Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про стягнення грошових коштів. В судове засідання представник позивачки не зявилась, але надала заяву згідно якої позовні вимоги підтримає в повному обсязі, просила задовольнити, судове засідання провести у її відсутність та без фіксації технічними засобами. В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, але надала клопотання про розгляд справи у її відсутність та в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі (а.с.70). В судове засідання відповідачка [PERSON] не зявилась, але надала клопотання про розгляд справи у її відсутність та в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі (а.с.70). В судове засідання відповідач [PERSON] не зявився, але надав клопотання про розгляд справи у його відсутність та в задоволенні позовних вимог відмовити повному обсязі. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В судовому засіданні встановлено, що у березні 2012 року відповідачі по справі звернулись до позивачки [PERSON] з проханням позичити грошові кошти у розмірі 40000 доларів США (сорок тисяч) без виплати відсотків від суми позики строком на три місяця, тобто до червня 2012 року. Відповідно до ст.1047ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. Згідно ст.1046 ЦК України, \~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. 23 березня 2012 року позивачка передала відповідачам грошові кошти, що підтверджується власноруч підписаною відповідачами розпискою. В зазначеному борговому документі (розписці) відповідачами власноруч поставлено підписи про отримання грошових коштів та визначені взяти на себе грошові зобов'язання перед позивачем, цей борговий документ засвідчує повноваження та обов'язки сторін. За загальною нормою цивільного права, договір вважається укладеним в належній формі, тільки якщо сторони домовилися з приводу усіх суттєвих умов договору ст.638 ЦК України. А відповідно до ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо його зміст зафіксовано в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений на письмі, якщо він підписаний стороною (сторонами). Виходячи з наведеного, враховуючи загальні норми цивільного права, договір позики між позивачем та відповідачами є укладеним в належній формі та правочин вчинений на письмі, його зміст зафіксований у документі, що був наданий стороні. Інша сторона отримала гроші. Зі сторони позивачки шляхом передавання грошових коштів відповідачам, а зі сторони відповідачів шляхом надання боргового документу (розписки) відбулось часткове виконання умов договору між сторонами. Згідно ч.1\~ст.1049 ЦК України, позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені де говором. Борговий документ (розписка) позичальників є підтвердженням передання їм позикодавцем грошових коштів у зазначеній сумі в борг. Частиною 2 пунктом 1 ст.1049 ЦК України визначається, якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом предявлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. Позика відповідачам була надана 23 березня 2012 року, таким чином трьохмісячний строк повернення грошових коштів спливав 22 червня 2012 року, але в борговому документі відподачами зазначено, що повну суму позики вони зобовязуються повернути позивачці у червні 2012 року, тобто останньою датою виконання грошового зобовязання є 30 червня 2012 року. Дата, що є наступною за останньою датою виконання грошового зобов'язання за загальними вимогами діючого процесуального законодавства до обчислювання строків, є датою початку обчислю\-ся прострочення виконання грошового зобов'язання - 01 липня 2012 року. В даному випадку договором встановлено строк повернення позики, який обчислюється на 30 червня 2012 року, вимогу позичальникам було пред'явлено декілька разів в усній формі при особистих зустрічах та за телефоном. Одностороння відмова від виконання зобов'язання в силу статті 525 ЦК України не допускається. Відповідно до\~ст.526 ЦК України, зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться Згідно ст.530 ЦК України, якщо у зобов'язані встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). На сьогоднішній день відповідачі вважаються такими, що порушили зобов'язання повернути борг в установлений частиною 2 пунктом 1 статті 1049 ЦК України строк - 30 червня 2012 року. Відповідачами не сплачувались відсотки за користування позикою. Згідно ст.536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов'язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законо- тва. В договорі про сплату процентів за користування грошовими коштами між сторонами не було визачено. За подальше користування грошима позивача після прострочення строку виконання зобовязання повернути борг з 01 липня 2012 року по теперішній час визначають спеціальні положення ч.1 ст.1048 ЦК України, що встановлюють цей розмір процентів, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У відсутності іншої домовленості сторін, проценти виплачуються щомісячно до дня повернення позики. Економічна сутність позики, як такої, відмінна від фінансового кредиту, де одержання фінансовою установою прибутку (у вигляді процентів) від надання коштів. Позика, відповідно до ст.1048 ЦК України, тільки надає право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Такий договір відповідно до ч.2 ст.1048 ЦК України не може вважаться безпроцентним, оскільки сума надана в борг перевищує п'ятдесятикратний розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян та безпосередньо пов'язана із здійсненням підприємницької діяльності хоча б однією із сторін. Один з відповідачів - [PERSON], здійснює підприємницьку діяльність у сфері надання послуг та є субєктом підприємницької діяльності, фізичною особою- підприємцем. З боку відповідачів договір був порушений, а наслідки порушення договору визначаються ст.1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. Статтею 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконаня грошового зобовязання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів встановлений договором або законом. Відповідно до вищезазначеної ч.2 ст.1048 ЦК даний договір між позивачем та відповідачем вважається безпроцентним, але позивач позикодавець з урахуванням ч.2 ст.625 ЦК України має право на зобовязання відповідача боржника сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та урахуванням процентів, розмір яких визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. Оскільки відповідачами здійснюється підприємницька діяльність та виходячи з розміру отриманих від позивача коштів, користуванням коштами у даному випадку на свій власний розсуд під час здійснення підприємницької діяльності, за потребами, повязаними з її здійсненням, з огляду на ч.2 ст.1048 ЦК України позику не можна вважати безпроцентною. Станом на 03 грудня 2015 року, часу складання позову, офіційний курс Національного Банку долару США по відношенню до гривні України складає 2388 гривень 46 копійок за сто доларів США. Таким чином сума позики, що надана позивачем відповідачам 23 березня 2012 року, у гривневому еквіваленті складає 955384 грн. (дев'ятсот п'ятдесят пять тисяч триста вісімдесят чотири). Розрахунок 3% річних від суми боргу за обліковою ставкою Національного Банку України. Розрахунок 3% річних від суми заборгованості 955384 грн. за період прострочення виконання грошового зобовязання з 01 липня 2012 року до 03 грудня 2015 року (955384 грн. х 3 %): 100% : 365 днів = 78,52 грн. - 3% за 1 день прострочення грошового зобовязання. Розрахунок кількості днів прострочення виконання грошового зобов'язання: -з 01 липня 2012 року по 31 грудня 2012 року - 184 днів; -2013 рік - 365 днів; -2014 рік - 365 днів; -з 01 січня 2015 року по 03 грудня 2015 року - 336 днів. Всього кількість днів прострочення виконання грошового зобов'язання відповідачем 1250. 78,52 грн. х 1250 доби = 98150 грн. (дев'яносто вісім тисяч сто п'ятдесят) - сума боргу відповідача у вигляді трьох відсотків річних за обліковою ставкою НБУ. Позивач здійснюючи нарахування втрат від інфляції за користування його коштами використовує своє право у відповідності до ч.2 ст.625 ЦК України. Розрахунок втрат від інфляції за час прострочення виконання грошового зобовязання: -за користування чужими коштами в сумі 955384 грн. -за період з 23.12.202 року по 20.09.2015 рік часу прострочення повернення боргу. Сума заборгованості на яку нараховуються інфляційні втрати липень 2012 року листопад 2015 року. Втрати від інфляції позивача разрм складають 544568 грн. 90 коп.. Несплата відповідачами суми боргу 30 червня 2012 року - строку, визначеному в борговому документів є простроченням виконання грошового зобов'язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. На теперішній час прострочення виконання грошового зобовязання складає 1250 діб, або 3 роки 5 місяців 02 днів. Статтею 256 ЦК України визначається поняття позовної давності - строку, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Частиною 1 ст.257 ЦК України встановлюється загальна позовна давність тривалістю у три роки. Позовна давність обчислюється за загальними правилами визначення строків, встановлених статтями 253 - 255 ЦК України. Початок перебігу позовної давності визначається ч.1 ст.261 ЦК України. Складання боргового документу та надання позики відповідачам відбулось 23 березня 2012 року. 30 червня 2012 року - дата виконання грошового зобовязання відповідачами за борговим документом. Позивачка впродовж з другої половини 2012 року до березня 2013 року неодноразово зверталась до відповідачів про виконання грошового зобовязання. Остаточною датою, коли позивачка остаточно довідалась про порушення свого права відповідачами 30 березня 2013 року, - дня, ого після закінчення строку остаточного запевнення про виконання грошового зобовязання відповідачами. 29 березня 2016 року - кінцева дата звернення до суду без порушення загальної позовної давності тривалістю у три роки. Таким чином, встановлена ч.1 ст.257 ЦК України загальна позовна давність тривалістю три роки на час звернення до суду позивачем - 03 грудня 2015 року та не є порушеною. Оскільки позов задоволено повністю, суд вправі стягнути з відповідачів солідарно на користь позивачки понесені судові витрати, а саме, судовий збір ч.1, 2\~ст.79 ЦПК України.

Outcome: approved