Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому проситьвизнати недійсним з дати його укладення, договір дарування від 08.10.2015 року укладений між нею та відповідачем, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1889. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, звернулась до суду з заявою про розгляд справи без її участі, просить задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач у судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про визнання позову в повному обсязі та розгляд справи без його присутності. Представник третьої особи ПАТ «Укрінбанк»в судове засідання не зявився, причину неявки суду не повідомив, про дату та час розгляду справи сповіщений своєчасно. Приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, звернувся до суду з заявою про розгляд справи за його відсутністю. Вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази у їх сукупності, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню. У відповідності до ч.1 ст.61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Судом встановлено, що 14.10.2014 року між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] укладений заява-договір про розміщення банківського вкладу «Фінансова щедрість» №10-1292433. Термін розміщення вкладу з 14.10.14 року по 15.10.2015 року. Відкриті депозитні рахунки №26359130100323, №26382130101968, валюта рахунків євро. Також, 14.10.2014 року між ПАТ «Укрінбанк» та [PERSON] укладений заява-договір про розміщення банківського вкладу «На вимогу» №10-2292429. Термін розміщення вкладу з 14.10.14 року по безстроково. Відкритий поточний рахунок №262091301000400, валюта рахунку євро. В період дії зазначених вище договорів, грошові кошти, що розміщені на зазначених рахунках частково, були подаровані [PERSON] за договором дарування [PERSON], а саме: 08.10.2015 року між [PERSON] та [PERSON] укладений договір дарування, що нотаріально посвідчений приватним нотаріусом Запорізького нотаріального округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за №1889. Відповідно до п.1 договору дарування, дарувальник подарував, а обдарований прийняв у дар грошові кошти у розмірі 8000,00 Євро, що за курсом НБУ є еквівалентом суми 191 703, 76 грн. Подаровані грошові кошти, належать дарувальнику згідно заяви-договорів про розміщення банківського вкладу від 14.10.2014 року №10-2292429, №10-1292433 укладеними між [PERSON] та ПАТ «Укрінбанк». В той же день, відповідач [PERSON] повідомив [PERSON], що оскільки подаровані кошти тимчасово розміщені на його рахунку відкритому в ПАТ «Укрінбанк» та строк дії договору ще не закінчився на дату укладення договору дарування, їй необхідно відкрити в ПАТ «Укрінбанк» рахунок на своє імя про розміщення банківського вкладу. 13.10.2015 року між [PERSON] та ПАТ «Укрінбанк» укладений заява-договір про розміщення банківського вкладу №10-2392729 та був відкритий поточний рахунок №26200130100977. 15.10.2015 року, після закінчення строку договору про розміщення банківського вкладу «Фінансова щедрість» №10-1292433 на імя [PERSON], до Запорізького ЦВ ПАТ «Укрінбанк» позивачем була подана письмова заява, щодо перерахування коштів із поточного рахунку [PERSON] на поточний рахунок відкритий на імя [PERSON] № 26200130100977 за заявою-договором про розміщення банківського вкладу №10-2392729 від 15.10.2015 року, однак вимоги були залишені без задоволення. Грошові кошти із поточного рахунку [PERSON] не були перераховані. Крім того, Постановою Правління НБУ від 24.12.2015 року №934 «Про віднесення ПАБ «Укрінбанк» до категорії неплатоспроможних» ПАТ «Укрінбанк» визнано неплатоспроможних та відповідно до рішення виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 24.12.2015 року №239 запроваджено процедуру тимчасової адміністрації строком на три місяці з 25.12.2015 року по 24.03.2016 року включно. Уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на період тимчасової адміністрації призначено [PERSON] Відповідно до Постанови Правління НБУ від 22 березня 2016 року №180 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «Укрінбанк» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийняте рішення від 22.03.2016 року №385 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «Укрінбанк» та делегування повноважень ліквідатора банку. Ліквідація ПАТ «Укрінбанк» запроваджена строком з 22.03.2016 року по 23.03.2018 року. Вимоги позивача про виконання умов договору дарування та перерахування на її рахунок в іншому банку або виплату готівкою грошових коштів залишені відповідачем без задоволення. На при кінці 2016 року відповідач [PERSON] повідомив позивача про те, що він і не збирався виконувати умови договору самостійно, оскільки на дату укладення договору дарування від 08.10.15 року всі їх сімейні грошові заощадження знаходилися на рахунку в ПАТ «Укрінбанк». Крім того, відповідач повідомив, що йому порадили укласти відповідний договір дарування та подарувати іншій особі частину вкладу для того, щоб при визнанні ПАТ «Укрінбанк» неплатоспроможним мати можливість отримати гарантовані грошові кошти через Фонд гарантування фізичних осіб (не більше 200\~000,00 гривен). В звязку із чим, він був змушений укласти відповідний договір дарування з позивачем, при цьому він не мав жодного наміру щодо настання правових наслідків за зазначеним вище договором дарування. Відповідно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязується передати в майбутньому другої стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Відповідно до ч. 1 ст. 722 ЦК України, право власності обдарованого на дарунок за договором дарування виникає з моменту його прийняття. Відповідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України, правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Підставою недійсності правочину, відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України є недодержання в момент вчинення правочину стороною вимог, які встановлені ч.ч.1-6 ст. 203 цього кодексу. Згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує щодо його дійсності на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Відповідно до ч.ч.1.2 ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним. На підставі викладеного, враховуючи, що з боку відповідача правочин був укладений без наміру вчинити відповідні правові дії і наслідки, суд вважає законними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved