Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS], виділивши в користування їй житлову кімнату №26-6 на плані технічного паспорта площею 14,7 кв.м. та з загальної площі 2,3 кв.м. кухні №26-1 на плані технічного паспорта виділити їй в користування шляхом проведення реконструкції 7 м.кв. площі. Також, просить виділити в користування відповідачам житлову кімнату №26-4 на плані технічного паспорта площею 33,50 м.кв., коридор №26-2 на плані технічного паспорта площею 10,10 м.кв., санвузол №26-3 на плані технічного паспорта площею 5,40 м.кв., житлову кімнату №26-1 на плані технічного паспорта площею 16,30 кв.м. з врахуванням виділу їй в користування, шляхом проведення реконструкції 7 м.кв. площі даної кімнати та залишити у спільному користуванні підвал загальною площею 6,0 кв.м., зобов'язати відповідачів не чинити перешкод та надати їй доступ до підвалу. В обґрунтування позову покликається на те, що вона є власником ? ідеальної частки в квартирі [ADDRESS], на підставі рішення Галицького районного суду м.Львова від 30.09.2013 року, що складає 21,75 кв.м., проте реальний виділ цього майна здійснено не було. Однак, на даний час відповідачі не допускають її до вказаної квартири, а іншого житла у неї немає. Спільне користування приміщенням даної квартири є неможливим. 04.11.2015 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, згідно якої просить визначити порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином: - виділити в користування [PERSON] житлову кімнату площею 14,7 кв.м.; - залишити в користування [PERSON], [PERSON] та [PERSON] житлову кімнату площею 33,50 м.кв.; - у спільному користуванні залишити кухню площею 23,3 кв.м. коридор площею 10,10 м.кв., санвузол площею 5,40 м.кв., та підвал загальною площею 6,0 кв.м.; - зобов'язати відповідачів не чинити перешкод та надати їй доступ до квартири. 23.11.2015 року відповідач[PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просить виділити у її користування кімнату площею 14,7 кв.м., залишивши у спільному користуванні кухню, коридор та санвузол у [ADDRESS] мотивуючи тим, що їй належить ? частка у вказаній квартирі. [PERSON] тривалий час не проживає у цій квартирі, а проживає за межами країни. Ніхто ніколи не чинив їй перешкод у користуванні квартирою. Вона (позивач за зустрічним позовом) є людиною похилого віку, постійно проживає у цій квартирі, сплачує квартплату, не має можливості мати окрему кімнату. На даний час вона проживає у кімнаті площею 14,7 кв.м. і претендує на користування саме цією кімнатою. Представник позивача за первісним позовом в судовому засіданні первісний позов підтримала, дала пояснення аналогічні доводам, викладеним у позові. Зустрічний позов заперечила, з мотивів безпідставності. Просить первісний позов задоволити, в зустрічному позові просить відмовити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні первісний та зустрічний позови заперечили з мотивів безпідставності. Просять відмовити в первісному та зустрічному позовах. Відповідач [PERSON] та її представник, кожен окремо, в судовому засіданні первісний позов заперечили з мотивів безпідставності, зустрічний позов підтримали, дали пояснення аналогічні доводам, викладеним у зустрічному позові. Просять відмовити в задоволенні первісного позову, зустрічний - задоволити. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, заслухавши пояснення сторін, оцінивши надані суду докази, суд вважає, що в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити, виходячи з наступного. Відповідно до ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Як видно із дублікату свідоцтва про право власності на квартиру [ADDRESS] /а.с.6/, дана квартира належала на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Рішенням Галицького районного суду м.Львова від 30.09.2013р. у справі №461/7239/13-ц припинено право спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визначено власникам по ? часті, що складає 21,75 кв.м. квартири та 1,5 кв.м. підвалу /а.с.10/. Частина 4 статі 41 Конституції України передбачає, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Статтею 47 Конституції України закріплено право кожного на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 358 ЦК України, право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової компенсації або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою (ст.364 ЦК України). Згідно висновку №041/15 судової будівельно-технічної експертизи від 24.07.2015р. /а.с.31-51/, реальний поділ квартири [ADDRESS] загальною площею 87 кв.м. з виділенням ? частки, яка складає 21,75 кв.м. без порушення норм ДБН неможливий. Можливо відновити дверний проріз з балкону в кімнату - приміщення, позначене на плані квартири позначкою 26-6. Таке відновлення не суперечить нормам ДБН, але використовувати його як основний вхід в квартиру не припустимо. Отож, як видно із зазначеного висновку, реальний поділ квартири [ADDRESS] загальною площею 87 кв.м. з виділенням ? частки, яка складає 21,75 кв.м. без порушення норм ДБН неможливий, а про одержання компенсації за свою частку ні [PERSON], ні [PERSON] не заявляли. Відповідно до ст.155 ЖК України, власник квартири чи її частки не може бути позбавлений права користування житловим приміщенням, крім випадків передбачених законодавством. При цьому, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає постійно у [ADDRESS] так як проживає за кордоном та навідується до даної квартири лише, коли прибуває до України. Також, [PERSON] не подала суду жодних належних та допустимих доказів про неможливість спільного користування вищезгаданою квартирою усіма співвласниками та необхідності виділення у її користування кімнати площею 14,7 кв.м. За вказаних обставин, суд вважає за неможливе визначити порядок користування спірною квартирою між співвласниками, а тому в задоволенні первісного та зустрічного позовів слід відмовити.

Outcome: dismissed