Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок за попереднім договором. У судове засідання позивач не з'явилась, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. У судове засідання відповідачі -1, 2 не з'явились, подали до суду, кожен окремо, заяву про розгляд справи за їх відсутності. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. Відповідно до договору міни від 08.04.1994 року за номером у відповідному реєстрі № 462, посвідченого державним нотаріусом Курахівської державної нотаріальної контори -[PERSON], право власності на житловий будинок, розташований за адресою - [ADDRESS] зареєстровано за громадянками [PERSON] та [PERSON]. Цей факт підтверджується копією Довідки № 06/380 від 09.06.2017 року, виданою КП «Мар'їнське БТІ». [INFO] громадянка України [PERSON], помирає на території Російської Федерації,що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] від 03.07.2006 року, актовий запис 257. Відповідно ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або проголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день проголошення її померлою. Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до Заповіту від 28.04.1994 року складеного у місті Курахове і посвідченого приватним нотаріусом, громадянка [PERSON] заповідала ? частини житлового будинку, розташованого за адресою [ADDRESS] своїй доньці - [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 Цивільного кодексу України - для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Але впродовж декількох років Відповідачі не мали звістки про те, що [PERSON], померла. Дізналися про це лише у 2011 році. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідач-2 звернувся з заявою про відкриття спадщини, але отримав відмову, оскільки сплинув строк для звернення. Відповідач-2 вважала, що оскільки вона є єдиною спадкоємицею після смерті своєї матері [PERSON], то відповідно до заповіту є власницею ? частини будинку, який розташовано в [ADDRESS]. Відповідно до умов, попереднього договору від 22.02.2017 року, Відповідачі зобов'язалися продати належний їм на підставі приватної власності будинок, розташований за адресою - [ADDRESS]. На підтвердження своїх зобов'язань за попереднім договором, Позивач передав Відповідачам суму завдатку в розмірі - 10 000 гривень, який Відповідачі отримали в повному обсязі. Але коли, сторони зустрілися у приміщенні приватного нотаріуса, для укладання основного договору купівлі-продажу, нотаріус повідомив сторони, що нотаріальне посвідчення правочину неможливе, оскільки у Відповідача-2 відсутні правовстановлюючі документи на будинок. Відповідно до статті 635 Цивільного Колексу України - попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Відповідно до 2 вказаної статті - сторона, яка необгрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства. Відповідачі повертати грошові кошти, які отримали в якості завдатку, відмовляються, вважаючи, що оскільки вони уклали з Позивачем попередній договір купівлі-продажу від 22.02.2017 року, будинок і так належить Позивачеві, але у Позивача відсутня можливість отримати відповідні правовстановлюючі документи на будинок, оскільки, правочин не був нотаріально посвідчений. Позивач неодноразово звертався до Відповідачів з вимогою укласти договір, або продовжити строк попереднього договору. Відповідачі не заперечували проти продовження строку дії попереднього договору, але не вчиняє жодної дії щодо отримання правовстановлюючих документів. Відповідно до статті 347 Цивільного Кодексу України, особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У пункті 3 вказаної статті зазначено, що уразівідмовивід права власності на майно, права на яке підлягаютьдержавнійреєстрації, право власності на ньогоприпиняється з моменту внесення за заявоювласникавідповідногозапису до державного реєстру. Оскільки власники майна, Відповідачі, відмовилися від права власності на своє майно, шляхом передачі Позивачеві усіх документів на будинок та ключів від нього, вважаю, що право власності на будинок, розташований за адресою - місто Курахове, вулиця Низова, 8 перейшло до Позивача. Але для здійснення державної реєстрації права власності, Позивачеві необхідно визнати за собою право власності на зазначений об'єкт нерухомості. Крім того, на утриманні Позивача знаходиться неповнолітній - [PERSON], яким Позивач опікується та виховує його. Відповідно до того, що неповнолітній [PERSON], є рідним братом Позивача та сином Відповідача 1, вважаю, що він також має право на частку будинку, який належить Відповідачам. Відповідно до вказаного, Позивач зазначає, що в неї немає жодної можливості щодо встановлення права власності на зазначене майно, окрім судового розгляду. Відповідно 1, 2 абзацу ч. 5 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» за наявності заповіту на все майно правило частини другої статті 1223 ЦК застосовується у разі неприйняття спадщини або відмови від спадщини усіма спадкоємцями за заповітом. У разі неприйняття спадщини чи відмови від неї одним із спадкоємців за заповітом застосовується норма частини першої статті 1275 ЦК, відповідно до якої частка у спадщині, яку він мав право прийняти, переходить до інших спадкоємців за заповітом і розподіляється між ними порівну. Згідно з абзацом 1 ч. 2 Постанови № 7 Пленуму Верховного суду від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов'язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Згідно з абзацом 15 п. 3.1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 під № 24-753/0/4-13 якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, який підлягає розгляду в позовному провадженні. На підставі викладеного, у відповідності зі ст.ст.3-5 ЦПК України, ст.ст.220, 334, 392, 652, 655, 1217, 1258 ЦК України суд,-

Outcome: approved