Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина [PERSON], 1999 року народження, у розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення сином 23 років. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO]. На даний час син навчається на денному відділенні Інституту журналістики Київського національного університету імені Тараса Шевченка і власних коштів не має. Позивач несе всі витрати на утримання сина. Між сторонами не досягнуто згоди щодо утримання спільної дитини. Добровільно матеріальну допомогу на утримання дитини відповідач не надає. За таких обставин позивач пред'явила вищезазначений позов у суді. До початку судового засідання позивач подала до суду заяву, в якій підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити та розглянути справу без її участі. Проти ухвалення заочного рішення не заперечувала (а.с. 31). Відповідач у судове засідання не з'явився, про день і місце розгляду справи повідомлявся за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем проживання. Заяв про розгляд справи за його відсутності або про причини неявки від відповідача не надходило, що за відсутності заперечень позивача є підставою для ухвалення заочного рішення (ст.224 ЦПК України). Зважаючи на вищевикладене та відсутність заперечень позивача, суд приходить до висновку про можливість розгляду справи у відсутності відповідача та ухвалення заочного рішення по справі. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому їх дослідженні, дійшов висновку про часткове задоволення позову виходячи з таких підстав. З матеріалів справи вбачається, що рішенням Подільського районного суду м. Києва від 20 травня 2013 року було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Відділом реєстрації актів громадянського тану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, актовий запис №444 (а.с.3-5). [PERSON] та [PERSON] мають спільного сина - [PERSON], [INFO], що підтверджено Свідоцтвом про народження серія [NUMBER] (а.с. 8). Відповідно до Довідки від 23.03.2017, виданої Київським національним університетом імені Тараса Шевченка, [PERSON] є студентом 1 курсу Інституту журналістики (четвертий рівень акредитації) та навчається на денній формі навчання. Запланований термін навчання - до 30.06.2020 (а.с. 9). Спірні правовідносини, що виникли між сторонами регулюються нормами Сімейного кодексу України. Обов'язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено у ст. 180 СК України. Згідно з ч. 2 ст. 51 Конституції України, ст. 180 Сімейного Кодексу України - батьки зобов'язані утримувати своїх дітей до їх повноліття, а тому є підстави для стягнення з відповідача аліментів на утримання його дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги, якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. Ст. 199 СК України визначає якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. Судом встановлено, що заочним рішенням Подільського районного суду м.Києва від 13.09.2012 з відповідача було стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частина від доходів батька до досягнення сином повноліття, тобто до [INFO] (а.с.6-7). За твердженнями позивачки, викладеними у позовній заяві, батько дитини має можливість надавати допомогу на утримання сина, а аліменти, стягнуті судовим рішенням до повноліття дитини, сплачувалися відповідачем із заробітної плати. Виходячи з засад справедливості, добросовісності, розумності, а також виходячи з положень ст. 182, ч. 2 ст. 200 СК України, суд вважає за можливе стягнути з відповідача на користь позивача на утримання сина аліменти у розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача щомісячно. Суд вважає за необхідне стягнути аліменти з дня подання позовної заяви до суду, тобто з 26.04.2017 року. Разом з тим, при визначенні кінцевого терміну стягнення аліментів з батька дитини на користь позивачки, суд враховує ту обставину, що аліменти на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, стягуються на період, допоки дитина навчається у вузі, у зв'язку з чим потребує матеріальної допомоги, але не більше, ніж до 23 років (ст. 199 СК України). Оскільки навчання [PERSON] згідно довідки від 23.03.2017 заплановано до 30 червня 2020 року, аліменти можуть бути стягнуті на його утримання лише до цієї дати. У випадку подальшого навчання дитини до 23 років, питання про стягнення аліментів може бути предметом нового позову. Зважаючи на викладене, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання сина у розмірі 1/4 частина від заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 26 квітня 2017 року до 30 червня 2020 року. Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial