Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування вимог зазначає, що з 26.12.2015 перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] . За період перебування у шлюбі придбали автомобіль Chevrolet Lacetti, 2012 року випуску, д/н [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] та заощаджені грошові кошти в розмірі 14000 грн та 2700 доларів США. Майно набуте подружжям за час шлюбу належить чоловікові та дружині на прав спільної сумісної власності та є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому підлягає поділу. Оскільки відповідач без її відома та згоди продав автомобіль, з нього на її користь підлягає стягненню компенсація вартості ? частини автомобіля, виходячи з його ринкової вартості ціни на момент розгляду справи у суді. Нею замовлений звіт про незалежну оцінку майна - колісного транспортного засобу, згідно якого ринкова вартість автомобіля становить 162700 грн. Тому, після подання заяви про уточнення позовних вимог просить суд стягнути з відповідача на її користь ? частину вартості автомобіля в розмірі 81350 грн., визнати за нею право власності на 2700 доларів США ТА 14000 грн. В судовому засіданні представник позивача - адвокат Вишня-Чижова Г.В. вимоги підтримала, посилаючись на обставини, викладені у позові. Представник відповідача - адвокат Мазуренко Н.Ю. вимоги не визнала, суду пояснила, що до реєстрації шлюбу з позивачем, відповідач мав інші автомобілі. Тому кошти, за який придбаний автомобіль є його особистою власністю, але автомобіль придбаний у шлюбі. Заощаджень у гривнях спільних немає. Має тільки заощадження, які відраховуються з пенсії. У 2016 році мав заощадження у іноземній валюті, але не суму, яку зазначила позивач. Не погоджується з визначенням вартості автомобіля. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.12.2015, що підтверджується свідоцтвом про шлюб. Рішенням Кіровського районного суду м. Кіровограда від 21.02.2019 шлюб між сторонами розірваний. В період шлюбу, 20.04.2016 сторони придбали автомобіль Chevrolet Lacetti, 2012 року випуску, д/н [NUMBER] , номер кузова [NUMBER] . Згідно з ч. 2 ст. 60 СК України, вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 65 СК України, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Згідно з ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Відповідно до ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідач самостійно, без згоди позивача, відчужив зазначений автомобіль 24.01.2019 за ціною 49500 грн, що підтверджується договором купівлі-продажу № 5341/2019/1284006. Позивач, при звернення до суду, провела незалежну оцінку вартості автомобіля, згідно якої, станом на 13.12.2018 ринкова вартість Chevrolet Lacetti, 2012 року випуску становить 162700 грн. У постанові від 03.10.2018 ВС КЦС у справі №127/7029/15-ц зробив висновок про те, що у випадку відчуження майна одним із подружжя проти волі іншого з подружжя та у зв`язку з цим - неможливості встановлення його дійсної (ринкової) вартості, визначенню підлягає ринкова вартість подібного за своїми якостями (технічними характеристиками) майна на час розгляду справи. Такий підхід є гарантією справедливої сатисфакції особі у зв`язку з припиненням її права на спільне майно. Згідно із ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ст. 330 ЦК України, якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з ст. 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Майно не може бути витребувано від добросовісного набувача, якщо воно було продане у порядку, встановленому для виконання судових рішень. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках. Щодо доводів відповідача про те, що він до одруження мав інший автомобіль, який продав, а гроші поклав на депозитний рахунок у банк, а потім зняв 108027,13 грн та придбав автомобіль. Попередній автомобіль Ford Focus 2013 року випуску перебував у власності відповідача з 16.01.2014 по 02.07.2014, що підтверджується довідкою територіального сервісного центру 3541 у Кіровоградській області. В матеріалах справи відсутні дані про ціну зазначеного автомобіля, за яку відповідач його придбав, а потім продав. Відповідач надав заяву про видачу готівки в розмірі 108027,13 грн. з АБ «Укргазбанк» від 14.05.2015. Зазначені докази свідчать про те, що відповідач мав грошовий вклад у зазначеному банку, але відповідач не надав доказів того, що саме зазначені грошові кошти були отримані від продажу автомобіля Ford Focus та потім, майже через рік, використані на придбання спірного автомобіля Chevrolet Lacetti. У зв`язку з викладеним вище, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення 1/2 частки вартості транспортного засобу підлягають задоволенню, так як даний автомобіль придбаний подружжям під час перебування у шлюбі, а тому являється їхньою спільною сумісною власністю, і кожна зі сторін має рівні права на нього. На ухвалу суду, ухвалену в межах розгляду заяви про забезпечення позову, АТ КБ «ПриватБанк» надав копії договорів, укладених відповідачем з банком. Так, з договору № SAMDNWFD 0071939799101 від 14.05.2018 вбачається, що відповідач передав банку грошові кошти в розмірі 1203 доларів США, для розміщення на депозитному рахунку строком на три місяці до 14.08.2018 включно. Оскільки доказів того, що зазначені грошові кошти є особистою власністю відповідача суду не наданні, суд приходить до висновку, що вони є спільною сумісною власністю подружжя, і кожна зі сторін має рівні права на нього. Тому, за позивачем необхідно визнати право власності на ? частину зазначених коштів в розмірі 601,5 доларів США. Крім того, позивач просить визнати за нею право власності на 14000 грн. Відповідно до ч. ч. 2 - 4 ст. 12 та ч. 1 ст. 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно із ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Доказів наявності грошових коштів в розмірі 14000 грн суду не надано, тому зазначені вимоги задоволенню не підлягають. Судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно задоволеним вимогам в розмірі 627, 74 грн. На підставі ст.ст. 60,65,68,70 СК України,

Outcome: partial