Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON], в якій просить стягувати з відповідача на свою користь на утримання їх неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття, а також стягувати на свою користь на своє утримання аліменти у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму щомісячно, до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьохрічного віку, мотивуючи тим, що відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання позивача, яка перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, та їх сина, який проживає разом з матір'ю і перебуває на її утриманні. Позивач подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує. Відповідач подав заяву про визнання позову та розгляд справи у його відсутність. Відтак, з огляду на норми ст.158 ЦПК України, суд здійснює розгляд справи за відсутності сторін. Перевіривши законність визнання позову та дослідивши докази у справі, суд дійшов наступних висновків. Позивач [PERSON] є матір'ю, а відповідач [PERSON] є батьком, [PERSON], [INFO], що стверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області 16.10.2013 року. На день подання позову до суду сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, що стверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого виконавчим комітетом Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області 21.11.2011 року, актовий запис № 1, проте фактично проживають окремо. Позивач [PERSON] зареєстрована та проживає в [ADDRESS], не працює, знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, що стверджується копями паспорта [PERSON] [NUMBER], копією витягу з наказу начальника Житомирського прикордонного загону Північного регіонального управління Державної прикордонної служби України від 23.01.2014 року № 11-ОС. Відповідач [PERSON] зареєстрований в с.Тхорин Овруцького району Житомирської області, що стверджується наданими на запит суду відомостями адресно-довідкового підрозділу територіального органу ДМС України в Житомирській області. Їх син [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON] в селі Бігунь Овруцького району Житомирської області та знаходиться на її утриманні, що стверджується довідкою виконавчого комітету Бігунської сільської ради Овруцького району Житомирської області від 23.07.2014 року № 1230. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів на утримання дитини, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Позивач у позовній заяві стверджує, що відповідач ухиляється від вказаного обов'язку, матеріальної допомоги позивачу на утримання неповнолітньої дитини не надає. Доказів протилежного відповідачем суду не надано, як і доказів того, що на його утриманні знаходяться інші діти та непрацездатні особи чи він сам є непрацездатною особою. Частина 3 ст.181 СК України передбачає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. У відповідності до ч.1 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину визначається судом. Згідно з ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на 1 дитину не може бути меншим ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст.184 цього Кодексу. З огляду на викладене, врахувавши відповідно до ч.1 ст.182 СК України стан здоров'я і матеріальне становище дитини та платника аліментів, відсутність у платника аліментів інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні, а також інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за можливе стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному в позовній заяві. Відтак, позовна вимога про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання їх неповнолітньої дитини аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку щомісячно до досягнення дитиною повноліття - підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч.1 ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Вирішуючи вимогу позивача про стягнення аліментів на утимання матері дитини до досягнення останньою трьохрічного віку, суд виходив з наступного. Відповідно до ст.75 Сімейного кодексу України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Відповідно до ч.ч.2,4 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, незалежно від працевлаштування, наявності постійного заробітку чи розміру доходу чоловік зобов'язаний утримувати дружину до досягнення дитиною трьох років. Відтак, позивач має право на утримання від відповідача до досягнення дитиною трьох років, тобто до [INFO] року, а відповідач зобов'язаний надавати позивачу таке утримання. Однак, відповідач, будучи чоловіком позивача та батьком їх дитини, ухиляється від добровільного виконання свого обов'язку по утриманню дружини. Доказів протилежного, в тому числі того, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині, оскільки є хворим та непрацездатним і сам потребує такої матеріальної допомоги, відповідачем суду не надано. Згідно з ст.77 СК України утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно. За взаємною згодою аліменти можуть бути сплачені наперед. Згідно з ст.80 СК України аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі. Тобто розмір аліментів на утримання дружини, з якою проживає дитина, до досягнення дитиною трьох років, визначається судом. При цьому законом не встановлено мінімального розміру аліментів на утримання одного з подружжя. З огляду на викладене, позовна вимога про стягнення аліментів з відповідача на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років підлягає частковому задоволенню у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, тобто без обмеження її мінімальним розміром у вигляді 30% прожиткого мінумуму, як просив позивач. У відповідності до ст.79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України рішення суду в справі про стягнення аліментів підлягає обов'язковому негайному виконанню у межах суми платежу за один місяць. Від сплати судового збору позивач звільнена на підставі п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», а тому у відповідності до ст.88 ЦПК України він підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. Тому

Outcome: approved