Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача суму збитків за втрату велосипеду «Формула динаміт» переданого на зберігання. Свої позовні вимоги мотивує тим, що 04.05.2015 року придбала у ФОП [PERSON] велосипед «Формула динаміт», вартістю 4300 грн. Вказаним велосипедом користувався її син. Оскільки в нічний час велосипед не було куди поставити, позивач вирішила залишати його під охороною на платній стоянці, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, перехрестя вулиць Приморська-Калініна, яка належала відповідачу ФОП [PERSON]. 22.06.2015 року о 21 годині 30 хвилин велосипед було залишено на платній стоянці відповідача. Наступного дня їй стало відомо, що вночі її велосипед був викрадений з автостоянки. Про це вона дізналась з листа слідчого СВ Світловодського МВ УМВС України в Кіровоградській області, який надійшов 28.08.2015 року. Позивач вважає, що відповідач ФОП [PERSON] повинна нести відповідальність за втрату велосипеда, яка випливає з договору зберігання майна. Оскільки відповідач добровільно не компенсувала суму втраченого майна, вона вимушена звернутись до суду із вказаним позовом. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі, просили його задовольнити, посилаючись на обставини та докази, що його стверджують. Відповідач в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Причини неявки суду не повідомив. Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення у справі, оскільки позивач проти цього не заперечує. Заслухваши доводи позивача та його представника, зясувавши обставини справи, перевіривши докази, суд дійшов такого висновку. Випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців підтверджується реєстрація відповідача ФОП [PERSON] (а.с.14-16). ФОП [PERSON] здійснює підприємницьку діяльність на орендованій земельній ділянці, що підтверджується Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.17) Судом встановлено, що 01.05.2015 року [PERSON] придбано велосипед марки «Formula Dynamite», його вартість становить 4300 ( чотири тисячі чотириста) грн., що підтверджується розрахунковою квитанцією серії АААЛ № РК від 01.05.2015 року. (а.с.6). Копією витягу з журналу зберігання ( а.с. 11-12) підтверджується, що велосипед був залишений на автостоянці. Вказаний факт підтвердила допитана у судовому засіданні свідок [PERSON], яка працює згідно трудового договору з [PERSON] (а.с. 18) охоронцем на платній стоянці, яка розташована за адресою: Кіровоградська область, м. Світловодськ, перехрестя вулиць Приморська-Калініна. Свідок пояснила, що 08-00 годині 22.06.2015 року вона заступила на зміну. Того дня син позивача перший раз поставив велосипед на стоянку, про що було зроблено відповідний запис в журналі зберігання. Близько другої години ночі [PERSON] помітила, що велосипед викрадено в звязку з чим викликала міліцію. Підтвердила, що саме вона внесла запис у журнал про залишення на зберігання велосипеда, власником якого є [PERSON] Про викрадення велосипеду свідчить повідомлення про початок досудового розслідування, що надійшло від слідчого СВ Світловодського СВ УМВС України в Кіровоградській області (а.с. 10), в якому зазначається, що 22.06.2015 року до ч/ч Світловодського МВ надійшло повідомлення від охоронця вищевказаної стоянки [PERSON] про те, що 02-00 години 22.06.2015 року невідома особа перебуваючи на вказаній стоянці таємно викрала велосипед, що належить [PERSON] Відповідно до ст. 936 ЦК України за договором зберігання одна сторона ( зберігач) зобовязується зберігати річ, яка передана їй другою стороною (поклажодавцем), і повернути її поклажодавцеві у схоронність. Відповідно до ч.3 ст. 937 ЦК України прийняття речі на зберігання може підтверджуватися видачею поклажодавцем номерного жетона, іншого знака, що посвідчує прийняття речі на зберігання, якщо це не встановлено законом, іншими актами цивільного законодавства або є звичним для цього виду зберігання. Згідно ч.1 ст.942 ЦК України зберігач зобовязаний вжити усіх заходів, встановлених договором, законом, іншими актами цивільного законодавства, для забезпечення схоронності речі. Згідно ч.1 ст.950 ЦК України за втрату (нестачу) або пошкодження речі, прийнятої на зберігання, зберігач відповідає на загальних підставах. Частиною 1 статті 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язанняє його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Правові наслідки порушення зобовязання визначені статтею 611 ЦК України. Частиною 1 зазначеної статті передбачено, що у разі порушення зобов'язання настають правові наслідки, встановлені договоромабо законом, зокрема, відшкодування збитків. Відповідно до ч. 1 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов'язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договоромабо законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов'язання. Частиною 2 зазначеної статті визначено, що обовязок доведення відсутності своєї вини покладається на особу, яка порушила зобовязання. Згідно п.1 ч.1 ст. 951 ЦК України збитки, завдані поклажодавцеві у разі втрати ( нестачі) речі відшкодовуються у розмірі її вартості. Беручи до уваги встановлені обставини, суд дійшов висновку, що сторони перебували у договірних відносинах, які випливають із договору зберігання. Передане на зберігання майно було втрачене, що свідчить про порушення зобовязання відповідачем. Оскільки відповідач ФОП [PERSON] не надала доказів, які б свідчили про відсутність її вини у порушенні зобовязання, суд вважає, що відповідач повинен нести відповідальність за завдані позивачеві збитки. Таким чином, суд вважає, що вимога позивача є законною, обґрунтованою та такою що підлягає задоволенню у повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє між сторонами відповідно \~до вимог ст. 88 ЦПК України. На підставі викладеного та ст.ст. 610, 611, 614, 936-937, ч.1 ст.942, ч.ч.1 ст.ст. 950-951 ЦК України,

Outcome: approved