Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій зазначила, що з відповідачем [PERSON] вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 22 жовтня 1977 року. В період шлюбу 25.01.2014 року за спільні кошти вони придбали з чоловіком автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску. Право власності на автомобіль було зареєстровано на [PERSON] 01 червня 2017 року ст. державний виконавець Довгинцівського відділу державної виконавчої служби м. Кривий Ріг ГТУЮ в Дніпропетровській області Осьмак-Терновська С.В. повідомила [PERSON] про те, що відбулися електронні торги, на яких реалізовано автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску та надала копію акту проведення електронних торгів, відповідно до якого автомобіль придбала [PERSON] за 42 132 грн. Тоді ж від чоловіка вона дізналась, що на виконання рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 17.07.2015 року про стягнення з нього боргу у розмірі 183 056 грн. на користь [PERSON], державним виконавцем Довгинцівського відділу ДВС м. Кривого Рогу відкрито виконавче провадження та арештовано автомобіль. Так як борг він не сплатив, то державний виконавець проводить реалізацію майна. Позивач вважає, що проведені електронні торги є незаконними, оскільки вона є співвласником автомобіля, не надавала згоди на вчинення будь-яких дій щодо майна, здійснивши його продаж державний виконавець порушив її право власності. Більш того, рішення суду, на виконання якого надано виконавчий лист, стосується особистого боргу [PERSON], а не спільного боргу подружжя. Позивач не знала про проведення електронних торгів та щодо їх результатів, вказані обставини їй стали відомі лише 01.06.2017 року від відповідача [PERSON] З викладених підстав [PERSON] просила визнати недійсним електронні торги, проведені 20 лютого 2017 року державним підприємством «СЕТАМ» Міністерства юстиції України з продажу автомобіля MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER], зареєстрованого за [PERSON] та визнати за [PERSON] право власності на 1/ 2 частку автомобіля, в порядку розподілу майна подружжя. 12.12.2017 р. позивач [PERSON] позовні вимоги доповнила, з огляду на те, що в ході розгляду справи, стало відомо, що автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, колишній номерний знак [NUMBER], 28.02.2017 року було перереєстровано за [PERSON], [INFO], присвоєно номерний знак [NUMBER]. Позивач просила, крім раніше заявлених вимог, витребувати автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, державний номер [NUMBER] від [PERSON] та повернути на її користь . 17 09 2018 року в судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, з підстав, викладених у позовній заяві. Пояснила, що дійсно, в період шлюбу з чоловіком вони придбали автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску. Вона знала, що в Довгинцівському районному суді м. Кривого Рогу тривають судові тяжби з [PERSON], де її чоловік судиться за будинок, що залишився йому у спадок від матері. Про те, що судом постановлено рішення про стягнення з її чоловіка суми боргу, вона не знала, так як [PERSON] подробиці їй не розповідав, тим більше продовжував ходити до суду та говорив, що суд ще триває. Коли проводився опис і арешт автомобіля , вона не знала. На її питання, чоловік повідомив, що машина перебуває на ремонті, необхідно щось полагодити та обновити. І лише, коли державний виконавець повідомила чоловіка, що майно реалізовано, він розповів їй, що спір в суді він програв та вже реалізовано їх автомобіль. 17 09 2018 року в судовому засіданні представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позовні вимоги визнала, суду пояснила, що дійсно автомобіль - це майно подружжя, придбане в період шлюбу. Коли [PERSON] програв судовий спір [PERSON], він не став повідомляти про це дружину, так як на той час ще тривав розгляд його позовних вимог до [PERSON] про відшкодування шкоди та його адвокат запевнив, що вони зможуть виграти спір та цим припинити виконання провадження за виконавчим листом. У зв'язку з цим, він дійсно обманював дружину, щоб вона не хвилювалась. Про те, що автомобіль реалізований дізнався, коли прийшов лист від державного виконавця, тобто 01.06.2017 р.. Тоді вже все він і розповів дружині. Про те, що він перебуває у шлюбі та з якого часу державному виконавцю [PERSON]. повідомляв. Відповідач ст. державний виконавець Довгинцівського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровськвй області Осьмак -Терновська С.В. позовні вимоги не визнала, надала письмові заперечення суду, в яких зазначала, що при відкритті виконавчого провадження та в ході здійснення виконавчих дій вона дотримувалась вимог закону, тому підстав для задоволення позовних вимог - не має. Так, після винесення постанови 05.10.2015 року про відкриття виконавчого провадження, постанова була направила сторонам та у зв'язку з тим, що у встановлений для добровільного виконання строк, [PERSON] не вчинив дій, спрямованих на добровільне виконання судового рішення, було розпочато примусове виконання. 12.05.2016 року державним виконавцем Масником А.С. було складено акт про опис і арешт боржника, якою описано й накладено арешт на автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску , належний боржникові. Боржник [PERSON] неодноразово звертався до виконавчої служби, йому було достовірно відомо про всі дії, що проводились у виконавчому провадженні, однак він не повідомив державному виконавцю про те, що перебуває у шлюбі, та що автомобіль є спільною власністю подружжя. Також [PERSON] був обізнаний про те, коли будуть торги, виявляв намір його викупити, однак не зміг знайти необхідний лот. Так, як боржник не надав жодних документів про те, що перебуває у шлюбі, чи будь-якого іншого документи щодо розподілу майна подружжя чи належність частки майна дружині, а державний виконавець відповідно до ЗУ «Про виконавче провадження» не зобов'язаний встановлювати факт перебування боржника у шлюбі, то вважає дії державного виконавця правомірними. Такі ж пояснення відповідач ст. державний виконавець Довгинцівського відділу ДВС м. Кривий Ріг ГТУЮ у Дніпропетровськвй області Осьмак -Терновська С.В. надала у судовому засіданні 17 09 2018 року . Відповідачі [PERSON], [PERSON], третя особа [PERSON] у судове засідання не з'явились, про день та час розгляду справи були повідомленя своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомили . Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 30 11 2018 року у з»язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до постанови про відкриття виконавчого провадження від 05.10.2015 року державним виконавцем Довгинцівського відділу ДВС КУЮ відкрито виконавче провадження на підставі виконавчого листа № 211/2171/15-ц виданого 17.07.2015 р. Довгинцівським районним судом м. Кривого Рогу про стягнення з [PERSON] 184 8886, 82 грн. боргу на користь [PERSON] (а.с. 97 - копія постанови, а.с. 98-99 - копія виконавчого листа). Державним виконавцем винесено постанову про арешт майна боржника та оголошено заборону його відчуження та 12.05.2016 року складено акт про опис і арешт боржника, згідно якого описано автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску (а.с.100 - постанова про арешт майна, а.с. 103-106- акт опису та арешту). Автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, на момент арешту був зареєстрований за боржником [PERSON], придбаний 25.01.2014 року (а.с. 102 - повідомлення на запит , а.с. - 107 - копія свідоцтво про реєстрацію права власності ). В результаті проведених електронних торгів автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску відбулася реалізація автомобіля, кінцева ціна реалізації склала 42 132 грн., автомобіль придбала [PERSON] (а.с. 108-109 - заявка на реалізацію в СЕТАМ, а.с. 110-111- копія протоколу торгів, копія повідомлення ДП «СЕТАМ», а.с. 6 - копія акту про проведені електронні торги). Відповідно до повідомлення регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області, територіальний сервісний центр № 1243 право власності на автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, колишній номерний знак [NUMBER], 28.02.2017 року було перереєстровано за [PERSON], [INFO],присвоєно номерний знак [NUMBER] (а.с. 16 - повідомлення територіального сервісного центру № 1243 регіонального сервісного центру в Дніпропетровській області). Відповідач [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з позивачем [PERSON] з 22 жовтня 1977 року, про що відділом реєстрації ГС м. Ворошиловграда було зроблено актовий запис № 1422 (а.с. 5 - копія свідоцтва про шлюб ). Отже, автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, придбаний 25.01.2014 року, є придбаним в період шлюбу, а отже є спільним майном подружжя. В судовому засіданні представник відповідача [PERSON] [PERSON] визнала вказані обставини щодо придбання автомобіля за спільні кошти в період шлюбу. Частиною першою статті 69 СК України регламентовано, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 61 СК України об'єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту. Розмір часток майна дружини та чоловіка при поділі майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визначається за правилами ст. 70 СК України. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Таким чином, те, що майно, придбане подружжям в період шлюбу належить йому на праві спільної сумісної власності законом презимується. Судом встановлено, що позивачка та боржник [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22.10.1977 р. В період шлюбу був придбана автомобіль MERCEDES-BENZ, 1988 року випуску, право власності на який було зареєстровано за [PERSON] Таким чином, законом презимується, що даний автомобіль належить позивачці та боржнику [PERSON] на праві спільної сумісної власності, а виходячи зі змісту ч.1 ст. 70 СК України їх частки є рівними. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до частини першої статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно із статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною першою статтею 369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідоно до ч. 6 ст. 48 ЗУ «Про виконавче провадження» у разі якщо боржник володіє майном разом з іншими особами, стягнення звертається на його частку, що визначається судом за поданням виконавця. Отже, вирішення такого процесуального питання необхідне для примусового виконання рішення у разі звернення стягнення на майно. Про необхідність вчинення дій щодо визначення частки боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, зазначено також в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України № 14 від 26 грудня 2003р. «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». Порядок визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, встановлено ст. 379 ЦПК України, в редакції, чинній на час існування вказаних правовідносин. Відповідно до ч. 1 ст. 379 ЦПК України питання про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, вирішується судом за поданням державного виконавця. Отже, згідно зі ст. 379 ЦПК України право на звернення до суду з поданням про визначення частки майна боржника у майні, яким він володіє спільно з іншими особами, має лише державний виконавець. При цьому суд за правилами ст. 379 ЦПК України не просто визначає, а саме виділяє частину майна з метою подальшого звернення стягнення на неї. Натомість державний виконавець обмежився лише констатацією того факту, що спірний автомобіль зареєстрований лише за боржником. Проте сам по собі факт реєстрації спірного майна на ім'я одного з подружжя не означає, що воно належить лише тій особі, на ім'я якої воно зареєстровано, оскільки відповідно до ст. 60 СК України , таке майно є спільною сумісною власністю подружжя. За вказаних обставин реалізації на електронних торгах підлягала частка боржника [PERSON] в спірному автомобілі, а не весь спірний автомобіль, який належить боржнику [PERSON] та позивачці на праві спільної сумісної власності. Однак частка боржника [PERSON] в спірній квартирі не була виділена в натурі, тобто не набула статусу самостійного об'єкта в передбаченому законом порядку, тому не могла бути реалізована з електроороних торгів, а реалізація автомобіля вцілому, в якому знаходиться і частка позивачки не відповідає вимогам закону. Отже здійснення продажу з електронних (прилюдних) торгів автомобілю без вирішення питання щодо можливості виділу в натурі частки боржника [PERSON] з об'єкта продажу й набуття статусу самостійного об'єкта цивільних прав не можна визнати такими, що відповідають вимогам закону. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України в постанові № 6-148цс13 від 15.01.2014р., від 18 вересня 2013 року. За положеннями статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Разом із тим відповідно до положень статті 330 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо згідно з статтею 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Згідно з положеннями статті 388 ЦК України, якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно: було загублене власником або особою, якій він передав майно у володіння; було викрадене у власника або особи, якій він передав майно у володіння; вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Отже, за положеннями зазначених норм права власник майна може витребувати належне йому майно від будь якої особи, яка є останнім набувачем майна та яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання попередніх угод щодо спірного майна недійсними. Захист порушених прав особи, що вважає себе власником майна, яке було неодноразово відчужене, можливий шляхом пред'явлення віндикаційного позову до останнього набувача цього майна з підстав, передбачених статтями 387 та 388 ЦК України. Розглядаючи спори щодо витребування такого майна, суди повинні мати на увазі, що в позові про витребування майна може бути відмовлено лише з підстав, зазначених у статті 388 ЦК України, а також під час розгляду спорів про витребування майна мають встановити всі юридичні факти, які визначені статтями 387 та 388 ЦК України, зокрема: чи набуто майно з відповідних правових підстав, чи є підстави набуття майна законними, чи є набувач майна добросовісним набувачем тощо. У разі встановлення що відповідач є добросовісним набувачем суд повинен установити, чи вибуло майно з володіння власника поза його волею або було продане в порядку виконання судових рішень. Така правова позиція викладена у Постановах Верхованого Суду України від 17.12.2014 р. справа № 6-140цс14, 6-53цс12, що є обов'язковими для застосування. З урахуванням викладеного, підлягають задоволенню вимоги позивача [PERSON] про витребування автомобіля.

Outcome: approved