Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаною заявою, в якій просить видати обмежувальний припис стосовно [PERSON] , [INFO] , яким: - заборонити [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] , перебувати за адресою: [ADDRESS] , яку винаймає за відповідним договором [PERSON] ; - заборонити [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] . Заявниця [PERSON] та адвокат Каланжов В.І., який діє в її інтересах, у судовому засіданні повністю підтримали вимоги заяви, пояснили, що дійсно [PERSON] вчиняє протиправні дії по відношенню до неї та її малолітніх дітей, погрожує вбивством, під час прогулянки з дітьми пропонував їй грошові кошти в обмін на сексуальний контакт, та, отримавши відмову, повалив її на землю, та припинив свої дії лише після того, як їх дитина почала кричати, також [PERSON] вказує, що вона дуже боїться [PERSON] , боїться за своє життя та за життя своїх дітей. Адвокат Братінов І.П., який діє в інтересах [PERSON] в судовому засіданні з заявою не погодився, просив суд відмовити у її задоволені, та вказав, що це саме заявниця тим, що не дає [PERSON] бачитись з дітьми, провокує його на таку протиправну поведінку. Дослідивши надані суду сторонами докази у їх сукупності, заслухавши сторони, прослухавши аудіо запис телефонної розмови між [PERSON] та [PERSON] , суд приходить до наступних висновків. Заявник, [PERSON] є матір`ю двох малолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Батьком дітей є громадянин Сірійської Арабської Республіки [PERSON] , [INFO] . Заявником до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області подано позов про розірвання шлюбу з [PERSON] та стягнення з нього аліментів. Так, заявниця вказує, що 05.11.2018 року батько дітей [PERSON] приїхав до матері заявника, яка проживає за адресою: [ADDRESS] , поводив себе дуже агресивно, використовуючи нецензурну лексику, на її зауваження, він став штовхати її та ображати. Все це відбувалось на очах малолітніх дітей. Далі, продовжуючи свої протиправні дії, [PERSON] розбив посуд, фотоапарат, дитяче ліжко, перелякав заявницю та дітей. Після чого були викликані працівникі поліції, які склали протокол про адміністративне правопорушення. Постановою суду від 15.01.2019 року по справі № 495/10406/18 [PERSON] був визнаний винним у вчинені адміністративного правопорушення за ст. 173-2 ч.2 КУпАП. Далі, позивачка вказує, що 29.04.2019 року в телефонній розмові [PERSON] погрожував заявниці вбивством. Далі, 09.05.2019 року, під час свята до Дня Перемоги прилюдно на вулиці намагався насильно заштовхати її до свого автомобілю. Заявник чинила опір, чіплялась за колеса, кликала на допомогу, вирвалась та викликала поліцію. За даним фактом був складений протокол про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] . Тобто, [PERSON] , який є батьком дітей заявника, систематично здійснює психологічний тиск на заявницю та погрожує їй фізичною розправою. 20.05.2019 року [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області із заявою про те, що [PERSON] в телефонній розмові погрожував їй вбивством, вказував, що «заріже», про що відомості були внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань, що підтверджується Витягом з Єдиного реєстру досудових розслідувань номер кримінального провадження: 12019160240001085. Також заявниця вказує, що до вказаних погроз додалась ще постійна ідея - позбавити дітей заявника, про що він постійно говорить, тобто, на думку заявниці, заявник реально допускає та може здійснити це, тобто нанести тілесні ушкодження заявнику та навіть позбавити її життя. За відсутності сторонньої допомоги з боку державних органів заявник не в змозі самостійно забезпечити свій захист та вплинути на поведінку [PERSON] . Також заявниця зазначає, що зазначені нею факти насильства з боку [PERSON] мають ознаки фізичного, економічного та психологічного домашнього насильства, що може призвести до непередбачуваних негативних наслідків по відношенню до неї особисто, і негативно впливає на морально-психологічний стан доньок. З огляду на викладені обставини щодо наявності фізичного, психологічного насильства, яке чинить [PERSON] відносно заявника, вважає, що вона та її малолітні діти, як жертви такого насильства, потребують захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». На підтвердження викладеного, до матеріалів справи заявницею додано копію Витягу з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 21.05.2019 року, згідно якого [PERSON] звернулась до Білгород-Дністровського ВП ГУНП в Одеській області з заявою про те, що її колишній чоловік, [PERSON] , [INFO] в телефонній розмові погрожував їй вбивством, вказав, що «заріже», коли вона перебувала за місцем свого мешкання; Постанову про притягнення [PERSON] до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст.173-2 КпАП України; а також пояснення [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] щодо протиправної поведінки [PERSON] по відношенню до [PERSON] , та диск із записом телефонних розмов, в яких [PERSON] , серед іншого, погрожує [PERSON] та їх малолітнім дітям вбивством. Дослідивши надані суду докази, заслухавши пояснення сторін, прослухавши аудіо диск, наданий заявницею по справі суд приходить до висновку про наявність ризиків у вигляді вірогідності продовження вчинення [PERSON] домашнього насильства, можливості настання тяжких або особливо тяжких наслідків для заявника внаслідок вірогідного його вчинення, тому суд вважає, що заява підлягає задоволенню частково. Розділом IV глави 13Цивільного процесуального кодексу України визначено порядок розгляду судом справ про видачу і продовження обмежувального припису. Відповідно до ст. 350-2 ЦПК України заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Як наголошує п.3, 6, 7, 8 ч.1,ст.1цього Закону домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь. Особа, яка постраждала від домашнього насильства - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі. Обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Частиною 2 ст. 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено перелік осіб, на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання, серед яких - подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Частинами 2, 3, 4ст.26 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству» визначено, що обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього певних обов`язків. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи). Обмежувальний припис видається на строк від одного до шести місяців. Статтею 350-6ЦПК України передбачено, що, розглянувши заяву про видачу обмежувального припису, суд ухвалює рішення про задоволення заяви або відмову в її задоволенні. У разі задоволення заяви суд видає обмежувальний припис у вигляді одного чи декількох заходів тимчасового обмеження прав особи, яка вчинила домашнє насильство, передбачених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» на строк від одного до шести місяців. Враховуючи усі надані заявником докази, приймаючи до уваги той факт, що адвокат в інтересах [PERSON] не заперечував факт його протиправної поведінки, з огляду на встановлені судом обставини та приймаючи до уваги аудіо диск, з якого вбачається що [PERSON] неодноразово погрожував заявниці, суд, приходить до висновку про наявність обґрунтованих ризиків вчинення [PERSON] домашнього насильства щодо заявника, тому суд приходить до висновку про обґрунтованість заяви в частині заборони [PERSON] перебувати за адресою: [ADDRESS] , тобто у будинку, який винаймає [PERSON] та необхідність видачі обмежувального припису відносно [PERSON] , шляхом встановлення заходів тимчасового обмеження прав кривдника та покладення на нього обов`язків, зокрема, встановлених п. 1 ч. 2ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Щодо вимог заяви в частині заборони [PERSON] , [INFO] , ідентифікаційний номер [NUMBER] наближатися ближче ніж на 100 метрів до місць проживання (перебування), роботи, інших місць частого відвідування [PERSON] , суд приходить до висновків про необхідність відмови, оскільки дана вимога порушує конституційні права людини щодо свободи пересування та заборони обмеження людини у цьому. В силу ч. 3ст. 350-5 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, суд відносить на рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: partial