Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Липовецького районного суду Вінницької області із заявою про визнання фізичної особи безвісно відсутньою, посилаючись на те, що з 1997 року по даний час вона постійно проживає у [ADDRESS] разом зі своїм сином. В 2012 році заявниці стало відомо, що [PERSON] є нібито власником вищевказаної квартири на підставі свідоцтва про право власності від 30 жовтня 1992 року, виданого Трестом «Приобьтрубопроводстрой» в смт. Ігрім Тюменської області, на підставі рішення комісії з приватизації житлового фонду даного підприємства за № 1 від 30 жовтня 1992 року, тобто після утворення незалежності України та наявності Російської Федерації, як самостійних держав і всі документи видані в іншій країні підлягають ратифікації державою Україна, що зроблено не було. Звернення заявниці до органів внутрішніх справ України та Росії з приводу розшуку [PERSON] ніяких результатів не дало. Визнання [PERSON] безвісно відсутнім заявниці необхідно для оформлення правовстановлюючих документів на квартиру. В судовому засіданні заявниця [PERSON] підтримала заяву повністю, посилаючись на обставини викладені в заяві просить її задовольнити. Суду пояснила, що вона з сином уклали договір з [PERSON] на 1 рік, після чого посилились в квартиру, провели газ, зробили ремонт, поміняли двері та живуть в квартирі до сих пір. Заявниця стверджує, що близько 17 років вона не бачила [PERSON] Представник заявника - адвокат [PERSON], діючий на підставі договору про надання правових послуг адвоката в судовому засіданні заяву підтримав, просив її задовольнити. Представник [PERSON] - адвокат [PERSON], діючий на підставі довіреності, заяву не визнав, суду пояснив, що заява є безпідставною, так як у заяві вказано, що [PERSON] проживає в Росії. Однак часто приїздить в м. Бердичів та буває у м. Липовець. Він є власником квартири [ADDRESS]. Відсутні будь-які підстави вважати його безвісно відсутнім. Представник заінтересованої особи - Липовецької міської ради в судове засідання не з'явився, однак надіслав заяву, в якій просить суд розгляд справи проводити без їх участі, проти заявлених вимог не заперечує. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що заява задоволенню не підлягає з наступних підстав. Відповідно до ст. 43 ЦК України, у випадку тривалої відсутності фізичної особи за місцем її постійного проживання і невідомості місця її перебування виникає юридична невизначеність, наслідками якої може стати порушення прав інших учасників цивільних відносин. Кредитори цієї особи не мають можливості задовольнити свої вимоги щодо виконання зобов'язань; у невизначеному становищі опиняються суб'єкти, яким дана особа надавала матеріальну допомогу тощо. Не захищені й інтереси самої відсутньої особи, може бути завдана шкода її майну, яке залишено без догляду; можуть зникнути, збанкрутувати або померти її боржники за зобов'язаннями тощо. Для розв'язання цих проблем існують інститути визнання фізичної особи безвісно відсутньою та оголошення фізичної особи померлою. Вимогами цивільного процесуального законодавства передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Заявниця [PERSON] долучила до своєї заяви наступні документи: акт проживання без реєстрації за адресою: [ADDRESS] (а.с.6), довідка про склад сім'ї (а.с.7), акт про вселення у квартиру разом із сином (а.с.8), свідоцтво про приватизацію житлового фонду (а.с.9), типовий договір про надання послуг з газопостачання (а.с.10) та договір про надання послуг по вивозу твердих побутових відходів (а.с.11). Але відсутні докази, які б свідчили про те, що [PERSON] будь-коли проживав на території Липовецького району, та виїхав у невідомому напрямку. На підтвердження своїх вимог вони звертались до Бердичівського районного сектора УДММС в Житомирській області із заявою надати відомості про реєстрацію та проживання [PERSON], однак їм повідомили, що громадянин не значиться, паспортом не документувався. Липовецьким РС УДМС України у Вінницькій області, було відмовлено у наданні інформації з приводу [PERSON], про що свідчить відповідь на запит від 10 грудня 2013 року (а.с.5). Заявниця також вказує, що зверталась до органів внутрішніх справ України та Росії з приводу розшуку [PERSON], однак це ніяких результатів не дало. Суд, з'ясувавши всі обставини у справі, заслухавши пояснення заявника, представника заявника, дослідивши докази по справі - заява про виселення з квартири, яка надійшла від [PERSON] 13 листопада 2013 року, судом не встановлено достатніх підстав, які б надали суду можливість визнати [PERSON], [INFO], місце прописки за адресою: [ADDRESS] , проживаючого за адресою: [ADDRESS] - безвісно відсутнім. Відповідно до ч. 2 ст. 234 ЦПК України справи про визнання фізичної особи безвісно відсутньою чи оголошення її померлою суд розглядає в порядку окремого провадження. Визнання фізичної особи безвісно відсутньою здійснюється за судовим рішенням на підставі встановлення кількох юридичних фактів: 1) відсутність особи в місці її постійного проживання (тобто за місцем реєстрації) протягом тривалого часу; 2) відсутність відомостей про місце знаходження такої особи в місці її постійного проживання і неможливість їх одержання усіма доступними способами. Таким чином, суд приходить до висновку, що заявниця не довела суду законність і обгрунтованість її вимоги відносно визнання [PERSON] безвісно відсутнім, а тому в задоволенні заяви слід відмовити. На підставі ст.43 ЦК України,

Outcome: dismissed