Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що відповідно до наказу № 37-зв від 13.12.2013 року її звільнено з посади сестри-господині неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ за вчинення прогулу 26.11.2013 року та 27.11.2013 року без поважних причин. Посилається на те, що 25.11.2013 року нею було написано заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 25.11.2013 року, яку було погоджено завідувачем неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] та головним лікарем Кіцманської ЦРЛ [PERSON] Цього дня [PERSON] необхідно було звернутися до прокуратури Кіцманського району зі скаргою на неправомірні дії [PERSON] Вказує, що у другій половині цього ж дня, 25.11.2013 року, завідувач неврологічним відділенням [PERSON] запросила [PERSON] прийти на роботу та написати заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на період з 25.11.2013 року по 29.11.2013 року, так як [PERSON] не могла виконувати свої обов'язки сестри-господині внаслідок тілесних ушкоджень отриманих 21.11.2013 року. Однак нею, [PERSON], було написано заяву про надання відпустки без збереження заробітної плати на період з 25.11.2013 року по 06.12.2013 року, яку було погоджено завідувачем неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] та яку позивачкою було подано до приймальні головного лікаря для погодження. Зазначає, що 26.11.2013 року та 27.11.2013 року вона знаходилась вдома так як вважала, що перебуває у відпустці. Однак, 27.11.2013 року після повернення її мобільного телефону з ремонту, почали надходити смс-повідомлення з інформацією про дзвінки співробітників протягом останніх двох днів. Пізніше зателефонувала [PERSON], з розмови з якою [PERSON] стало відомо, що в наслідок її відсутності на робочому місці їй робочий час не обліковується в наслідок прогулу без поважних причин. З 28.11.2013 року [PERSON] приступила до виконання свої трудових обов'язків, та їй було повідомлено про проведення перевірки по факту її відсутності на робочому місті 26.11.2013 року та 27.11.2013 року. 02.12.2013 року [PERSON] було написано заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на період з 02.12.2013 року по 06.12.2013 року у зв'язку із сімейними обставинами, яку погоджено з завідувачем неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] та головним лікарем Кіцманської ЦРЛ [PERSON] 10.12.2013 року до [PERSON] звернувся юрисконсульт лікарні з вимого надання пояснень по факту відсутності на робочому місці 26 та 27 листопада 2013 року, однак пояснень [PERSON] не надала, так як вважала, що відсутньою на роботі була на законних підставах, тобто у відпустці за власний рахунок. Вважає, що вона прогулу не вчиняла, так як подала всі необхідні документи для надання їй відпустки, тому звільнення [PERSON] у зв'язку з вчиненням прогулу 26 та 27 листопада 2013 року без поважних причин згідно п.4 ст.40 КЗпП України є незаконним, а тому просила суд поновити її на посаді сестри-господині неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ та стягнути з відповідача на її користь заробітну плату за час вимушеного прогулу. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовні вимоги в повному обсязі, вказавши суму 2663 гривні 50 коп. заробітної плати яку необхідно стягнути на користь позивачки за час вимушеного прогулу, посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала та пояснила, що при звільненні [PERSON] були враховані всі обставини які слугували підставою для звільнення, дотримані всі вимоги трудового законодавства, а тому вважає, що звільнення є обґрунтованим та законним, подавши заперечення на позовну заяву. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, перевіривши матеріали справи та зібранні в ній докази, прийшов до наступного. Наказом №12-к від 11.03.1996 року [PERSON] було прийнято на посаду пралі Кіцманської районної лікарні. Наказом №42-4-пв від 23.10.2002 року позивача переведено на посаду молодшої медсестри (буфетниці) неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ. Наказом №3-пв від 03.02.2003 року її переведено на посаду молодшої медсестри (сестри-господині) неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ. Наказом №37-зв Кіцманської ЦРЛ від 13.12.2013 року [PERSON] було звільнено з займаної посади на підставі ст. 40 п. 4 КЗпП України за вчинення прогулу без поважних причин. Пунктом 4 ст. 40 КЗпП України передбачено, що трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Встановлено, що 25.11.2013 року [PERSON] було написано заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 25.11.2013 року, яку було погоджено з завідувачем неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] та головним лікарем Кіцманської ЦРЛ [PERSON] Як вбачається з доповідних від 26 та 27 листопада 2013 року написаних завідувачем неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] та актів складених складом комісії від 26 та 27 листопада 2013 року [PERSON] була відсутня на роботі протягом всього робочого часу 26 та 27 листопада 2013 року, на телефонні дзвінки не відповідала. Встановлено, що 28.11.2013 року [PERSON] з'явилась на роботі і знову написала заяву про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на період з 25.11.2013 року по 06.12.2013 року, що підтверджується копією вказаної заяви від 25.11.2013 року, яку погодила заднім числом завідувач неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON], яка як свідок в судовому засіданні підтвердила даний факт. Згідно витягів з наказу №79-вп/18 від 25.11.2013 року та наказу №80-вп від 02.12.2013 року та пояснень свідка [PERSON] вбачається, що ним, як головним лікарем Кіцманської ЦРЛ, було погоджено заяву [PERSON] про надання їй відпустки без збереження заробітної плати на 25.11.2013 року та погоджено її ж аналогічну заяву, яку вона подала після вчинення нею прогулу 26 та 27 листопада 2013 року, а саме про надання відпустки без збереження заробітної плати на період з 02.12.2013 року на п'ять календарних днів. Інших заяв [PERSON] не подавалося. Також в матеріалах справи мається Акт від 10.12.2013 року складений головою профкому, з якого вбачається, що [PERSON] була запрошена на засідання профкому по розгляду питання про її відсутність на робочому місці без поважних причин 26 та 27 листопада 20313 року, однак вона не з'явилась та пояснень не надала. З наказу №109-а від 10.12.2013 року «Про службове розслідування доповідних записок зав. неврологічного відділення [PERSON]» вбачається, що факт відсутності на роботі [PERSON] підтверджується актом, складеним 26.11.2013 року комісією в складі зав.неврологічного відділення [PERSON], старшої медсестри [PERSON] та чергової медсестри [PERSON] Аналогічний акт було складено 27.11.2013 року. Згідно даних актів від 26 та 27 листопада 2013 року сестра-господиня неврологічного відділення Кіцманської ЦРЛ [PERSON] не вийшла на роботу і була відсутня протягом всього робочого часу. Даним наказом було визнано 26 та 27 листопада 2013 року днями прогулу без поважних причин [PERSON] Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтвердили той факт, що [PERSON] була відсутня на робочому місці 26 та 27 листопада 2013 року без поважних причин та відмовилась від написання чи усного надання пояснення з приводу порушення трудової дисципліни. Згідно ст. 26 Закону України «Про відпустки» за сімейними обставинами та з інших причин працівнику може надаватися відпустка без збереження заробітної плати на термін, обумовлений угодою між працівником та власником або уповноваженим ним органом, але не більше 15 календарних днів на рік. Для отримання відпустки без збереження заробітної плати працівник подає відповідну заяву на ім'я роботодавця. Надання працівникові відпустки без збереження заробітної плати оформлюється наказом (розпорядженням) роботодавця із зазначенням підстав надання такої відпустки та її тривалості. Положення п. 4 ст. 40 Кодексу законів про працю України передбачає таку підставу розірвання трудового договору за ініціативою роботодавця, як прогул (у тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Прогулом визнається відсутність працівника на роботі протягом робочого дня, а також відсутність без поважних причин більше трьох годин безперервно або сумарно. Отже, склад прогулу, вчиненого за виною працівника, характеризується двома ознаками: а) відсутністю на роботі протягом робочого дня; б) відсутністю на роботі протягом дня більше трьох годин як безперервно, так і сумарно. У випадках прогулу роботодавець повинен вирішити питання про поважність причин відсутності працівника на роботі. Якщо він вважає, що прогул був здійснений без поважних причин, він може розірвати трудовий договір з працівником. Своєю чергою, обов'язок доводити поважність причини відсутності на роботі покладений на працівника. Згідно ст. 147 Кодексу законів про працю України звільнення за прогул є дисциплінарним стягненням, тому під час його застосування повинні бути дотримані порядок і строки накладання дисциплінарних стягнень. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 149 КЗпП України передбачено, що до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення. Якщо працівник відмовляється від написання пояснення з приводу порушення трудової дисципліни власник або уповноважений ним орган має право скласти акт у вільний формі, про те, що працівник відмовився від письмового пояснення, за підписом, як правило, кількох осіб. Відсутність письмового пояснення працівника не позбавляє власника права застосувати до порушника трудової дисципліни дисциплінарного стягнення. За одне й те саме порушення трудової дисципліни на працівника не може бути накладено більш ніж одне дисциплінарне стягнення. Як вбачається з Акту від 10.12.2013 року, складеного головою профкому Кіцманської ЦРЛ [PERSON], та пояснень свідків, [PERSON] відмовилась надати пояснення щодо причин її відсутності на робочому місці 26 та 27 листопада 2013 року. Відповідно до вимог ст.43 КЗпП України розірвання трудового договору з підстав, передбачених пунктами 1 (крім випадку ліквідації підприємства, установи, організації), 2 -5, 7 статті 40 пунктами 2 і 3 статті 41 цього Кодексу, може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника) первинної профспілкової організації, членом якої є працівник. У випадках, передбачених законодавством про працю, виборний орган первинної профспілкової організації, членом якої є працівник, розглядає у п'ятнадцятиденний строк обґрунтоване письмове подання власника або уповноваженого ним органу про розірвання трудового договору з працівником. Подання власника або уповноваженого ним органу має розглядатися у присутності працівника, на якого воно внесено. Розгляд подання у разі відсутності працівника допускається лише за його письмовою заявою. За бажанням працівника від його імені може виступати інша особа, у тому числі адвокат. Якщо працівник або його представник не з'явився на засідання, розгляд заяви відкладається до наступного засідання у межах строку, визначеного частиною другою цієї статті. У разі повторної неявки працівника (його представника) без поважних причин подання може розглядатися за його відсутності. Згідно витягу із протоколу №12 засідання профкому Кіцманської ЦРЛ від 12.12.2013 року було заслухано членів профспілкового комітету, зав. неврологічним відділенням [PERSON], юрисконсульта [PERSON], головного лікаря [PERSON] і [PERSON] та надано згоду головному лікарю ЦРЛ на звільнення [PERSON] сестри господині неврологічного відділення ЦРЛ за вчинені прогули без поважних причин 26 та 27 листопада 2013 року згідно ст. 40 п.4 КЗпП України. У зв'язку з наведеним суд приходить до висновку, що з боку відповідача надано належні докази відсутності [PERSON] на робочому місці 26 та 27 листопада 2013 року без поважних причин. За принципами змагальності та диспозитивності цивільного процесу, встановленими статтями 10, 11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, з наданням суду належних і допустимих доказів, обсяг яких сторона визначає самостійно. Посилання позивачки [PERSON] щодо існування заяви погодженої головним лікарем Кіцманської ЦРЛ про надання їй відпустки без збереження заробітної плати з 25.11.2013 року по 06.12.2013 року є безпідставним та не знайшло свого підтвердження під час судового розгляду. Жодних доказів поважності прогулу з боку позивача до суду не надано, у зв'язку з чим суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог та відмові в задоволенні позову у повному обсязі. На підставі викладеного, суд вважає, що звільнення позивача є обґрунтованим, оскільки проведено у відповідності до вимог діючого трудового законодавства, підстави для визнання звільнення незаконним, зазначені позивачем у позовній заяві, були перевірені судом та не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи по суті.

Outcome: dismissed