Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, а саме: просила суд виділити їй та визнати за нею право власності на наступне майно: шафа вартістю 1 000 грн. 00 коп., ліжко двоспальне вартістю 3 000 грн. 00 коп., туалетний столик вартістю 1 000 грн. 00 коп., тумба вартістю 700 грн. 00 коп., крісло вартістю 700 грн. 00 коп., кришталева люстра вартістю 1 500 грн. 00 коп., килим (3 шт.) вартістю 100 грн.х3=300 грн. 00 коп.(з облаштування спальної кімнати), ліжко односпальне вартістю 1 000 грн. 00 коп., шафа-купе вартістю 2 000 грн. 00 коп., люстра скляна вартістю 800 грн. 00 коп. (з облаштування дитячої кімнати), електропіч Electrolux вартістю 1 300 грн. 00 коп., телевізор Samsung вартістю 1 000 грн. 00 коп., стіл розкладний вартістю 1 900 грн. 00 коп., стілець (2 шт.) вартістю 300 грн.х2=600 грн. 00 коп., кавоварка вартістю 300 грн. 00 коп. (з облаштування кухні), шафа (2 шт.) вартістю 1 000 грн. 00 коп.х2=2 000 грн. 00 коп., кришталева люстра вартістю 1 500 грн. 00 коп., взуттєвий комод вартістю 1 200 грн. 00 коп., пилосос LG вартістю 500 грн. 00 коп. (з облаштування коридору), шафа (2 шт.) вартістю 1 000 грн. 00 коп.х2=2 000 грн. 00 коп. (з облаштування балкону), пральна машина Siemens вартістю 1 500 грн. 00 коп.(з облаштування ванної кімнати), морозильна камера Ardo вартістю 2 000 грн. 00 коп. (з облаштування лоджії). Також, визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею права власності на ? частину вказаної квартири. Крім того, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 48 000 грн. 00 коп. Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 26 листопада 2014 року, задоволено заяву представника позивачки та залишено без розгляду позовні вимоги, в частині розподілу майна, що викладено в пункті першому прохальної частини позовних вимог. Тобто, [PERSON] у своїх позовних вимогах просить суд визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею права власності на ? частину вказаної квартири та стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 48 000 грн. 00 коп. В ході судового розгляду, позивачка звернулась до суду із заявою про збільшення розміру позовних вимог та просила суд збільшити розмір грошової компенсації за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], на 10% його вартості. Свої позовні вимоги мотивувала тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] з 07.06.1997 по 30.12.2010 року. Крім того, вона з відповідачем проживала однією сім'єю до реєстрації шлюбу з грудня 1996 року в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. В травні 1998 року вона з новонародженим сином [PERSON], [INFO], зареєструвала місце проживання за постійною адресою проживання: [ADDRESS]. Від шлюбу з відповідачем у неї народилось двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. В липні 2003 року, на підставі отриманого відповідачем ордеру на жиле приміщення з сім'єю у складі трьох осіб, вони вселились та зареєстрували місце свого проживання у трикімнатній квартирі [ADDRESS], що належить до державного житлового фонду. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2010 року, шлюб мін нею та відповідачем було розірвано. На даний час, відповідач фактично мешкає за місцем своєї реєстрації, у приватній власності має житловий будинок в селі Бишів Київської області, однокімнатну та двокімнатну квартири в м. Києві (спадщина). Оскільки угоди про поділ та порядок користування спільним майном при розірванні шлюбу досягнуто не було, вона була змушена звернутись до суду з даним позовом для вирішення питання в судовому поряду. Вважає, що до набутого за час шлюбу з відповідачем та належного до спільної сумісної власності подружжя належить наступне майно: - однокімнатна квартира [ADDRESS]; - транспортний засіб - легковий автомобіль марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER]. Вищеперераховане майно набуте ними під час шлюбу та підлягає поділу, як спільна сумісна власність подружжя. У зв'язку з вищенаведеним, позивачка просить суд визнати однокімнатну квартиру [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнати за нею права власності на ? частину вказаної квартири. Також, стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі, збільшеної на 10 % його вартості. А також, стягнути з відповідача на її користь понесені судові витрати. В судовому засіданні представник позивачки підтримала позовні вимоги в повному обсязі з урахуванням їх збільшень та уточнень, просила суд їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач категорично заперечував проти задоволення позовних вимог в частині визнання однокімнатної квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання за позивачкою права власності на ? частину вказаної квартири; щодо стягнення з нього на користь позивачки грошової компенсації за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], заперечував, зокрема, стосовно розміру компенсації. Вислухавши пояснення представника позивачки, відповідача, з'ясувавши фактичні обставини даної справи, дослідивши письмові докази у їх сукупності та співставленні, суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для часткового задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Відповідно до ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. В ході судового розгляду встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з з 07.06.1997 по 30.12.2010 року (а.с.68 - копія свідоцтва про одруження). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 30 грудня 2010 року, шлюб, укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с.17 - копія рішення суду). В шлюбі у них народились двоє дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.14,15 - копія свідоцтва про народження). 16 липня 2003 року, на підставі отриманого [PERSON] ордеру №30076 Серії Б на жиле приміщення з сім'єю у складі трьох осіб, сторони вселились та зареєстрували місце свого проживання у трикімнатній квартирі [ADDRESS], що належить до державного житлового фонду (а.с.16 - копія ордеру; а.с.83 - копія довідки за формою №3). Так, у відповідності до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007р. №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» визначено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та ст.372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Згідно зі ст.368 ЦК України майно набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Задовольняючи частково позовні вимоги, суд виходив з наступного. Як встановлено в ході судового розгляду, транспортний засіб - легковий автомобіль марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстровано за [PERSON], однак фактичне розпорядження вказаним транспортним засобом здійснюється відповідачем. Як вбачається з матеріалів справи, 13 березня 2007 року між АКБ «Укрсоцбанк» та [PERSON] було укладено кредитний договір та надано останній грошові кошти в сумі 12 500 доларів США 00 центів на купівлю спірного автомобіля (а.с.4546 - копія кредитного договору). З довідки Київської обласної філії АКБ «Укрсоцбанк» від 07.02.2008 року за №18-13/1467, вбачається, що [PERSON] було надано кредит на придбання легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], зареєстрований 07.03.2007 року ГУ УДАІ МВС України в м. Києві, договір кредиту №380/205/07-А від 13.03.2007 року. Станом на 07.02.2008 року заборгованість за кредитом та нарахованими процентами погашена повністю (а.с.48 - копія довідки). Як пояснив відповідач в судовому засіданні, спірний автомобіль було придбано ним особисто під «таксі», за грошові кошти, які він взяв в борг у ПП [PERSON], крім того, борг останньому відповідачем було повернуто. Як вбачається з висновку Українського Центру судових експертиз №2-22/04, складеного експертом-товарознавцем Лавровим О.Г. 22 квітня 2014 року, ринковою вартість спірного автомобіля станом на проведення експертизи становить 56 755 грн. 94 коп. (а.с.129-138 - висновок). Отже, в ході судового розгляду достовірно встановлено, що спірний легковий автомобіль було придбано сторонами в період їх шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, у зв'язку з чим суд дійшов до висновку про наявність законних підстав для задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача на користь позивачки розмір грошової компенсації за ?? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі 28 377 грн. 97 коп., що становить половину ринкової вартості спірного автомобіля, визначену експертом. Що стосується заяви позивачки про збільшення розміру позовних вимог та стягнення на її користь грошової компенсації за ? частину транспортного засобу - легкового автомобіля марки «KIA», моделі MAGENTIS, 2007 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], в сумі, збільшеної на 10 % його вартості, то вона задоволенню не підлягає, оскільки не надано належних доказів та не грунтується на законі. Що стосується вимог позивачки щодо визнання однокімнатної квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину вказаної квартири, то вони задоволенню не підлягають, зважаючи на наступне. Як встановлено в ході судового розгляду, спірна квартира [ADDRESS], була придбана відповідачем шляхом повної виплати пайового внеску до житлово-будівельного кооперативу «КВАНТ». Право власності останнього на спірну квартиру виконикло до оформлення і видачі свідоцтва про право власності, виданого 29.10.1997 року, що підтверджується довідкою ЖБК «КВАНТ» від 15 жовтня 1997 року, де чітко вказано, що [PERSON] є власником кооперативної квартири [ADDRESS] відповідно до ухвали виконавчого комітету Київської міської ради від 06 вересня 1989 року №078473 Серії Ж, крім того, останній сплатив суму паєнакопичення в розмірі 4 353 карб. 73 коп. і боргів перед кооперативом не має (а.с.86 - копія довідки; а.с.85 - копія довідки). Довідкою кооператива «КВАНТ» від 08.07.2013 року №154 також підтверджується що кошти в сумі 4 353 карб. 73 коп., в рахунок погашення пайового внеску були сплачені 19.08.1989 року, номер платіжного документу №023-232 (а.с.93 - довідка). Отже, видане [PERSON] 29 жовтня 1997 року свідоцтво про право власності на вищевказану спірну кваритиру лише посвідчує право відповідача на вказане нерухоме майно, яке, як свідчать фактичні обставини справи та надані в ході судового розгляду докази, було набуте задовго до укладення шлюбу з позивачкою, а тому позовні вимоги [PERSON] щодо визнання однокімнатної квартири [ADDRESS] об'єктом спільної сумісної власності подружжя та визнання права власності на ? частину вказаної квартири, задоволенню не підлягають. На підставі наведеного та

Outcome: partial