Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся до Шевченківського районного суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором № 380/949/08-А від 31.03.2008 р. В той же день між 31.03.2008 р. між сторонами кредитного договору та позивачем було укладено договір поруки № 386/186/08-Пор з метою забезпечення виконання зобов»язань [PERSON] перед банком по виконанню боржником зобов»язань за кредитним договором № 380/949/08-А від 31.03.2008 р. В подальшому до зазначених договорів вносились зміни. Строк дії кредитного договору закінчився - 30.03.2015 р. До суду з позовом ПАТ «Укрсоцбанк» звернувся 14.08.2017 р., тобто з порушенням строку визначеного ч. 4 ст. 559 ЦК України Крім того, сторони за кредитним договором 08.02.2012 року внесли зміни до останнього які свідчать про збільшення поручителя, оскільки збільшено розмір відсоткової ставки по кредиту з 10,5% до 13,5% . Зважаючи на викладене, [PERSON] просить суд визнати договір поруки № 380/186/08-Пор з усіма додатками та змінами припиненим відповідно до ст. 559 ЦК України. Позовна заява була подана як зустрічна по цивільній справі за позовом ПАТ «Укрсоцбанк» до [PERSON], [PERSON] про стягнення заборгованості за кредитним договором. 18.04.2018 року у підготовчому засіданні задоволено клопотання представника [PERSON] про роз»єднання позовних вимог первісного і зустрічного позову у зв»язку із тим, що вимоги ПАТ Укрсоцбанк» до [PERSON] 18.04.2018 р. залишені без розгляду в частині вимог до позивача за зустрічним позовом. 15.05.2018 року відкрито провадження по справі за позовом [PERSON] до Акціонерного товариства «Укрсоцбанк», [PERSON] про визнання договору поруки припиненим та її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. В судовому засіданні 14.08.2018 р. задоволено клопотання представника позивача [PERSON] про витребування доказів. 17.10.2018 р. зважаючи на те, що 26.04.2018 р. Загальними зборами акціонерів ПАТ «Укрсоцбанк» прийнято рішення про зміну типу акціонерного товариства з публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» та Акціонерне товариство «Укрсоцбанк» вирішено питання про заміну відповідача ПАТ «Уксоцбанк» на АТ «Укрсоцбанк» - як правонаступника. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримав заявлені вимоги, просив задовольнити їх в повному обсязі. Представник АТ «Укрсоцбанк», [PERSON] про день та час розгляду справи повідомлялись належним вином, поважність причин неявки не повідомили, що відповідно до приписів ст. 223 ЦПК України не є перешкодою для розгляду справи по суті. Вислухавши пояснення представника [PERSON], дослідивши отримані в порядку чинного ЦПК України докази та надавши їм відповідну оцінку, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і докази наявності заперечень відсутні, що 31.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», правонаступником якого є АТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір № 380/949/08-А на купівлю транспортних засобів , за умовами якого банк надав [PERSON] грошові кошти у сумі 26 068.00 доларів США строком до 30.03.2015 року, зі сплатою відсотків у розмірі 10,3% річних. Згідно до положень ст. 546 ЦК України виконання зобов»язання може забезпечуватися неустойкою,порукою, гарантією, заставою, при триманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов»язання. 31.03.2008 р. між Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк», [PERSON] та [PERSON] було укладено договір поруки за умовами якого [PERSON] взяла на себе зобов»язання відповідати перед банком в повному обсязі солідарно з боржником щодо виконання зобов»язань повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, комісій, а також можливих штрафних санкцій (пені, штрафу), у розмірі, в строки та в порядку, передбачених договором кредиту на купівлю транспортних засобів № 380/949/08-А від 31.03.2008 р. Як вбачається з матеріалів позову, і доказів зворотного відсутні, на день подання позову сторона договору поруки [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». Згідно положень ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов'язання боржником. Сторони домовились (Стаття 2 договору), що зміст зобов»язання забезпеченого порукою є повернення кредиту в сумі 26 068,00 доларів США з наступним порядком погашення, що визначений договором кредиту та кінцевим терміном повернення всієї суми кредиту до 30 березня 2015 року, а також дострокового погашення у випадках, передбачених договором кредиту; сплата відсотків за користування кредитом у розмірі 10,50% річних та комісій у розмірі, в строки та порядку визначених договором кредиту. При цьому сторони визначили. Що у разі збільшення розміру забезпеченого порукою зобов»язання без внесення змін до цього договору, порука зберігається, а поручитель відповідає перед кредитором лише частково, в обсязі, визначеному договором (п. 2.1). Так, за приписами ч. 1 ст. 559 ЦК України Відповідно до положень ч. 1 ст. 559 ЦК України порука припиняється з припиненням забезпеченого нею зобов'язання, а також у разі зміни зобов'язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності. Відповідно до ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов'язання не пред'явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов'язання не встановлений або встановлений моментом пред'явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред'явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом. Представник позивача зазначає, що кредитор не скористався визначеним законом строком для захисту своїх прав і звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості лише 2017 р., а крім того, у зв»язку зі зміною процентної ставки за договором збільшилась відповідальність поручителя. Зазначене свідчить про те, що порука припинилась. А отже має бути визнано припиненим і договір поруки. Матеріали справи не свідчать про те, що АТ «Укрсоцбанк» заперечує зазначені [PERSON] обставини. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Здійснюючи правосуддя, згідно до ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, як свідчать матеріали справи, за умовами кредитного договору, зобов»язання за ним - сума боргу, нараховані проценти за користування грошима мали бути виконані до 30.03.2015 р. Також до матеріалів справи долучено копію договору про внесення змін до договору кредиту № 380/949/08-А відповідно до якого кредитор та боржник збільшили процентну ставку за користування кредитом з 10,50 річних до 13,50% річних з 01.11.2011 р. Суд, повною мірою погоджується з доводами представника позивача, з огляду на правову позицію Верховного Суду України викладену в постанові по справі № 6-53цс14 від 17.09.2014 р. про те, що строк дії поруки (будь - який із зазначених у частині 4 статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб»єктивного права кредитора й суб»єктивного обов»язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права (шляхом пред»явлення позову), кредитор вчиняти не може. За договором поруки, згідно до ч. 1 ст. 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов'язку. З іншого боку в розумінні приписів ст.ст. 546,547 ЦК України порука є спосіб забезпечення виконання основного зобов»язання і є правочином щодо забезпечення виконання зобов»язання. В свою чергу приписами ст. 509 ЦК України визначено, що зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов'язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Способами захисту цивільних прав та інтересів, відповідно до вимог ст. 16 ЦК України, можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) припинення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання зобов'язання в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення, 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової шкоди; 10) визнання незаконним рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. В свою чергу приписами Глави 53 ЦК України укладання, зміна і розірвання договору передбачені обставини, які дають підстави сторонам договору розірвати угоду в тому числі і в судовому порядку. Також чинним законодавством України передбачені підстави для визнання правочинів недійсними. [PERSON], та її вимоги підтримав повною мірою представник, просить суд захистити право шляхом припинення договору поруки. Проте, беручи до уваги вищенаведене, з огляду на те, що положеннями ст. 559 ЦК України визначені обставини, які дають підстави визнати припиненою поруку, тобто виконання зобов»язання (права вимоги) за відповідним договором, зважаючи на те, що чинним законодавством України не встановлено такого способу захисту прав як визнання припиненим договору, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог [PERSON] За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed