Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-03 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Між нею та [PERSON] було укладено шлюб 08 вересня 2012 року, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського управління юстиції в м. Києві, актовий запис - 854. Від шлюбу у сторін є малолітня донька - [PERSON], [INFO]. Як зазначає позивач, спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними, розходження поглядів на сімейні відносини. Подружні відносини між сторонами припинені з червня 2018 року, сім'я на даний час носить формальний характер і її збереження не відповідає інтересам сторін. Між сторонами було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, участі у забезпечення умов життя дитини того з батьків, хто проживатиме окремо та розмірі аліментів на дитину, а саме у договорі від 13 вересня 2018 року посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. Також, вищевказаним договором сторони визначили, що після розірвання шлюбу донька залишається проживати разом із матір'ю. [PERSON]. просить суд розірвати шлюб між нею та [PERSON]. Для виконання завдання підготовчого провадження у кожній судовій справі, яка розглядається за правилами загального позовного провадження, проводиться підготовче засідання, відповідно до ст. 196 ЦПК України. Позивач під час проведення підготовчого судового засідання позовні вимоги підтримала, просила розірвати шлюб, судові витрати покласти на неї. Відповідач у судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Надав до суду заяву про визнання позову. Представник відповідача в судовому засіданні зазначив, що відповідач позов визнає, та просить строк на примирення подружжя не надавати. За приписами ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, зважаючи на те, що відповідачем визнано заявлені вимоги, суд вважає за можливе постановити рішення у підготовчому засіданні. Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем 08 вересня 2012 року було зареєстровано шлюб Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Шевченківського управління юстиції в м. Києві, про що зроблено актовий запис - 854. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Шевченківського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1913. Договором від 13.09.2018 року, який посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Морозовим Г.В. сторони домовились про сплату аліментів на утримання дитини. Також, сторони погодили, що після розірвання шлюбу донька залишається проживати разом із матір'ю [PERSON]. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Судом встановлено, що сторони припинили підтримувати подружні стосунки, вести спільне господарство з червня 2018 року. Шлюб існує формально і його збереження не відповідає інтересам сторін. Частиною 2 ст. 112 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них , що має істотне значення. За обставин встановлених судом, суд вважає за можливе задовольнити вимогу позивача про розірвання шлюбу між нею та [PERSON], оскільки його збереження не відповідає інтересам позивача та відповідача. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Як вбачається із свідоцтва про шлюб, позивач [PERSON] при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України. У разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову (ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір»). Під час розгляду справи не було встановлено та не отримано відповідні докази про здійснення інших витрат, визначених ст. 131 ЦПК України. Розподіляючи судові витрати суд бере до уванги прохання позивача покластиостанні на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved