Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить стягувати з нього аліменти на своє утримання до досягнення їх спільною сином [PERSON] трьох років та на утримання дитини до досягнення сином повнолітня, окрім того просить розірвати її шлюб з відповідачем. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вони з відповідачем перебувають у шлюбі з 9 вересня 2017 року, однак з лютого 2019 року вона з відповідачем припинили спільне проживання в зв`язку з тим, що [PERSON] не приймав у часті у ведені домашнього господарства, вчиняв сварки, ображав її та принижував честь і гідність, після чого покинув сім`ю без матеріальної підтримки. Від даного шлюбу у них з відповідачем є син [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Окрім того позивач вказує на те, що відповідач матеріальної допомоги на її утримання та утримання сина в добровільному порядку не надає, вона ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьох років, а тому просила стягнути з відповідача аліменти на своє утримання до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку доходу щомісячно та на утримання сина до досягнення нею повноліття у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає, просить справу розглянути у її відсутність. Відповідач в судове засідання не з`явився, але надав до суду відзив на позовну заяву, в якому вказав, що він не заперечує проти розірвання шлюбу з позивачем та проти стягнення з нього аліментів на утримання сина. Однак повністю заперечує проти позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини, в зв`язку з тим, що надає по можливості, матеріальну допомогу, але в зв`язку з відсутністю постійного місця роботи немає сталого доходу тому не може сплачувати аліменти як на утримання дитини так і на утримання дружини. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оскільки розгляд справи відбувався у відсутність учасників справи то фіксування судового процесу звукозаписувальним технічним засобом не здійснювався. Суд, вивчивши матеріали справи, врахувавши думку сторін, викладену письмово, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, з наступних підстав. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 9 вересня 2017 року (а.с.5) сторони у справі перебувають у шлюбі з 9 вересня 2017 року. Позивач в позовній заяві вказала, що вона з відповідачем з лютого 2019 року спільно з відповідачем не проживає, оскільки відповідач не приймав участі у господарстві, постійно вчиняв сварки в ході яких ображав її честь та гідність. Вважає, що спільне життя є неможливим та не доцільним. Відповідач не заперечував проти позовної вимоги про розірвання шлюбу. Згідно із частиною другою статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст.ст. 104, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно з ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Ч. 4 ст. 206 ЦПК України передбачає, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. При встановлених обставинах суд дійшов висновку, що недоцільним є надання подружжю строку для примирення, що сімейні стосунки припинені остаточно, і що подальше збереження шлюбу не можливе, воно суперечило б інтересам подружжя і інтересам дитини. За таких обставин вимога позивача про розірвання шлюбу підлягає до задоволення. Згідно ст. 114, ст. 115 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Щодо позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовної вимоги, виходячи з наступного. Сторони мають спільну дитину - сина [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.6). Відповідно до довідки квартального комітету № 21 Смілянської міської ради № 120518 від 29 травня 2019 року позивач [PERSON] проживає разом з сином [PERSON] і він знаходиться на її утриманні (а.с.9). Сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою (ч. 3 ст. 51 Конституції України). Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Так статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України) . Водночас, відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач в наданому до суду відзиві на позовну заяву не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина у вказаному позивачем розмірі, позов в цій частині визнав. Ч. 1 ст. 82 ЦПК України вказує на те, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Суд не має сумнівів щодо достовірності перебування сина на утриманні позивача та враховуючи положення ч. 2 ст. 206 ЦПК України приходить до висновку про задоволення позовної вимоги про стягнення аліментів на утримання дитини. При вирішенні позовних вимог щодо стягнення на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, суд керується наступним. Позивач як в позовній заяві так і у відповіді на відзив, як на підставу для звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на своє утримання до досягнення сином трирічного віку посилається на те, що вона не працює, не має доходу, а відповідач має неофіційну роботу, за яку отримує заробітну плату у розмірі 10000 грн., тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини. Відповідач щодо вимоги про стягнення аліментів на утримання дружини у поданому до суду відзиві заперечує, оскільки не має постійного працевлаштування та заробітної плати, живе за рахунок тимчасових підробітків та надає матеріальну допомогу як дитині так і дружині по мірі своєї можливості. Вказав на те, що позивач до досягнення сином трирічного віку має можливість отримувати допомогу від держави, а тому не повинна звертатись до суду з відповідним позовом. Окрім того вказує на те, що він неодноразово звертався до позивача з проханнями влаштувати дитину до дитячого садочку та піти на роботу, оскільки він один не має можливості утримувати себе, дитину та ще й колишню дружину, однак позивач на дану пропозиціє не погоджується. Просить суд у цій частині позовних вимог відмовити повністю. Згідно з ч. ч. 2, 4 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, матеріальне становище дружини, з якою проживає дитина, правового значення не має, а вирішальним є наявність у чоловіка - батька дитини можливості надавати матеріальну допомогу дружині. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Ст. 79 ЦПК України вказує на те, що достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Як убачається із наданого відповідачем відзиву він не працює, належних та допустимих доказів того, що відповідач має дохід - матеріали справи не містять, у зв`язку з чим суд доходить висновку про те, що за умови сплати ним аліментів на утримання неповнолітньої дитини щомісяця, [PERSON] на теперішній час не має можливості надавати матеріальну допомогу дружині, а тому у задоволенні вказаної частини позовних вимог необхідно відмовити. На підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена від сплати судового збору на користь держави, тому відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України та ст. 4 Закону України «Про судовий збір» з відповідача належить стягнути судовий збір на користь держави в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дитини. Ч. 3 ст. 6 ЗУ «Про судовий збір» вказує на те, що у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру. Оскільки в позовній заяві ставиться дві вимоги немайнового характеру (про стягнення аліментів на дитину та стягнення аліментів на дружину), то судовий збір в сумі 768 грн. 40 коп. за позовну вимогу про стягнення аліментів на утримання дружини (яка не підлягає до задоволення) повинен бути віднесений за рахунок держави. Окрім того з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений нею судовий збір за позовну вимогу про розірвання шлюбу в сумі 768 грн. 40 коп., що передбачено вимогами п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України. Відповідно до ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно ст. 430 ЦПК України рішення в межах місячної суми платежу підлягає негайному виконанню. На підставі наведеного,

Outcome: partial