Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить зобовязати ТОВ «Комфі трейд» змінити дату її звільнення з 22 серпня 2013 року на 06 травня 2014 року та видати наказ про її звільнення з посади марчендайзера, з зазначенням дати звільнення 06 травня 2014 року. Крім того, позивач просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10364 гривни 94 копійки, середній заробіток за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 4017 гривен 87 копійок, моральну шкоду у розмірі 5000 гривен. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона з 27 вересня 2010 року працювала в магазині «Комфі» м. Жовті Води на посаді марчендайзера. Наказом №У-05/09-01 від 05 вересня 2012 року її було звільнено з роботи за п.1 ст. 40 КЗпП України. Не погодившись із вказаним рішенням відповідача вона заявила позов до ТОВ «Комфі трейд» про скасування наказів про накладення дисциплінарних стягнень, позбавлення премії і звільнення з роботи, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу і моральної шкоди. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року її позовні вимоги до ТОВ «Комфі Трейд» частково задоволено. Зокрема, її поновлено на роботі на посаду марчендайзера магазина «Комфі» м.Жовті Води товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» з 06 вересня 2012 року. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частині поновлення її на роботі, залишено без змін. 19 вересня 2013 року був виданий виконавчий лист на виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області про поновлення її на роботі, а 03 жовтня 2013 року державним виконавцем Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, за місцем розсташування ТОВ «Комфі трейд», відкрито виконавче провадження по негайному виконанню виконавчого листа про поновлення [PERSON] на роботі. Зазначена постанова про відкриття виконавчого провадження була направлена відповідачу 09 жовтня 2013 року і одержана ним в цей же день, що підтверджується актом державного виконавця від 09 жовтня 2013 року. Також, за невиконання рішення суду, постановою державного виконавця від 09 жовтня 2013 року на боржника ТОВ «Комфі трейд» накладено штраф в розмірі 1020 гривен 00 копійок. Будь-яких повідомлень про можливість приступити до роботи та ознайомитися з відповідним наказом ТОВ «Комфі трейд» на мою адресу не направляло. Однак, незважаючи на це вона неодноразово зверталася як до відповідача і до відділу ДВС з питання виконання рішення суду в частині поновлення її на роботі. Але зазначені звернення результату так і не дали. Також позивач вказує на те, що 22 серпня 2013 року вона звернулась до ТОВ «Комфі трейд» з письмовою заявою про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП, у звязку із переїздом на постійне проживання в інше місто. Вказана заява не була розглянута по суті, у звязку із чим 17 січня 2014 року вона повторно звернулась до ТОВ «Комфі трейд» із заявою про звільнення мене з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП. Окрім того, разом із заявою нею було направлено оригінал трудової книжки для внесення до неї відповідних записів. В лютому 2014 року вона отримала постанову Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 13 лютого 2014 року про закінчення виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №0414/788/2012 від 19 вересня 2013 на підставі п.8 ч.1 ст. 49 Закону України «Пре виконавче провадження». 05 березня 2014 року вона особисто прибула до головного офісу ТОВ «Комфі трейд» в м. Дніпропетровськ з метою отримання своєї трудової книжки та ознайомлення з наказом про її поновлення на посаді та звільнення з роботи. Однак, адміністрацією ТОВ «Комфі трейд» трудову книжку їй видано не було та з наказами не ознайомлено. Свої дії відповідач мотивував тим, що відповідні записи до трудової книжки ще не внесено. Разом із цим, відповідач повідомив, що трудову книжку направлять поштою. У звязку з неотриманням трудової книжки та відповідних наказів про поновленні на роботи та звільнення з роботи, 19 березня 2014 року вона звернулася з письмовок заявою до Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровськом міського управління юстиції про поновлення виконавчого провадження, а також 21 березня 2014 року із заявою до прокуратури Жовтневого району м. Дніпропетровська про вжита дієвих заходів для відновлення її порушених трудових прав. Після чого, лише 12 травня 2014 року, вона отримала від відповідача рекомендований лист, при відкритті якого виявила трудову книжку на своє імя, наказ №018/08-к від 20.08.2013 року про поновлення мене на роботі з 06 вересня 2012 року, наказ №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення її з посади марчендайзера за власним бажанням. Враховуючи викладене, позивач вважає, що відповідач порушив ч.5 ст. 235 КЗпП України, а тому повинен оплатити їй середній заробіток за час затримки виконання рішення суду з 21 серпня 2013 року по 06 травня 2014 року (дата відправлення відповідачем трудової книжки поштою) включно, який склав 178 робочих днів. Оскільки рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року встановлено, що середній заробіток [PERSON] за один день складає 58 гривен 23 копійки, позивач просить стягнути на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду в розмірі 10364 гривен 94 копійки (58,23 грн. х 178 робочих днів). На думку позивача, відповідач безпідставно тривалий час не повертав їй трудову книжку, чим грубо порушив її право на працю, внаслідок чого вона була позбавлена можливості влаштуватись на нову роботу та отримувати заробітну плату. Виходячи з наявності в діях відповідача вини в затримці видачі трудової книжки, [PERSON] просить стягнути із відповідача на її користь середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки, тобто за період з 24 січня 2014 року (дата отримання відповідачем трудової книжки) по 06 травня 2014 року (дата відправлення відповідачем трудової книжки поштою), який склав 69 робочих днів, у розмірі 4017 гривен 87 копійок ( 69 робочих днів х 58,23 грн.). На думку позивача, своїми неправомірними діями відповідач завдав їй моральну шкоду, яка виражалась в порушенні її прав на працю та своєчасне отримання винагороди (заробітної плати) за неї, гарантоване Конституцією України і чинним законодавством, що призвело до втрати нею налагоджених нормальних життєвих зв'язків, через що вона була вимушена докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Через провину відповідача вона не могла влаштуватися на роботу або встати на облік в центр зайнятості та отримувати дохід. Внаслідок чого вона стала нервовою, роздратованою та пригніченою, стан її здоров'я погіршився, що потягло загострення хронічного захворювання та тривале стаціонарне лікування. Відсутність грошових коштів унеможливила своєчасно і в повному обсязі придбати призначені лікарем медикаменти, належним чином харчуватися, нести інші необхідні для життєдіяльності витрати. З урахуванням викладеного, позивач оцінює нанесену їй відповідачем моральну шкоду у розмірі 5000 гривен. [PERSON] та її представник адвокат [PERSON], яка діє на підставі договору про надання правової допомоги та представництва інтересів в суді від 28 жовтня 2014 року, будучи належним чином повідомленими про день та час розгляду справи, в судове засідання не зявились. При цьому, від позивача та її представника, до початку судового засідання, надійшли заяви про підтримання позовних вимог та розгляду справи без їх участі. ТОВ «Комфі Трейд», будичи належним чином повідомленим про день та час розгляду справи, в судове засідання свого повноважного представника не направило. При цьому, від представника відповідача [PERSON], яка діє на підставі довіреності від 21 квітня 2015 року, до початку чудового засідання, надійшла про розгляд справи без участі представника відповідача. У задоволенні позовних вимог [PERSON] просить відмовити в повному обсязі з підстав зазначених у наданому раніше запереченні. Так, у запереченні на позовну заяву від 21 травня 2015 року №72.1-03/07 представник ТОВ «Комфі Трейд» [PERSON] пояснила наступне. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровській області від 28 листопада 2013 року було частково змінено рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року. Згідно вказаних вище рішень: - визнано незаконним і скасовано наказ №11/06 від 11 червня 2012 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани; - визнано незаконним і скасовано наказ №04/09-Ш від 04 вересня 2012 року про звільнення [PERSON] з 05 вересня 2012 року; - поновлено на посаді мерчендайзера [PERSON] з 06 вересня 2012 року; - стягнуто з ТОВ «Комфі Трейд» на користь [PERSON] 12825 гривен 40 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2012 року по 20 серпня 2013 року та 3000 гривен моральної шкоди. На виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року відповідачем було поновлено права позивача, а вказане рішення було виконано в повному обсязі, а саме: - наказом №018/08-к від 20 серпня 2013 року «Про поновлення на роботі» позивача було поновлено на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води ТОВ «Комфі Трейд» з 06 вересня 2012 року; - платіжним дорученням №36_568 від 28 серпня 2013 року позивачу було виплачено середній заробіток за один місяць у розмірі 1746 гривен 80 копійок; - платіжним дорученням №41_283 від 16 жовтня 2013 року позивачу, через Жовтневий відділ державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції, було виплачено 15825 гривен 40 копійок, з яких 12825 гривен 40 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу та 3000 гривен моральної шкоди. Факт повного виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року підтверджується постановою Державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції про закриття виконавчого провадження від 13 лютого 2014 року. Крім того, представник відповідача вказує на те, що сума середнього заробітку за один місяць у розмірі 1746 гривен 80 копійок, була додатково виплачена позивачу у складі загальної виплати 16 жовтня 2013 року у розмірі 15825 гривен 40 копійок. При цьому, представник відповідача зазначає, що позивач мала отримати: 15825 гривен 40 копійок 569 гривен 71 копійок (єдиний соціальний внесок) 2288 гривен 35 копійок (податок на доходи фізичних осіб) = 12967 гривен 34 копійки. Таким чином, позивач отримала на 4604 гривен 86 копійок більше, а тому твердження про невиконання відповідачем рішення суду є безпідставними. Також представник відповідача зазначає, що відповідачем був виданий наказ про поновлення на роботі [PERSON], проте внести запис у трудову книжку відповідач не міг, адже позивач не тільки не повернула трудову книжку, але взагалі на роботу не вийшла. Оскільки у день її звільнення 05 вересня 2012 року за п.1 ст. 40 КЗпП України з позивачем був проведений повний розрахунок та видана під розпис трудова книжка, після проголошення рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 вона мала особисто зявитися до місця знаходження уповноваженого органу відповідача для ознайомлення з наказом про поновлення її на роботі та повернути трудову книжку. Однак, позивач на роботу не зявиласть та трудову книжку не надала. Таким чином, ТОВ «Комфі Трейд» видавши наказ про поновлення [PERSON] на роботі, не мало можливості допустити позивача до роботи та зробити відповідні записи у трудовій книжці. Більш того, позивач сама підтверджує факт того, що надіслала відповідачеві трудову книжку лише 17 січня 2014 року. Після того, як відповідач отримав від позивача поштою її трудову книжку, вона неодноразово повідомлялась про необхідність явки для розпису в отриманні трудової книжки, або ж надання нею заяви для забезпечення можливості надіслання їй трудової книжки, що підтверджується відправленнями від 19 березня 2013 року, 21 березня 2013 року, 08 квітня 2013. Заява позивача від 03 квітня 2014 року про видачу їй трудової книжки шляхом поштового відправлення була відправлена відповідачу лише 06 квітня 2014 року, а отримана відповідачем за рекомендованим врученням 15 квітня 2014 року. Вже 05 травня 2014 року, в межах строку для надання відповіді на письмові звернення громадян, визначеного Законом України «Про звернення громадян», відповідачем був оформлений супровідний лист, та 06 травня 2014 року надіслані позивачу разом із супровідним листом: оригінал трудової книжки, оригінал наказу №018/08-к від 20 серпня 2013 року про поновлення на роботи, оригінал наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення з роботи. 22 серпня 2013 року [PERSON] зявилась до магазину із заявою про звільнення. Однак, представник відповідача зазначає, що заяву про звільнення позивач мала надіслати поштою або вручити безпосередньо роботодавцю, оскільки магазин є структурним торгівельним підрозділом, в його функції входить виключно забезпечення діяльності з роздрібного продажу товарів. Товариство не уповноважувало магазин на здійснення кадрових функції, та, як наслідок, магазин не мав таких повноважень. Також представник відповідача вважає, що позивачем пропущено строк на звернення до суду з даним позовом, тому й на цій підставі позовні вимоги мають бути залишені без задоволення. Щодо вимог позивача про відшкодування моральної шкоди в сумі 5000 гривен, то на погляд відповідача, вони також не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів, що її страждання виникли внаслідок дій відповідача. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Відповідно до ст. 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому їх дослідженні. Із дослідженої копії трудової книжки позивача судом безпірно встановлено, що [PERSON] з 01 січня 2011 року перебувала у трудових відносинах з ТОВ « Комфі Трейд» працюючи в магазині «Комфі» м. Жовті Води на посаді марчендайзера /а.с. 7/. Наказом ТОВ « Комфі Трейд» №У-05/09-01 від 05 вересня 2012 року позивача звільнено з 05 вересня 2012 року із займаної посади мерчендайзера магазину «Комфі» в м. Жовті Води. Одночасно, позивачу було повернуто трудову книжку з записом про звільнення. Рішенням Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року /а.с. 10-11/ частково задоволено позовні вимоги [PERSON] до ТОВ «Комфі Трейд», зокрема: - визнано незаконними і скасовано накази товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» №11/06 від 11 червня 2012 року про накладення на [PERSON] дисциплінарного стягнення у вигляді догани, №04/09-Ш від 04 вересня 2012 року про звільнення [PERSON] з 05 вересня 2012 року; - [PERSON] поновлено на роботі на посаді мерчендайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» з 06 вересня 2012 року; - з товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» на користь [PERSON] стягнуто 12825 гривен 40 копійок середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 06 вересня 2012 року по 20 серпня 2013 року; - з товариства з обмеженою відповідальністю «Комфі трейд» на користь [PERSON] стягнуто 3000 гривен моральної шкоди. Вказане рішення суду, в частині поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за один місяць в розмірі 1746 гривен 80 копійок, допущено до негайного виконання. Рішенням апеляційного суду Дніпропетровської області від 28 листопада 2013 року /а.с. 12-13/ рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в зазначеній частині, залишено без змін. Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України, ст. 235 КЗпП України, ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника виконується негайно. Згідно до ст. 236 КЗпП України, у разі затримки власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки. У своїй позовній заяві [PERSON] стверджує, що відповідач затримав виконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні стягнення поновлення її на роботі. Так, позивач вказує, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції від 03 жовтня 2013 року відкрито виконавче провадження по негайному виконанню виконавчого листа про поновлення її на роботі. Згідно наданої позивачем копії акту державного виконавця від 09 жовтня 2013 року вказана вище постанова держаного виконавця про відкриття виконавчого провадження отримана відповідачем 09 жовтня 2013 року /а.с. 16/. Згідно наданої позивачем копії постанови державного виконавця від 09 жовтня 2013 року на ТОВ «Комфі Трейд, через невиконання рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 30 серпня 2013 року, в частинні поновлення [PERSON] на роботі, накладено штраф у розмірі 1020 гривен /а.с. 17/. Відповідно до ч.1 ст. 76 Закону України «Про виконавче провадження», виконання рішення вважається закінченим з дня видачі відповідного наказу або розпорядження власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом, фізичною особою, фізичною особою підприємцем, який прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника, після чого державний виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження. Згідно п.34 постанови № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» Пленум Верховного Суду України, рішення про поновлення на роботі вважається виконаним з дня видання власником або уповноваженим ним органом наказу про це. Разом з тим, судом встановлено, що наказом ТОВ «Комфі Трейд» №018/08-к від 20 серпня 2013 року [PERSON] поновлено на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» ТОВ «Комфі Трейд» /а.с. 68/. Питання про визнання незаконною дати у наказі про поновлення на роботі у позовній заяві позивач не ставить. Судом також встановлено, що постановою державного виконавця Жовтневого відділу державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції [PERSON] від 13 лютого 2014 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №0414/788/2012 виданого 19 вересня 2013 року Жовтоводським міським судомДніпропетровської області про поновлення [PERSON] на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води ТОВ «Комфі Трейд» з 06 вересня 2012 року. При цьому підставою закінчення вказаного виконавчого провадження стало надання боржником копії наказу від 20 серпня 2013 року №018/08-к, яким стягувача поновлено на роботі на посаді мерчандайзера магазина «Комфі» м. Жовті Води ТОВ «Комфі Трейд» /а.с. 22/ Таким чином, суд доходить висновку, що рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні поновлення позивача на роботі, було виконано відповідачем в той же день. За викладених обставин, оскільки рішення Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 20 серпня 2013 року, в частинні поновлення позивача на роботі, було виконано відповідачем в той же день, що підтверджується наданою відповідачем копією наказу від 20 серпня 2013 року №018/08-к про поновлення [PERSON] на роботі, дата та зміст якого не оскаржується позивачем, суд вважає безпідставними вимоги позивача в частинні стягнення з відповідача середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду у розмірі 10364 гривен 94 копійки. Також позивач вказує, що 22 серпня 2013 року вона звернулась до ТОВ «Комфі Трейд» з письмовою заявою про звільнення її з роботи за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України, у звязку із переїздом на постійне проживання в інше місто, копію якої вона надала /а.с. 19/. Відповідно до ч.1 ст. 38 КЗпП України, у разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. При цьому, із пояснень наданих позивачем у позовній заяві та відміток які містяться на копії вказаної вище заяви, вбачається, що заява позивача про звільнення з роботи була надана структурному підрозділу відповідача, а саме магазину «Комфі», що знаходиться в місті Жовті Води, та отримана [PERSON], для передання у відділ кадрів центрального офісу ТОВ «Комфі Трейд», що знаходиться за адресою: місто Дніпропетровськ, бульвар Слави, 6. Разом з тим, позивач зазначає, що її заява від 22 серпня 2013 року про звільнення з роботи не була розглянута відповідачем по суті, у звязку із чим вона повторно 17 січня 2014 року звернулась до ТОВ «Комфі Трейд із заявою про звільнення її з роботи із вказаних раніше підстав, копію якої вона надала суду /а.с. 20/. Однак, суд не може погодитися з даним твердженням позивача. Так, згідно наданої відповідачем копії наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року, встановлено, що [PERSON] було звільнено в день її звернення до відповідача з відповідною заявою, а саме 22 серпня 2013 року /а.с. 87/. Питання про визнання незаконною дати у наказі про звільнення з роботи у позовній заяві позивач не ставить. Оскільки позивач звернулась із заявою про звільнення безпосередньо не до відповідача, а до його структурного підрозділу, для ознайомлення з наказом про звіленення їй необхідно було звернутись до центрального офісу ТОВ «Комфі Трейд», разом з тим позивачем не надано жодного доказу на підтвердження того, що відач відмовляв або чинив перешкоди їй в ознайомленні з наказом №020/08-к від 22 серпня 2013 року. Відповідно до ч.3 ст. 47 КЗпП України, у разі звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу він зобов'язаний також у день звільнення видати йому копію наказу про звільнення з роботи. В інших випадках звільнення копія наказу видається на вимогу працівника. Враховуючи, що звільнення [PERSON] відбувалося з її ініціативи, за відповідачем було відсутнє зобовязання щодо видачі позивачу копії наказу про її звільнення без відповідної заяви. Разом з тим, позивачем не надано будь-якого доказу, який би підтверджував звернення до відповідача із заявою про видачу копії такого наказу. Відповідно до ч.1 ст. 47 КЗпП України, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Згідно п.4.1. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстицій України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року, власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. При затримці видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові сплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу. Днем звільнення в такому разі вважається день видачі трудової книжки. Про новий день звільнення видається наказ і вноситься запис до трудової книжки працівника. Раніше внесений запис про день звільнення визнається недійсним у порядку, встановленому пунктом 2.10 цієї Інструкції. Однак, 22 серпня 2013 року в день звільнення позивача у відповідача була відсутння можливість видати працівникові належно оформлену трудову книжку, оскільки остання знаходилася у [PERSON] За викладених обставин, суд не вбачає винної дії відповідача в затримці видачі трудової книжки позивача у момент її звільнення. Позивач, разом із заявою про звільнення, мала надати відповідачу копію трудової книжки, для внесення в неї запису про звільнення. Однак [PERSON] лише 17 січня 2014 року рекомендованим повідомленням, разом із повторною заявою про її звільнення, направила на адресу відповідача трудову книжку, для внесення в неї відповідних записів, що отримана ТОВ «Комфі Трейд» 24 січня 2015 року /а.с. 21/. З наведеного вбачається, що відповідач отримав трудову книжку позивача 24 січня 2015 року, після видання наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року, яким [PERSON] звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. При цьому, позивач вказує, що лише 12 травня 2014 року вона отримала від відповідача рекомендований лист, при відкритті якого виявила трудову книжку на своє імя, копію наказу №018/08-к від 20 серпня 2013 року про поновлення її на роботі та копію наказу №020/08-к від 22 серпня 2013 року про звільнення її з роботи. За викладених обставин, позивач вважає, що відповідач порушив її право на працю, у звязку із затримкою видачі трудової книжки, при цьому посилається на ст. 47 КЗпП України та п.п. 2.4., 4.1., 4.2., Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої спільним наказом Міністерства праці України, Міністерства юстицій України, Міністерства соціального захисту населення №58 від 29 липня 1993 року. Однак суд, вважає такі доводи позивача безпідстави, оскіль вказані вище норми регулюють відносини власника та працівника на час звільнення. При цьому законодавством не вругульовано строки внесення записів у трудову книжку та видачу трудової книжки, через певний проміжок часу, вже після видачі наказу про звільнення. За викладених обставин, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позовної заяви в частинні зобовязання ТОВ «Комфі Трейд» видати наказа про звільненя [PERSON] з зазначенням дати звільнення 06 травня 2014 року та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу у звязку з затримкою видачі трудової книжки у розмірі 4017 гривен 87 копійок. Вирішуючи питання стосовно вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з того, що відповідно до ст. 56 Конституції України, кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Відповідно ч.1 ст. 1167 ЦК України, встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. В п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, факт звернення до суду з вимогами про відшкодування моральної шкоди покладає на позивача у даній справі обов'язок довести, що зазначені ним втрати немайнового характеру не є абстрактними, а дійсно були понесені позивачем. Однак, в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність неправомірних дій відповідача, що спричинили страждання та моральне переживання позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed