Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з відповідача [PERSON] заборгованість по аліментах, а також неустойку (пеню) у зв`язку із несвоєчасною сплатою аліментів. В обґрунтування позову вказувала, що внаслідок несвоєчасної сплати аліментів відповідачем утворилась значна заборгованість в розмірі понад 60000 грн, що ставить її сім`ю в скрутне матеріальне становище. Просила стягнути заборгованість та неустойку по сплаті аліментів в розмірі заборгованості. Вказаний позов надійшов на розгляд суду 23.12.2019 року. Ухвалою суду від 28.12.2019 року позовну заяву [PERSON] залишено без руху. 27.02.2020 року вказану справу передано для розгляду по суті під головуванням судді Іванків О.В. 05.03.2020 року у справі позовну заяву прийнято до розгляду та призначено справу для розгляду в порядку спрощеного позовного провадження. 30.03.2020 року відповідачем подано письмовий відзив на позовну заяву, в якій він заперечив проти стягнення заборгованості по сплаті аліментів та пені. 10.08.2020 року судом витребувано в відділі державної виконавчої служби інформацію про наявну заборгованість по сплаті аліментів та її рух. В судове засідання позивач подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю. Відповідач, будучи належно повідомленим про час і місце судового розгляду справи, в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про перенесення судового засідання не клопотав, що у відповідності до п.1) ч.3 ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи по суті. Дослідивши та проаналізувавши заяви сторін по суті справи, а також докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення з таких підстав. Так, в судовому засіданні встановлено, що рішенням Володимирецького районного суду від 26.12.2011 року з [PERSON] присуджено в користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі по 20 грн. щомісячно на кожну дитину. Рішенням цього ж суду від 11.10.2017 року збільшено розмір аліментів та стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання чотирьох неповнолітніх дітей в розмірі 888,5 грн. щомісячно. Вказане рішення звернуто до виконання і виконується в примусовому порядку Володимирецьким районним відділом ДВС. З довідки №325 від 03.11.2019 року виданої державним виконавцем ВДВС та розрахунку вбачається, що на час звернення з позовом до суду загальна заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів згідно виконавчого листа №556/1436 за період з жовтня 2017 року по 01 листопада 2019 року становить 60306,85 грн. Разом з тим, як вбачається з письмових доказів, наданих відповідачем, станом на 01 вересня 2020 року вказана заборгованість повністю погашена [PERSON] , в т.ч. в листопаді 2019 року 15100 грн, в лютому 2020 року 18000 грн, в березні 2020 року 26000 грн, в серпні 2020 року 15000 грн. Наведене підтверджується не тільки копіями платіжних доручень, але й розрахунком заборгованості, проведеним державним виконавцем в вересні 2020 року. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що відповідач добровільно погасив заборгованість по сплаті аліментів на утримання неповнолітніх дітей, підстав для її стягнення суд не вбачає. З приводу стягнення неустойки (пені) судом встановлено наступне. У відповідності до ч.1 ст.196 СК України, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, виходячи зі змісту вказаної норми, обов`язковою умовою стягнення неустойки (пені) є винна поведінка платника аліментів, яка призвела до утворення заборгованості. Разом з тим, доказів такої поведінки [PERSON] судом не встановлено. Зокрема, з часу зміни розміру аліментів в 2017 році, [PERSON] періодично сплачував аліменти, всього протягом 2018-2019 рр. [PERSON] сплатив 18020 грн. Крім того заборгованість утворилась в силу обставин, що мають істотне значення, а саме внаслідок відсутності у відповідача постійної роботи та доходу. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по сплаті аліментів виникла не з вини [PERSON] , що виключає стягнення з нього неустойки у вигляді пені, і у задоволенні позову в цій частині також слід відмовити. Враховуючи викладене,

Outcome: dismissed