Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, відповідно до якої просить суд ухвалити рішення, яким визнати недійсним заповіт [PERSON], який посвідчено 06.04.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу. Свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] року помер її батько [PERSON]. На запит суду від 20.05.2015 року адміністрація третьої міської лікарні м.Кременчука надала довідку, замість витягу з історії лікування, в якій вказано, що згідно патологоанатомічного діагнозу її батько хворів мікронодулярним цирозом печінки, портальною гіпертензією. Асцит 2,5 л. Інтерстиціальним та альвеолярним набряком легень. Варикозне розширення вен стравоходу з кровотечею. Посттеморагічна анемія. Набряк головного мозку. Паренхіматогічна дистрофія внутрішніх органів. ІХС. Кардіосклероз атеросклеротичний. Атеросклероз аорти коронарних артерій П ст., 2 ст. (к 74,6). Повідомлено, що батько знаходився на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 05.04.2015 року, а [INFO] року помер о 10-00. 05.04.2015 року поступив у відділення ВАЗЛІТ (реанімація), а 06.04.2015 року був переведений у хірургічне відділення. Загальний стан хворого був тяжкий, Дихання було спонтанне. ЧДР-20 за хвилину Аускультативно - жорстке, тони серця послаблені, ритмічні. ЧСС-110. А/Д - 85/60. Їй стало відомо, що батько тяжко захворів на початку квітня, а тому вона разом з матір'ю провідала його і запропонувала допомогу у лікуванні, але він відмовився від матеріальної допомоги і пояснив, що лікування уже не допоможе. По своїй ініціативі він повідомив, що його майно в порядку спадкування отримає вона та його дочка від другого шлюбу [PERSON]. Батько проживав окремо у своєму будинку [ADDRESS]. Вона проживає в будинку [ADDRESS], а [PERSON] проживає в будинку [ADDRESS], тобто батько матеріально не був залежним від них - дочок. З її матір'ю шлюб був розірваний у 1988 році. На протязі багатьох років він зловживав спиртними напоями і цим довів себе до такого жахливого стану. Їй стало відомо, що 06.04.2015 року батько оформив Заповіт, яким все своє майно заповів [PERSON], і цей факт був підтверджений інформаційною довідкою від 15.04.2015 року, яку вона отримала у другій Кременчуцькій державній нотаріальній конторі, після чого вона звернулася в суд з заявою про забезпечення доказів. Після отримання копії Заповіту і довідки адміністрації 3-ї міської лікарні про те, що батько 05.04.2015 року був доставлений в реанімаційне відділення 3-ї міської лікарні, а 06.04.2015 року був посвідчений Заповіт, вона переконалася, що [PERSON] скористалась тяжким станом здоров'я батька і за допомогою приватного нотаріуса Спірідович Н.В. оформила Заповіт, коли за станом здоров'я і характером хвороб він уже не міг керувати своєю волею і діями, що підтверджується відсутністю належного (дійсного) його підпису у цьому заповіті, оскільки на лінії вчинення підпису є незрозумілий і нечитаємий підпис, який зовсім не відповідає підпису [PERSON], який виконано ним в паспорті, і тому виникає питання - якщо [PERSON] не міг виконати свій підпис, то він не міг виконувати і інші записи від його імені. Так, в Заповіті вказано, що особисто ним виконаний такий запис: «6 квітня (2015 року - надруковано) о 14 годині «55» хвилин «завещание мною зочитано, отвечаят моей воле (можно читать отвечаят /не отвечает/ моей воле). А на звороті листа Заповіту надруковано, що Заповіт до підписання прочитаний уголос заповідачем [PERSON] і власноручно підписано ним у його присутності о «15» годині «19» хвилин, а на лицевій стороні Заповіту записано, що 06 квітня 2015 року о «14» годині «55» хвилин мною прочитано, і виходить, що запис на лицевій стороні Заповіту не відповідає по часу прочитання Заповіту на 25 хвилин. Всі ці обставини свідчать, що за станом здоров'я [PERSON] уже не міг уголос читати Заповіт і знати його зміст і виразити своє волевиявлення вільно. По змісту запису: «06 квітня 2015 року...» нібито виконано заповідачем в продиктований і відсутність належності підпису фактично є порушенням закону. Ст.ст. 1248, 1257 ЦК України, щодо вимог оформлення Заповіту. Таким чином, Заповіт є недійсним з підстав, що за станом здоров'я заповідача, його тяжким станом (як вказано в довідці лікарні), створеного тяжкими хворобами, [PERSON] (батько) уже не мав змоги вільно виразити своє волевиявлення, і це підтверджується змістом довідки 3-ї міської лікарні, в якій визначено, що [PERSON] страждав від тяжких хвороб: Анемія, цироз печінки, набряк головного мозку, кровотечею із стравоходу, АД-85/60, дихання спонтанне ЧСС-110, та іншими тяжкими хворобами, які активним лікуванням неможливо було усунути і на підставі яких наступила смерть. Це підтверджується і фактом, що вона і мати не могли 06.04.2015 року спілкуватись з [PERSON], оскільки працівники хірургічного відділення повідомили їй, що хворий в тяжкому стані і неможливо з ним спілкуватись. Враховуючи вищевикладене, вона змушена була звернутися до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, суду пояснила, що з відповідачем [PERSON] її батько [PERSON] не проживав та з матір'ю відповідача одруженим ніколи не був. [PERSON] проживав зі своєю матір'ю, яка померла [INFO] року, а він помер через 40 днів після смерті матері. Братів і сестер у батька не було. Інших дітей, крім неї та відповідача, також не було. [PERSON] з матір'ю відповідача не проживав більше 15 років. Про те, що батько не спілкувався з відповідачем їй відомо зі слів сусідів та він їй особисто повідомляв, що з [PERSON] не спілкується. Вона та [PERSON] були зареєстровані за різними адресами. На утриманні батька вона не перебувала. Заяву про прийняття спадщини після померлого [PERSON] вона подавала, однак коли це було не пам'ятає, оскільки посилала її поштою приватному нотаріусу. Даних про те, чи отримав він її заяву у неї немає. Вона також зверталась до нотаріуса з заявою особисто, однак її не прийняли, оскільки нотаріуса не було на роботі. З позовом про визнання додаткового строку для прийняття спадщини не зверталась. На її користь батько заповіт не складав. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, суду пояснила, що її батько [PERSON] попросив її привести нотаріуса в лікарню, щоб скласти заповіт. Сказав, що він слабий і що хоче залишити заповіт на неї. Позивач приходила до в кінці березня або на початку квітня 2015 року і вони спілкувались з батьком про заповіт. Батько сказав, що залишить заповіт на неї і на позивача. Нотаріуса в лікарню вона привозила лише раз. Послуги нотаріуса сплачувала вона. Які документи вимагав нотаріус і які вона йому давала не пам'ятає. Хто привозив нотаріуса в лікарню вона не пам'ятає, він приїжджав на таксі або привозив батьків друг. При складанні заповіту вона присутня не була, вона весь час знаходилась за дверима палати. Батько лежав в хірургічному відділені Третьої лікарні м.Кременчука, в палаті №6, а потім його перевели. В останній раз вона батька бачила 06.04.2015 року. Батько був дуже слабий від ліків. Вона його питала, чи не бажає він, щоб вона запросила позивача [PERSON] до нього в лікарню. Батько їй повідомив, що [PERSON] не бажає бачити. Батько дії свої усвідомлював, людей впізнав, розмовляв. Згадував минуле. Жодних дій які б вказували на те, що він психічно не здоровий не вчиняв. Вів себе як завжди. Коли позивачка в останнє бачила батька їй не відомо. Батько казав, що вона до нього в лікарню не приходила. Батько розповідав, що позивач до нього приходила в кінці березня або на початку квітня і вони розмовляли про спадщину. Він позивачці сказав, що спадок залишить їм обом. Батько їй розповідав, що позивач на нього давила морально, тому він їй так і сказав, однак вже давно вирішив залишити спадщину не позивачці, а саме їй. Про те, що складений заповіт, вона дізналась в день його складання від батька. Батько повідомив, що заповіт він склав на неї. Третя особа Спірідович Н.В. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечувала, суду пояснила, що виклик нотаріуса для посвідчення заповіту в приміщенні Третьої лікарні здійснювала [PERSON]. При здійснені виклику з [PERSON] була молода особа, його прізвища вона не знає. Для оформлення виклику любим нотаріусом, відповідно до Положення про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, витребовується паспорт особи яка здійснює виклик, а також паспорт і код особи, якою будуть здійснюватись нотаріальні дії. Ці документи [PERSON] надала. Перший її виїзд до лікарні був для оцінки хворого. Вона приїхала до лікарні і спілкувалась з [PERSON], він був під крапельницею. [PERSON] вів себе нормально, відповідав на запитання, чітко виражав свої думки. Він їй сказав, що хоче скласти заповіт на дочку [PERSON]. Вона йому роз'яснила, що [PERSON] і так спадкоємиця його майна. Він їй повідомив, що в нього ще є дочка і він хоче все залишити молодшій дочці. Вона спілкувалась з ним в палаті в присутності ще двох хворих. Після спілкування з [PERSON] вона повернулась до нотаріальної контори і надрукувала заповіт, який просив скласти хворий. Після виготовлення документу вона повернулась до лікарні, хворий як лежав під крапельницею так і лежав. Коли вона йому дала прочитати заповіт, то до палати зайшла медична сестра і попросила трішки зачекати, оскільки хворому необхідно було змінити пляшечки з ліками. Хворий продовжив читати заповіт. Заповіт він прочитав в голос, після чого їй повідомив, що в заповіті відображено саме те, що він хотів. В заповіті хворий розписувався правою рукою лежачи в ліжку. Він власноручно в обидва екземпляри заповіту вносив записи. Після чого вона повернулась до нотаріальної контори з заповітом де скріпила підпис печаткою і внесла відомості до реєстру. Після проведення всіх дій, екземпляр заповіту було передано [PERSON]. Що стосується подання заяви про прийняття спадщини позивачкою, то їй відомо, що до неї в нотаріальну контору приходили дві особи, яких направили до неї з Другої державної нотаріальної контори, які вчинили скандал. Саме в який час вони приходили їй не відомо. Про їхній прихід їй повідомили працівники нотаріальної контори. Вона зателефонувала до Другої державної нотаріальної контори, де їй повідомили, що це приходила [PERSON]. Більше ці дві особи до неї не приходили. Вислухавши пояснення сторін по справі та їх представників, пояснення третьої особи, свідків, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, суд встановив наступне: Свідок [PERSON] суду пояснив, що він був другом [PERSON] та його сусідом. Вони спілкувались до останніх днів життя [PERSON]. До своєї смерті [PERSON] був повністю адекватним. Він його провідував дуже часто. Приходив до нього два - три рази на тиждень, не менше. З першою дружиною та дочкою він не спілкувався. Розповідав йому, що старша дочка приходить до нього один чи два рази на рік. З відповідачем він спілкувався частіше. До нього приходила онука. Розповідав йому, що все своє майно запише на дочку [PERSON]. В лікарню відвозив його він разом з дочкою [PERSON] та другою дружиною. Нотаріуса до лікарні привозив також він. В день приїзду нотаріуса [PERSON] перебував у нормальному стані, спілкувався, вів себе як звичайно. Нотаріус з ним поспілкувалась, потім попросила їх вийти і залишилась з ним на одинці. Нотаріуса до лікарні він привозив до обіду. Нотаріуса просила привезти [PERSON] для оформлення заповіту. До лікарні він нотаріуса привозив два рази. Свідок [PERSON] суду пояснив, що [PERSON] він знав не дуже давно. Інколи зустрічались. Коли він захворів, то він, [PERSON] і її мати пішли до [PERSON] додому. Він лежав. В квартирі було брудно. Вони запропонували [PERSON] відвезти його до лікарні, однак останній відмовився. За день до того, які він попав в лікарню вони до нього приходили, спілкувались і він не міг відкрити пляшку з ліками. Чи були в нього окуляри йому не відомо. Раніше він часто зустрічав [PERSON] на вулиці в нетверезому стані. В нього були руки такі слабкі, що він не міг писати. Про своє майно він йому ніколи нічого не казав. При ньому про те, кому залишить майно він не казав. Казав, що почуває себе нормально. Він з [PERSON] не товаришував, а тому про особисте [PERSON] йому не розповідав. Щоб якісь психічні розлади у нього були він не помічав. У нього трохи заплітався язик та трусились руки. За день до госпіталізації, коли він його бачив, [PERSON] як і раніше вів себе однаково. Сказати про те, що в нього були якісь психічні розлади він не може. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він з [PERSON] товаришував, їздив з ним постійно на рибалку, спілкувався. Потім [PERSON] захворів. Він йому повідомляв, що все майно залишить [PERSON]. З [PERSON] він спілкувався постійно, а з позивачем не спілкувався. В день, коли до нього приїздив нотаріус, він був у нього в лікарні і спілкувався з ним. [PERSON] був в адекватному стані, нормально розмовляв і все усвідомлював. Нотаріуса привозили до лікарні два рази. Один раз нотаріус з ним розмовляв, а потім приїхав складати документи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її колишній чоловік. Вони розлучились у 1988 році. Вона зустріла знайому, яка їй повідомила, що [PERSON] хворий. Вони з [PERSON] прийшли до нього додому і там була його цивільна дружина. Він попросив подати йому пляшку з ліками, які він не міг відкрити. Вони йому запропонували поїхати до лікарні, однак він відмовився. Через пару днів вона приходила і він був вдома. До лікарні він не звертався. Потім сусіди відвезли його в лікарню. Вона дізналась що він в третій лікарні, однак до нього не пускали. До нотаріуса вона з [PERSON] ходила 15.04.2015 року, щоб подати заяву про прийняття спадщини. Нотаріус відкрила реєстр і повідомила, що є заповіт. Після цього вони пішли до адвоката. Свідок [PERSON] суду пояснив, що хворий [PERSON] 05.04.2015 року поступив в реанімацію з кровотечею. Після обстеження йому поставили діагноз цироз печінки. В реанімації він був одну добу, після чого 06.04.2015 року о 09 год. 30 хв. переведений в хірургічне відділення. Стан хворого був дуже важкий. В хірургії він був дві доби на консервативному лікуванні, після чого його стан погіршився і він помер. Оперативного втручання не було, оскільки при такому діагнозі воно не передбачене. Він працює завідувачем хірургічного відділення Третьої міської лікарні. Лікарем, який займався лікування [PERSON] був [PERSON]. Хворі ліками не забезпечуються, тому приходять родичі. Хворому було призначене лікування, давали антибіотики, гемостатичний засіб, вітамін С. Знеболюючого йому не давали. Про його емоційний стан нічого сказати не може. [PERSON] постійно був у свідомості, спілкувався. Чи приїжджав до нього в лікарню нотаріус йому не відомо. Свідок [PERSON] суду пояснив, що він лікував [PERSON]. Його до хірургічного відділення було переведено з реанімації. В реанімації він був одну добу, а в хірургічному відділені 1,5-2 доби. Хто його відвідував він не пам'ятає. [PERSON] був в свідомості. Документи підписувати міг. Даних про те, що він мав психічні розлади немає. Крапельниці які ставились [PERSON] капали десь приблизно одну годину. Свідок [PERSON] суду пояснила, що працює в хірургічному відділені медичною сестрою з 1995 року і по теперішній час. Вони виконує призначення лікаря. Крапельниці та уколи робить хворим по листку призначень. Зранку лікарі проводять обхід, роблять призначення хворим, а вона їх виконує. Якщо в хворого декілька пляшок з ліками, то їх всі капають до кінця. Лікування не переривають. Хворого [PERSON] вона не пам'ятає. З ким він лежав в палаті також не пам'ятає. Хворий [PERSON] був у них в відділені, однак що з ним сталося вона не пам'ятає. Знає що в нього не було постійного місця проживання. Чи приїздив нотаріус до лікарні вона не пам'ятає. Облік відвідувачів в лікарні не ведеться. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] її сусід. Вона його знала 50 років. Вони навчались в одному класі. Знає його першу дружину і його дочку [PERSON]. [PERSON] був людиною недалекою, навчався погано, на одному місці більше двох - трьох місяців не працював. Зловживав алкогольними напоями. Після смерті його матері він помер через місяць. Іноді до нього приходили дочки. Про заповіт він нічого їй не повідомляв. [PERSON] їй казала, що забере його додому покупатися, а потім відвезе до лікарні. Це було десь за тиждень до його смерті. Він не міг ходити і його не могли помістити в машину. [PERSON] та її мати приходили до нього і топили йому піч. Помирати він не збирався, а хотів підлікуватися. Останній раз вона з ним спілкувалась за день до його госпіталізації в лікарню. Казав, що тиждень нічого не їв, бо не міг. Казав, що в нього болять внутрішні органи. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] був її сусідом. Він все життя не працював та зловживав спиртними напоями. Його все життя опікала мати і бабуся. Алкогольні напої вживав кожного дня. Останній раз вона його бачила, то він ледве ходив. Особисто з ним вона не спілкувалась. Як вбачається з матеріалів справи та не заперечується сторонами по справі, [PERSON] та [PERSON] є рідними дочками [PERSON]. Згідно листа КП «Кременчуцьке МБТІ Полтавської обласної ради» від 22.01.2016 року №1- 17, [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право на спадщину, яке видане 21.08.1963 року р.№2189 Другою Кременчуцькою державною нотаріальною конторою, належить 1/16 частина квартири [ADDRESS]. Відповідно до ст.ст. 1233-1234 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ст..ст. 124 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до ст..1248 ЦК України нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу). Як вбачається з наявного в матеріалах справи заповіту, посвідченого 06.04.2015 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. зареєстровано в реєстрі за №176, [PERSON] на випадок його зробив розпорядження, відповідно до якого усе його майно, що буде належати йому на день його смерті, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалось, а також все те, на що він буде за законом мати право, заповів [PERSON], [INFO]. 08 квітня 2015 року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], яке видане повторно Крюківським відділом державної реєстрації актів цивільного тану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції в Полтавській області 14.04.2015 року та після його смерті відкрилася спадщина. Відповідно до ст..1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно ст..ст.1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати, протягом шести місяців з часу відкриття спадщини, нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст..1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до довідки приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович Н.В. №605/01 - 16 від 17.12.2015 року, остання повідомляє, що після померлого [INFO] року [PERSON] заведена 07.05.2015 року спадкова справа №25 - 2015. Спадкоємцем померлого за заповітом являється [PERSON], яка прийняла спадщину відповідно до своєчасно поданої заяви про прийняття спадщини 07.05.2015 року за вх..№105/02 - 14. Відомості про інших спадкоємців відсутні. Відповідно до ст..ст.10, 60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу її вимог та заперечень. Позивачем [PERSON] суду не надано жодного належного доказу, які б свідчили про те, що вона постійно проживала разом із [PERSON] на час відкриття спадщини та не надано доказів того, що нею, протягом шести місяців із дня відкриття спадщини, яка відкрилася після померлого [INFO] року [PERSON], було подано у встановленому законом порядку заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1257 ЦК України заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемний. Позивачем суду не надано жодного належного доказу того, що оспорюваний заповіт складено особою, яка не мала на це права та не надано доказів, які б свідчили, що вказаний заповіт складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення. В свою чергу судом встановлено, що заповіт [PERSON] складений з додержанням вимог щодо його форми та посвідчений відповідно до вимог ст.ст. 1247,1248,1253 ЦК України. При складанні заповіту та його посвідченні приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Спірідович М.В. були дотримані вищезазначені вимоги цивільного законодавства України та Закону України «Про нотаріат». Відповідно до ч.2 ст.1257 ЦК України за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Як вбачається з позовної заяви, позивач просить визнати недійсним заповіт у зв»язку з тим, що волевиявлення [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі та останній перебував у стані, коли він не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Ч. 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Відповідно до ст. 30 ЦК України цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними. Цивільною дієздатністю фізичної особи є її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх невиконання. Згідно ч. 1 ст. 225 Цивільного кодексу України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Тобто висновок про тимчасову недієздатність учасника правочину слід робити перш за все на основі доказів, які свідчать про внутрішній, психічний стан особи в момент вчинення правочину. Хоча висновок експертизи в такій справі є лише одним із доказів у справі і йому слід давати належну оцінку в сукупності з іншими доказами, будь-які зовнішні обставини (показання свідків про поведінку особи тощо) мають лише побічне значення для встановлення того, чи була здатною особа в конкретний момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Підставою для визнання правочину недійсним за ст. 225 ЦК України може бути лише абсолютна неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Зазначена правова позиція викладена в постановах Верховного Суду України № 6- 1531цс16 від 28 вересня 2016 року, № 6-9цс12 від 29 лютого 2012 року, які згідно зі ст. 360-7 ЦПК України є обов'язковою для усіх судів України. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» правила ст. 225 ЦК України поширюються на ті випадки, коли фізичну особу не визнано недієздатною, однак у момент вчинення правочину особа перебувала в такому стані, коли вона не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо). Для визначення наявності такого стану на момент укладення правочину суд відповідно до ст. 145 ЦПК України зобов'язаний призначити судово-психіатричну експертизу за клопотанням хоча б однієї із сторін. Справи про визнання правочину недійсним із цих підстав вирішуються з урахуванням як висновку судово-психіатричної експертизи, так і інших доказів відповідно до ст. 212 ЦПК України. При розгляді справ за позовами про визнання недійсними заповітів на підставі ст. 225, ч. 2 ст. 1257 ЦК України суд відповідно до ст. 145 ЦПК України за клопотанням хоча б однієї із сторін зобов'язаний призначити посмертну судово-психіатричну експертизу. Висновок такої експертизи має стосуватися стану особи саме на момент вчинення правочину. Згідно Акту судово - психіатричного експерта №169 від 12.04.2017 року, [PERSON] станом на 06.04.2015 року виявляв ознаки психічного розладу у вигляді вираженого астенічного синдрому самотогенного походження. Наявний у [PERSON] розлад не позбавляв, але істотно впливав на його здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними при складанні заповіту 06.04.2017 року. Отже, проведеною у справі судово - психіатричної не зроблено висновку про абсолютну неспроможність [PERSON] в момент складення ним заповіту розуміти значення своїх дій та керувати ними, а лише стверджено, що існуючі в той час порушення його психічної діяльності істотно впливали на його здатність усвідомлювати значення своїх дій і керувати ними, що саме по собі не є підставою для визнання складеного в такому стані заповіту недійсним з підстав, передбачених ч. 1 ст. 225 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, встановлені обставини справи, оцінюючи в сукупності надані сторонами докази, пояснення сторін, свідків, висновок посмертної судово - психіатричної експертизи, дані, які містяться у медичній документації [PERSON], суд приходить до висновку, що вони не містять належних достатніх даних, які б свідчили, що волевиявлення заповідача [PERSON] не було вільним і не відповідало його волі та не містять даних, які б свідчили, що останній був абсолютно неспроможним в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними. Твердження позивача про те, що [PERSON] фізично не міг та не підписував оспорюваний заповіт, суд до уваги не приймає, оскільки вказані твердження позивача не підтверджені жодними належними доказами. За таких обставин, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для задоволення позову, а тому у його задоволенні необхідно відмовити.

Outcome: dismissed