Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], Департаменту міського господарства Одеської міської ради, у якій з урахуванням уточнень та доповнень просила визнати неправомірними дії [PERSON] по наданню підробних документів в КП «Одеське міське агентство приватизації» в Приморському районі м. Одеси, скасувати розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 215279 від 7 квітня 2009 року про приватизацію [PERSON] гуртожитку за адресою: [ADDRESS], скасувати свідоцтво № 215279 від 7 квітня 2009 року про право власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] на житлове приміщення за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з 1998 року вона зі своїми дітьми проживає у [ADDRESS] на підставі рішення профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3, проте дана квартира була приватизована у 2009 році іншою мешканкою цієї квартири - [PERSON] та її дітьми [PERSON] та [PERSON], в чому позивачка вбачає порушення своїх та своїх дітей прав. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав, просив позов задовольнити. Представник відповідача - [PERSON] у судовому засіданні проти позову заперечував, просив відмовити у задоволенні позову. Інші особи, які беруть участь у справі, у судове засідання не з'явились, про дату, час та місце судового засідання сповіщені належним чином, про поважні причини неявки у судове засідання суд не сповістили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що рішення у справі необхідно ухвалити із відмовою у задоволенні позову. Судом встановлені наступні фактичні обставини на підставі наявних у матеріалах справи доказів. [PERSON] з 29 липня 1982 року по 27 жовтня 1997 року працювала на Одеському хлібокомбінаті № 3 на посаді на посаді тісторобника у хлібобулочному цеху. З 27 жовтня 1997 року - звільнена за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України. З 30 червня 1998 року по 28 жовтня 2002 року позивачка працювала на Хлібозаводі № 3 ВАТ «Південна паляниця» на посаді вбиральниці, який з 25 листопада 1999 року був зареєстрований як окрема юридична особа - ТОВ «Хлібозавод № 3». Згідно протоколу № 13 від 22 жовтня 1998 року профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3 було вирішено виділити [PERSON] вільну квартиру [ADDRESS]. Згідно довідки, виданої Ремонтно-експлуатаційним підприємством № 4 Виконкому Жовтневого району Ради народних депутатів м. Одеси Одеської області 8 вересня 2003 року, [PERSON] разом з донькою [PERSON] проживала у [ADDRESS] без прописки. Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року у справі № 2-5147/2008 за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про укладення договору найму позов [PERSON] було задоволено, зобовязано Приморську районну адміністрацію Одеської міської ради укласти з [PERSON] договір найму на квартиру [ADDRESS]. На підставі даного заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 646 від 7 травня 2008 року було вирішено укласти договір найму житлового приміщення з [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. 7 травня 2008 року між Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради та [PERSON] було укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду, відповідно до умов якого Приморська районна адміністрація Одеської міської ради передала [PERSON] у безстрокове користування квартиру [ADDRESS]. 12 березня 2009 року [PERSON] звернулась до органу приватизації з заявою, у якій просила оформити передачу в приватну спільну часткову власність квартиру [ADDRESS] їй та [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] Згідно даної заяви та доданої до неї довідки про склад сім»ї наймача ізольованої квартири та займані ними приміщення, посвідченої КП «ЖКС «Порто-Франківський» у даній квартирі мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно даної довідки та технічного паспорту, виготовленого 26 лютого 2009 року КП «ОМБТІ та РОН», квартира [ADDRESS] є ізольованою та складається з чотирьох кімнат житловою площею 69,9 кв.м, кухні площею 6,2 кв.м, ванної кімнати площею 4,1 кв.м, вбиральні площею 1,4 кв.м, коридорів площею 4,6 кв.м, 4,6 кв.м, 17,6 кв.м, кладової площею 2,6 кв.м, загальна площа квартири - 111 кв.м. У технічному паспорті будь-які відмітки про самовільну перебудову (реконструкцію) даної квартири - відсутні. Розпорядженням органу приватизації № 215279 від 7 квітня 2009 року, виданим Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради квартиру [ADDRESS] було передано в приватну спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] в рівних частках. 7 квітня 2009 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради квартиру було видано [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] в рівних частках. Розпорядженням Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 232 від 25 серпня 2011 року було скасовано розпорядження органу приватизації № 215279 від 7 квітня 2009 року про передачу квартири [ADDRESS] в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON] Постановою Приморського районного суду м. Одеси від 6 листопада 2013 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 26 лютого 2014 року було скасовно розпорядження Департаменту міського господарства Одеської міської ради № 232 від 25 серпня 2011 року «Про скасування розпорядження органу приватизації № 215279 від 7 квітня 2009 року про передачу квартири [ADDRESS] в спільну часткову власність [PERSON], [PERSON], [PERSON]». Згідно протоколу допиту свідка [PERSON] від 31 жовтня 2013 року, виконаного ГУМВС України в Одеській області Булигою М.В. в межах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12013170500001217 від 5 лютого 2013 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, яка на момент протоколу № 13 від 22 жовтня 1998 року профспілкових зборів Одеського хлібо комбінату № 3 була секретарем профспілкового комітету, даний свідок в ході допиту пояснила наступне. До хлібозаводу відносились гуртожитки для проживання співробітників, розташовані в різних частинах м. Одеси. У будинку [ADDRESS] площею більш ніж 100 кв.м, яке використовувалось у якості гуртожитку. На початку 2000-х років хлібозавод був визнаний банкрутом та на момент банкрутства у гуртожитку (квартирі [ADDRESS]) залишились проживати дві родини [PERSON] та [PERSON]. За невідомими їй причинами квартира [ADDRESS] не була прийнята правонаступниками хлібозаводу «Південна паляниця» та іншими власниками, які придбали хлібозавод. Рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року у справі № 2-5147/2008 за позовом [PERSON] до Приморської районної адміністрації Одеської міської ради про укладення договору найму було скасовано, ухвалено по справі нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] - відмовлено. Згідно відповіді Приморської районної адміністрації Одеської міської ради № 01-12/914 від 7 липня 2014 року, наданої на виконання ухвали суду, будинок [ADDRESS] знаходився і знаходиться на балансі та обслуговуванні КП «ЖКС «Порто-Франківський», будинок за даною адресою не має статусу гуртожитку. Вілповідно до ст. 127 ЖК УРСР, для проживання робітників, службовців, студентів, учнів, а також інших громадян у період роботи або навчання можуть використовуватись гуртожитки. Під гуртожитки надаються спеціально споруджені або переобладнані для цієї мети жилі будинки. Жилі будинки реєструються як гуртожитки у виконавчому комітеті районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів. Відповідно до абз. 2 п. 3 Примірного положення про гуртожитки, затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР № 208 від 3 червня 1986 року, не допускається розміщення гуртожитків у підвалах і цокольних поверхах, а також використання під гуртожитки приміщень у жилих будинках, призначених для постійного проживання громадян. Згідно ч. 2 ст. 128 ЖК УРСР, жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу. У відповідності до ст. 129 ЖК УРСР, на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу. Таким чином, враховуючи те, що квартира [ADDRESS] знаходиться у жилому будинку, призначеному для постійного проживання громадян, та даний будинок не зареєстрований у якості гуртожитку у встановленому законом порядку, суд доходить до висновку, що квартира [ADDRESS] не є та не може вважатись гуртожитком та не була гуртожитком на момент складення протоколу № 13 від 22 жовтня 1998 року профспілкових зборів Одеського хлібокомбінату № 3. З огляду на це та на той факт, що позивачка у якості єдиної правової підстави свого вселення посилається на рішення профспілкових зборів, а відповідне рішення адміністрації підприємства та відповідний ордер в неї відсутні, слід дійти до висновку, що [PERSON] вселилась у квартиру [ADDRESS] безпідставно та, відповідно, не набула права користування нею. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, житлові приміщення у гуртожитках (житлові кімнати, житлові блоки (секції), кімнати у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів (далі - квартири (будинки), які використовуються громадянами на умовах найму. Таким чином, право на приватизацію квартир багатоквартирних будинків мають виключно наймачі даних квартир. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 61 ЖК УРСР, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім'я якого видано ордер. Таким чином , суд доходить до висновку, що оскільки, попри фактичне проживання, позивачка не є наймачем спірної квартири, право користування спірною квартирою в неї відсутнє, відсутнє в неї на момент винесення оскаржуваних розпорядження органу приватизації та свідоцтва про право власності було й право на приватизацію даної квартири. Відповідно до ст. 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Таким чином, праву на судовий захист має відповідати конкретне порушене, невизнане або оспорюване право, свобода чи інтерес. Позивачка звернулась до суду із даним позовом, оскільки вважала, що діями відповідачів порушені її права як наймача, користувача спірної квартири, особи, яка має права на приватизацію цієї квартири нарівні із відповідачкою [PERSON] та її неповнолітніми дітьми. Однак, оскільки судом встановлено, що позивачка вселилась до спірної квартири без належних правових підстав, право користування даною квартирою в неї не виникло, та, відповідно, відсутнє право на її приватизацію, суд доходить висновку, що в позиачки відсутні права, на захист яких спрямований позов. Крім того, суд зауважує, що відповідачка [PERSON] попри те, що рішенням апеляційного суду Одеської області від 23 квітня 2014 року заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14 квітня 2008 року було скасовано, тим не менш була на момент здійснення приватизації законним наймачем даної квартири, а підстава, з якої нею та її дітьми було здійснене право на приватизацію даної квартири досі не відпала, а саме до теперішнього часу договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду 7 травня 2008 року, укладений між нею та Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради, визнаний недійсним не був. Таким чином, оцінивши докази у їх сукупності, надавши правову оцінку правідносинам, які виникли між сторонами, суд доходитьдо висновку про необгрунтованість позову та відсутність підстав для його задоволення.

Outcome: dismissed