Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] - про вселення, зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою та стягнення моральної шкоди. Позивач при зверненні до суду мотивує свої вимоги тим, що вона проживала та зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 2004 року. З позивачем проживає її неповнолітній син [PERSON], 2009 року народження. Власником квартири є брат позивача, [PERSON] Позивач зазначає, що вона була вселена в спірну квартиру за згодою власника житла, зареєстрована в ній також за згоди власника, та має право користування вказаною квартирою. Крім того, позивач зазначає, що все майно, яке знаходиться в спірній квартирі було придбано позивачем за час її проживання та належить позивачу: меблі, побутова техніка, посуд та інше, також в квартирі знаходяться особисті речі позивача та речі її дитини. В 2013 році [PERSON] звернувся до суду з вимогою про виселення позивача та зняття з реєстрації зі спірної квартири. 01. 10. 2013 року Солом'янський районний суд м. Києва ухвалив заочне рішення по справі за позовом [PERSON] про виселення без надання іншого житлового приміщення [PERSON] та вселення [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Вказаним рішенням, суд відмовив [PERSON] в задоволенні його позовних вимог щодо виселення позивача зі спірної квартири, встановивши, що позивач маю право користування спірною квартирою. Судом у вищезазначеному рішенні встановлено, що [PERSON] була вселена в спірне житлове приміщення без обмеження терміном та за згодою власника житла, зареєстрована за спірною адресою також за згодою власника, як сестра, що ним не оспорюється, та набула права постійного користування цим житловим приміщенням. Позивач зазначає, що з часу вселення і реєстрації в спірному житловому приміщенні [PERSON] не оспорював проживання та реєстрацію у встановленому законом порядку, що свідчить про те, що він визнавав за [PERSON] право користування спірним житлом. [PERSON] зазначає, що вона постійно проживає в спірній квартирі разом зі своїм неповнолітнім сином [PERSON], [INFO], з 2004 року несе витрати по утриманню житла та оплаті комунальних послуг, за час проживання зробила ремонт в спірній квартирі. Також позивач зазначає, що [PERSON] не дочекавшись поки вказане рішення суду набере законної сили під час відсутності позивача, а саме 12.10.2013 року, виламав двері та замінив замки, чим унеможливив позивачу та її дитині доступ до квартири, на прохання позивача надати ключі для виготовлення дублікату, він відмовився, посилаючись на те, що є власником квартири і буде робити з нею що хоче, в результаті чого позивач залишилась без житлового приміщення без засобів до існування, оскільки всі речі, продукти, гроші та документи були в квартирі, в яку позивач не могла потрапити. Позивач вказує, що [PERSON] фактично в спірній квартирі не проживає, ключі для виготовлення дублікату не надає, починаючи з жовтня 2013 року постійно чинить позивачу перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого ні позивач ні її дитина не можуть потрапити до квартири, де позивач зареєстрована та має право на проживання. Весь цей час, позивач вимушена тимчасово проживати за адресою по [ADDRESS], де вона є власником частини квартири, частина якої також належить [PERSON], де він до цього часу проживав і зареєстрований з 1996 року. Позивач зазначає, що вона зверталась до суду за захистом своїх прав, а саме з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. 17.03.20І4 р. Солом'янським районним судом міста Києва було ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та відшкодування матеріальних та моральних збитків та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особою такою, що втратила право користування квартирою - у задоволенні як первісного так і зустрічного позову відмовлено. Апеляційним судом міста Києва 04.06.2014 року, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17.03.2014 року було змінено шляхом виключення з мотивувальної частини посилання на відсутність у, [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], підставою для відмови в задоволенні позову [PERSON] встановлено неправильне визначення нею способу захисту своїх прав, а саме не порушення позивачем питання про вселення. Таким чином у позивача виникла необхідність звернення до суду з вимогою про вселення до спірної квартири. Окрім того, позивач зазначала, що на даний час спірна квартира знаходиться в оренді за договором оренди від 15.06.2014 року не зважаючи на те, що позивач не надавала жодної згоди на користування її майном та власними речами, які знаходяться у спірній квартирі. В зв'язку із зазначеним вище, позивач вважаючи свої права порушеними просила суд: - вселити [PERSON] та її сина [PERSON], 2009 року народження в квартиру [ADDRESS]; - зобов'язати [PERSON] не чинити перешкоди [PERSON] та її сину [PERSON] у користуванні квартирою [ADDRESS]; - стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] моральну шкоду в сумі 10000 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову та не заперечує проти ухвалення по справі заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з'явився, свого представника до суду не направив, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суду не повідомив, жодних заяв чи клопотань до суду не подавав. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що [PERSON] зареєстрована в квартирі [ADDRESS] з 2004 року. Вбачається, що власником квартири [ADDRESS] є брат позивача, [PERSON] Позивач при зверненні до суду стверджувала, що вона була вселена в спірну квартиру за згодою власника житла, зареєстрована в ній також за згоди власника, та має право користування вказаною квартирою. Також позивач зазначала, що все майно, яке знаходиться в спірній квартирі було придбано позивачем за час її проживання в квартирі та належить позивачу: меблі, побутова техніка, посуд та інше, також в квартирі знаходяться особисті речі позивача та речі її дитини. Встановлено, що в 2013 році [PERSON] звернувся до суду з вимогою про виселення [PERSON] та зняття з реєстраційного обліку у спірній квартирі. Заочним рішенням Солом'янський районний суд м. Києва від 01. 10. 2013 року, яке було залишено без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 11. 12. 2013 року, відмовлено у задоволенні позову [PERSON] в задоволенні позовних вимог про виселення [PERSON], встановивши при цьому в рішенні суду право [PERSON] на користування спірною квартирою (а.с. 11-18). Згідно вищезазначеного заочного рішення від 01. 10. 2013 року судом встановлено, що [PERSON] була вселена в спірне житлове приміщення без обмеження терміном та за згодою власника житла, зареєстрована за спірною адресою також за згодою власника, як сестра, що ним не оспорюється, та набула права постійного користування цим житловим приміщенням. Позивач при зверненні до суду зазначала, що [PERSON] не дочекавшись поки вказане рішення суду набере законної сили під час відсутності позивача, а саме 12.10.2013 року, виламав двері та замінив замки, чим унеможливив позивачу та її дитині доступ до квартири, на прохання позивача надати ключі для виготовлення дублікату, відповідач відмовився, посилаючись на те, що є власником квартири і буде робити з нею що хоче, в результаті чого позивач залишилась без житлового приміщення без засобів до існування, оскільки всі речі, продукти, гроші та документи були в квартирі, в яку позивач не могла потрапити. Вказані твердження позивача підтверджуються наявною в матеріалах справи копією довідки ГУ МВС України в м. Києві Солом'янського районного управління № 50/38910 від 19. 10. 2013 року (а.с. 10). Вбачається, що [PERSON] фактично в спірній квартирі не проживає, ключі для виготовлення дублікату позивачу не надає, починаючи з жовтня 2013 року чинить позивачу перешкоди в користуванні житлом, в результаті чого ні позивач ні її дитина не можуть потрапити до квартири, де позивач зареєстрована та має право на проживання, в зв'язку з чим позивач змушена проживати в іншому житловому приміщення за іншою адресою, а саме: [ADDRESS], де позивач є власником частини квартири, частина якої також належить [PERSON] Встановлено, що [PERSON] зверталась до суду за захистом своїх прав, а саме з позовом про усунення перешкод в користуванні квартирою [ADDRESS] та відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями відповідача. 17.03.20І4 р. Солом'янським районним судом міста Києва було ухвалено рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням та відшкодування матеріальних та моральних збитків та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особою такою, що втратила право користування квартирою - у задоволенні як первісного так і зустрічного позову відмовлено (а.с. 19-21). Апеляційним судом міста Києва 04.06.2014 року, рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 17.03.2014 року було змінено шляхом виключення з мотивувальної частини рішення посилання суду на відсутність у [PERSON] права користування квартирою [ADDRESS], як на підставу для відмови в задоволенні позову [PERSON] про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням (а.с. 22-26). Таким судом встановлено, що на даний час спірна квартира знаходиться в оренді за договором оренди від 15.06.2014 року в супереч згоди на те позивача (а.с. 27). Таким чином вбачається, що [PERSON] позбавлена права користування житловим приміщенням в якому зареєстрована на законних підставах, що порушує права позивача, в зв'язку з чим вона просила суд про задоволення, на що слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 4 ст.. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Вбачається, що чинення перешкод у користуванні спірною квартирою полягає у відмові відповідача надати позивачу ключі для виготовлення дублікату ключів, що унеможливлює доступ позивача до спірної квартири. Враховуючи вищезазначене, вимоги позивача щодо вселення позивача та її малолітнього сина та зобов'язання не чинити перешкоди у користуванні квартирою є обґрунтованими, доведеними та такими що підлягають задоволенню. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює в сумі 10000 грн., слід зазначити наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. П. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від № 4 від 31. 03. 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» встановлено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв'язку з ушкодження здоров'я, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження громадського життя, настанні негативних наслідків. З урахуванням зазначеного вище, зважаючи на те, що позивачем під час розгляду справи не було надано до суду доказів, які б підтверджували факт заподіяння їй моральних страждань, що пов'язані з діями відповідача, суд не вбачає підстав для задоволення позову в цій частині. З урахуванням часткового задоволення позову, у відповідності з вимогами ст. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору в сумі 243 грн. 60 коп. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial