Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина - [PERSON] , 2006 року народження, у розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку, але не нижче прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягнення з моменту подачі позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Позивач в обґрунтування своїх вимог посилається на те, що сторони перебували у шлюбі з 27.09.2003, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 02.09.2011. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. Позивач зазначає, що виплати відповідача на утримання їх дитини були не регулярні, з травня 2020 року [PERSON] взагалі ухиляється від обов`язку утримувати неповнолітнього сина, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом. [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити його, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов не визнав, не заперечував проти сплати аліментів лише в твердій грошовій сумі в розмірі 1500 грн., посилаючись на наявність на його утриманні неповнолітньої дитини від іншого шлюбу, заборгованості по кредитній картці, а також, що має нерегулярний дохід та бере участь у додаткових витратах на утримання матері, яка хворіє. Крім того, відповідач зазначив, що в добровільному порядку сплачував позивачеві аліменти на утримання їх сина, на підтвердження чого надав квитанції. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Виходячи з вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.09.2003, який розірвано рішенням Ленінського районного суду м. Харкова 02 вересня 2011 р. (а.с. 2, 9). Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції міста Харкова 25.10.2006, [PERSON] народився [INFO] у м. Харків, Україна, батьками якого є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 3). З довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (довідка про склад сім`ї) від 17.06.2020 вбачається, що дитина зареєстрована разом з позивачем (а.с. 4). Виходячи з приписів ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того, стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначає, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу). Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст.ст. 180, 181, 182 Сімейного Кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про Державний бюджет на 2020 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Таким чином, розмір аліментів на дитину з 1 липня 2020 р. не може бути меншим ніж 1159 грн, а з 1 грудня 2020 р. - ніж 1179,50 грн. Статтею 183 Сімейного Кодексу України передбачено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ст. 191 Сімейного Кодексу України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки син сторін проживає разом з матір`ю, а [PERSON] є його батьком та на нього покладено однаковий з [PERSON] обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто. Отже , вказані обставини свідчать про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини. Суд зазначає, що відсутні підстави щодо зміну способу стягнення аліментів, зазначених у позові позивачем, про що просив відповідач у судовому засіданні , а саме щодо визначення аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки відповідно до положень частини третьої статті 181 СК України спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11.03.2020 № 759/10277/18. З матеріалів справи вбачається, що відповідач добровільно з січня 2018 року перераховував на банківську картку позивачеві кошти на утримання сина [PERSON] у розмірі не узгодженому з позивачем (а.с.22-49). Зокрема, [PERSON] в період з 30.06.2020 по 05.10.2020 ( в період з дня подання [PERSON] даного позову до суду до ухвалення рішення суду) було перераховано на банківську картку позивача на утримання неповнолітнього сина сторін грошові кошти у сумі 8900 грн, які суд бере до уваги при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з [PERSON] відповідно до положень статті 191 Сімейного Кодексу України. Крім того, з досліджених у судовому засіданні доказів вбачається, що на утриманні відповідача також знаходиться малолітній син - [PERSON] , [INFO] (а.с. 51), що суд враховує при визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь [PERSON] . Відповідно до частин 1, 2 ст. 77, ст. 79 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідачем в порушення вимог статті 81 ЦПК України суду не надано жодних належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставини, на які відповідач посилався в обґрунтування своїх заперечень проти позовних вимог, а саме: знаходження на утриманні [PERSON] його матері. З огляду на вище викладене, суд, відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів, враховуючи матеріальне становище відповідача та спільної дитини сторін, наявність на утриманні відповідача другої дитини - [PERSON] , [INFO] , вважає за необхідне позов задовольнити частково та стягувати з [PERSON] на користь позивача на утримання неповнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] , аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не нижче 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду - 19.06.2020 до досягнення дитиною повноліття - [INFO] , за вирахуванням раніше сплаченої [PERSON] суми аліментів у добровільному порядку за період з 30.06.2020 по 05.10.2020 у розмірі 8900 грн. Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. У відповідності з положеннями ст. 141 ЦПК України судовий збір у розмірі 840,80 грн підлягає стягненню з відповідача в дохід держави. На підставі викладеного та

Outcome: partial