Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому з урахуванням змін просила зняти з реєстрації місце проживання [PERSON] в належному їй нежитловому приміщенні, що розташоване в [ADDRESS], обґрунтовуючи тим, що відповідач значиться зареєстрованим у вказаному приміщенні чим порушує її права як власника, та перешкоджає використовувати це приміщення за призначенням. При розгляді справи [PERSON] заявлений нею позов підтримала. Представник відповідача позов не визнав, пояснив що позивачка неправомірно змінила статус приміщення із житлового на нежитлове, у [PERSON] відсуднє будь-яке житло де він міг би проживати, а тому з цих підстав просив відмовити в позові. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи суд зазначає про таке. Встановлено, що в період з 2001 по 2010 роки сторони перебували у шлюбі. В 1999 році [PERSON] придбала згадане нежитлове приміщення, частину якого під час шлюбу було переобладнано в жиле, де подружжя зареєстрували своє місце проживання. Після розірвання шлюбу [PERSON] залишився бути зареєстрованим у згаданій частині житла. 10.05.2016 року позивачка змінила цільове призначення частини приміщення, що являлось жилим, перевівши його у нежитлове, про що свідчать дані інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 10.05.2016 року № 58785781. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном(ч.1 ст. 317 ЦК) Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.1,2 ст. 319 ЦК). Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.7 ст. 317 ЦК). Згідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначає, що місце проживання, це житло, розташоване на території адміністративно-територіальної одиниці, в якому особа проживає, а також спеціалізовані соціальні установи, заклади соціального обслуговування та соціального захисту, військові частини, а реєстрація - внесення інформації до реєстру територіальної громади, документів, до яких вносяться відомості про місце проживання/перебування особи, із зазначенням адреси житла/місця перебування із подальшим внесенням відповідної інформації до Єдиного державного демографічного реєстру в установленому Кабінетом Міністрів України порядку(стаття 3). Відповідно до положень ст. 7 зазначеного Закону, а також пункту 26 Правил реєстрації місця проживання затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 2 березня 2016 р. № 207, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, рішення суду, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про зняття з реєстрації місця проживання особи, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Приймаючи до уваги, що [PERSON] як власник нерухомості здійснила переведення згаданої частини жилого приміщення у нежиле, законність такої дії не оспорюється, а тому дана обставина виключає можливість подальшої реєстрації місця проживання [PERSON] у нежитловому приміщенні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивачки підлягає стягненню судовий збір в розмірі 551,20 грн.

Outcome: approved