Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, в якій просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням будинком,\~розташованим за\~адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона є власником Ѕ частки житлового будинку [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу №771 від 07.03.1990 року, посвідченого державним нотаріусом державної нотаріальної контори Точаненко Т.Е. та Ѕ частки на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серії [NUMBER] , виданого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Бабічевою І.В. 25.11.1998 року, зареєстрованого в реєстрі за №2-2251. У вказаному будинку зареєстрований син позивачки [PERSON] , однак, фактично не мешкає у вказаному будинку з вересня 2015 року, за комунальні послуги не сплачує, особистих речей у належному позивачці будинку не має. Відповідач проживає у м. Луганськ, приїхати та знятися з реєстраційного обліку не має можливості, оскільки постійно працює. Позивачка зазначила, що перебування відповідача на реєстраційному обліку у належному їй будинку порушує її право на вільне розпорядження та користування майном, перешкоджає її праву отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг. Таким чином, позивачка вимушена звернутися до суду з вказаним позовом, в якому просила визнати відповідача таким, що втратив право користування будинком з тих підстав, що він не проживає тривалий час у вказаному будинку і добровільно з реєстраційного обліку не знімається. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивачка в позовній заяві просила суд про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату та час розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, а також те, що позивачка не заперечує проти заочного вирішення справи, а відповідач відзивів не подавав, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідача за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії договору купівлі-продажу від 07.03.1990 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Точаненко Т.М. та копії свідоцтва про право\~на спадщину\~за законом\~від 25.11.1998\~року,\~серії ААР\~№823451,\~посвідченого державним\~нотаріусом Станично-Луганської\~державної нотаріальної\~контори Бабічєвою\~І.В., зареєстрованого в реєстрі за №2-2251, [PERSON] належить будинок [ADDRESS] . Право власності на вказаний житловий будинок зареєстровано за [PERSON] . БТІ 02.12.1998 року. Згідно інформації начальника КП «Станично-Луганське БТІ» від 15.07.2021 року за №105 - житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON] . В зазначеному будинку зареєстровані: позивачка [PERSON] , 1950 року народження, відповідач [PERSON] , 1976 року народження, що підтверджується довідкою №669 від 31.05.2021 року, виданою заступником голови селищної ради Макєєвим В.М., однак відповідач\~фактично там\~не проживає\~з вересня\~2015\~року,\~що підтверджується\~актом обстеження\~матеріально-побутових\~умов сім`ї\~від 31.05.2021\~року,\~складеними посадовою\~особою селищної\~ради \~у присутності\~сусідів:\~ [PERSON] \~та [PERSON] . Таким чином,\~з досліджених\~в судовому\~засіданні фактичних\~обставин справи\~судом встановлено,\~що спір\~між сторонами\~виник з\~приводу захисту\~позивачкою свого\~права користування\~житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає з вересня 2015 року, будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачує, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої його реєстрації у будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаним будинком. Відповідно до\~ч.\~1\~ст.\~141\~ЦПК України\~судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~до розміру\~задоволених позовних\~вимог.\~Суд враховує,\~що позивачка,\~звертаючись до\~суду з\~позовом,\~не заявляла\~вимог про\~стягнення з\~відповідача на\~її користь\~судового збору,\~а тому\~вважає судові\~витрати залишити\~за її\~рахунок. На підставі викладеного і

Outcome: approved