Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області із цивільним позовом до [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні належною їй на праві власності земельною ділянкою [NUMBER], що розташована у садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га, шляхом відновлення меж земельної ділянки відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку, зобов'язання відповідачів знести за власний рахунок металеві стовпи із натягнутою між ними проволокою та звільнити проїзд загального користування до визначених меж. Позовні вимоги мотивувала тим, що вона в порядку спадкування стала власником земельної ділянки [NUMBER], що розташована у садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га. Відповідачі є власниками сусідніх земельних ділянок. Після отримання спадщини, позивачці стало відомо, що відповідачі захопили частину належної їй земельної ділянки, встановили металеві стовпи із натягнутою між ними проволокою та використовують її на власний розсуд. Вирішити наявний спір добровільно у позасудовому порядку відповідачі відмовились, мотивуючи тим, що наявний фактичний порядок користування суміжними земельними ділянками було погоджено між ними ще раніше, тобто до оформлення позивачкою спадщини. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В ході судового розгляду, позивачка згідно усної заяви від 17.01.2015 року зменшила позовні вимоги в частині зобов'язання відповідачів знести за власний рахунок металеві стовпи із натягнутою між ними проволокою, мотивуючи тим, що після проведення судової земельно-технічної експертизи відповідачі самостійно зняли зазначені стовпи та проволоку. В судовому засіданні позивач [PERSON] у повному обсязі підтримала заявлені позовні вимоги, розмір яких було зменшено згідно заяви від 17.01.2015 року, мотивуючи в тому числі висновками судової будівельно-технічної експертизи. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав у повному обсязі з наступних підстав. Відповідач стверджував, що саме за його ініціативи та його дозволу було створено прохід загального користування (стежку) між земельними ділянками [PERSON] та його власною. Стежка була створена ще за життя батька позивачки - [PERSON], після смерті якого [PERSON] успадкувала спірну земельну ділянку. З попереднім власником суперечок з приводу використання стежки ні в кого не виникало. Крім того, [PERSON] вважає, що позивачка незаконно приватизувала та оформила за собою право власності на земельну ділянку включно зі вказаною стежкою, а тому просив у задоволенні позову відмовити. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала у повному обсязі, мотивуючи тим, що вона не встановлювала ніяких огорож на межі із земельною ділянкою [PERSON], а тому вона не порушувала прав позивачки. Додатково пояснила, що відображений у висновку план фактичного користування суміжними земельними ділянками був встановлений ще за життя батька позивачки, і тоді ніяких спорів з даного приводу не відбувалось. В той же час визнала ту обставину, що вона використовувала частину земельної ділянки, належної згідно державного акту на право власності [PERSON] Крім того визнала, що проїзд загального користування до земельної ділянки позивачки зі сторони її земельної ділянки зменшено та зобов'язалась привести проїзд до попереднього стану згідно технічної земельної документації. Заперечувала щодо стягнення із неї судових витрат, в тому числі за оплату судової експертизи. Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про задоволення позову з наступних підстав. Згідно свідоцтва про право на спадщину, виданого 19.08.2013 року державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Дишкант М.В., спадкоємцем майна померлого [PERSON] є його донька [PERSON]. Спадщина, на яку видане дане свідоцтво, складається із земельної ділянки [NUMBER], що розташована у садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га, кадастровий номер 0510100000:02:021:0137, за адресою [ADDRESS], що передана для ведення садівництва. На підставі вказаного свідоцтва про право на спадщину, 19.08.2013 року [PERSON] зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку [NUMBER], що розташована у садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га, кадастровий номер 0510100000:02:021:0137, за адресою [ADDRESS] за реєстровим № 2164741, що підтверджується витягом із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за індексним № 8158916 від 19.08.2013 року (а. с. 5-6). Право власності [PERSON] на спірну земельну ділянку також підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.08.2013 року № НВ-0500754543013 (а. с. 7). Згідно Державного акту на право приватної власності на землю серії ВН № 1/594 від 24.09.1997 року, [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER], загальною площею 581 кв. м. на території садівничого товариства «Калина», за адресою [ADDRESS]. Право власності [PERSON] підтверджується також витягом із Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 02.12.2013 року (а. с. 34). Згідно Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 333062, виданого 17.06.2010 року, [PERSON] належить земельна ділянка [NUMBER], загальною площею 0,0650 га на території садівничого товариства «Калина» у м. Вінниці. 06.01.2015 року ТОВ «Експертно-юридична фірма Соломон» складено висновок № 638 судової земельно-технічної експертизи, яка проводилась із залученням спеціаліста інженера-геодезиста ДП «Поділлягеодезкартографія». Згідно висновку даної експертизи, встановлено, що площа та конфігурація земельної ділянки, яка знаходиться за адресою м. Вінниця, 2-ий провулок Максимовича, б/н, ділянка [NUMBER] в садівничому товаристві «Калина», по фактичному порядку користування не відповідає площі та конфігурації даної земельної ділянки, зазначеним в Державному акті на право власності на земельну ділянку. Відповідно даного висновку, зміни фактичної площі та конфігурації земельної ділянки [NUMBER], що находиться у власності [PERSON], у тому числі, відбулась за рахунок збільшення земельної ділянки [NUMBER], що перебуває у власності [PERSON] за рахунок земельної ділянки позивачки, а також внаслідок облаштування між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER], яка перебуває у власності [PERSON], проходу загального користування. Невідповідність фактичного порядку користування земельною ділянкою графічно відображено у додатках до висновку. Крім того, даним висновком судової земельно-технічної експертизи встановлено, що фактична ширина проїзду до земельної ділянки, яка розташована за адресою [ADDRESS], на території садівничого товариства «Калина» [NUMBER], не відповідає ширині проїзду, визначеному державними актами на право приватної власності на землю, належну сторонам по даній справі. Зокрема, невідповідність фактичної ширини проїзду до земельної ділянки [NUMBER] відповідно до ширини проїзду, визначеної правовстановлюючими документами, відбулась за рахунок збільшення земельних ділянок [PERSON] та [PERSON] в сторону проїзду загального користування. Зазначена невідповідність відображена у додатках до висновку судової земельно-технічної експертизи. В ході судового розгляду відповідачі [PERSON] та [PERSON], надаючи пояснення по суті позову та відповідаючи на запитання суду, фактично підтвердили обставини, викладені у позовній заяві та висновку судової експертизи щодо порушення права позивачки вільно володіти та використовувати належну їй земельну ділянку за призначенням. Зокрема, відповідачка [PERSON], заперечуючи факт самовільного захоплення нею частини земельної ділянки [PERSON] і посилаючись на раніше встановлений за домовленістю із попереднім власником порядок фактичного користування, визнала ту обставину, що вона використовувала у власних потребах відображену на графічних додатках до висновку судової експертизи частину земельної ділянки [NUMBER], що належить [PERSON] Визнала відповідачка і факт збільшення її земельної ділянки за рахунок проїзду загального користування до земельної ділянки [NUMBER]. Відповідач [PERSON] визнав в судовому засіданні, що прохід загального користування між земельними ділянками [NUMBER] та [NUMBER] був створений за його ініціативи, саме тому він наполягав на необхідності подальшого існування даної стежки. Обидва відповідачі визнали також факт виникнення влітку 2014 року конфлікту між ними та сусідкою [PERSON] з приводу користування суміжними земельними ділянками, наслідком якого і стала дана судова справа, оскільки вони відмовились в добровільному порядку виконати вимоги [PERSON] щодо звільнення спірних частин її земельної ділянки. Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 цього ж Кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до частини 2 цієї ж статті, способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути в тому числі припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. Згідно статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно статті 319 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 90 Земельного кодексу України встановлено, що власники земельних ділянок мають право в тому числі самостійно господарювати на землі. Порушені права власників земельних ділянок підлягають відновленню в порядку, встановленому законом. Відповідно до положень статті 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Згідно статті 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Частиною 1 статті 60 ЦПК України встановлено обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Беручи до уваги наведені фактичні обставини справи та наявні докази, суд приходить до переконання про доведеність позовних вимог [PERSON] та необхідність задоволення позову про усунення їй перешкод у користуванні земельною ділянкою [NUMBER], що розташована у садівничому товаристві «Калина», площею 0,0859 га, шляхом відновлення меж земельної ділянки зі сторони суміжних землевласників [PERSON] та [PERSON] та відновлення проїзду загального користування до земельної ділянки [NUMBER]. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України, стягуючи їх на користь позивачки по ? частині з кожного відповідача. Загальна сума судових витрат складає 2 670,15 грн. та складається з судового збору та оплати вартості проведення судової експертизи із залученням спеціаліста ДП «Поділлягеодезкартографія». Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved