Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , за участю третіх осіб - Вікторівської сільської ради Богодухівського району Харківської області, [PERSON] , в якому просила суд визнати [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є співвласником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , на підставі свідоцтва про право власності на житло від 25 лютого 1996 року. У вересні 2019 року з її дозволу, як співвласника домоволодіння, у вказаному житлі було зареєстровано місце проживання відповідача [PERSON] .. Вказала, що відповідач є сторонньою особою для неї та членів її сім`ї. На даний час про місцезнаходження [PERSON] позивачу не відомо, зв`язок з відповідачем відсутній. Відповідач зареєстрована за вищевказаною адресою, однак фактично з моменту реєстрації не проживає без поважних причин у вказаному будинку, тобто понад один рік. Особисті речі відповідача у будинку відсутні. У зв`язку з тим, що [PERSON] зареєстрована у вказаному будинку, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються на неї, чим об`єктивно порушуються права [PERSON] . Вказаними діями відповідач створює позивачу перешкоди, як власнику, в користуванні та розпорядженні майном, у зв`язку з чим [PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області 15.10.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вікторівська сільська рада Богодухівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження. Відповідачу та третій особі запропоновано в установлений судом строк подати письмовий відзив на позов та письмові пояснення щодо позову або відзиву. Заходи забезпечення позову не вживались. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 11.11.2020 залучено до участі у справі № 613/1068/20 за позовом [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Вікторівська сільська рада Богодухівського району Харківської області про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якості третьої особи на стороні позивача - [PERSON] , 1994 року народження, проживаючу за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви підтримала з підстав, викладених в останній. На задоволенні позовних вимог наполягала, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у справі. Відповідач та треті особи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, причини неприбуття до суду не повідомили, відзиву або письмових пояснень щодо позову не подали. Згідно з ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Враховуючи викладене, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третьої особи. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Враховуючи, що відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, не з`явився в судове засідання без поважних причин, відзиву на позов не надав, суд вважає можливим розглянути справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, заслухавши позивача, розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні фактичні обставини. Згідно зі свідоцтвом про право власності на житло від 25 лютого 1996 року, виданим Комісією по приватизації житла радгоспу Червона Нива Богодухівського району Харківської області, зареєстрованим у Богодухівському бюро технічної інвентаризації від 16 травня 1996 року за реєстровим номером 16 у книзі № 1, [PERSON] та [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить одноквартирний будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 8). Свідоцтво видано згідно з розпорядженням комісії про приватизації радгоспу «Червона Нива» Богодухівського району № 5 від 20 лютого 1996 року (а.с. 9). Відповідно до довідки про склад сім`ї, виданої керівником радгоспу «Червона Нива» Богодухівського району Харківської області, за адресою: [ADDRESS] мешкають і мають право на житло на момент введення в дію Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»: [PERSON] , наймач, 1957 року народження, та [PERSON] , дочка, 1994 року народження. Дата прописки у будинку - 26.02.1996 (а.с.10). Згідно з копією технічного паспорту, наявної у матеріалах справи, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] (а.с. 10-13). Відповідно до розпорядження № 43 Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 17 листопада 2015 року перейменовано вулицю Леніна у селищі Червона Нива Богодухівського району Харківської області на вулицю Центральну (а.с. 16). Згідно із рішенням ІV сесії VІІ скликання Червононивської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 19-VІІ від 12 лютого 2016 року перейменовано назву селища Червона Нива Богодухівського району Харківської області, присвоївши йому нову назву «Вікторівка» (а.с. 17). Відповідно до довідки Вікторівської сільської ради Богодухівського району Харківської області № 108 від 08.09.2020, станом на 08.09.2020 за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с. 15). Як вбачається з довідки № 107 від 09.09.2020, складеної депутатом Вікторівської сільської ради Богодухівського району Харківської області І. Жабко, підписаною сусідами - [PERSON] та [PERSON] , а також Вікторівським сільським головою Г. Куриленко, громадянка [PERSON] , яка зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , фактично за вказаною адресою не проживає з вересня 2019 року по теперішній час. На даний час фактичне місце проживання [PERSON] невідоме (а.с. 14). У матеріалах справи містяться письмові заяви [PERSON] від 14.09.2020 та [PERSON] від 12.09.2020, які є сусідами [PERSON] , якими засвідчено, що громадянка [PERSON] дійсно із часу прописки - з вересня 2019 року і по теперішній час не проживає і не з`являється у спірному помешканні (а.с. 18, 19). Відповідно до листа Богодухівського відділу поліції ГУНП в Харківській області від 18.11.2020 № 5200/119-71/01-2020, за період з 01.09.2019 по теперішній час [PERSON] із заявою про чинення їй перешкод у користуванні житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , до Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області не зверталася (а.с. 50). Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України). Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд (ч.1 ст. 319 ЦК України). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Приписами ст. 379 ЦК України визначено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Згідно зі ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Так, судом встановлено, що через реєстрацію відповідача у належному позивачу будинку, [PERSON] не може в повній мірі реалізувати своє право на вільне володіння, користування та розпорядження вказаним майном, оскільки [PERSON] зареєстрована і не проживає за вказаною адресою, на неї здійснюється нарахування комунальних послуг, які фактично не надаються, що порушує права власника. Враховуючи, що будинок [ADDRESS] належить на праві приватної спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] , а відповідач [PERSON] не є членом сім`ї позивача, суд вважає, що на правовідносини, які виникли між сторонами, не поширюються норми статей 64, 156 ЖК УРСР, ст. 405 ЦК України. Відповідач [PERSON] не є і не була членом сім`ї позивача, що підтверджено позивачем у судовому засіданні, після реєстрації місця проживання у вказаному будинку не проживала і добровільно не знялася з реєстрації за вищевказаною адресою. Відомостей про укладення між сторонами по справі договору найму на проживання у спірному житловому приміщенні суду надано не було. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене, зокрема, щодо іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати, зокрема, іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ст. 402 ЦК України, сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Статтею 403 ЦК України, визначено зміст сервітуту, сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Згідно з ст. 406 ЦК України сервітут припиняється, зокрема, у разі відмови від нього особи, в інтересах якої встановлений сервітут; спливу строку, на який було встановлено сервітут; припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту; невикористання сервітуту протягом трьох років підряд. Згідно з ст. 150 ЖК УРСР громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд, зокрема, здавати в оренду, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 158 ЖК УРСР наймач користується жилим приміщенням у будинку, що належить громадянинові на праві приватної власності, відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення укладається між власником будинку і наймачем у письмовій формі. За договором найму, зокрема, згідно зі ст. 68 ЖК УРСР, яка є загальна нормою, що застосовуються і до договору найму жилого приміщення у будинку приватної власності, - наймач зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату та плату за комунальні послуги. Згідно із ст. 163 ЖК УРСР у разі тимчасової відсутності наймача за ним зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Тимчасова відсутність наймача не звільняє його від виконання обов`язків за договором найму. Згідно зі ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач був відсутній з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Положеннями ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. З урахуванням досліджених у судовому засіданні письмових доказів, суд дійшов висновку про доведеність факту непроживання без поважних причин [PERSON] у будинку [ADDRESS] , та невикористання житла за його прямим призначенням понад шість місяців. Жодних доказів, які б спростовували такий висновок, суду не надано. За таких умов, беручи до уваги, що відповідач ніколи не проживала у спірному будинку (не проживає з дня реєстрації), в будинку відсутні її речі, вона не здійснює своїх прав користування даним жилим приміщенням і не виконує обов`язків наймача жилого приміщення, враховуючи відсутність підстав для збереження за відповідачем права на жиле приміщення понад шість місяців, передбачених частиною 2 статті 71 ЖК УРСР, відсутність доказів поважності причин її відсутності понад шість місяців у вказаному будинку, суд дійшов висновку, що [PERSON] слід визнати такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] щодо визнання [PERSON] , [INFO] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою : [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, та вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір, сплачений нею при подачі позову в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved