Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] з нею, та надати їй дозвіл на реєстрацію місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] без письмової згоди батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народився син [PERSON] , [INFO] . Рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2012 шлюб між ними розірвано. З грудня 2012 року і по сьогоднішній день, син та вона зареєстровані в [ADDRESS] ., яка належить їй на підставі Договору купівлі-продаж квартири від 01.12.2012 №995. Як було зазначено в рішенні Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 23.04.2012 про розірвання шлюбу, відповідач, починаючи з 2010 року почав їздити на заробітки в Італію. Така ситуація залишилась і по сьогоднішній день, а тому його майже ніколи немає в Україні. На даний момент вона працює та фактично проживає разом з сином у м.Львові, де має намір придбати квартиру. Однак, всієї суми для купівлі квартири у неї немає. Проте, якщо вона б продала наявну у неї квартиру, то їй вистачило б коштів на купівлі квартири у м.Львові. Проте, беручи до уваги той факт, що у вказаній квартирі зареєстрований її неповнолітній син, то вона не може продати її. З метою реалізації свого задуму щодо продажу квартири в м.Дрогобичі та купівлі квартири у м.Львові, вона вирішила зареєструвати себе та її сина в батьківській квартирі [ADDRESS] . Ця квартира належить їй, її мамі, брату та сестрі на підставі Свідоцтва на право власності на квартиру від 29.05.2000. Вона неодноразово зверталась до органів реєстрації, але змінити навіть своє місце реєстрації, без зняття з реєстрації її сина та зареєструвати їх обох у квартирі [ADDRESS] без згоди відповідача вона не може. Відповідач відмовляється надати згоду для реєстрації дитини, а тому змушена звертатись до суду з даним позовом. Процесуальні дії суду: 26.08.2021 суддею направлено запит до Відділу АДР Головного управління Державної міграційної служби України у Львівській області щодо реєстрації місця проживання відповідача, що містяться в картотеці реєстраційного обліку, відповідь на який судом отримано 07.09.2021. Ухвалою від 26.08.2021 в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження на 16.09.2021. Залучено до участі в справі третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області. Встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подачі відзиву на позовну заяву. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення. 14.09.2021 представник відповідача подала до суду відзив на позовну заяву, в якому позов заперечує. Вважає такий безпідставним та необгрунтованим. На думку представника відповідача, що вказаний позов спричинить порушення законних прав дитини на житло, зокрема малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Додатково суду зазначає, що її довіритель перебував з відповідачем у зареєстрованому шлюбі, за час якого у них народився син [PERSON] . Після розірвання шлюбу, між ними, впозасудовому порядку було врегульовано питання участі батька в утриманні сина [PERSON] шляхом придбання квартири [ADDRESS] . Для цього, [PERSON] 21.12.2012 продав за 291584 грн. належну йому трьохкімнатну квартиру [ADDRESS] . Цього ж дня, безпосередньо після продажу вказаної квартири та за кошти, отримані від продажу, [PERSON] придбаває за 106000 грн. для сина [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS] в особі його матері [PERSON] , що вбачається з договору купівлі-продажу квартири, зареєстрованого в реєстрі №995. Після придбання даної квартири, [PERSON] разом з сином [PERSON] переїхали туди на постійне місце проживання, де були й зареєстровані. Зареєструвавши сина за вказаною адресою, батьками за спільним рішенням було визначено його місце проживання. Зазначає, що [PERSON] не мала жодної матеріальної можливості для придбання зазначеної вище квартири. Під час придбання квартири, позивачка висловлювала власне усвідомлення того, що ця квартира буде синові [PERSON] для забезпечення його права на житло, та вона її ніколи не буде відчужувати. Вважає, що покликання позивачки про проживання з дитиною та місце її праці у Львові не обґрунтовано жодними доказами. Вважає, що виручені кошти за продаж квартири вона хоче вкласти у «бізнес». Крім цього, [PERSON] у нотаріально посвідченій заяві від 21.12.2012 зобов`язувалась впродовж 2013 подарувати Ѕ ідеальну частину квартири [ADDRESS] малолітньому синові [PERSON] . Вважає, що навіть у разі продажу зазначеної квартири, позивачка позбавлена матеріальної можливості придбати квартиру в м.Львові, що зумовлено значно вищою вартістю на житло у ньому. Реєстрація дитини в квартирі [ADDRESS] не буде забезпечувати право на житло таким чином, як це право реалізовано у квартирі, де дитина зареєстрована на даний час, оскільки у зазначеній квартирі зареєстровано 6 осіб. Крім цього, просить стягнути з позивачки, понесені ним витрати на професійну допомогу в розмірі 5500 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримала, покликаючись на обставини, викладені у позовній заяві, просить позов задоволити. Додатково в обґрунтування позову представила суду документи на підтвердження проживання, місце праці та навчання позивачки та її сина у м.Львові. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву. Представник Служби у справах дітей виконавчого комітету Дрогобицької міської ради Львівської області в судовому засіданні покладається на думку суду. З`ясувавши обставини справи, дослідивши надані сторонами докази, вислухавши пояснення сторін, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити, виходячи з наступних міркувань. Суд встановив: Сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, та є батьками [PERSON] , [INFO] . На підставі Договору купівлі-продажу від 21.12.2012 [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Загальна площа квартири 27,5 кв.м. У зазначеній квартирі зареєстровані: [PERSON] та [PERSON] , що стверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №009145/32-2021. Оцінка суду. У відповідності до ч.2 статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Стаття 161 СК України передбачає, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч.1 ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, а якому вона проживає постійно або тимчасово. Згідно ч.3 ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачем), опікуном або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом. З аналізу норм сімейного законодавства вбачається, що у тому разі, коли батьки дитини спільно не проживають, право визначати місце проживання дитини залишається за кожним з батьків. Питання про визначення місця проживання дитини має вирішуватись не тільки з урахуванням інтересів кожного з батьків, а перш за все, з урахуванням прав та законних інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. У п.1 ст.9 вказаної Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Місце проживання малолітньої дитини з одним із батьків визначається або за місцем проживання матері чи батька, або за конкретною адресою. Із системного тлумачення ч.1 ст.3, ст.9 Конвенції про права дитини, ч.ч.2 і 3 ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. У рішенні Європейського суду з прав людини від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13, суд зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. З наведеного випливає, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Як зазначено у ст.18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти-члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов`язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Відповідно до ч.3 ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей відповідно до закону. Згідно ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до ст.10 цього ж Закону правила здійснення реєстрації місця проживання, форми необхідних для цього документів, порядок передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру встановлюються Кабінетом Міністрів України. Згідно зі ст.13 цього ж Закону вільний вибір місця проживання обмежується щодо осіб, які не досягли чотирнадцятирічного віку. Пунктом 1 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 207 «Про затвердження Правил реєстрації місця проживання та Порядку передачі органами реєстрації інформації до Єдиного державного демографічного реєстру» від 02 березня 2016 року встановлено, що ці Правила визначають механізм здійснення реєстрації/зняття з реєстрації місця проживання/перебування осіб в Україні, а також встановлюють форми необхідних для цього документів. Пунктом 18 цих Правил визначено, що у разі реєстрації місця проживання батьків за різними адресами, місце проживання дитини, яка не досягла 14 років, реєструється разом з одним із батьків за письмовою згодою другого з батьків у присутності особи, яка приймає заяву, або на підставі засвідченої в установленому порядку письмової згоди другого з батьків (крім випадків, коли місце проживання дитини визначено відповідним рішенням суду або рішенням органу опіки та піклування). Відповідно до п.п. 11 і 26 цих Правил реєстрація місця проживання без надання такої згоди одним із батьків, зміна реєстрації місця проживання малолітньої дитини не допускається. Орган реєстрації відмовляє в реєстрації/знятті з реєстрації місця проживання, якщо, зокрема, особа не подала необхідних документів або інформації. Враховуючи те, що причиною звернення до суду з даним позовом стало власне намір позивачки відчужити житло, в якому зареєстрований її малолітній син, позовна вимога надання місця проживання малолітнього сина [PERSON] за адресою: [ADDRESS] без згоди батька не є належним чином обґрунтованою. Зі змісту позову вбачається, що така реєстрація матиме тимчасовий характер. Водночас, позивачем не представлено належних та допустимих доказів на підтвердження не порушення в майбутньому прав дитини на житло, оскільки позивачкою не надано суду будь-якого підтвердження про те, що у неї дійсно є намір купити житло і тим самим покращити житлові умови дитини, зокрема будь-якого попереднього договору, який би підтвердив її наміри. Крім цього, суд ставить під сумнів намір позивачки на придбання житла в майбутньому, оскільки не представлено доказів наявності у неї коштів бодай частково для придбання такого. А також, суд не вважає належним доказом наявності таких коштів Відомості з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків відповідь на запит у електронному вигляді від 15.09.2021, оскільки зазначена у відомостях сума відображає валовий дохід від підприємницької діяльності. Водночас, суд звертає увагу й на те, що завуальоване обґрунтування позовних вимог, а саме: надання дозволу на перереєстрацію малолітнього сина, не викликало обов`язку Органу опіки та піклування здійснити контроль за додержанням [PERSON] , як мами малолітнього сина, майнових та житлових прав дитини при відчуженні жилого приміщень та купівлі нового житла. Як вбачається зі Свідоцтва про право власності на квартиру від 29.05.2000 [PERSON] на праві спільної сумісної власності разом із [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . Загальна площа квартири становить 64,7 кв.м. З таких підстав, суд вважає, що реєстрація малолітнього [PERSON] у вказаній вище квартирі погіршить його майнові права, оскільки житлова площа для нього стане меншою. Формулюючи такий висновок, судом враховано й покликання позивачки на те, що [PERSON] потребує окремої кімнати, а доказів про те, що в квартирі [ADDRESS] його буде забезпечено такою, суду не представлено. Судом не може бути взято до уваги докази на підтвердження проживання позивачки разом із сином та здійснення нею господарської діяльності у м.Льовові, оскільки представлені: договір оренди квартир у приватної особи від 09.01.2020 укладено на 6 місяців, доказів на підтвердження пролонгації такого суду не надано; та строк Договору оренди нежитлового приміщення від 01.04.2020 закінчився 31.12.2020, доказів на підтвердження пролонгації такого також суду не надано. Квитанція, які позивач надає суду на підтвердження оплат за комунальні послуги, також не беруться судом до уваги, оскільки платником у таких вказана [PERSON] . Щодо позовної вимоги про визначення місця проживання неповнолітнього сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] , то суд вважає, що в задоволенні позову в цій частині слід відмовити, оскільки після розірвання шлюбу сторін, місце проживання сина визначено з матір`ю, та відповідачем не оспорюється. Враховуючи вищенаведене, суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed