Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд визнати останнього особою, яка втратила право на користування житловим приміщенням. На обґрунтування позову позивач зазначила, що вона тривалий час проживає в [ADDRESS], яка вважається найманою у комунального підприємства «Борзнажитлосервіс». Разом з нею на даний час залишаються зареєстрованими за вказаною адресою її син [PERSON], 1966 р.н., та онука [PERSON], 1989 р.н. Починаючи з 2001 року, син проживає в іншій місцевосці. Приблизно з 2005 року зв`язок з сином втрачено, і їй невідоме місце його знаходження. Вона має намір приватизувати квартиру, але перешкодою цьому є неможливість залучити до участі в оформленні документів сина - [PERSON] з вказаних причин. За віком та станом здоров`я вона не може надалі очікувати появи сина, від якого залежить вирішення дуже важливого для неї питання. Згідно з ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Однак її син, [PERSON], відсутній і не проживає в квартирі без поважних причин більше ніж 15 років. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зазначені обставини спонукали її звернутись до суду з даним позовом. Відповідач, повідомлений належним чином в порядку, передбаченому ст.74 ч.9 ЦПК України, в судове засідання не з`явився. Допитані в суді свідки [PERSON] та [PERSON] в показаннях пояснили, що вони знайомі з сім`єю [PERSON] кілька десятиліть, і що не бачили сина позивачки близько 15 років, і що їм не відоме місце його проживання. Враховуючи наявні в справі письмові докази та встановлені під час судового слідства факти, суд вважає за можливе постановити заочне рішення відповідно до ст.224 ЦПК України. Позивач в судовому засіданні підтримала поданий нею позов. Судом встановлено, що [PERSON] тривалий час проживає [ADDRESS], яка вважається найманою у комунального підприємства «Борзнажитлосервіс». Разом з нею проживав і на даний час залишається зареєстрованим за вказаною адресою її син [PERSON], 1966 р.н. Починаючи з 2001 року син проживає в іншій місцевосці. Приблизно з 2005 року зв`язок з ним втрачено і їй невідоме місце його знаходження. Вона має намір приватизувати квартиру але перешкодою цьому є неможливість залучити до участі в оформленні документів сина - [PERSON] з вказаних причин. За віком та станом здоров`я вона не може надалі очікувати появи сина від якого залежить вирішення дуже важливого для неї питання. Факт реєстрації [PERSON] за адресою: [ADDRESS], яка вважається найманою у комунального підприємства «Борзнажитлосервіс», підтверджується довідками КП «Борзнажитлосервіс». Факт відсутності [PERSON] за місцем його реєстрації близько 15 років підтверджений допитаними в суді свідками [PERSON] та [PERSON] Згідно з ст.71 Житлового кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно з ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно з ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» - зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи, безвісно відсутньою або померлою). Оскільки під час розгляду справи знайшли своє підтвердження доводи позивача в обґрунтування позовних вимог, суд, з урахуванням положень ст.60 ЦПК України щодо обов`язку доказування і подання доказів кожною стороною у справі, дійшов висновку, що позов є правомірним і підлягає задоволенню.

Outcome: approved