Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому просить ухвалити рішення, яким розірвати шлюб між нею та відповідачем, зареєстрований 21.04.2018 року у виконавчому комітеті Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, актовий запис №2. Позов обґрунтовано тим, що 23.11.1991 року між сторонами зареєстровано шлюб. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, на побутовому грунті із-за різниці в поглядах на життя між сторонами почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напруження відносин в сім`ї. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного, сторони проживають окремо, сім`я остаточно розпалась та шлюб має формальний характер. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Від позивача надійшла заява, згідно якої остання позовну заяву підтримує та просить її задовольнити, справу розглядати у її відсутності, щодо ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ст.ст. 280,281 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу на підставі доказів, що є в матеріалах справи та ухвалити заочне рішення, про що суд постановив відповідну ухвалу, оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання, не повідомив причини неявки, не подав відзив, позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 21.04.2018 року у виконавчому комітеті Меджибізької селищної ради Летичівського району Хмельницької області, актовий запис №2. Позивач зазначає, що одруження з відповідачем виявилось невдалим, на побутовому грунті із-за різниці в поглядах на життя між сторонами почали виникати непорозуміння, конфлікти, що призвели до напруження відносин в сім`ї. Між сторонами втрачено почуття любові та поваги один до одного, сторони проживають окремо, сім`я остаточно розпалася та шлюб має формальний характер. Так, згідно зі ст. 112 Сімейного кодексу України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини та інші обставини життя подружжя. Суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин чи примушування до їх збереження, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканність і може мати наслідки, встановлені законом (ст. 56 СК України). Дослідивши матеріали цивільної справи, суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки сторони припинили подружні відносини, шлюб розпався і носить формальний характер, позивач наполягає на розірванні шлюбу, що свідчить про те, що подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить її інтересам, що має істотне значення, а тому шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку зреєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, а тому позовна вимога [PERSON] щодо відновлення її дошлюбного прізвища « [PERSON] » підлягає задоволенню. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 110, 112,113,ч. 2 ст. 115 Сімейного кодексу України,

Outcome: approved