Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила визнати недійсним Договір № 000607 від 11 березня 2014 року, укладеного між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» та Додаток № 1 та №2 до Договору № 002908. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] вказала, що 11 березня 2014 року між позивачем та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» в особі уповноваженого Данилишин С.П. було укладено Договір № 000607 та Додаток № 1 та №2 до Договору № 000607про надання мені послуг, спрямованих на отримання позики. Відповідно до Договору № 000607 та додатку № 1 до цього договору сума позики, яку Учасник ([PERSON].) мала намір отримати, становить 50 000 гри. Згідно з п. 2.1.1. Договору кошти, необхідні для отримання позики (Платіж до Фонду учасників) вносяться Учасником щомісячно до 15 числа. Додатком № 1 до даного Договору встановлено розмір платежу до Фонду Учасників становить 883,33 грн. На виконання умов даного договору позивачем у період з березня 2014 року здійснювалися оплата платежу до Фонду Учасників згідно графіка. Тобто позивач виконувала усі зобов'язання за Договором. Тоді як відповідач обумовлені послуги позивачу не надавав. Так Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» не вчинялося жодних дій, які б свідчили про те. що їй буде передано визначені Додатком №1 кошти в безвідсоткову позику. На думку позивача, укладений між позивачем та ТОВ «Інтермосфін» Договір № 000607 та Додаток № 1 до цього Договору підлягає до визнання недійсними в судовому порядку з тих підстав, що надання послуг по придбанню автомобіля за програмою «РеалФінансКредит» є послугами фінансовими і для укладення спірного договору та здійснення такої діяльності ТОВ «Інтермосфін» необхідно мати необхідний обсяг цивільної дієздатності, а саме отримання необхідної ліцензії, порядок отримання якої регулюється Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг». Крім цього, з офіційного сайту Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України info@dfp.gov.ua позивачу стало відомо, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» не є юридичною особою, що вправі надавати будь-які фінансові послуги та не має відповідної ліцензії. Для офіційного підтвердження відсутності ТОВ «Інтермосфін» ліцензії для здійснення таких фінансових послуг нею було направлено листа комісії з регулювання ринків фінансових послуг України з витребуванням необхідної інформації, однак до цього часу відповіді на даний адвокатський запит Державна комісія з регулювання ринків фінансових послуг не надала. Договір № 000607 та Додаток № 1 та №'.2 до цього договору також підлягають визнанню недійсними внаслідок помилки так як позивачка вважала, що уклала договір позики, помилилась в правовій природі, правах та обов'язках сторін такого договору, а тому вищевказаний договір, додаток 1 та №2 до нього підлягає визнанню недійсним із застосуванням наслідків недійсності правочину. Крім, цього ТОВ «Інтермосфін» приховало від позивача факт відсутності ліцензії на надання фінансових послуг, а тому якби вона володіла на момент укладення договору такою інформацією, вона б його не укладала, що свідчить про недостовірність наданої з боку контрагента інформації та введення її в оману. Позивачка вважає, що даний спір виник із правовідносин про захист справ споживачів.. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, направила до суду заяву, у якій позовні вимоги підтримала, проти ухвалення судом заочного рішення не заперечує, просить розглянути справу без її участі. Представник відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю « Інтермосфін» в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надано. Враховуючи, що причина неявки відповідача є неповажною, у справі є наявні дані про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача згідно ст.169 п. 4 ЦПК України. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України Суд, перевіривши надані по справі докази приходить до наступного. Частиною 1 ст. 3 ЦПК України передбачено право кожної особи звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод, чи інтересів. Згідно із ст. 10 ЦПК України - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона - повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи : роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. В судовому засіданні встановлено, що 11 березня 2014 року між [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» в особі уповноваженого Данилишин С.П. було укладено Договір № 000607 та Додаток № 1 та №2 до Договору № 000607про надання мені послуг, спрямованих на отримання позики. /а.с.6-7/ Відповідно до Договору № 000607 та додатку № 1 до цього договору сума позики, яку Учасник ([PERSON].) мала намір отримати, становить 50 000 гри. Згідно з п. 2.1.1. Договору кошти, необхідні для отримання позики (Платіж до Фонду учасників) . вносяться Учасником щомісячно до 15 числа. Додатком № 1 до даного Договору встановлено розмір платежу до Фонду Учасників становить 883,33 грн. Вказаний договір підписаний сторонами. /а.с.7/ Позивач, обґрунтовуючи позов, посилаються на те, що ТОВ « Інтермосфін» не мало на момент підписання договору відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг, приховавши зазначений факт від неї, ввело її в оману та що вона помилилась під час підписання договору щодо правової природи укладеного правочину, прав та обов'язків сторін. Але ці твердження не доведені жодним доказом. Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення / ст. 229 цього Кодексу /, такий правочин визнається судом недійсним. Омана має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Відповідно до ч. 1 ст. 229 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Однією з умов чинності правочину є дотримання вимог щодо відповідності волевиявлення внутрішній волі суб'єкта правочину. Тому у випадку, коли воля суб'єкту правочину формувалася не вільно і не відповідала волевиявленню, зокрема, знаходилася під впливом обману, такі правочини визнаються недійсними. Згідно з ч. 2 ст. 230 ЦК України сторона, яка застосувала обман, зобов'язана відшкодувати другої стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв'язку з вчиненням цього правочину. Для кваліфікації правочину як омана, необхідно встановити, що омана стосувалася природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. При омані наслідки правочину, що вчиняється, є відомими та бажаними для однієї зі сторін. Обов'язок доведення факту умисного введення відповідачем позивача в оману, а саме: тієї обставини, що на момент укладення правочину позивачка не знала про відсутність у відповідача відповідної ліцензії на здійснення фінансових послуг, покладається на позивача. З спірного договору підписаного позивачем видно, що вся необхідна інформація, була надана [PERSON] Перед укладанням договору позивачка була ознайомлена із умовами договору. Договір був підписаний позивачкою на кожній сторінці, чим вона погодилась з усіма передбаченими в ньому умовами. Вона здійснювала оплати платежу до Фонду Учасників згідно графіка у період з березня 2014 р., чим визнала та підтверджувала дійсність договору. Відповідно до ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення вирішення справи. Статтею 58 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Виходячи з приписів статті 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Частина 1 статті 60 ЦПК України вказує, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу . Але позивачем не надано будь-яких доказів того, що оспорюваний правочин не відповідає вимогам чинного цивільного законодавства України. Позивачка вільно без стороннього примусу вирішила укласти Договір № 000607 від 11.03.2014 р. Сторонами досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Позивач у своєму позові посилається на те, що їй стало відомо з сайту про те, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Інтермосфін» не є юридичною особою, що вправі надавати будь-які фінансові послуги та не має відповідної ліцензії. При цьому офіційного підтвердження зазначеній інформації позивачка не надала, клопотання про витребування зазначених відомостей у встановленому законом порядку не заявила. Отже, твердження позивача є безпідставними та недоведеними доказами. На підставі викладеного, суд вважає недоведеними обставини, на які позивачка посилається як на підставу своїх вимог, тому, позов не підлягає задоволенню.

Outcome: dismissed