Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що з 15 грудня 2007 року сторони знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: - [PERSON] [INFO] ; - [PERSON] [INFO] . В позовній заяві [PERSON] зазначає, що подружнє життя з відповідачем не склалось у зв`язку з несумісністю характерів, різними поглядами на шлюб, сім`ю та плани на майбутнє. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти, тривалий час сторони проживають окремо. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Близько року сторони разом не проживають. Діти проживають разом з матір`ю. Ухвалою суду від 02 серпня 2019 року відкрито провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання на 16 жовтня 2020 року. У підготовчому засіданні 16 жовтня 2019 року позивач позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити в повному обсязі. У підготовчому засіданні 16 жовтня 2019 року відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог. Протокольною ухвалою суду від 21 січня 2020 року закрито підготовче засідання та призначено справу до судового розгляду по суті на 02 грудня 2019 року. У судовому засіданні 02 грудня 2019 року позивач та її представник позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі. У судовому засіданні 02 грудня 2019 року відповідач не заперечував проти задоволення позовних вимог. Оголошено перерву на 23 січня 2020 року. Ухвалою суду від 23 січня 2020 року залишено позовні вимоги в частині розірвання шлюбу без розгляду. У судовому засіданні 23 січня 2020 року позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі. У судовому засіданні 23 січня 2020 року відповідач позовні вимоги визнав. Дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, між [PERSON] та [PERSON] 15 грудня 2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Приморського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис 1187 від 15 грудня 2007 року. зареєстровано шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] , актовий запис 1187. Від шлюбу сторони мають двух неповнолітніх дітей: - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] ; - [PERSON] [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Подружнє життя у сторін не склалось у зв`язку з несумісністю характерів. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. В результаті вищевказаного вони втратили почуття любові, дружби та взаємоповаги. Близько 6 місяців сторони разом не проживають. Діти проживають разом з матір`ю. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дитини немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved