Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та неустойки (пені) у звязку з несплатою аліментів, посилаючись на те, що з 8 липня 2005 року перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, від спільного проживання 2 жовтня 2005 року народилась дочка [PERSON]. 2 грудня 2010 року шлюб з відповідачем був розірваний. З 2008 року відповідач проживає окремо, життям дитини не цікавиться, не бере педагогічної, матеріальної, грошової, посильної трудової участі або будь-якої іншої участі у її вихованні. Дитина знаходиться на повному утриманні позивача. [PERSON] за рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 30 лютого 2009 року зобовязаний до сплати аліментів на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] у розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2008 року і до досягненні дитиною повнолітнього віку. Аліменти відповідач платив декілька місяців і тільки після неодноразового звернення позивача до служби у справах дітей та до державної виконавчої служби. Заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача та за період з 1 січня 2009 року по 26 грудня 2016 року становить 30 378,47 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини заборгованість по сплаті аліментів у сумі 30 378,47 грн., неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить 9 330,36 грн. та судові витрати, повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 500 грн. 18 квітня 2017 року відповідач надав заперечення проти позову, посилаючись на те, що заборгованість по сплаті аліментів визначається державним виконавцем та не потребує винесення додаткового рішення суду. На виконанні у Голопристанському міськрайонному відділі державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області (далі ДВС) знаходиться виконавче провадження № 47042422, відкрите на підставі виконавчого листа № 2-21 від 10 лютого 2009 року, виданого Іванівським районним судом Херсонської області про стягнення з відповідача аліментів на користь позивача на неповнолітню дитину. 27 березня 2015 року державним виконавцем винесена постанова про відкриття виконавчого провадження. З березня 2015 року він регулярно виплачує аліменти та частково заборгованість по аліментам за попередній період. Під час розрахунку пені позивач не врахував виплачені аліменти. Просить суд у позові відмовити. 3 липня 2017 року позивач уточнила позовні вимоги, посилаючись на уточнену довідку розрахунок ВДВС про заборгованість по аліментах відповідача станом на 15 червня 2017 року, яка становить 24 831, 79 грн. Сума неустойки (пені) за несплачені аліменти за період з лютого 2009 року по квітень 2017 року становить 8 806,05 грн. Просить суд стягнути з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] заборгованість по аліментам у сумі 24 831,79 грн., неустойку (пеню) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, яка становить 8 806,05 грн. та витрати, повязані з оплатою правової допомоги у розмірі 500 грн. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Зясувавши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд дійшов висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно з ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Із матеріалів справи видно, що ВДВС здійснюється примусове виконання рішенням Іванівського районного суду Херсонської області від 30 січня 2009 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на неповнолітню [PERSON], [INFO], в розмірі 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 22 листопада 2008 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.9). 8 листопада 2016 року позивач повідомила ВДВС про зміну прізвища з [PERSON] на [PERSON] в звязку з укладенням 15 липня 2016 року шлюбу з [PERSON] (а.с.12). 26 грудня 2016 року ВДВС видав позивачу [PERSON] довідку-розрахунок про заборгованість [PERSON] по аліментам за період з 1 січня 2009 року по 26 грудня 2016 року, яка становить 30 378,47 грн. (а.с.17-19). 28 квітня 2017 року відповідача надав до суду довідки про свої доходи за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року, згідно яких із заробітної плати відповідача утримані аліменти, а саме: у грудні 2015 року у сумі 666,41 грн.; у січні 2016 року у сумі 683,22 ; у лютому 2016 року у сумі 683,22; у березні 2016 року у сумі 683,22; у квітні 2016 року у сумі 335,88 грн.; у жовтні 2016 року у сумі 200,00 грн.; у січні 2017 року у сумі 981,40 грн.; у лютому 2017 року у сумі 981,40 грн.; у березні 2017 року у сумі 506,70 грн.; у квітні 2017 року у сумі 84,45 грн. (а.с.61-63). У довідці-розрахунку ВДВС від 26 грудня 2016 року про заборгованість відповідача по аліментам за період з 1 січня 2009 року по 26 грудня 2016 року відсутні дані про сплату відповідачем аліментів за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року (а.с.17-19). В процесі судового розгляду суд направив до ВДВС копії довідок про сплату аліментів відповідачем за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року (а.с.78). 15 червня 2017 року ВДВС надав до суду уточнену довідку-розрахунок про заборгованість відповідача по аліментам за період з 1 січня 2009 року по 26 грудня 2016 року, яка становить 24 831,79 грн., з урахуванням сплачених відповідачем аліментів за період з грудня 2015 року по квітень 2017 року, згідно наданих відповідачем довідок про сплату аліментів та квитанціям, що знаходяться у виконавчому провадженні, зокрема за березень 2009 року у сумі 513,52 грн.; за січень 2010 року у сумі 513,52; за серпень 2011 року у сумі 157,20 грн.; за жовтень 2011 року у сумі 157,20 грн., за грудень 2014 року у сумі 651,89 грн. (а.с.80-82). Суд вважає, що в судовому засіданні знайшов підтвердження факт виникнення заборгованості по аліментам у сумі 24 831,79 грн. з вини відповідача. Заборгованість існує більше восьми років та виникла внаслідок систематичної несплати аліментів в період з 2009 року по 2015 рік. Так, у 2009 році відповідач сплатив аліменти один раз у сумі 513,52 грн., у 2010 році один раз у сумі 513,52, у 2011 році двічі у сумі 157,20 грн. та 157,20 грн., у 2012 році та 2013 році не сплачував аліменти, у 2014 році один раз у сумі 651,89 грн., у 2015 році один раз у сумі 666,41 грн. Регулярно сплачувати аліменти відповідач почав з 2016 року. Згідно із ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. У постановах Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України: від 3 лютого 2016 року у справі № 6-1477цс15; від 16 березня 2016 року у справах № 6-2589цс15, № 6-300цс16; від 1 червня 2016 року у справі № 6-535цс16 висловлена наступна правова позиція. З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). На підставі уточненої довідки-розрахунку заборгованості відповідача по аліментам позивачем надано розрахунок неустойки (пені) за період з 1 січня 2009 року по квітень 2017 року, що становить 8 806,05 грн. та розрахована відповідно до правової позиції Верховного Суду України (а.с.90-92). Оскільки заборгованість по аліментам виникла з вини відповідача, зобовязаного до сплати аліментів за рішенням суду, то суд вважає, що позивач має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, що становить 8 806,05 грн. Згідно зі ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» від 2 червня 2016 року за № 1404-VIII стягнення аліментів проводиться державним виконавцем на підставі виконавчого документу відповідно до положень закону. Згідно з ч. 4 ст. 195 СК України розмір заборгованості по аліментам обчислюється державним виконавцем, а у разі спору судом. Відповідач надав до суду копію поштового відправлення переказу коштів позивачу у сумі 1 041,00 грн. від 26 квітня 2016 року (а.с.64). У довідці-розрахунку ВДВС про заборгованість відповідача по аліментам за період з 2009 року по квітень 2017 року переказ коштів у сумі 1 041,00 грн. в рахунок аліментів відсутній. Позивач стверджує, що аліменти у сумі 1 041,00 грн. не одержувала. За таких обставин, суд вважає, що розмір заборгованості по аліментам, обчислений державним виконавцем ВДВС, оспорюється. Оскільки позивач на підтвердження своїх пояснень щодо неотримання переказу аліментів у сумі 1 041,00 грн. доказів не надала, то суд приймає до уваги копію поштового відправлення переказу коштів відповідачем в рахунок сплати аліментів у сумі 1 041,00 грн. та вважає, що розмір заборгованості відповідача по аліментам становить 23 790,79 грн. (24 831,79 грн. 1 041,00 грн. = 23 790,79 грн.). Що стосується вимог позивача про стягнення заборгованості по аліментам, то суд вважає, що вони не підлягають задоволенню, так як за змістом ч. 4 ст. 195 СК України, у разі виникнення спору суд обчислює розмір аліментів. Згідно з п. 2 ч. 3 ст. 79 ЦПК України до витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на правову допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Згідно зі ст. 1 Закону України від 20 грудня 2011 року «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» встановлено, що розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року, за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет на 2017 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для працездатних осіб станом на дату укладання договору про надання правової допомоги становить 1 600 грн. Граничний розмір на правову допомогу становить 5 760,00 грн. (1 600,00 грн. х 40% = 640,00 грн. х 9 год. = 5 760,00 грн.). Позивачем за надання правової допомоги сплачено 500,00 грн. (а.с.25). Із матеріалів справи видно, що 6 березня 2017 року між позивачем та адвокатом [PERSON] був укладений договір про надання правової допомоги, згідно умов якого адвокат зобовязалась скласти позивачу позовну заяву про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки (пені); надати консультаційні юридичні послуги щодо захисту законних прав та інтересів позивач в межах підготовленої позовної заяви; розяснити можливу правову перспективу справи (а.с.23). Згідно з п. 48 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Із детального розрахунку компенсації витрат на правову допомогу загальна кількість часу, витраченого адвокатом [PERSON] на правову допомогу, становить 9 год., із яких: 2 год. витрачено на попереднє опрацювання документів, законодавчої бази, що регулюють спірні правовідносини; 1 год. - на формування правової позиці, консультування щодо необхідності отримання додаткових матеріалів (доказів); 6 год. - на підготовку процесуальних документів у справі (позовна заява, клопотання тощо). Суд вважає, що витрати на правову допомогу у сумі 500,00 грн. позивачем документально підтверджені та не перевищують встановлений законом граничний розмір і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача. Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 8 липня 2011 року зі змінами від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів. Згідно з ч. 3 ст. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Згідно із ст. 1 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви майнового характеру, поданою фізичною особою, справляється судовий збір у розмірі 1 відсоток ціни позову, але не менше 0,4 розміру мінімальної заробітної плати та не більше 5 розмірів мінімальної заробітної плати. З 1 січня 2017 року розмір мінімальної заробітної плати становить 1 600,00 грн., розмір судового збору становить 640,00 грн. (1 600,00 грн. х 0,4 = 640,00 грн.). Оскільки рішення щодо вимог про стягнення неустойки (пені) постановлено на користь позивача, яка звільнена від сплати судових витрат щодо вимог про стягнення аліментів, то з відповідача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 640,00 грн. на користь держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial