Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона з відповідачем по справіз вересня 2017 року по червень 2020 року перебувала у шлюбі, від якого у них [INFO] народився син [PERSON] , який на даний час, за твердженням позивача, проживає разом з нею та перебуває на її утриманні. Позивач наполягає, що шлюбні відносини між сторонами не склалися, відповідач проживає окремо та добровільно не надає допомоги на утримання своєї дитини, яка після фактичного припинення шлюбних відносин проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні. Добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, заощаджень позивача не вистачає, а тому вона звернулась до суду з позовом, яким просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дочки у розмірі 1/4 частини заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Окрім того позивач наполягає, що вона знаходиться у вимушеній відпустці по догляду за дитиною до трьох років, постійного доходу не має, а тому перебуває в скрутному матеріальному становищі, оскільки за вказаних вище обставин працювати немає змоги, а заощаджень критично не вистачає. Відповідач відмовляється надавати допомогу на її утримання, а тому вона змушена була звернутись до суду із вказаною позовною заявою про стягнення із відповідача також аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку у розмірі 1/4 частини усіх доходів відповідача, оскільки вважає, що відповідач є працездатною особою, працює та отримує регулярний заробіток (дохід), а тому має можливість сплачувати аліменти в заявленому позивачем розмірі. Відповідно до ухвали суду від 16.10.2020 року дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для\~ подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~ проти розгляду справи\~ в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~ строк для подання відзиву на позов. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Відповідач\~ відзиву на позов,\~ заяви із\~ обґрунтованими\~ запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи\~ клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив, так само як і не надав доказів поважності\~ пропущення строків встановлених вказаною вище ухвалою суду для направлення таких\~ клопотань. За таких обставин суд вважає за можливе\~ розглянути справу за наявними\~ матеріалами справи. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 10.08.2018 року) [PERSON] народився [INFO] , а його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON] , [INFO] , а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного його утримання та матеріального забезпечення. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Оскільки відповідач має задовільний стан здоров`я, на своєму утриманні інших непрацездатних членів сім`ї не має, бо про таких не повідомив суд, є працездатним, а тому може та зобов`язаний утримувати свого сина до досягнення ним повноліття, то суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від доходу, та погоджується з розміром аліментів, визначеним позивачем. Будь-яких доказів зворотного матеріали справи не містять. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку є такими, що відповідають інтересам дитини та вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Окрім того\~суд враховує,\~що відповідно\~до норм,\~визначених в\~ст.\~75\~СК України\~дружина,\~чоловік повинні\~матеріально підтримувати\~один одного.\~ Право\~на утримання\~(аліменти)\~має той\~із подружжя,\~який є\~непрацездатним,\~потребує матеріальної\~допомоги,\~за умови,\~що другий\~із подружжя\~може надавати\~матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності. Дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів та заощаджень позивача не достатньо для свого утримання та утримання дитини, оскільки позивач на даний час не працює, а спільний син проживає разом із позивачем, що стверджується довідкою виконкому Деньгівської сільської ради Золотоніського району Черкаської області за вих. № 424 від 07.09.2020 року. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує наступне. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже працевлаштований та отримує достатньо заробітну плату, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на її утримання у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст.,ст.\~12, 13, 81 ЦПК України, \~суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначалося вище, нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, на матеріальне утримання, однак, як вбачається із змісту даної статті, суд має враховувати умову, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. Так судом встановлено, що матеріальну допомогу на утримання непрацездатної дружини, яка здійснює догляд за малолітньою дитиною та не працює, відповідач не надає. Доходів позивача не достатньо для самостійного утримання дочки, оскільки позивач на даний час не працює. При визначенні розміру аліментів на утримання дружини, суд враховує те, що відповідач на своєму утриманні інших непрацездатних членів сім`ї не має, бо про таких не повідомив суд, має працездатний вік, а тому може та зобов`язаний утримувати свою дружину на утриманні якої знаходиться дитина від їх шлюбу, а також те, що позивач не працює, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років, дочка проживає разом із позивачем, що безумовно потребує постійних матеріальних затрат. Будь-яких доказів зворотного відповідачем до суду надано не було, жодного доказу тяжкого матеріального становища, які б давали суду підстави вважати, що відповідач не має можливості надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дружини до досягнення дитиною трирічного віку матеріали справи не містять та відповідачем про наявність таких повідомлено не було. За таких обставин вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку підлягають до повного задоволення. Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України\~суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Суд також вважає, що з відповідача, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, необхідно стягти судові витрати на користь держави у розмірі 1681 грн. 60 коп., оскільки позовна заява містить дві позовні вимоги. На підставі зазначеного та

Outcome: approved