Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні належним їй майном квартирою № 1 на вул. Зелена 26 в м. Івано-Франківську та земельною ділянкою за цією ж адресою, шляхом реконструкції та демонтажу частини даху будинку № 26/2 на вул. Зелена в м. Івано-Франківську, що виступає за межі земельної ділянки позивачки, а також шляхом реконструкції та демонтажу частини даху альтанки за цією ж адресою, що виступає за межі ділянки позивачки, мотивуючи тим, що позивачка є власником квартири № 1 в будинку № 26 на вул. Зелена в м. Івано-Франківську. Також позивачка є власником земельної ділянки на якій розташована квартира та будинок. Квартира № 2 в будинку № 26 та земельна ділянка на вул. Зелена в м. Івано-Франківську належить відповідачу. Будинок № 26 є зблокованим та складається з двох квартир та має внутрішню суміжну стіну, яка розділяє квартиру. По лінії суміжної стіни розмежовуються земельні ділянки. Позивач та відповідач реконструювали свої квартири. Відповідач закінчив реконструкцію своє квартири під індивідуальний житловий будинок та ввів будинок в експлуатацію, а реконструкція квартири позивачки на даний час триває. Відповідач не узгоджував з позивачкою реконструкцію квартири, дахова конструкція будинку № 26/2 зі сторони суміжної з квартирою 26/1 сторони виступає вглиб квартири позивачки та нависає над її земельною ділянкою, що заважає позивачці добудувати стіну своєї квартири. Крім цього, відповідач спорудив на своїй земельній ділянці альтанку, дах якої також виступає над земельною ділянкою позивачки, внаслідок чого на земельну ділянку позивачки постійно затікає вода, нависають бурульки. Все це створює позивачці перешкоди в користуванні належними їй квартирою та земельною ділянкою. Внаслідок таких дій відповідача позивачці завдано моральної шкоди, яку вона оцінює в 10 000 грн. До початку розгляду справи по суті до суду надійшла зустрічна позовна заява [PERSON] до [PERSON] про зобовязання припинити будівельні роботи по муруванню цегляної кладки впритул до зовнішньої стіни будинку з боку розташування земельної ділянки, стягнення моральної шкоди в розмірі 20 000 грн. та судових витрат. Позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що в 2013 році відповідачка (позивачка за первісним позовом) [PERSON] розібрала частину свого будинку, яка раніше блокувалась до будинку позивача. Тривалий час відповідач не проводила будівельних робіт, жодних дозволів на реконструкцію квартири № 1 відповідачка не мала та тільки 15.11.2013 року звернулась до Івано-Франківської обласної інспекції держархбудконтролю про реєстрацію декларації про початок будівельних робіт. На цей час позивачем вже було завершено реконструкцію свого будинку як відокремленої будівлі згідно будівельного паспорту від 07.03.2014 року. Відповідач взагалі не має проекту забудови земельної ділянки, що погоджений архітектором міста і посилається на наявність у неї тільки містобудівних умов та обмежень забудови земельної ділянки. Згоди на блокування будівель позивач не надавав. Відповідач не дотримується чинних ДБН, згідно яких відстань від межі суміжної ділянки до стін житлового будинку або господарської споруди слід приймати не менше 1 метра. Вважає, що діями [PERSON] порушується його право суміжного власника будинку шляхом зведення житлового будинку впритул до його будинку. Такими діями відповідачки [PERSON] позивачку [PERSON] завдано моральної шкоди, яку він оцінює в розмірі 20 000 грн. В судовому засіданні 08 квітня 2015 року представник позивача уточнила п. 1 позовних вимоги та просила суд зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належним їй майном квартирою № 1 на вул. Зелена 26 в м. Івано-Франківську та земельною ділянкою за цією ж адресою, шляхом реконструкції та демонтажу частини даху будинку № 26/2 на вул. Зелена в м. Івано-Франківську, що виступає за межі земельної ділянки позивачки, а також шляхом реконструкції альтанки за цією ж адресою, таким чином, щоб забезпечити відстань від межі ділянки [PERSON] до найбільш виступної конструкції стіни альтанки [PERSON] не менше 1 метра та із влаштуванням необхідних інженерно-технічних заходів, що запобігатимуть стіканню атмосферних опадів з покрівель та карнизів альтанки на територію ділянки [PERSON]. В судових засіданнях представники позивача позовні вимоги підтримали з мотивів наведених в позовній заяві та в доповненнях до позовної заяви, просили позов задовольнити. Позивачка в судовому засіданні 27 жовтня 2015 року позовні вимоги підтримала з мотивів викладених в позовній заяві, що стосується моральної шкоди, то суду пояснила, що неправомірні дії відповідача, те, що позивачка не може добудувати свого будинку, змушена наймати житло з дітьми, постійні стреси та судові розгляди завдали їй моральних страждань, які вона оцінює в 10 000 грн. Щодо вимог зустрічної позовної заяви, то у задоволенні таких вимог просили відмовити з мотивів наведених в письмових запереченнях на зустрічну позовну заяву. Представник відповідача та відповідач в судових засіданнях позовні вимоги первісного позову не визнали, просили в задоволенні позову відмовити оскільки жодних дій по вчиненню перешкод в користуванні квартирою [PERSON] [PERSON] не чинить, адже такої квартири № 1 не існує як обєкта нерухомості або житлового обєкта у звязку із знесенням її [PERSON] ще в 2013 році. Щодо альтанки, то відповідачем не встановлювалось жодних альтанок, а встановлено паркан який частково накритий х однієї сторони, але це не є альтанкою оскільки не має стін. Щодо вимог зустрічного позову, то представник позивача та позивач (представник відповідача та відповідач за первісним позовом) вимоги позову підтримали з мотивів наведених в позовній заяві. Просили в задоволенні позову [PERSON] відмовити, а зустрічний позов задовольнити. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, експертів [PERSON] та [PERSON], всебічно, повно та обєктивно дослідивши матеріали справи, суд прийшов до таких висновків. Стаття 41 Конституції України гарантує право приватної власності. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі ЦК України), правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України розкриває зміст права власності, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В статті 373 ЦК України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується Конституцією України. Право власності на землю (земельну ділянку) набувається і здійснюється відповідно до закону. Власник земельної ділянки має право використовувати її на свій розсуд відповідно до її цільового призначення. Власник земельної ділянки може використовувати на свій розсуд все, що знаходиться над і під поверхнею цієї ділянки, якщо інше не встановлено законом та якщо це не порушує прав інших осіб. Позивачка є власником квартири № 1 в будинку № 26 на вул. Зеленій в м. Івано-Франківську та земельної ділянки за цією ж адресою, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири та актом на право власності на земельну ділянку (а.с.8-9). Відповідач є власником квартири № 2 в будинку № 26 на вул. Зеленій в м. Івано-Франківську та земельної ділянки за цією ж адресою, що підтверджується копією договору дарування квартири та земельної ділянки, свідоцтвом про право власності на нерухоме майно від 22.04.2014 року, витягом з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.10, 51, 52). В 2013 році позивачка вирішила провести реконструкцію власної квартири № 1, для цього замовила проект реконструкції квартири № 1 з добудовою та надбудовою та отримала Декларацію про початок будівельних робіт, яка затверджена 04.12.2013 року (а.с.11-13, 14-20). В 2014 році відповідач також вирішив провести реконструкцію своєї квартири № 2, замовив для цього проект реконструкції квартири під індивідуальний житловий будинок (а.с.74-86), 07.03.2014 року отримав будівельний паспорт (а.с.71-73), а вже 19.03.2014 року зареєстрував в Інспекції ДАБК в Івано-Франківській області Декларацію про готовність обєкта до експлуатації (а.с.21-22). Як вбачається із п. 11 Декларації про готовність обєкта до експлуатації датою початку та закінчення будівництва є березень 2014 року (а.с.21 зв.). Як вбачається із висновку експерта № 80-4/14 від 14.04.2014 року, фотоматеріалів, листа Департаменту містобудування та архітектури від 14.05.2014 року до реконструкцій квартири № 1 та № 2 зблоковані (а.с.27, 28, 29, 34). Межа земельних ділянок сторін проходить по стіні квартири № 2, яка реконструйована під будинок та квартири № 1, яка на даний час в стадіє реконструкції. Позивачка стверджує, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою та земельною ділянкою, які полягають в тому, що вона не може добудувати стіну своєї квартири через те, що дах квартири № 2, яка реконструйована відповідачем під індивідуальний житловий будинок нависає над земельною ділянкою позивачки. Відповідач та його представник в судовому засіданні визнали, що частина даху будинку відповідача нависає на земельною ділянкою позивачки, однак, саме така конструкція даху була передбачена проектом реконструкції. Як вбачається із проекту реконструкції квартири № 2 така форма даху, як вказує відповідач, передбачена проектом. Але, через неврахуванням особами, які здійснювали проектування реконструкції квартир № 2, того, що квартири є зблоковані, позивачка не може в повній користуватись своєю власністю. Технічна можливість реконструкції квартири позивачки без демонтажу даху суміжного будинку (квартири № 2, яка реконструйована під індивідуальний будинок), який належить відповідачу існує, як вбачається із листа Департаменту містобудування та архітектури від 23.03.2015 року (а.с.99), однак позивачка втратить частину площі своєї квартири, на що вона не погоджується. Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що відповідач не може чинити позивачці [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою та земельною ділянкою бо самого обєкту немає, оскільки згідно правовстановлюючих документів позивачка є власником квартири № 1, яка на даний час в процесі реконструкції з добудовою та надбудовою. Отже, позовна вимога [PERSON] про зобовязання [PERSON] усунути перешкоди в користуванні належним їй майном квартирою № 1 на вул. Зелена 26 в м. Івано-Франківську та земельною ділянкою, що розташована на вул. Зелена 26/1 в м. Івано-Франківську, шляхом реконструкції частини даху будинку, що розташований на вул. Зелена 26/2 в м. Івано-Франківську, та виступає за межі ділянки позивачки, яка розташована на вул. Зелена 26/1 в м. Івано-Франківську підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивачки про зобовязання усунути перешкоди шляхом демонтажу частини даху, то суд вправі вирішувати, без проекту чи висновку експерта, яким саме чином мають бути усунуті перешкоди, але такі перешкоди повинні бути усунені відповідачем [PERSON] таким чином, щоб дах його будинку не виступав над земельною ділянкою позивачки [PERSON] Щодо вимоги позивачки про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом реконструкції альтанки із влаштуванням необхідних інженерно-технічних заходів, то суд прийшов до висновку, що така вимога не підлягає до задоволення, оскільки навіс на кутовій стороні огорожі [PERSON] не є альтанкою. До таких висновків суд прийшов дослідивши фотоматеріали, висновок експерта [PERSON] та висновок експерта [PERSON] Вказаний навіс розміщений на земельній ділянці відповідача [PERSON], дах навісу не звисає над земельною ділянкою позивачки, стін та фундаменту він не має. Щодо вимоги позивачки про відшкодування моральної шкоди, то суд вважає, що така вимога позивачки також не підлягає до задоволення оскільки розмір та факт завдання моральної шкоди не доведено позивачкою. При вирішенні спору в частині вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди суд врахував розяснення, викладені в Постанові Пленуму Верховного суду України № 4 від 31.03.1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», а тому виходив з оцінки причинного звязку між такою шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, встановленої судом, та зясував, що факт заподіяння позивачеві моральних страждань та втрат немайнового характеру не доведено представником позивача. Пунктом 4 Постанови також передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про відшкодування моральної шкоди не підлягає до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позовні вимоги задоволено частково то судові витрати стягуються пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Тому з відповідача також слід стягнути на користь позивача понесені нею витрати по оплаті судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. Щодо вимог зустрічного позову, то суд виходить з наступного. Позивач [PERSON] вказує, що відповідачка [PERSON] проводить реконструкцію своєї квартири № 2 без належних дозволів та документів. Однак, такі твердження [PERSON] є безпідставними та необґрунтованими, оскільки [PERSON] виготовила проект реконструкції квартири з надбудовою, отримала Декларацію про початок виконання будівельних робіт, згідно акту Інспекції ДАБК від 13.05.2014 року [PERSON] проводить будівельні роботи на підставі зареєстрованої декларації № ІФ 082133381044 від 03.12.2013 року, будівельні роботи проводяться відповідно до розробленої проектної документації (а.с.32). Щодо вимоги зустрічного позову про відшкодування моральної шкоди в розмірі 20 000 грн., то суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до положень вказаної статті, компенсація моральної шкоди здійснюється за наявності всіх загальних умов відповідальності за завдання шкоди, а саме: протиправної поведінки, моральної шкоди, причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою моральною шкодою та вини заподіювача. Право на компенсацію моральної шкоди передбачається ст. 23 ЦК, яка надає приблизний перелік проявів моральної шкоди. За змістом ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно роз'яснень Пленуму Верховного Суду України, які містяться у п. 3 постанови від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 5 наведеної вище постанови, відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивачем не доведено факту заподіяння йому моральних страждань. Як вбачається зі змісту ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обовязок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Виходячи з наведеного, вимоги зустрічного позову [PERSON] є необґрунтованими, не доведеними та задоволенню не підлягають. На підставі наведеного, відповідно до ст. 41 Конституції України, ст.ст. 23, 316, 317, 319, 321, 373, 1167 Цивільного кодексу України, п. 3, 4, 5 постанови Пленуму ВС України від 31 березня 1995 р. №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»,

Outcome: partial