Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, зважаючи на наступне. Між позивачем та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» були укладені наступні договори строкового банківського вкладу (депозиту): № 2032999 від 29.09.2014р. оформлений на шість місяців з датою повернення вкладу - 29.03.2015р., на суму 50 000 доларів США під 12,5% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2033005 від 29.09.2014р. оформлений на шість місяців з датою повернення вкладу - 29.03.2015р., на суму 50 000 доларів США під 12,5% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2033037 від 29.09.2014р. оформлений на 122 дні з датою повернення вкладу - 29.01.2015р., на суму 2 243 доларів США під 11% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2095383 від 30.12.2014р. оформлений на один місяць (30 днів) з датою повернення вкладу - 30.01.2015р., на суму 2 250,87 доларів США під 8% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+». На підставі постанови Правління Національного банку України від 05 лютого 2015 року № 83 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб 05.02.2015 року прийнято рішення № 26 про запровадження з 06.02.2015 року тимчасової адміністрації та призначення уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації в Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра». 23.04.2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05.06.2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено Уповноважену особу Фонду на ліквідацію банку. Процедура ліквідації банку продовжувалась до 04.06.2018 року, а на підставі рішення Фонду від 03.11.2016 року № 2342 - до 03.06.2020 року. Позивач зазначає, що є споживачем фінансових послуг і звернулась до суду за захистом своїх прав на підставі Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки ПАТ «КБ «Надра» порушив умови депозитних договорів, не повернувши їй кошти за вкладами у визначені строки. Невиконання зобов'язань банком щодо повернення коштів на її думку є наслідком того, що власниками істотної участі в ПАТ «КБ «Надра», які також є пов'язаними особами, допущено порушення вимог ч.1 ст.35, ст.58 Закону України «Про банки і банківську діяльність», що стало причиною віднесення банку до категорії проблемних, а через визначені Законом 180 днів - і до категорії неплатоспроможних. [PERSON], який є власником істотної участі і мажоритарним власником ПАТ «КБ «НАДРА» через володіння (90%) Centragas Holding GMbH, мав матеріальну спроможність виконати вимоги НБУ, оскільки зробив публічні заяви про готовність належної йому фінансово-промислової Групи - Group DF (Груп ДФ) докапіталізувати банк в необхідних розмірах, однак зіслався на те, що НБУ не дав йому цього зробити і банк «у них забрали». При цьому, Centragas Holding GMbH та [PERSON] жодного разу, зокрема публічно, не заявляли про матеріальну неспроможність виконати вимогу НБУ; жодна із компаній, належних Відповідачу [PERSON], зокрема тих, що входять до Group DF, не збанкротували; [PERSON] згідно рейтингів всіх відомих видань України з 2013 року по даний час входить в десятку найбагатших громадян України; [PERSON] мав матеріальні ресурси і можливості виконати вимоги НБУ, свідчать укладені ним у 2014 році угоди щодо придбання акцій телеканалу та банківської установи. Враховуючи порушення відповідачами, а саме Centragas Holding GMbH, [PERSON] норм чинного законодавства, позивач просила: визнати ПАТ «КБ «Надра» винним у невиконанні договорів вкладу №№ 2032999, 2033005, 2033037 від 29.03.2014 року, та № 2095383 від 30.12.2014 року, укладених між позивачем та ПАТ «Комерційний банк «Надра», та в порушенні вимог Закону України «Про захист прав споживачів»; визнати Centragas Holding GMbH та [PERSON] винними в порушені вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема ст.58, ч.І ст.35, та такими, чиї дії є в причинному зв'язку з невиконанням ПАТ «Комерційний банк «Надра» договорів вкладу №№ 20332999, 2033005, 2033037 від 29.03.2014 року, та № 2095383 від 30.12.2014 року, в порушенні ПАТ «Комерційний банк «Надра» Закону України «Про захист прав споживачів» та у спричиненні позивачу шкоди; визнати Centragas Holding GMbH, [PERSON] такими, що несуть солідарну відповідальність щодо відшкодування збитків, спричинених невиконанням обов'язку з повернення позивачу вкладів ПАТ «Комерційний банк «Надра», а також пені та заподіяної моральної шкоди; стягнути з [PERSON] на підставі ч.І ст.543 ЦК України як з власника істотної участі, пов'язаної особи, мажоритарного власника, кінцевого бенефіціара ПАТ «КБ «Надра», мажоритарного власника «Centragas Holding GMbH»: суму залишку вкладів з процентами в розмірі 109008,93 доларів США; пеню в розмірі 896,16 доларів США; 200 000 грн. в рахунок відшкодування моральної шкоди; зарахувати відшкодування моральної шкоди в розмірі 200 000 грн. в рахунок компенсації, виплаченої Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в розмірі 200 000 грн.; здійснити стягнення суми завданих позивачу збитків в заявленому розмірі за рахунок особистого майна та коштів [PERSON], а також за рахунок належних у [PERSON] майна та коштів комерційних структур, що входять до «Group DF», складовою якої був Відповідач-1 ПАТ «КБ «Надра» і є Centragas Holding GMbH. Всі судові витрати по розгляду справи покласти на Centragas Holding GMbH та [PERSON] Під час розгляду справи представник позивача уточнив позовні вимоги, відмовившись від вимоги відшкодування моральної шкоди і зарахування виплачених Фондом гарантування вкладів фізичних осіб 200 000 грн. в рахунок такого відшкодування, попросив відмінусувати 200 000 грн., отриманих позивачем як гарантовану компенсацію по курсу 23,1305 грн. за 1 долар США (визначених ВСУ у справі № 6-1297цс17), що становить 8 646,59 доларів США, визначивши остаточну суму до стягнення в розмірі 101 258,50 доларів США. При цьому заявив, що позивач не має жодних матеріальних та будь-яких інших вимог до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку. 30.01.2018 р. у зв»язку із набуттям чинності змін до ЦПК України в судовому засіданні вирішено питання про розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Від представника Centragas Holding GMbH, [PERSON] надійшли відзиви на позовну заяву аналогічного змісту, де зазначено наступне. Позивач стверджує, що компанія, в порушення вимог ст. 58 Закону України «Про банки і банківську діяльність» не було вжито своєчасних заходів щодо запобігання настання неплатоспроможності банку, не надано реальної фінансової підтримки банку, проведення його до капіталізації, що призвело до подальшого погіршення фінансових показників його діяльності і внаслідок таких дій ПАТ «КБ «Надра» було визнано неплатоспроможним, що завдало позивач збитків. Проте, така позиція суперечить вимогам чинного законодавства України. Кредиторські вимоги [PERSON] включені до реєстру вимог кредиторів ПАТ «КБ «Надра», отже позивач є кредитором банку. У даному випадку правовідносини, які виникли мають регулюватися спеціальним Законом - Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зважаючи на те, що в ПАТ «КБ «Надра» триває процедура ліквідації. Поза межами процедури ліквідації задоволення вимог кредиторів не передбачено. Крім того, ст. 52 Закону України визначено спеціального суб»єкта, який має право звернення з вимогами до власників істотної участі і таким суб»єктом є Фонд гарантування вкладів фізичних осіб і можливе таке звернення лише після встановлення того, що майна банку виявилося недостатньо для здійснення погашення вимог кредиторів, а така обставина може бути встановлена лише після закінчення ліквідаційної процедури. Крім того, шкода заподіяна майну особи має бути відшкодована тією особою, яка її заподіяла за умови що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв»язок та є вина зазначеної особи. Отже, вимагаючи відшкодування шкоди, стягнення суми неповернутого вкладу з власників істотної участі банку та/або їх керівників, позивачу потрібно насамперед довести факт завдання йому шкоди, докази невиконання зобов»язань та причинно - наслідковий зв»язок між невиконанням зообв»язань та заподіяною шкодою. Такі обставини позивачем не наведені, докази не надані, отже позов не може бути задоволено. Відзив на позовну заяву направлено в адресу суду та сторін і уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» І.О. Стрюковою. Нею зазначено, що ПАТ «КБ Надра» заперечує щодо задоволення вимог [PERSON] в частині визнання банку винним у невиконанні договорів вкладу та в порушенні Закону України «Про захист прав споживачів». Позивачем отримано, з огляду на положення Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», які є пріоритетними у даному випадку, грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. - гарантоване відшкодування. 01.07.2015 р. ПАТ «КБ «Надра» отримано заяву позивача про визнання кредитором банку і вимоги [PERSON] включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів на суму 2 069 514,18 грн., черговість задоволення вимог - 4. Таким чином, оскільки у ПАТ «КБ «Надра» триває процедура ліквідації і до правовідносин щодо виконання зообюв»язань за договорами мають застосовуватись норми спеціального закону поза межами якого банк не може діяти, вимоги до ПАТ «КБ «Надра» є безпідставними. Представник Національного банку України, не скористався правом надати пояснення щодо предмету спору. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені вимоги з урахуванням їх уточнень. Просив задовольнити в повному обсязі з викладених в позові підстав. Вказав, що Закон України № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» не відповідає Конституції України і суперечить їй, а тому процедура відшкодування позивачу неповернутих коштів згідно вказаного Закону є такою, що заздалегідь позбавляє позивача власності. З врахуванням цієї обставини представник позивача вважає, що суд на підставі ч.6 ст.10 ЦПК України, якщо дійде такого ж висновку, не повинен застосовувати Закон № 4452-VІ, а застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та Законів вищої юридичної сили. Представник Centragas Holding GMbH, [PERSON] заперечував щодо задоволення позову у зв»язку із відсутністю правових підстав вважати, що відповідачі спричинили шкоду вкладнику ПАТ «КБ «Надра». Представник ПАТ «КБ «Надра», представник третьої особи Національного банку України в судове засідання не з»явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, поважність причин неявки повідомлено не було. Вислухавши пояснення представника [PERSON], представника Centragas Holding GMbH, [PERSON], дослідивши надані сторонами та отримані в порядку чинного ЦПК України докази суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що між [PERSON] та Публічним акціонерним товариством «Комерційний банк «Надра» були укладені наступні договори строкового банківського вкладу (депозиту): № 2032999 від 29.09.2014р. оформлений на шість місяців з датою повернення вкладу - 29.03.2015р., на суму 50 000 доларів США під 12,5% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2033005 від 29.09.2014р. оформлений на шість місяців з датою повернення вкладу - 29.03.1015р., на суму 50 000 доларів США під 12,5% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2033037 від 29.09.2014р. оформлений на 122 дні з датою повернення вкладу - 29.01.2015р., на суму 2 243 доларів США під 11% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+»; № 2095383 від 30.12.2014р. оформлений на один місяць (30 днів) з датою повернення вкладу - 30.01.2015р., на суму 2 250,87 доларів США під 8% річних в рамках пакету послуг «Новий ПУ «Базовий+». Також встановлено, що постановою правління НБУ № 83 від 05.02.2015 року Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра» визнано неплатоспроможним. За таких обставин, Фондом гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 26 і запроваджено з 06.02.2015 року в ПАТ «КБ «Надра» тимчасову адміністрацію з призначенням уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації на три місяці. 23.04.2015 року виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 85 про продовження строків здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «КБ «Надра» до 05.06.2015 року включно та продовження повноважень уповноваженої особи Фонду на здійснення тимчасової адміністрації. Відповідно до Постанови Правління НБУ від 04.06.2015 року № 356 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» виконавчою дирекцією ФГВФО прийнято рішення від 05.06.2015 року № 113 про початок процедури ліквідації ПАТ «КБ «Надра» та призначено Стрюкову Ірину Олександрівну уповноваженою особою Фонду на ліквідацію банку, а рішенням № 616 від 28.04.2016 року продовжено процедуру ліквідації ПАТ «КБ «Надра» до 04.06.2018 року. На підставі рішення Фонду від 03.11.2016 року № 2342 ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» продовжено до 03.06.2020 року. Не заперечувалась учасниками справи під час її розгляду та обставина, що одними із найбільших учасників ПАТ «КБ «Надра» є компанія Centragas Holding GMbH та [PERSON] За приписами ст. 36 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» з дня початку процедури виведення Фондом банку з ринку призупиняються всі повноваження органів управління банку (загальних зборів, спостережної ради і правління (ради директорів) та органів контролю (ревізійної комісії та внутрішнього аудиту). Фонд набуває всі повноваження органів управління банку та органів контролю з дня початку тимчасової адміністрації і до її припинення. Так, відповідно до ст. 4 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» - основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку. На виконання свого основного завдання Фонд у порядку, передбаченому цим Законом, здійснює, зокрема, процедуру виведення неплатоспроможних банків з ринку, у тому числі шляхом здійснення тимчасової адміністрації та ліквідації банків, організовує відчуження всіх або частини активів і зобов'язань неплатоспроможного банку, продаж неплатоспроможного банку або створення та продаж перехідного банку. Приписами ст. 49 Закону визначено, Фонд припиняє приймання вимог кредиторів після закінчення 30 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону. Будь-які вимоги, що надійшли після закінчення цього строку, вважаються погашеними, крім вимог вкладників у межах гарантованої Фондом суми відшкодування за вкладами. Протягом 90 днів з дня опублікування відомостей відповідно до частини другої статті 45 цього Закону Фонд здійснює такі заходи: 1) визначає суму заборгованості кожному кредитору та відносить вимоги до певної черги погашення; 2) відхиляє вимоги в разі їх не підтвердження фактичними даними, що містяться у розпорядженні Фонду, та, у разі потреби, заявляє в установленому законодавством порядку заперечення за заявленими до банку вимогами кредиторів; 3) складає реєстр акцептованих вимог кредиторів відповідно до вимог, встановлених нормативно-правовими актами Фонду. Вимоги, не включені до реєстру акцептованих вимог кредиторів, задоволенню в ліквідаційній процедурі не підлягають і вважаються погашеними. З дня початку процедури ліквідації банку Фонд приступає до інвентаризації та оцінки майна банку з метою формування ліквідаційної маси банку. До ліквідаційної маси банку включаються будь-яке нерухоме та рухоме майно, кошти, майнові права та інші активи банку. До ліквідаційної маси банку не включається майно у випадках, прямо передбачених законом, а також ліцензія, гудвіл. Інвентаризація майна банку та формування ліквідаційної маси мають бути завершені у строк до шести місяців з дня прийняття рішення про ліквідацію банку та відкликання банківської ліцензії. Результати інвентаризації та формування ліквідаційної маси відображаються в акті, який підлягає затвердженню виконавчою дирекцією Фонду, відповідно до ст. 50 Закону. Після затвердження виконавчою дирекцією Фонду результатів інвентаризації майна банку та формування ліквідаційної маси Фонд розпочинає продаж майна неплатоспроможного Банку в порядку, визначеному ст. 51 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів згідно черговості, передбаченої в статті 52 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Вимоги кожної наступної черги задовольняються в міру надходження коштів від продажу майна (активів) банку після повного задоволення вимог попередньої черги. У разі якщо обсяг коштів, одержаних від продажу майна (активів), недостатній для повного задоволення всіх вимог однієї черги, вимоги задовольняються пропорційно до суми вимог, що належать кожному кредитору однієї черги. Вимоги до банку, незадоволені за недостатністю його майна, вважаються погашеними. (частина 1, 4 статті 52 Закону) Згідно ст. 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» ліквідація банку вважається завершеною, а банк ліквідованим з моменту внесення запису про це до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб - підприємців. Представник [PERSON] в судовому засіданні повідомив про те, що позивачем отримана гарантована сума відшкодування в межах суми у розмірі 200 000,00 грн., як це передбачено Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» та вимоги вкладника поза межами даної суми включено до реєстру акцептованих вимог кредиторів, черга задоволення вимог - 4. Не заперечуючи дані обставини, представник позивача вказує на те, що грошові кошти вказані в позові мають бути стягнені з відповідачів - компанії та [PERSON] як власників суттєвої частини банку, відповідно до приписів ст. 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» та осіб, дії яких призвели до неплатоспроможності банку, про що наголошує НБУ у відповідних прес-релізах. Статею 58 Закону України «Про банки та банківську діяльність» передбачає, що на власників істотної участі та керівників банку за рішенням суду може бути покладена відповідальність за зобов'язаннями банку в разі віднесення банку з їх вини до категорії неплатоспроможних. Передбачена зазначеною нормою відповідальність покладається на власників істотної участі банку не автоматично, а лише за наявності їх вини у настанні неплатоспроможності банку. Таким чином, при вирішенні спорів щодо відшкодування шкоди за рахунок власників істотної участі банку, необхідно встановити факт заподіяння кредитору шкоди з вини власників істотної участі, розмір зазначеної шкоди, докази невиконання власниками істотної участі своїх зобов'язань та причинно-наслідковий зв»язок між таким невиконанням зобов»язань та заподіяною шкодою. При цьому, під виною власника істотної участі у заподіянні матеріальних збитків кредитору варто розуміти наявність причинно - наслідкового зв'язку між свідомими діями / бездіяльністю особи та заподіяною в результаті цього шкодою. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи, згідно до ст. 79 ЦПК України. В свою чергу положеннями ст. 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. За приписами ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Вимагаючи відшкодування шкоди з відповідача як власника істотної участі банку, позивача належало довести факт завдання йому шкоди завдавачем такої шкоди, її розмір, надати докази невиконання відповідачем зобов»язання або вчинення ним протиправних дій, вину та причинно-наслідковий зв»язок між невиконанням зобов»язань відповідачем та заподіяною шкодою. Так було зазначено Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2018 р. у справі № 757/3766/17-ц за касаційною скаргою представника позивача на рішення Печерського районного суду м. Києва від 31.03.2017 року та ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 26.09.2017 р. Також колегією суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначено настання факту неплатоспроможності банку не є достатнім доказом того, що власники істотної участі не вживали заходів для її уникнення та звернув увагу на те, що Національний банк України не є повноважним органом, який встановлює наявність або відсутність вини особи, а може лише висловити свою точку зору з цього питання. Крім того, необхідно зазначити, що матеріали справи не містять відомостей, що до власників істотної участі банку застосовувались будь - які заходи впливу за порушення вимог законодавства у сфері банківської діяльності. З огляду на вищенаведене, положення чинного процесуального законодавства України посилання позивача на прес-релізи НБУ не можуть бути покладено в основу рішення. Посилання представника позивача на протиправність діянь та винність поведінки Centragas Holding GMbH та [PERSON], які були встановлені судовими рішеннями, що набрали чинності - постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 12.08.2016 р. по справі № 826/26617/15, постанова Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.04.2016 р. по справі № 826/18805/15 суд також не може покласти в основу рішення, зважаючи на те, що зазначеними рішеннями встановлено відсутність протиправності дій НБУ та вжиття останнім заходів стосовно безпосередньо банківської установи - ПАТ «КБ «Надра» та його посадових осіб. Також слід зазначити, що з огляду на те, що процедура ліквідації банку триває, вимоги вкладника, яким є позивач, акцептовані у встановленому порядку, підстави вважати, що на день звернення до суду і розгляду справи позивачу спричинена шкода відсутні. Приписами ст. 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. При цьому положеннями ст. 16 ЦК України визначено способи захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; ) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Здійснюючи правосуддя, згідно до ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Так, представник позивача просить визнати ПАТ «КБ «Надра» винним у невиконані договорів укладених з [PERSON], а Centragas Holding GMbH та [PERSON] винними у порушенні вимог Закону України «Про банки і банківську діяльність», зокрема, ст. 58, ч. 1 ст. 35 та такими, що заходяться у причинно-наслідковому зв»язку з невиконанням ПАТ «КБ «Надра» умов договору, проте, не доведено, що в розумінні вищенаведених норм матеріального права такий спосіб захисту прав є можливим, та наявні підстави з урахуванням наданих та отриманих відповідно до приписів ЦПК України, доказів наявності вини відповідачів у настанні наслідків неплатоспроможності банку, його ліквідації. Верховний Суд України, розглянувши питання відповідності Конституції України Закону № 4452-VІ, на Пленумі 03.07.2015 року дійшов висновку, що вказаний Закон не відповідає нормам Конституції України, та прийняв з цього приводу Постанову № 13 «Про звернення до Конституційного Суду України з конституційним поданням щодо відповідності (конституційності) Закону України Про систему гарантування вкладів фізичних осіб положенням статті 6, частини першої статті 8, частини четвертої статті 13, статей 21, 22, частин першої, четвертої, п'ятої статті 41 Конституції України». Так, Верховний Суд України звернувся до Конституційного Суду України з поданням щодо конституційності Закону № 4452-VІ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб». Представник позивача зазначає, що процедура відшкодування позивачу неповернутих коштів згідно вказаного Закону є такою, що заздалегідь позбавляє позивача власності. З врахуванням цієї обставини представник позивача вважає, що суд на підставі ч.6 ст.10 ЦПК України, якщо дійде такого ж висновку, не повинен застосовувати Закон № 4452-VІ, а застосувати норми Конституції України як норми прямої дії та Законів вищої юридичної сили. Відповідно до ч. 6 ст. 10 ЦПК України якщо суд доходить висновку, що закон чи інший правовий акт суперечить Конституції України, суд не застосовує такий закон чи інший правовий акт, а застосовує норми Конституції України як норми прямої дії. За приписами ст. 1 Закону України «Про Конституційний Суд України», в редакції що діє на момент розгляду справи по суті, Конституційний Суд України є органом конституційної юрисдикції, який забезпечує верховенство Конституції України, вирішує питання про відповідність Конституції України законів України та у передбачених Конституцією України випадках інших актів, здійснює офіційне тлумачення Конституції України, а також інші повноваження відповідно до Конституції України. До повноважень Конституційного Суду України, відповідно до ст. 7 Закону України «Про Конституційний Суд України» відноситься, зокрема, вирішення питань про відповідність Конституції України (конституційність) законів України та інших правових актів Верховної Ради України, актів Президента України, актів Кабінету Міністрів України, правових актів Верховної Ради Автономної Республіки Крим. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги звернення Пленуму Верхового Суду України до Конституційного суду України з відповідним поданням, перебирати на себе повноваження такого органу суд першої інстанції не вправі, проте, з урахуванням доводів представника позивача вважає за необхідне зазначити наступне. Положеннями ст. 55 Конституції України закріплено, що кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань». В свою чергу за приписами ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» передбачені дії Фонду в разі визнання у встановленому Законом порядку банк неплатоспроможним, введенням процедури тимчасової адміністрації, ліквідації банку. Положення чинного ЦК України передбачають можливість стягнення шкоди, що її спричинено фізичній особі за умови доведеності як наявності останньої, її розміру, неправомірності дій осіб, які на думку позивача мають відшкодувати таку шкоду, наявність зв»язку між неправомірними діями та настанням шкоди. Як було зазначено вище, такі складові які є необхідними для того, що б зробити висновок про порушення права, а отже і можливості його захисту способом обраним [PERSON] не становлено під час розгляду справи, що унеможливлює задоволення позову. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed