Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до територіальної громади с. Манява в особі Манявської сільської ради про визнання за нею права власності на домоволодіння, що знаходиться по вул. Шевченка, 147 в с. Манява Богородчанського району Івано-Франківської області. Заявлені вимоги мотивує тим, що 12 жовтня 2013 року померла її тітка [PERSON] Вона є єдиним спадкоємцем всього майна покійної, в тому числі й житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по вул. Шевченка, 147 в с. Манява Богородчанського району, оскільки 06 серпня 2013 року тітка склала на її користь заповіт. [PERSON] була одинокою, тому осіб, які б мали право на обовязкову частку у спадщині, що відкрилась після її смерті, немає. У визначений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Через відсутність правовстановлюючих документів постановою\~ державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори від 20 жовтня 2016 року їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на вищевказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами. В судовому засіданні позивачка заявлений позов підтримала та пояснила, що свідоцтво про право власності на вищевказане домоволодіння у [PERSON] було, що підтверджується довідкою Івано-Франківського ОБТІ від 20 вересня 2016 року, в якій вказано, що згідно архівних даних 05 липня 2003 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами по вул. Шевченка, 147 в с. Манява. Підставою для реєстрації права власності було свідоцтво про право власності від 02 червня 2003 року, що видане згідно рішення виконавчого комітету Манявської сільської ради від 11 березня 2003 року. Однак вказане свідоцтво після смерті спадкодавця втрачено і в інший спосіб, окрім звернення до суду, вона не може підтвердити своє право власності на успадковане домоволодіння. Просила позов задовольнити. Представник Манявської сільської ради в судове засідання не зявився. Сільський голова [PERSON] подав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу за відсутності представника сільської ради. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи, суд прийшов до висновку, що позов слід задовольнити частково. Судом встановлено, що 06 серпня 2013 року [PERSON] склала заповіт, за яким спадкоємцем всього належного їй майна призначила позивачку. Заповіт посвідчений цього ж числа приватним нотаріусом Богородчанського районного нотаріального округу Івано-Франківської області [PERSON], зареєстрований в реєстрі за №482 (а.с.7). 12 жовтня 2013 року [PERSON] померла, про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-НМ №177270, виданого 15 жовтня 2013 року виконкомом Манявської сільської ради (а.с.6). Як вбачається з копії довідки Манявської сільської ради №722 від 11 квітня 2014 року, [PERSON] в шлюбі не перебувала, дітей у неї не було (а.с.10). Таким чином інших спадкоємців, окрім [PERSON], немає. За життя [PERSON] була власником\~домоволодіння по вул. Шевченка, 147 в с.Манява Богородчанського району Івано-Франківської області (а.с.16;18). Згідно довідки Манявської сільської ради №1777 від 17 листопада 2016 року, земельна ділянка з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд площею 0,0200 га знаходилась в користуванні [PERSON] (а.с.19). Позивачка у встановлений ст.1270 ЦК України строк подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі від 11 квітня 2014 року (а.с.12). Постановою державного нотаріуса Богородчанської районної державної нотаріальної контори [PERSON] №02-31/963 від 20 жовтня 2016 року [PERSON] відмовлено\~ у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на домоволодіння по вул. Шевченка, 147 в с. Манява Богородчанського району у звязку тим, що нею не надано документа, який би підтверджував право власності [PERSON] на зазначене нерухоме майно (а.с.17). Відповідно до технічного паспорта на садибний житловий будинок, до складу садиби входять: житловий будинок площею 72,2 кв.м, позначений літ. А; гараж площею 15,9 кв.м (літ. Б); сарай площею 21,1 кв.м (літ. В), навіс площею 15,6 кв.м (літ. Д), вбиральня і огорожа (а.с.13-15). Разом з тим, відповідно до довідки Івано-Франківського ОБТІ від 20.09.2016 року станом на вересень 2016 року, на момент здійснення поточної технічної інвентаризації до складу домоволодіння входили житловий будинок загальною площею 96 кв.м. Таким чином, технічні характеристики обєкта змінились. Житлова площа будинку збільшена на 12,7 кв.м. за рахунок внутрішнього перепланування. Відповідно до ст. 152 Житлового кодексу даний вид робіт не потребує дозвільної документації та здачі в експлуатацію. В той же час, загальна площа будинку була збільшена на 23,8 кв.м., а житлова на 10,8 кв.м. за рахунок самовільної прибудови. Правові засади виникнення права власності на обєкти нерухомості, що є обєктами незавершеного будівництва, визначені ст.331 ЦК. Однак ст.331 ЦК визначає загальні підстави та порядок набуття права власності на нове майно, створене з додержанням вимог закону, та не регулює правовий режим самочинного будівництва. Правовідносини, що виникають з приводу самочинного будівництва, тобто у випадках, коли вимоги закону при створенні нової речі (самочинному будівництві) були порушені, врегульовано спеціальною нормою, а саме ст.376 ЦК. Відповідно до ч.2 та 3 ст.331 ЦК право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, то право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, то право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Крім того, відповідно до ч.2 ст.5 закону «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», якщо законодавством передбачено прийняття в експлуатацію обєкта нерухомого майна, то державна реєстрація прав на такий обєкт проводиться після прийняття його в експлуатацію в установленому законодавством порядку. Виходячи з наведеного, суд вважає, що за позивачкою у порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] може бути визнано право власності на домоволодіння по вул. Шевченка,147 в с. Манява Богородчанського району у тому вигляді, як це було зареєстровано за спадкодавцем. Самовільна прибудова, що здійснена покійною після 2003 року, може бути успадкована позивачкою як матеріали та обладнання, які були використані у процесі самовільної прибудови. На підставі викладеного,

Outcome: partial