Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить встановити порядок користування квартирою [ADDRESS] в м.Києві наступним чином: виділити їй у користування кімнату площею 10,3 кв.м., з поділом особового рахунку, а відповідачу [PERSON] виділити у користування кімнату площею 9,9 кв.м. Житлову кімнату площею 17,1 кв.м, коридор, ванну кімнату, кухню та інші підсобні приміщення - залишити в спільному користуванні співвласників квартири. При цьому [PERSON] вказує на те, що вона та її батько [PERSON] мають на праві спільної часткової власності, в рівних долях, квартиру [ADDRESS], загальною площею 54,9 кв.м. Як вказує позивачка, спірна квартира складається із трьох кімнат житловою площею 37,3 кв.м., а саме: кімната площею 10,3 кв.м, кімната площею 17,1 кв.м, та кімната площею 9,9 кв.м з балконом площею 1,5 кв.м, а також коридор площею 5,8 кв.м., підсобне приміщення - 1,1 кв.м.; санвузол - 1,1 кв.м; ванна кімната площею 2,2 кв.м; кухня площею 5,9 кв.м. Позивачка також зазначає, що в спірній квартирі в установленому законом порядку зареєстровані вона та відповідач. На відповідача оформлено особовий рахунок по сплаті комунальних послуг, Свідоцтво про право власності на квартиру теж знаходиться у нього. На теперішній час відповідач користується спірною квартирою одноособово, позбавляючи її права на користування житлом. Угоди про порядок користування спільним майном між ними не досягнуто. Як вказує [PERSON], встановлення конкретного порядку користування квартирою їй необхідне для розподілу особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг за проживання в квартирі, а також з метою усунення перешкод у користування житловим приміщенням відповідно до ст. 391 ЦК України, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом. Посилаючись на зазначені обставини, положення ст.358 ЦК України, Постанову Пленуму Верховного суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», позивачка просить встановити порядок користування спірною квартирою таким чином, щоб виділити їй кімнату площею 10,3 кв.м, а відповідачу - кімнату площею 9,9 кв.м, до якої прилягає засклений балкон, кімнату житловою площею 17,1 кв.м. залишити в їх спільному користуванні. На думку [PERSON], визначення порядку користування спірною квартирою таким чином не призведе до погіршення житлових умов осіб, проживаючих в ній, та не буде підставою для постановки на облік як осіб, що потребують поліпшення житлових умов. Також, позивачка вважає, що будуть вирішені конфліктні питання стосовно оплати комунальних послуг та чітко визначені права співвласників щодо спірних кімнат та інших приміщень, які залишаються у спільному користуванні співвласників. Посилаючись на викладені обставини [PERSON] просить задовольнити її позовні вимоги. В судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] проти позову заперечують. При цьому [PERSON] надав суду заперечення, в яких зазначив, що він та донька дійсно є співвласниками трикімнатної квартири [ADDRESS], яка була добровільно ним приватизована на них обох в рівних долях. Після розлучення з дружиною, в нього склалися дружні стосунки з дочкою. Він спілкувався з донькою особисто і по телефону (вона приходила до нього додому, на роботу), вирішував її шкільні питання, допомагав у підготовці до вступу до технікуму (наймав репетиторів, оплачував підготовчі курси), приймав участь в її оздоровленні влітку, під час хвороби провідував доньку та купував ліки, на час відрядження матері донька жила разом з ним в спірній квартирі. Як вказує відповідач, він не тільки не створював їй жодних перешкод у користуванні квартирою, а постійно пропонував залишатися жити з ним, але донька вирішила проживати з матір»ю. [PERSON] також зазначає, що між ним та донькою не було сварок чи поганих стосунків. Йому незрозуміло, навіщо виділяти доньці окрему кімнату у квартирі, якщо вона може без перешкод користуватися всією квартирою. Для чого потрібно перетворити спільну з дочкою квартиру на комунальну. Якщо у доньки виникли проблеми, то вона могла звернутися до нього за допомогою, і вони спільно все б вирішили. Йому незрозуміло, чому таке питання потрібно вирішувати у судовому порядку. Як вказує відповідач, йому дуже прикро, що 18-річна донька починає своє доросле життя з подання позову до суду на власного батька. Він вимагав і не вимагає від неї сплати комунальних послуг, тому не розуміє, навіщо їй ділити особові рахунки між ними, якщо вона навчається і не має жодних доходів для утримання ? частки квартири. Відповідач також зазначає, що обставини, на які посилається донька у позові, а саме: що між ними не досягнуто угоди про порядок користування спільною квартирою, що він створює їй перешкоди у користуванні житловим приміщенням та що між ними існує конфлікт щодо оплати комунальних послуг, - не відповідають дійсності та позивачкою не доведені. Як вказує [PERSON], його донька не зверталась до нього ані усно, ані письмово щодо визначення порядку користування квартирою, тому не надала до суду відповідних доказів. Не надано позивачкою і доказів того, що він створює їй перешкоди у користуванні квартирою чи намагається позбавити її права на користування житлом, та що між ними існують конфлікти з приводу комунальних послуг. Посилаючись на викладені обставини та можливість вирішення питання мирним шляхом, відповідач та його представник [PERSON] вважають позовні вимоги [PERSON] необґрунтованими та просять відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного. Статтею 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] є дочкою відповідача [PERSON] Згідно довідки ЖЄКу-303 3 396 від 26.02.2014 року позивачка та відповідач зареєстровані у [ADDRESS] (а.с.7). Відповідно до Свідоцтва про право власності на житло, виданого 13.11.2006 року Відділом приватизації Деснянської районної у м.Києві державної адміністрації, відповідач [PERSON] та його повнолітня дочка в рівних долях є співвласниками квартири [ADDRESS] (а.с. 27-28). Згідно технічної характеристики спірна квартира складається з трьох кімнат жилою площею 37,3 кв.м., при цьому площа кімнат складає 9,9 кв.м., 17,1 кв.м. та 10,3 кв.м. При Цьому кімнати площею 9,9 кв.м. та 17,1 кв.м є суміжними (а.с. 29-31). Позивачка просить виділити їй в користування кімнату площею 10,3 кв.м, а відповідачу - кімнату площею 9,9 кв.м, до якої прилягає засклений балкон. Суміжну з цією кімнатою кімнату площею 17,1 кв.м [PERSON] просить залишити в спільному користуванні співвласників. Відповідно до вимог ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. При цьому частина 1 ст. 358 ЦК України передбачає, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. У зв»язку з цим слід вважати, що змістом внутрішніх правовідносин спільної час токової власності є право кожного зі співвласників по володінню, користуванню і розпорядженню спільним майном й обов»язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування і розпорядження спільним майном з іншими співвласниками. Здійснюючи правомочності у відношенні належної йому частки, кожен зі співвласників має право на надання в його володіння і користування тієї частини спільного майна в натурі, що відповідає його частині у праві спільної часткової власності. У випадку неможливості такого надання кожен зі співвласників має право жадати від інших співвласників відповідної компенсації. Виходячи з цих положень, порядок користування жилими приміщеннями у квартирі, яка належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у квартирі. В даному випадку, виходячи із загальної житлової площі спірної квартири - 37,3 кв.м, на позивачку [PERSON] та відповідача, на кожного, припадає по 18,65 кв.м. житлової площі. При цьому, окремих житлових приміщень такого розміру немає. При таких обставинах, суд вважає, що встановлення порядку користування спірною квартирою за варіантом, який просить [PERSON], призведе до порушення житлових прав відповідача, оскільки розмір його частки у спільній власності менший розміру кімнати загальною житловою площею 9,9 кв.м., яку просить виділити позивачка у його користування. Що стосується вимог позивачки про залишення у спільному користуванні співвласників суміжної кімнати площею 17,1 кв.м, то суд враховує наступне. Як вбачається з пояснень сторін, в спірній квартирі відповідач здійснив ремонтні роботи та перепланування квартири. Однак, поповерховий план квартири [ADDRESS] після проведеного перепланування та новими технічними характеристиками, або інші докази позивачка суду не надала. При таких обставинах суд позбавлений можливості вирішити питання по суті заявлених позивачкою вимог. Крім того, суд враховує, що згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Позивачкою [PERSON] не надано суду доказів того, що відповідач чинить їй перешкоди в користуванні квартирою, в якій 1/2 частина належить їй, через що між ними склалися конфліктні стосунки, що униможливлює вирішення питання шляхом домовленості про порядок користування квартирою. Суд також враховує, що підставою для звернення до суду з позовом про встановлення порядку користування квартирою, позивачка зазначає необхідність розподілу особового рахунку на оплату житлово-комунальних послуг, а також усунення перешкод у користуванні спірним житловим приміщення відповідно до ст. 391 ЦК України. Як зазначено в Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов»язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов»язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень ст.13, ч.3 ст.16, ст. 319 ЦК України, у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. Як вбачається з пояснень сторін і це встановлено судом, на час звернення позивачки до суду з даним позовом, з приводу користування спірною квартирою між позивачкою та відповідачем спору не існувало, конфліктні стосунки між ними відсутні. Зазначене підтверджується, як поясненнями відповідача, так і його клопотанням від 14.04.2014 року про намір врегулювання спору мирним шляхом. Суд також враховує, що між сторонами фактично не сформований порядок користування спірною квартирою. При цьому з пропозицією домовитись про порядок користування спільним майном, [PERSON] до відповідача не зверталась. Як встановлено судом, позивачці [INFO] року тільки виповнилося18 років, на теперішній час вона проживає разом зі своєю матір»ю за іншою адресою та зазначила, що поки що не має наміру вселятися у квартиру [ADDRESS] та проживати разом з батьком. Судом також встановлено, що [PERSON] на даний час навчається на 1-му курсі Національного університету харчових технологій, денної форми навчання, стипендію не отримує і, фактично перебуває на утриманні матері. Батько [PERSON], відповідач у справі, якій є співвласником спірної квартири, сплачує за неї квартплату та комунальні послуги та ніяких претензій з приводу цього до позивачки не висуває. Доказів того, що між ними існує спір щодо оплати квартири або користування нею, позивачка суду не надала. Посилаючись на те, що відповідач їй чинить перешкоди в користуванні власністю, позивачка ніколи не намагалася вселитися в спірну квартиру. При цьому позивачкою не доведено, що без визначення порядку користування квартирою її спільне з батьком проживання в одній квартирі неможливе. Як зазначає батько позивачки [PERSON], він ніяких перешкод в користуванні квартирою доньці не створює, навпаки, бажає, щоб дочка проживала разом з ним та користувалась всією квартирою [ADDRESS], а не перетворювала її на комунальну. Звернення дочки до суду з даним позовом стало для нього несподіванкою, оскільки вона до нього не зверталася, в той час як він готовий вирішити питання мирним шляхом. Враховуючи викладені обставини, положення Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист власності та інших речових прав», суд дійшов до висновку, що визначення порядку користування квартирою у зазначений позивачкою спосіб призведе до звуження існуючих майнових прав сторін та порушення їх охоронюваних законом інтересів, тому вважає, що спільну квартиру доцільно залишити у загальному користуванні співвласників. При цьому суд враховує, що позивачка є рідною донькою відповідача і між ними існують нормальні родинні стосунки, які дозволяють домовитися про порядок користування квартирою та реально спільно користуватися власністю в разі зацікавленості [PERSON] проживати в цій квартирі. Крім того, суд враховує, що співвласники квартири [ADDRESS] мають можливість вирішити свої житлові питання іншим шляхом (обміну, продажу або компенсації належної їм частки спірної житлової площі). На підставі викладеного, підстав для задоволення вимог позивачки [PERSON] суд не вбачає.

Outcome: dismissed