Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності на самочинно (самовільно) збудоване нерухоме майно, і просить суд визнати обєктом нерухомості самочинно побудований магазин літера «Б» площею по зовнішньому обміру 24,6 кв.м., внутрішньою загальною-17,6, торгівельною 17,6 кв.м., до складу якого входить наступне приміщення: торгівельний зал 1- площею 17,6 кв.м., на земельній ділянці площею 24,6 кв.м., за адресою Запорізька область, Вільнянський район, м.Вільнянськ, вул.Шевченко, 1 «а».; визнати за нею право власності на нежиле приміщення, магазин літера «Б» загальною площею - 17,6, торгівельною 17,6 кв.м., до складу якого входить наступне приміщення: торгівельний зал 1- площею 17,6 кв.м., на земельній ділянці площею 24,6 кв.м., за адресою Запорізька область, Вільнянський район, м.Вільнянськ, вул.Шевченко, 1 «а».; зобовязати БТІ зареєструвати за нею право власності на нежиле приміщення, магазин літера «Б» загальною площею - 17,6, торгівельною 17,6 кв.м., до складу якого входить наступне приміщення: торгівельний зал 1- площею 17,6 кв.м., на земельній ділянці площею 24,6 кв.м., за адресою Запорізька область, Вільнянський район, м.Вільнянськ, вул.Шевченко, 1 «а». В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що на підставі договору оренди №102 від 01.01.2009 року їй на території Вільнянського ринку, розташованого за адресою м.Вільнянськ, вул.Шевченка, 1 надано в користування торгівельні місця №110,111,112 для розміщення торгівельного павільйону та здійснення торгівлі промисловими товарами. На вищевказаній території якою вона користується на підставі Договору оренди, самочинно було побудовано нерухоме майно - приміщення магазину промислових товарів, загальною площею по зовнішньому обміру 24,6 кв.м., в звязку з чим вона і звернулась до суду. В попередньому судовому засіданні позивач та його представник [PERSON] наполягають на заявлених позовних вимогах . Відповідач по справі в судове засідання не зявився, але надав суду належно оформлену заяву, в якій не заперечує проти задоволення позовних вимог позивача, та просить суд розглянути дану позовну заяву без участі їх представника. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає можливим в силу ч. 4 ст.130 ЦПК України ухвалити рішення по даній цивільній справі у попередньому судовому засіданні, позивач та його представник заперечень не мають. На підставі вищевикладеного, суд, вивчивши матеріали справи, вислухавши позивача, знаходить позовні вимоги підлягаючими задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі договору оренди №102 від 01.01.2009 року [PERSON] на території Вільнянського ринку, розташованого за адресою м.Вільнянськ, вул.Шевченка, 1 надано в користування торгівельні місця №110,111,112 для розміщення торгівельного павільйону та здійснення торгівлі промисловими товарами. На вищевказаній території якою вона користується на підставі Договору оренди, самочинно було побудовано нерухоме майно - приміщення магазину промислових товарів, загальною площею по зовнішньому обміру 24,6 кв.м. Отже, у відповідності до ст.376 Цивільного кодексу , право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Дане будівництво виконане з ретельним дотриманням будівельних норм і правил, як забудова на земельній ділянці, яка, хоча і була належним чином відведена, але здійснено без належного дозволу. Отже, самочинним забудовником може бути як власник та інші титульні володільці земельних ділянок, так і субєкти, які взагалі не мають належним чином оформлених прав на земельну ділянку. Видами самочинного будівництва може бути як здійснення нового будівництва, так і перебудова обєкта, а також будівництво із суттєвим відхиленням від проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Цією ж статтею передбачено можливість для узаконення самочинно побудованих обєктів. Необхідними умовами такого узаконення є : відповідність до будівельних норм і правил; відведення для цієї мети в установленому порядку самочинному забудовнику земельної ділянки; відсутність заперечень з боку власника (користувача) земельної ділянки; відсутність порушення в результаті самочинної забудови прав інших осіб. В той же час, Цивільним кодексом України фактично змінено багаторічну практику узаконення самочинної забудови в адміністративному порядку - відтепер таке узаконення має відбуватись виключно за рішенням суду. У відповідності до п.1.4 Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України №76 від 17.05.2005 року, переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства. Згідно висновка про відповідність ДБН 360-92** самовільно збудованих будівель до кваліфікованого судового експерта з правом проведення будівельно-технічних експертиз проведеного [PERSON], зазначено, що досліджене нежиле приміщення, магазин літера «Б» розміром 3,45x7,13 загальною площею 17,6 кв.м., торгівельною 17,6 кв.м., до складу якого входить наступне приміщення: торгівельний зал 1- площею 17,6 кв.м., на земельній ділянці площею 24,6 кв.м., за адресою Запорізька область, Вільнянський район, м.Вільнянськ, вул.Шевченко, 1 «а», власником якого є [PERSON], виходячи з його функціонального призначення та прийнятих при переобладнанні обємно-планувальних та конструктивних рішень, відповідає діючим нормативно-технічним вимогам по обємно-планувальним та конструктивним рішенням, в частині капітальності, надійності та стійкості основних несучих конструкцій будівель, по санітарно-гігієнічним, протипожежним і екологічним вимогам. Статтею 328 Цивільного кодексу України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонено законом. У відповідності до вимог «Тимчасового положення «Про порядок державної реєстрації прав власності на нерухоме майно», затвердженого Наказом Міністерства юстиції України за №6/5 від 28.01.2003 року, провести державну реєстрацію свого права власності на обєкт нерухомості без правовстановлюючого документу позивач не може. Пунктом 10 Додатку до Тимчасового положення «Про порядок реєстрації...» як правовстановлюючий документ на нерухоме майно визнано рішенням суду. За таких обставин звернення позивача до суду із позовом про визнання права власності є передбаченим законом способом захисту цивільного права відповідно до ч.І ст. 16 ЦК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved