Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак, сім`я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, щодо стягнення аліментів, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають спільних доньок [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько дітей у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню доньок, які перебувають на утриманні [PERSON] , позивач просить стягнути аліменти на утримання малолітніх дітей, щомісячно у твердій грошовій сумі, що еквівалентна 125,00 доларам США на кожну, за офіційним курсом НБУ, починаючи з 21.11.2019 року і до досягнення дітьми повноліття, а також на своє утримання, щомісячно у твердій грошовій сумі, що еквівалентна 50,00 доларам США за офіційним курсом НБУ, починаючи з 21.11.2019 року і до досягнення дитиною [PERSON] трирічного віку. Ухвалою суду від 27.12.2019 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. 22.07.2020 року протокольною ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, до суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просила задовольнити. Крім того зазначила, що час для примирення не потрібен. Проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 31.10.2015 року, актовий запис №3267, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 26.04.2016 року, батьками являються: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Крім того, відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 23.08.2018 року, батьками являються: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Крім того, відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 стаття 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч.2 ст.182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Згідно до положень ст.184 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Позивачкою [PERSON] заявлено вимоги про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі, у розмірі по 125,00 доларів США в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ щомісяця на дітей та 50,00 доларів США в еквіваленті національній валюті по курсу НБУ на своє утримання до досягнення [PERSON] трирічного віку. Відповідно до ст.99 Конституції України, грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України. Згідно до ст.524 ЦК України, зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов`язання в іноземній валюті. Відповідно до ч.1 ст.533 ЦК України, грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта вважається єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим ч.2 ст.533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Водночас позивачка звернувшись до суду з позовом про стягнення аліментів не довела, що між нею та відповідачем було визначено таке грошове зобов`язання, в даному випадку зобов`язання зі сплати аліменти, в еквіваленті іноземній валюті. Враховуючи відсутність письмової домовленості між сторонами про визначення суми аліментів в еквіваленті в іноземній валюті, суд вбачає підстави для визначення розміру аліментів, що будуть стягуватись з відповідача на утримання малолітніх дітей та на утримання позивача у твердій грошовій сумі в гривнях. Згідно до ст.182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України 2020» встановлено прожитковий мінімум дітей віком до 6 років: з 1 січня 2020 року - 1779 гривень, з 1 липня - 1859 гривень, з 1 грудня - 1921 гривня. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину дорівнює одному прожитковому мінімуму для дитини відповідного віку, який визначений відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», який просить стягнути позивачка. Разом з цим, суд враховує, що прожитковий мінімум розраховується з споживчого кошику розрахованого з їжі, засобів гігієни, житлово-комунальних послуг, що є мінімально необхідним для особи. Забезпечити дитині необхідний рівень життя, створити належні умови для її розвитку покладається на плечі обох батьків, та у разі зміни обставин, ніхто з них не звільняється обов`язку [PERSON] в інший спосіб, окрім сплати аліментів у визначеному судовим рішенням розмірі, приймає участь у матеріальному утриманні неповнолітніх доньок, від якого проживає окремо, не надано. На час розгляду справи чинним законодавством встановлено, що розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Розмір аліментів повинен відповідати вимогам достатності для забезпечення повсякденних потреб дитини з урахуванням її віку та стану здоров`я. Позивач, з урахуванням допомоги з боку батька повинна забезпечити придбання дитині мінімально необхідного. [PERSON] в свою чергу не надав доказів, що він не може утримувати дітей в обсязі меншому ніж мінімальний рекомендований розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи вищезазначене, а також з урахуванням приписів статті 180 СК України, щодо обов`язку утримувати дітей покладається на двох батьків, суд дійшов висновку, що з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в твердій грошовій сумі у розмірі 2 000,00 грн. на кожну дитину, а також на утримання позивача у твердій грошовій сумі, що становить 2 000,00 грн. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 768,40 грн.

Outcome: partial