Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя. В позовній заяві зазначено, що 26.02.2013 сторони зареєстрували шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №337, у якому в них народилась дочка [PERSON] , [INFO] . Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2017 шлюб між сторонами розірвано. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Під час шлюбу сторони за спільні кошти придбали квартиру [ADDRESS] , право власності на яку оформлено на відповідача, а позивач, як дружина надавала згоду на її придбання. Між сторонами виникають непорозуміння щодо користування і володіння спільним майном, оскільки відповідач не визнає права власності позивача на дану квартиру, тому позивач просить визнати за нею право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житлова площа 18,9 кв.м. 12.07.2019 у даній справі відкрито провадження. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] адвокат Шикунова А.О. вимоги позовної заяви підтримала в повному обсязі, просила суд її задовільнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, однак надав на адресу суду заяву у відповідності до якої просив суд розглянути справу у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону, не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Вислухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 26.02.2013 сторони зареєстрували шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 26.02.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №337 (а.с. 7). Як вбачається з договору купівлі-продажу квартири від 25.06.2013, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., зареєстрованого в реєстрі №361, відповідач [PERSON] придбав квартиру [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житлова площа 18,9 кв.м. У п. 4 зазначеного вище договору купівлі-продажу квартири зазначено, що згода дружини покупця вищезазначеної квартири надана шляхом подачі заяви, справжність підпису на якій засвідчено [PERSON] , приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу 19.06.2013 (а.с. 11-13). Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №5063202 від 19.06.2013, право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] 19.06.2013, реєстраційний номер [NUMBER] (а.с. 12). Сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серія [NUMBER] , виданого 20.08.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №3116 (а.с. 9). Згідно довідки ОСББ «ШМІДТА-69» про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні №0003 від 03.06.2019, дитина [PERSON] зареєстрована та проживає разом з позивачем за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 22.11.2017 (справа №127/22323/17) шлюб між сторонами, зареєстрований 26.02.2013 відділом ДРАЦС реєстраційної служби Вінницького міського управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №337. Позивачу залишено прізвище [PERSON] (а.с. 8). З копії свідоцтва про шлюб серія [NUMBER] , виданого 06.09.2019 Вінницьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №2298 вбачається, що 06.09.2019 р. позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] Після реєстрації шлюбу прізвище дружини [PERSON] (а.с. 47). Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. За правилами ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї (ч. 4 ст. 65 СК України). Частина 3 ст. 368 ЦК України визначає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України (ст. 68 СК України). Згідно з ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 1 ст. 70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Враховуючи наведене вище, беручи до уваги визнання позову відповідачем [PERSON] , суд дійшов висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя підлягає задоволенню, оскільки договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 25.06.2013, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Грабовенською Т.А., зареєстрований в реєстрі №361, укладено під час шлюбу сторін. Виходячи з наведеного вище, враховуючи, що відповідач не визнає право власності позивача на 1/2 частку спірної квартири, тому суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовна вимога про визнання за [PERSON] права власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] , загальною площею 35,4 кв.м., житлова площа 18,9 кв.м., підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 1130 грн. 50 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved