Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вимогами ухвалити рішення, яким визначити місце проживання малолітньої дочки [PERSON], [INFO] з матірю. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала. Відповідач позов визнав. Суд вислухав сторони, вивчив матеріали справи і встановив наступне: [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 2008 року по 2016 рік, від цього шлюбу сторони мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO] (актовий запис про народження №3015 від 11.04.2012 р. відділу державної реєстрації актів цивільного стану у м.Одесі Одеського міського управління юстиції). Сторони спільно не проживають більше двох років, шлюб між сторонами розірвано рішенням Київського райсуду м.Одеси від 16.06.2016 року. Після розірвання шлюбу між батьками дівчинка залишилась проживати з матірю. У серпні місяці 2016 року Київською рай адміністрацією як органом опіки та піклування розглядались заяви [PERSON] і його матері [PERSON] про визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з малолітньою [PERSON]. Позивачка пояснила, що вона не перешкоджає батькові і бабусі у спілкуванні з дочкою, тому інколи дитина їздить до батька і бабусі (матері відповідача). В жовтні місяці 2016 року дитина після зустрічі з батьком не повернулась додому. Оскільки відповідач і його мати відмовились спілкуватися з нею позивачкою і не повідомили про місце перебування дитини, вона [PERSON] вимушена була звертатися до поліції з заявою про розшук малолітньої дочки. Майже місяць відповідач приховував дитину і не повідомляв її місце перебування. [PERSON] доводить, що вона забезпечує належні умови для проживання, виховання і нормального розвитку дитини, що відповідач майже три роки проживає окремо від дитини, зустрічається з дочкою періодично, не переймається питаннями оздоровлення дитини, її гармонійного розвитку. З огляду на викладене, позивачка просить суд ухвалити рішення про визначення місця проживання малолітньої дитини з матірю. Відповідач в судовому засіданні позов [PERSON] визнав і пояснив, що у жовтні 2016 року він дійсно забрав дочку і не сповістив про це позивачку у відповідь на заяву [PERSON], що вона має намір відправити дитину проживати до своєї матері. При вищенаведених обставинах суд вважає, що позов [PERSON] обґрунтованим і підлягаючим задоволенню з таких підстав: Ст.157 СК передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до вимог ст.160 СК України « місце проживання дитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобовязаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкуівання з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвитку дитини». У даному випадку сторони батьки малолітньої [PERSON],[INFO] припинили сімейні відносини більше двох років назад, дитина залишилась проживати з матірю, проти чого батько не заперечував. Спосіб участі батька у вихованні та спілкуванні з дитиною визначено висновком органу опіки та піклування від 31.08.2016 року. Суд не отримав доказів, що батько має можливість створити умови, що необхідні для всебічного розвитку дочки. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України «якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати неповнолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом». Ухвалюючи дане рішення суд приймає до уваги вік дівчинки та прихильність дитини до матері. Ст.130 ч.4 ЦПК України передбачає право суду ухвали рішення в попередньому судовому засіданні при визнанні позову відповідачем в порядку, встановленому ст..174 ЦПК України. Визнання відповідачем предявленого позову не суперечить закону, не порушує права та інтереси інших осіб.

Outcome: approved