Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить змінити розмір аліментів, які відповідач, на підставі рішення суду, зобов'язаний сплачувати в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], та стягувати з відповідача аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 2000,00 гривень щомісячно, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, не працює та не має стабільного заробітку, офіційного доходу. Внаслідок невиконання покладених на нього обов'язків відповідач має заборгованість по аліментам в розмірі 18647,75 грн. яку позивач просить стягнути на її користь з відповідача. Також позивач просить стягнути неустойку (пеню) за несвоєчасну сплату аліментів в сумі 5444,32 грн. та витрати на правову допомогу в сумі 500,00 грн. (а.с.1-4). Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнав, стверджуючи, що підстав для зміни розміру аліментів не має. У задоволенні позову просить відмовити. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають спільну дитину [PERSON], [INFO] (а.с.8). На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 10 серпня 2012 року [PERSON] зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25 червня 2012 року і до повноліття дитини (а.с.6-7). Позивач стверджує, що відповідач аліменти на утримання дитини не сплачує, офіційно не працює, стабільного заробітку не має, внаслідок чого значно погіршився її матеріальний. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них. Відповідач не надав суду доказів, що він дійсно працює та має стабільний заробіток. Отже, суд вважає правомірними вимоги позивача про зміну розміру аліментів, шляхом стягнення їх в твердій грошовій сумі, оскільки відповідно до ст.184 ч.1 СК України - якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Як роз'яснено в п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при зміні розміру, аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Вирішуючи питання щодо стягнення заборгованості по аліментам, суд дійшов висновку, що такі вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Як було зазначено вище з відповідача [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, на підставі чого було видано виконавчий лист на примусове виконання цього рішення, виконавчий лист був звернений до виконання та відкрито виконавче провадження. Державним виконавцем здійснено розрахунок заборгованості за виконавчим документом, згідно якого встановлено заборгованість по сплаті аліментів боржника [PERSON], станом 29 лютого 2016 року, в розмірі 18647,75 грн. (а.с.14). Діючим законодавством не прийнято відповідної норми про стягнення боргу по аліментам, який виник на підставі судового рішення, оскільки відбулось би подвійне стягнення грошових коштів за аліментами, різниця полягала б лише в правовому змісту їх значення на різних етапах їх нарахування та стягнення, однак це все залишалися б коштами, що формують аліментні зобов'язання. Сімейний кодекс України регулює питання стягнення заборгованості за аліментами лише статтею 194 цього кодексу, якою передбачено стягнення аліментів за минулий час та власне стягнення самої заборгованості за аліментами, які стягуються відповідно до статті 187 цього Кодексу. Однак, ст.187 СК України регулює правовідносини щодо відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника та відповідно до якої, один із батьків може подати заяву за місцем роботи, місцем виплати пенсії, стипендії про відрахування аліментів на дитину з його заробітної плати, пенсії, стипендії у розмірі та на строк, які визначені у цій заяві. Таким чином, ст.194 СК України не містить правових підстав для стягнення заборгованості за аліментами, встановлених на підставі рішення суду, виконавчий лист за яким був звернений до примусового виконання. Таких підстав для стягнення в судовому порядку заборгованості за аліментами не містять і інші норми Сімейного кодексу України або ж інший акт цивільного законодавства України. В той час, ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено порядок стягнення аліментів та у відповідності до якої саме державний виконавець визначає розмір заборгованості, та у разі наявності якої понад три місяці, звертає стягнення на майно боржника. Тому, за відсутності спеціальної норми щодо можливості стягнення заборгованості за аліментами, положення ст.74 Закону України «Про виконавче провадження» прямо вказує на необхідність державному виконавцю вчиняти виконавчі дії щодо нарахування та стягнення аліментів в примусовому порядку і одночасно не встановлює підстави для стягнення такої заборгованості в судовому порядку. Відповідно до ч.7 цієї статті суд вирішує питання заборгованості лише у разі спору про її розмір. Одночасно суд звертає увагу на те, що відсутність відповідної норми закону щодо стягнення заборгованості за аліментами, які встановлені судовим рішенням, прямо пов'язано з відсутністю підстав для звернення до суду з позовом, оскільки право чи інтерес позивача, який є стягувачем аліментів, не порушено та не оспорюється. Стаття 195 СК України містить чітку вказівку на те, що лише у випадку спору між сторонами щодо визначення розміру заборгованості за аліментами він вирішується в судовому порядку, в іншому випадку розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем. При таких обставинах, у випадку відсутності спору між стягувачем та боржником щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів, вимоги щодо стягнення такої заборгованості в судовому порядку не підлягають розгляду, а обчислюється та нараховується державним виконавцем і стягується в подальшому ним в примусовому порядку шляхом звернення стягнення на майно боржника. У випадку наявності спору між боржником і стягувачем щодо визначення державним виконавцем суми боргу за аліментами, і як наслідок порушення прав чи інтересів однієї із сторін, така заінтересована особа мала б право звернутися до суду з вимогами про визначення заборгованості із сплати аліментів, оскільки існував би спір про право. Повторне стягнення із боржника суми, яка має бути ним виплачена в порядку виконання рішення суду про стягнення аліментів, є недопустимим. Тому вимога позивача про стягнення з відповідача заборгованості за аліментами в сумі 18647,75 грн. задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки(пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Згідно розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів (а.с.3), загальний розмір неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів з січня 2015 року по березень 2016 року становить 5444,32 гривень. Доказів на підтвердження того, що аліменти сплачувались невчасно з поважних причин відповідач не надав, а тому дана заборгованість виникала по вині відповідача, і є всі підстави для застосування ст.196 СК України. Згідно з положеннями Сімейного Кодексу України, аліменти призначаються та повинні сплачуватися щомісячно, неустойка нараховується на щомісячну заборгованість від суми несплачених аліментів за кожен день за весь час прострочення по день добровільного погашення боргу або на момент стягнення. Як зазначено в постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року, оскільки зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч.1 ст.196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з'ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов'язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. За таких обставин, суд погоджується з розрахунком розміру неустойки (пені) за період з січня 2015 року по березень 2016 року, який наведений позивачем в позовній заяві, оскільки він є обґрунтованим. Відтак, загальна сума пені за несвоєчасну сплату аліментів, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача складає 5444,32 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. До судових витрат належать витрати в тому й числі на правову допомогу. Так, із матеріалів справи вбачається, що позивачем сплачені витрати на правову допомогу в розмірі 500,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру (а.с.10).

Outcome: partial