Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 28.05.1996 року, який зареєстровано Куснищанською сільською радою Любомльського району, актовий запис №11. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільна з відповідачем дитина проживає разом з позивачачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач не приймає участі у вихованні дитини, не забезпечує її матеріально, не сприяє духовному та фізичному розвитку дитини. Позивач вказує, що дитина росте та потребує грошових витрат, натомість матеріальні статки позивача не можна вважати достатніми для повноцінного життя разом з дитиною. Відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Крім цього позивач вказує, що відповідач не платить жодних стягнень по виконавчих документах, однак відмовляється в добровільному порядку допомагати утримувати дитину, хоча має матеріальні статки. Враховуючи, що відповідач самостійно не бажає утримувати дитину, але має у власності транспортний засіб, житловий будинок, позивач вважаю за можливе, стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з [PERSON] в користь [PERSON] .аліменти на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 (три тисячі) гривень починаючи з дня подання позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Крім цього, позивач просила суд допустити негайне виконання рішення суду в межах аліментного платежу за один місяць. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 21.01.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив, з якого вбачається, що позовні вимоги визнає частково та просить визначити розмір аліментів у розмірі 1109,00 грн. щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Зокрема відповідач зазначив, що сума зазначених у позові розміру аліментів є не підйомною для відповідача оскільки він є інвалідом ІІІ-ї групи, переніс тяжке захворювання та потребує стаціонарного лікування. Крім цього, відповідач зазначив, щовін на даний час проживає зі своєю матір`ю за якою здійснює догляд. Також, відповідач вказує, що він отримує мінімальну державну допомогу як інвалід ІІІ-ї групи. На підставі викладеного відповідач просив визначити розмір аліментів в сумі 1109,00 грн. щомісячно, що становить 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 25.12.2009 року, [PERSON] народився [INFO] , а його батьками є [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, щовизнав відповідач у відзиві на позовну заяву. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як стверджується позивачем, відповідач [PERSON] не працює, однак отримує мінливий дохід, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини. Відповідач не подав суду доказів того, що він не має ніяких доходів. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 47 років, подав докази існування обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що враховуються судом та дозволяють зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у розмірі по 1300,00 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1300 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1300 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 21.11.2019 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України.

Outcome: partial