Крім того, у постанові Верховного Суду від 05 лютого 2020 року у справі № 712/7830/16-ц зазначено, що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю. Факт реєстрації (проживання) жінки та чоловіка за однією адресою не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу. Тобто реєстрація спадкодавця [PERSON] за однією адресою з [PERSON] до 2007 року не є ні головною, ні обов`язковою ознакою наявності фактичного шлюбу між ними. У постанові Верховного Суду від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 вказано, що показання свідків та спільні фотографії не можуть свідчити про факт спільного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та не можуть бути визначальними у вирішенні цього питання. Крім того, Верховний Суд вказав, що факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, пересилання відповідачем протягом 2012 2014 років коштів на рахунок позивача, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце протягом вказаного періоду часу усталені відносини, які притаманні подружжю (постанова від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15). Також у постанові Верховного Суду від 25 листопада 2019 року у справі № 202/5003/16-ц зазначено, що наявність у позивача документів, пов`язаних зі смертю та захороненням спадкодавця не є належними доказами, оскільки ці документи не підтверджують факт перебування позивача в фактичних шлюбних відносинах, спільного проживання, ведення спільного господарства та наявності взаємних прав та обов`язків із померлим. З огляду на встановлені обставини справи та подані докази, суд дійшов висновку про те, що позивачка не довела наявність між нею та [PERSON] протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини усталених відносин, які притаманні саме подружжю, зокрема ведення ними спільного господарства, наявності в них спільного бюджету, спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї тощо. При цьому спільне проживання до 2007 року, реєстрація за однією адресою, взаємодопомога по господарству та спільне проведення часу, спільні фото більше, ніж десятилітньої давності, поховання спадкодавця та встановлення йому пам`ятника, на переконання суду, не свідчать про наявність між [PERSON] та [PERSON] протягом останніх п`яти років до дня відкриття спадщини фактичних усталених відносин, які притаманні саме подружжю. З огляду на викладене вище, суд дійшов однозначного висновку про те, що позовна вимога про встановлення юридичного факту спільного проживання [PERSON] однією сім`єю більше п`яти років, а саме з 1988 року і до часу відкриття спадщини [INFO] , з [PERSON] задоволенню не підлягає. Надаючи правову\~оцінку позовним\~вимогам загалом,\~у тому\~числі в\~частині встановлення\~ факту\~спільного проживання\~однією сім`єю\~ [PERSON] \~з [PERSON] саме з 1988 року і до часу відкриття спадщини [INFO] , а також про визнання за позивачкою Ѕ права спільної сумісної власності на Будинок [ADDRESS] та Спірну земельну ділянку, суд виходить з такого. Як установлено, заочним рішенням Пустомитівського районного суду Львівської області від 14 липня 2015 року у справі № 450/1082/15-ц розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] , укладений 16.05.1970. Рішення набрало законної сили 24 серпня 2015 року. При цьому спадщина відкрилася [INFO] , тобто менше, ніж через п`ять років після фактичного розірвання шлюбу [PERSON] з [PERSON] , тобто матір`ю відповідачок. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки (частина друга статті 3 СК України). Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (стаття 1264 ЦК України). Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Аналіз указаних норм дозволяє зробити висновок про те, що для застосування положень цієї статті необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Такого правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 квітня 2019 року у справі № 759/4596/18. Установивши, що за життя [PERSON] , з 1970 року і до 24 серпня 2015 року, перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , суд дійшов висновку про відмову у встановленні факту спільного проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу, необхідного для встановлення відповідного юридичного факту, встановлення правового режиму спільного сумісного майна на Будинок № 11 та Спірну земельну ділянку, права власності позивачки на Ѕ цього майна як на спільно набуте ними за час спільного проживання на підставі статті 74 СК України. Іншими словами, оскільки [PERSON] з 24 серпня 2015 року і до дня відкриття спадщини не перебував у офіційно зареєстрованому шлюбі менше п`яти років, то це виключає можливість встановлення юридичного факту його спільного проживання однією сім`єю як подружжя з позивачкою протягом не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, задоволення позовної вимоги про визнання права спільної сумісної власності на Ѕ спадкового майна згідно з приписами статті 74 СК України. Крім того, суд звертає на те, що [PERSON] право власності на спірні об`єкти нерухомого майна за життя у встановленому законодавством порядку не оформив. При цьому права на спірний Будинок [ADDRESS] та Спірну земельну ділянку у спадкодавця виникли після 2007 року, тобто після закінчення фактичного спільного проживання з [PERSON] , проте у період перебування в офіційно зареєстрованому шлюбі з [PERSON] (2007 - 2008 роки). Згідно зі статтею 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Відповідно до статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Зважаючи на те, відповідачки у цій справі є дітьми спадкодавця і спадкоємцями за законом першої черги, а [PERSON] просить визнати за нею право власності на 1/8 спадкового майна як спадкоємця за законом четвертої черги, факт спільного проживання позивачки з [PERSON] однією сім`єю не менше п`яти років до дня відкриття спадщини не установлено, суд констатує про відсутність підстав для задоволення позову і в цій частині. Підсумовуючи викладене, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову у цій справі. Згідно з частиною першою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки у цій справі позовні вимоги задоволенню не підлягають, то сплачений судовий збір стягненню з відповідачів на користь позивачки не підлягає.

Outcome: dismissed