Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з 06 лютого 2015 року перебуває з відповідачем в зареєстрованому шлюбі. Стверджує, що відповідач нехтує сімейними цінностями, не піклується про створення в сімї доброзичливої морально-психологічної атмосфери. З його ініціативи між ними постійно виникають сварки. Зловживає алкогольними напоями, внаслідок чого стає агресивним та застосовує фізичне насильство до неї. Фактично не підтримують шлюбні відносини, проживають окремо, сімя існує формально. Прийшла до висновку, що примирення неможливе. Від спільного життя мають малолітнього сина [PERSON], який проживає з нею та знаходяться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дитини. Вона ж на даний час сама ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною. А тому потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача. А тому, просить суд: розірвати шлюб з відповідачем, визначити місце проживання неповнолітнього сина [PERSON] разом із нею, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1000 (одна тисяча) грн., а також на її утримання в розмірі 500 (пятсот) грн. щомісячно до досягнення сином [PERSON] трьохрічного віку. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просить їх задовільнити. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю. Суду пояснив, що, дійсно, з позивачем разом не проживають, спільного господарства не ведуть, шлюбні відносини не підтримують. Ним неодноразово вживались заходи щодо примирення з позивачем, однак вони результату не дали. Вважає, що шлюб зберегти не можливо. На даний час офіційно ніде не працює, проте має постійний дохід. Згідний сплачувати аліменти в розмірі в якому просить стягнути позивач. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. З 06 лютого 2015 року сторони по справі перебувають в зареєстрованому шлюбі, згідно із свідоцтва про шлюбу серії І-ГЮ № 098860 виданого 06 лютого 2015 року Виконкомом Сапожинської сільської ради Корецького району Рівненської області. Судом встановлено, що сторони не ведуть спільне господарство, не підтримують подружні стосунки, проживають окремо, примирення між ними не можливе. При взаємовідносинах, які склались між сторонами, суд вважає, що сімя існує формально, збереження її неможливе. Тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Від даного шлюбу мають малолітню дитину сина [PERSON], [INFO], який проживає разом із позивачем та знаходиться на її утриманні. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~ Позивачу важко одній утримувати дитину. Тобто позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Враховуючи інтереси дитини сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивача та відповідача, останній який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, будучи працездатною людиною, має достатній заробіток, проте, офіційно не працевлаштований, маючи задовільний стан здоровя, інших аліментних зобовязань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] в розмірі 1000 (однієї тисячі) грн. щомісячно. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище, тим більше з таким розміром аліментів відповідач в судовому засіданні погодився. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. У відповідності до ч.2 ст.84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу, що зазначено в ч.4 ст.84 СК України. Виходячи із засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, інтересів малолітньої дитини, для якої постійна присутність матері до трирічного віку дитини є життєво важливою обставиною, суд приходить до висновку про можливість відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Таким чином, виходячи з вимог ст.ст.80, 84 СК України, його матеріального становища та його стану здоровя, суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 500 (пятсот) грн. щомісячно до досягнення дитиною [PERSON] трьохрічного віку. За таких обставин позов підлягає до задоволення. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved