Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що сторони зареєстрували шлюб 10 травня 2013 року, під час шлюбу у сторін народилися спільні діти, [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось через конфлікти та суперечки і шлюбні відносини фактично припинені, шлюб носить формальний характер, оскільки відповідач вчиняє скандали, має неврівноважний характер та зловживає алкогольними напоями, вчиняє домашнє насильство. Таким чином просила задовольнити її позовні вимоги та розірвати шлюб. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії І-ГЮ № 085617, виданого 10 травня 2013 року, Кутинською сільською радаю Зарічненського району Рівненської області, зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 3. У підготовчому судовому засіданні 06 березня 2019 року позивачка повідомила про повну підтриму заявлених вимог, просила позов задовольнити та розірвати шлюб, укладений з [PERSON] пояснила, що близько 7-ми місяців з відповідачем не проживає, діти перебувають на її утриманні. У зв'язку з віддаленістю місця фактичного проживання - на даний час проживає у батьків, просила розглядати справу за її відсутності про що подала відповідну заяву від 29 січня 2019 року. Щодо надання строку на примирення заперечувала. Відповідач в судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи у суді повідомлений належним чином, поважних причин неявки у судове засідання не повідомив, відзиву та/або заперечення на позовну заяву не подав. Таким чином за змістом ст. 223 ЦПК України дає підстави для розгляду справи за його відсутності. Фіксування судового засідання технічними засобами не здійснюється згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Суд повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог знайшли своє підтвердження Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. [PERSON] про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони шлюбних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Підстав для надання строку для примирення немає, оскільки позивачка проти цього заперечує, а відповідач цього не просив. Спору щодо визначення місця проживання дітей, щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на момент розгляду справи у суді позивачка категорично заперечувала можливість збереження шлюбу з підстав втрати довіри, любові, поваги до відповідача, що є необхідною умовою існування шлюбних відносин. Відповідач попри обізнаність щодо судового розгляду позовної заяви своєї думки не висловив, що оцінюється судом як мовчазна згода з пред'явленим позовом. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою підставні та підлягають задоволенню. Згідно\~ ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved