Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування житлом - квартирою за адресою [ADDRESS], мотивуючи вимоги тим, що згідно свідоцтва про право власності на нерухоме майно [NUMBER] від 23.09.1999 р. вона є власником даної квартири, де вона проживає та зареєстрована. Разом із нею в цій квартирі зареєстрований її син [PERSON] З відповідачем вони підтримують відносини, однак він не проживає в даній квартирі, а фактично разом із дружиною проживає в [ADDRESS]. Вже понад двадцять років він перебуває за межами України та не збирається повертатися до України. Відповідач не є співвласником спірного житла. Факт не проживання відповідача в спірній квартирі підтверджується актом обстеження від 20.05.2015 р., де вказано, що відповідач зареєстрований у спірній квартирі з 1996 року, а не проживає там з 1995 року. Відповідач не оплачує комунальні послуги, не несе інших витрат по утриманню квартири та не приймає участі у спільному побуті. На підставі викладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві підстав, просила позов задовольнити, судові витрати віднести на її рахунок. Додатково та на питання пояснила, що домовленості про збереження житла із відповідачем не має. Він після закінчення навчання поїхав до Росії, одружився, та з 1996 року близько двох разів приїздив в м.Жмеринку. В армії не служив, не є інвалідом, має в Росії постійне місце проживання. На даний час позивачка не може самостійно утримувати квартиру, не може оформити субсидію, не може розпорядитись майном, тому виникла необхідність у зверненні із вказаним позовом до суду. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, на адресу суду надіслав письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає у повному обсязі, не заперечує щодо його задоволення. (а.с. 25, 32) Свідки [PERSON] та [PERSON] суду показали, що знають позивачку та її сім»ю. [PERSON] близько 15-20 років проживає по сусідству із позивачкою. ЇЇ син [PERSON] після навчання покинув Україну та проживає в м.Москва, додому приїздить рідко. Його речей в квартирі позивачки немає. [PERSON] говорила, що прописка сина перешкоджає в оформленні субсидії на комунальні послуги. [PERSON] суду показала, що проживає по сусідству із позивачкою останні 8 років, однак її сина [PERSON] бачила лише один раз, коли він приїздив в гості в м.Жмеринку та зупинявся в квартирі позивачки, був кілька днів. [PERSON] проживає в Росії весь цей час, про що свідку достеменно відомо, оскільки вона неодноразово була присутня при телефонних розмовах позивачки із сином, його речей у її квартирі немає. Вислухавши пояснення позивачки, покази свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.09.1999 р. виданого виконкомом Жмеринської міської ради народних депутатів на підставі рішення від 23.09.1999 р. №76-п/о «Експрес», та зареєстроване в КП ВООТІ 27.03.1999 року позивачка [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. (а.с. 8) Відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою [ADDRESS] (а.с. 10) З акту обстеження житлового приміщення - квартири [ADDRESS] від 01.03.2016 р. (а.с. 26) вбачається, що за вказаною адресою проживає позивачка [PERSON], а її син [PERSON], 1977 р.н., не проживає у вказаній квартирі біля 20 років, хоча зареєстрований за даною адресою з 1995 р. Він проживає в м. Москва РФ. Даний факт також підтвердили сусіди [PERSON] та [PERSON] Судом встановлено, що відповідач більше року, без поважних причин не проживає в квартирі [ADDRESS], не несе витрат по його утриманню. Фактичне його місце проживання [ADDRESS]. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком йому не чинили. Відповідач підтвердив даний факт у надісланих на адресу суду заявах. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачкою не укладав. Згідно ч.1,2,7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому засіданні. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідача [PERSON] слід визнати таким, що втратив право на користування житлом - квартирою [ADDRESS], що позбавляє останнього права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачем у судовому засіданні не встановлено. Право власника даної квартири - позивачки [PERSON], порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. Відповідно до ст.ст. 319, 391, 405 ч. 2 ЦК України, ст. 72 ЖК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 158, 209, 212, 214, 215 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved