Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що на підставі рішення Суворовського районного суду м. Херсона позивач має право на користування квартирою [ADDRESS]. Крім неї в квартирі зареєстровані її сини [PERSON] та [PERSON]. Старший син [PERSON] з грудня 2013 року виїхав з квартири та більше в ній не з'являвся, місцезнаходження його на даний час не відоме, зв'язок з рідними не підтримується. Перебування відповідача на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла тому звернулась до суду з вказаним позовом. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу без участі відповідача на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішенням Суворовського районного суду м. Херсона №2-2037/96 від 13.08.1996 року за [PERSON] визнано право на жиле приміщення в квартирі [ADDRESS]. Згідно довідки ОСББ «ВЕСНА» від 25.03.2015 року, крім позивача в даній квартирі зареєстровані її сини [PERSON], 1985 р.н., та [PERSON], 1992 р.н. Як зазначає позивач її син [PERSON] в грудні 2013 року виїхав з квартири, його місцезнаходження на даний час їй не відоме, зв'язку з ним немає, а його перебування на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла. Допитані в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що відповідач з грудня 2013 року у вказаній квартирі не проживає, з того часу його ні в квартирі ні в місті Херсоні не бачили. В утриманні житла участі не приймає. Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЖК України наймач користується жилим приміщенням у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно вимог ст. 160 ЖК України члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. Відповідно до положення ст. 161 ЖК України, наймач вправі вселити в займане ним жиле приміщення у будинку (квартирі), що належить громадянинові на праві приватної власності, свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб за письмовою згодою власника будинку (квартири) і всіх членів сім'ї, які проживають з наймачем. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселились в жиле приміщення відповідно до цієї статті як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування приміщенням, якщо при їх вселенні між цими особами, наймодавцем, наймачем та членами його сім'ї, які проживають разом з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Статтею 72 ЖК України передбачено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не проживає у спірній квартирі, сторони з того часу не спілкуються, а відтак [PERSON] втратив право користування зазначеною квартирою. Враховуючи викладене, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved