Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення і заявлення додаткових позовних вимог, просила: визнати за нею право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]; визнати за [PERSON] право власності на 1/4 частку квартири [ADDRESS]; визнати за нею право власності на 1/2 частку капітального гаражу №303 у ГК «Енергетик-2», що знаходиться за адресою: 69012, м. Запоріжжя, вулиця Братська, 80; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частку капітального гаражу №303 у ГК «Енергетик-2», що знаходиться за адресою: 69012, м. Запоріжжя, вулиця Братська, 80; визнати за нею право власності на рухоме майно: кухонний гарнітур вартістю 4400 гривень; газову плиту Ariston C347G вартістю 2100 гривень; стіл кухонний з 4 стільцями вартістю 1600 гривень; холодильник Whirpool WTV 4125 NF TS вартістю 4400 гривень; диван «Етна» вартістю 1600 гривень; водонагрівач Isea вартістю 1200 гривень.; визнати за [PERSON] право власності на рухоме майно: шкап з тумбою (прихожа) вартістю 700 гривень; тумбу під телевізор вартістю 900 гривень; шкап-купе вартістю 1200 гривень; шкап купе кутовий з комодом вартістю 1600 гривень; ліжко двоспальне вартістю 600 гривень; матрац «Бостон» Б2 2016 вартістю 1200 гривень; пральну машину Daewoo DWF 806 WP вартістю 900 гривень; кондиціонер Arvin AFMSV 12 HCL вартістю 3700 гривень; телевізор Samsung LE20S52 BP вартістю 4800 гривень. До початку розгляду справи по суті [PERSON] подав зустрічний позов, в якому змінивши, і остаточно визначившись із позовними вимогами, просив: поділити майно подружжя 1/2 частку квартири [ADDRESS], визнавши за ним право власності на 1/3 частку, а за [PERSON] на 1/6 частку квартири; стягнути на його користь з [PERSON] 125000 гривень; зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою №172 в буд.№23 по вул. Задніпровській в м. Запоріжжя, шляхом передачі [PERSON] ключів від замків до квартири; вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. В судових засіданнях позивач [PERSON] пояснювала, що вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 1989 року по 03 листопада 2014 року. Під час перебування у шлюбі, продавши однокімнатну квартиру, та доплативши різницю із сімейного бюджету, вони придбали чотирикімнатну квартиру, в якій тривалий час робили ремонт. Також в 2001 році набули гараж, який будували силами подружжя, та батьків подружжя, однак в 2014 році її чоловік переоформив гараж на мати. Крім того ними купувалась побутова техніка, меблі, тощо. При цьому пояснила, що сімейних накопичень в сумі 250000 гривень, половину яких [PERSON] просить з неї стягнути, не існує. Зазначеними заощадженнями їх родина не володіла, оскільки окрім вказаних у розрахунку її колишнього чоловіка витрат, кошти витрачались ще і на багато інших потреб, в тому числі поїздки, відпочинок, їжа, одяг, подарунки, а тому були витрачені, а не заощадженні. Крім того наголосила що [PERSON] завжди працював на комунальних підприємствах, і мав відповідний заробіток. Також зазначила, що з 28 січня 2015 року [PERSON] пішов з місця їх спільного проживання. У квітні 2015 року вона замінила замок до квартири (у звязку із поломкою старого замка). За отриманням дубліката нових ключів [PERSON] до неї не звертався. Просила первісний позов задовольнити в повному обсязі, та не заперечувала проти задоволення зустрічного позову в частині вимог щодо усунення перешкод [PERSON] в користуванні квартирою. Представник позивача адвокат [PERSON] наполягала на задоволенні первісного позову. Пояснила, що усе майно подружжя набуте за спільні кошти [PERSON] і [PERSON], і тому повинно бути поділено в рівних частинах. Щодо стягнення з [PERSON] грошових коштів в сумі 125000 гривень заперечувала, оскільки існування зазначеного накопичення є лише домислом [PERSON] Відповідач [PERSON] просив задовольнити зустрічний позов, та не заперечував щодо розподілу рухомого майна відповідно до запропонованого [PERSON] способу. Пояснив, що за час перебування в шлюбі, в 1994 році йому була виділена службова однокімнатна квартира, яка була приватизована в 2000 році на нього, дружину та доньку [PERSON] Надалі вони продали однокімнатну квартиру, він зайняв грошові кошти в сумі 9000 гривень у бабусі [PERSON], та в сумі 2000 гривень у [PERSON] і [PERSON], на які в сумі вони купили чотирикімнатну квартиру. Після смерті [PERSON], родичі вирішили, що він може не віддавати позику, і це буде його частина спадщини. [PERSON] і [PERSON] також не вимагали повернення позики, і сказали, що це їх подарунок. Таким чином, оскільки у придбання квартири він вклав свої особисті кошти, його частка щодо квартири повинна бути більше, ніж у дружини. В період з 2001 по 2004 роки вони робили ремонт у придбаній квартирі. Бюджет в сімї вівся спільний, але завідувала ним дружина. За час спільного життя вони накопили певні заощадження. Так з 2001 року по 2009 рік вони накопичили близько 100000 гривень, які зберігали за місцем проживання. В 2009 році [PERSON] вирішила забрати гроші на роботу, де був надійний сейф, проти чого він не заперечував. Далі вони щомісяця заощаджували кошти, та накопичили ще близько 150000 гривень, які також зберігались на роботі його дружини. Зазначену суму заощаджень він не бачив, але вважає, що вони повинні існувати, приблизно у вказаній ним сумі, і тому повинні бути розділені. Разом із дружиною і донькою в квартирі [ADDRESS] він проживав до 28 січня 2015 року. Надалі він попав у лікарню, та проживав у матері. До квартири намагався повернутись, але [PERSON] змінили замки до квартири. Представник відповідача [PERSON] підтримав свого довірителя, та наполягав на задоволенні зустрічного позову в повному обсязі. Відповідач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила, що вона є донькою [PERSON] та [PERSON] До розлучення у її батьків були добрі родинні відносини. Вони вели спільний бюджет і господарство. Щодо придбання квартири в 2001 році, будь яких обставин не памятає. Великих сімейних заощаджень її батьки не мали. Накопичення в сумі 250000 гривень вона ніколи не бачила, та про існування такого від батьків не чула. Також пояснила, що в квартирі №172 вона проживала разом із батьками з моменту заселення. Приблизно в грудні 2014 року її батько [PERSON] змінив місце проживання. Надалі [PERSON] надала письмове клопотання (т.2 а.с.86) про розгляд справи за її відсутності, задоволення первісного позову, та відмову в задоволенні зустрічного позову. [PERSON] надаючи пояснення як третя особа, та будучи допитаю в якості свідка розповіла, що вона є матірю відповідача [PERSON] Памятає, що для придбання квартири в 2001 році [PERSON] зайняв у її матері [PERSON] під розписку 9000 гривень. Розписка на цей час не збереглась. Позику [PERSON] не повертав, оскільки [PERSON] померла, і родичі вирішили, що це буде його частина спадщини. Також її син позичав гроші на придбання квартири у [PERSON], яка пізніше сказала, що ці кошти подарунок [PERSON] на день народження. При цьому, [PERSON] не була присутня ні при передачі завдатку за квартиру, ні при безпосередній покупці квартири, та не знає, які саме кошти передавались продавцю. Про сімейний бюджет, доходи, витрати і заощадження [PERSON] та [PERSON] їй нічого не відомо. Однак, вона кілька разів позичала гроші у [PERSON], і остання привозила їх з роботи. Щодо гаража №303 в ГК «Енергетик-2» розповіла, що будували гараж приблизно з 1990 року. Договір на будівництво уклали в 1991 році. У будівництві гаража окрім неї приймали участь її чоловік, позивач і відповідач у справі, а також батько [PERSON] Коли закінчили будівництво гаража, спочатку він був оформлений на неї, однак, оскільки це був другий гараж у їх родині, приблизно в 1995-1996 році гараж переоформлено на [PERSON] В 2014 році вона дізналась про велику заборгованість з утримання гаража, та за згодою [PERSON] переоформила гараж на себе, та сплачує борг. Свідоцтво про право власності на гараж не видавалось, а власність вони оформляли шляхом вступу в члени гаражного кооперативу. Щодо позовних вимог заперечувала проти поділу гаража як майна подружжя, і просила задовольнити зустрічний позов. Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] племінник її чоловіка, а [PERSON] сестра її чоловіка. В червні 2001 року вона займала під розписку грошові кошти в сумі 10000 гривень у матері [PERSON] на покупку хати. У вересні 2001 року [PERSON] в ході телефонної розмови попросила повернути позику, оскільки її син [PERSON] хотів придбати квартиру. Гроші вони привезли 07 вересня 2001 року, та за їх присутністю [PERSON] дала [PERSON] 9000 гривень. Крім того, 17 вересня 2001 року вона разом із чоловіком позичила [PERSON] 2000 гривень на придбання квартири. Зазначені кошти надалі вони подарували [PERSON] Свідок [PERSON] пояснила, що [PERSON] є братом її чоловіка. Між їх родинами були добрі дружні стосунки, та часто вони бували друг у друга в гостях. Про те, що [PERSON] дарувала [PERSON] гроші не знає. Дохід родини [PERSON] і [PERSON] може охарактеризувати як звичайний, середній. Про родинні накопичення, в тому числі, в сумі 250000 гривень вона не чула. Також розповіла, що в період 2010-2013 років її чоловік разом із [PERSON] вели господарство в с. Августинівка. Фінансував це її чоловік, але для цього і він і [PERSON] брали кредити в різних банках. Також її чоловік допомагав [PERSON] кодуватись від алкогольної залежності. Свідок [PERSON] пояснив, що він є братом [PERSON], а також знає [PERSON] ще до того, як ті зареєстрували шлюб. Дохід родини [PERSON] і [PERSON] може охарактеризувати як середній, а до 2010 року, можливо вище середнього. Гроші у них займав кілька разів, але суми не великі до 1000 гривень. Які саме були доходи та витрати у [PERSON] і [PERSON], чи як розподілялись їх заробітки не знає. Про сімейні заощадження, в тому числі про наявність великої грошової суми, не чув ні від [PERSON], ні від інших осіб. Про отримання [PERSON] від [PERSON] 9000 гривень також не знає. Памятає, що гараж №303 в ГК «Енергетик-2» будували спільними силами [PERSON], [PERSON], та їх батьки. Надалі володіли гаражем по членській книжці. Під час ведення з [PERSON] спільного господарства в 2011-2013 роках, часто на обох брали кредити. При цьому [PERSON] не казав про наявність у нього великих заощаджень, які можливо вкласти в бізнес. Щодо алкогольної залежності [PERSON], дійсно була така біда, та в 2010 році він кілька разів возив брата до лікарні, та на кодування. Свідок [PERSON] пояснив, що він вчився разом із [PERSON] і [PERSON] в одній школі. Якийсь час вони близькі стосунки не підтримували, а з 1999 року почали близько спілкуватись родинами. Також він допомагав [PERSON] з пошуком квартири для розширення, та з ремонтом придбаної квартири. Знає, що [PERSON] працював на кількох роботах, і заробляв вище середнього рівня. Однак машин родина [PERSON] не мала. Кілька разів він запозичував у [PERSON] гроші, в тому числі в 2007 році 3000 гривень. В 2010 році хотів позичити 2000 гривень, але [PERSON] сказав, що всіма коштами завідує дружина. Також знає, що приблизно в 2007-2008 році [PERSON] позичав у [PERSON] велику суму грошей близько 30000 гривень. При цьому, йому не відомо конкретний розмір заробітків [PERSON] і [PERSON], розмір їх витрат, та сума заощадження, у разі її наявності. Свідок [PERSON] пояснила, що вона є директором ТОВ «Ортус ЛТД». На цьому підприємстві працює [PERSON] приблизно з 2007 року і по цей час. [PERSON] також працював на підприємстві приблизно з 2009 по 2014 роки. Перший рік [PERSON] працював нормально і претензій до нього не було, але далі він постійно зловживав алкогольними напоями, пиячив, порушував трудову дисципліну. До нього не застосовувались дисциплінарні стягнення і не було звільнено за статтею тільки у звязку із її особистою лояльністю до родини [PERSON]. Крім того розповіла, що її не відомо, щоб у сейфі підприємства будь хто із працівників, в тому числі [PERSON], зберігав свої особисті речі, гроші чи матеріальні цінності. Таке використання сейфу підприємства суперечить Інструкції з касової дисципліни, затвердженої НБУ. Заробітну плату її працівники отримують особисто, про що розписуються і відомостях. В період 2009-2014 років на ТОВ «Ортус ЛТД» були перевірки з дотримання законодавства про оплату праці, та жодні порушення виявлені не були. Заслухавши пояснення сторін, представників, свідків, вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч.3 ст. 10, ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу (підстави звільнення від доказування). При цьому докази повинні бути належними і допустимим, а обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Як вбачається з копії рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 03 листопада 2014 року у справі ЄУН №337/6110/14-ц, Провадження №2/337/2125/2016 (т.1 а.с.8) [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 23 грудня 1989 року по 14 листопада 2014 року. Згідност. 63 СК Українидружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як зазначає п.23Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3ст. 325 ЦК Україниможуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на імя кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобовязальними правовідносинами, тощо. Згідно ч.1ст. 69 СК Українидружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до ч.1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відтак, при вирішенні спору про поділ майна подружжя слід виходити з презумпції рівності часток подружжя у набутому ними майні. Ця норма застосовується правильно та відповідно до правового висновку викладеної в Постанові ВСУ від 11 березня 2015 року (провадження №6-21цс15) згідно до якої: «Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток». Під час перебування у шлюбі, сторонами було придбане рухоме майно: кухонний гарнітур (т.1 а.с.27-28, 38, 40); газову плиту Ariston C347G (т.1 а.с.29, 38, 41); стіл кухонний з 4 стільцями (т.1 а.с.38, 42, 43); холодильник Whirpool WTV 4125 NF TS (т.1 а.с.44); диван «Етна» (т.1 а.с.31, 48); водонагрівач Isea (т.1 а.с.31, 39, 55); шкап з тумбою (прихожа) (т.1 а.с.34, 38, 45, 46); тумбу під телевізор (т.1 а.с.30, 38, 47); шкап-купе (т.1 а.с.32-33 38, 49); шкап купе кутовий з комодом (т.1 а.с.39, 50, 51); ліжко двоспальне (т.1 а.с.39, 52); матрац «Бостон» Б2 2016 (т.1 а.с.35, 53); пральну машину Daewoo DWF 806 WP (т.1 а.с.36, 54); кондиціонер Arvin AFMSV 12 HCL (т.1 а.с.37, 39, 56); телевізор Samsung LE20S52 BP вартістю 4800 гривень (т.1 а.с.57). Розподіл вказаного рухомого майна щодо запропонованого [PERSON] варіанту, відповідач [PERSON] в ході розгляду справи визнав. Наявність цього майна, його стан чи вартість не оспорював. Виходячи із викладеного, та

Outcome: partial