Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що від шлюбу з відповідачем має сина [PERSON], який проживає разом з нею, вона ж займається його вихованням та утриманням. Відповідач життям сина не цікавиться, допомоги на його утримання не надає. 26 лютого 2016 року уклала шлюб із громадянином [PERSON] [PERSON], який офіційно зареєстрований за адресою: [PERSON] Федерація, [ADDRESS], офіційно працевлаштований та має достойну заробітну плату. З яким має намір проживати у РФ. Вважає, що виїзд для проживання до нового чоловіка, в нову сімю ніяким чином не нашкодить [PERSON], а навпаки піде йому на користь, він буд поряд з матірю, матиме повноцінну забезпечену сімю та всі умови для належного та повноцінного розвитку. Вона та дитина є громадянами України, мають постійне місце проживання в Україні, де проживають її сімя, родичі та друзі, тому має намір часто приїжджати додому, а відтак відповідач матиме можливість проводити достатньо часу із сином. Проте відповідач безпідставно не надає згоди на виїзд дитини за межі України. А тому просить суд надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд дитини [PERSON], [INFO] за межі України до [PERSON] Федерації без дозволу та супроводу батька [PERSON] на весь час, починаючи з дати набрання рішення законної сили і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивач підтримала позов та суду пояснила, що від шлюбу з відповідачем мають сини [PERSON]. Нині створила нову сімю з [PERSON], який є громадянином РФ, який там же проживає. Останній має постійне місце проживання та роботу, отримує достойну зарплату. [PERSON] до РФ буде йому на користь, оскільки теперішній її чоловік буде чудовим батьком для сина. Наданий час працює в м.Київ, а тому з сином проживає періодично, а саме два тижні на місяць син проживає з нею, два тижня син проживає з батьками відповідача. Вважає, що в орендованій квартирі її нинішнього чоловіка створені всі необхідні побутові умови для проживання та розвитку сина, хоча сама там ніколи на була, бачила квартиру лише на фотографіях. Відповідач матиме достатньо часу бачитись із сином, оскільки буде разом із сином приїздити в Україну на літні та зимові канікули. А тому просить задоволити позов. Представник позивача просив суд задоволити позов. Відповідач в заяві на імя суд просить справу розглянути у його відсутність, за участю його представника [PERSON], в задоволені позову відмовити. Представник відповідача в судовому засіданні пояснив, що батьки мають рівні права та обовязки відносно дітей. Відповідач займається вихованням та утриманням сина [PERSON], цікавиться його життям, навчанням у школі, надає кошти на його утримання, також постійно сплачує аліменти. Прагнення відповідача бути присутнім у житті сина свідчить той факт, що його довіритель звертався до суду із позовом про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванню з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. А тому вважає, що в позові необхідно відмовити за безпідставністю та недоведеністю. Представник третьої особи в судовому засіданні просив відмовити в задоволені позову. Вислухавши поясненні сторін, представника третьої особи, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з таких підстав. 03 травня 2009 року сторони зареєстрували шлюб у відділі РАЦСу Корецького районного управління юстиції Рівненської області, який рішенням Корецького районного суду Рівненської області від 24 лютого 2014 року було розірвано. Від даного шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], згідно із свідоцтва про народження серії І-ГЮ №196611 виданого повторно 03 грудня 2013 року Корецьким відділом ДРАЦСу реєстраційної служби Корецького районного управління юстиції Рівненської області. Вищезазначеним рішенням суду, місцем проживання дитини сторін після розірвання шлюбу визначено разом з матірю [PERSON] Ухвалою Корецького районного суду Рівненської області від 16 березня 2015 року затверджено мирову угоду у цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей Корецької РДА про усунення перешкод щодо участі у вихованні та вільному спілкуванні з дитиною батьком, який проживає окремо від неї. Зокрема визначено, що [PERSON] має право: у будь-який час у вихідні та святкові дні приїхати та забрати [PERSON] до себе до дому у м.Корець на вихідні та святкові дні; забирати сина [PERSON] на проживання на весь період канікул (осінніх, зимових, весняних, та літніх) до себе додому у м.Корець; на час літніх із сином [PERSON] виїжджати з м.Корець на оздоровлення та відпочинок без супроводу матері [PERSON] Згідно із акту обстеження матеріально-побутових умов сімї від 20 травня 2016 року та довідки КП «Корецьжитловодоканал» Корецької міської ради від 20 травня 2016 року №974, за зареєстрованою адресою проживання відповідача зареєстрований син [PERSON], який періодично там же проживає (за усною домовленістю батьків), що не заперечується позивачем. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ГЮ №119128 виданого повторно 16 березня 2016 року відділом ДРАЦСу Корецького районного управління юстиції у Рівненській області, 26 лютого 2016 року між [PERSON] та громадянином [PERSON] Федерації [PERSON] зареєстровано шлюб. Після реєстрації шлюбу позивачу присвоєно прізвище чоловіка Данилова. Позивач має намір виїхати разом із сином [PERSON] на постійне місце проживання до свого нинішнього чоловіка в [PERSON] Федерацію. Стаття 313 ЦК України передбачає, що\~фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. У відповідності до ч.2 ст.4 Закону України «Про порядку виїзду з України і вїзду в Україну громадян України»,\~оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків; або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, чинним законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно із п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року №57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. Стаття 141 СК України визначає рівність прав і обовязків батьків відносно дитини. Як зазначено у п.1 ст.9 Конвенції про права дитини ООН, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ст.ст.150, 155 СК України, батьки зобовязані піклуватись про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, які б підтверджували те, що відповідач чинить перешкоди у виїзді сина за кордон. Надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійні виїзди дитини за кордон без згоди батька суперечить нормам матеріального права, які визначають рівність прав та обовязків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні дитини та можливості спілкування з нею. Діючим законодавством передбачено можливість ухвалення судом рішення на конкретний виїзд, а не постійні виїзди без згоди батька, не позбавленого батьківських прав, такі поїздки можуть мати одноразовий характер з певним часовим проміжком перебування у відповідній державі, з визначенням його початку й закінчення. Інше розуміння змісту нормативних актів та допустимість неодноразових виїздів дитини за кордон без згоди батька на підставі рішення суду є грубим порушенням права одного з батьків на спілкування з дитиною та на участь у її вихованні. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що визначено в ст.11 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову. Посилання позивача на те, що відповідач не бере участі у житті дитини та нею не цікавиться, не можуть бути прийняті судом до уваги, оскільки зазначені обставини не мають відношення до розгляду даної справи, разом з тим не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. За таких обставин позов не підлягає до задоволення.

Outcome: dismissed