Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON], та стягнути з останньої судовий збір. В ході розгляду справи [PERSON] уточнила позовні вимоги, та просила виселити з квартири [ADDRESS] [PERSON] і [PERSON], [INFO], та стягнути з відповідача судовий збір. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник - адвокат [PERSON] підтримали позов, та пояснили, що 20 серпня 2012 року [PERSON] зареєструвала право власності на [ADDRESS], придбану нею з прилюдних торгів. При цьому, у зазначеній квартирі зареєстрована і продовжує проживати колишня власниця - [PERSON] разом із сином [PERSON] [INFO]. Звільнити квартиру відповідач відмовляються. В судовому засіданні відповідач [PERSON] та представник відповідача адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову, вказуючи на те, що у квартирі проживає також неповнолітній [PERSON] [INFO], а задоволення позову призведе до порушення житлових прав дитини, які охороняються як національним так і міжнародним законодавством. Прасова Л.О. - представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - прокуратури Хортицького району м. Запоріжжя, в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, посилаючись на порушення житлових прав неповнолітньої дитини відповідача. Представники третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Виконавчий комітет Запорізької міської ради, та Відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району, в судове засідання повторно не з'явились. Про розгляд справи були повідомлені належним чином. При цьому, представник Відділ опіки та піклування районної адміністрації Запорізької міської ради по Хортицькому району Дитяткова А.Г. надала до суду клопотання (а.с.100) про розгляд справи без її присутності, та вказала, що заявлені позовні вимоги не підтримує. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, представника третьої особи, та вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Припинення дії, якою порушується право та можливість суду захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом, є одними із способів захисту цивільних прав та інтересів, визначених ст. 16 ЦК України. З копії свідоцтва про право власності на майно, придбане з прилюдних торгів від 20 серпня 2012 року, зареєстрованого в реєстрі за №1956 (а.с.5), вбачається, що приватний нотаріус Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], на підставі акта державного виконавця (а.с.42) про реалізацію предмета іпотеки посвідчив, що [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS], що раніше належала [PERSON] Відповідно до копії витягу про державну реєстрацію прав, виданого ТОВ «ЗМ БТІ» (а.с.6), право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS], зареєстровано 23 серпня 2012 року, номер запису 35654 в книзі 204. Крім того, законність проведення процедури прилюдних торгів, відповідно до ч.3 ст. 61 ЦПК України встановлена рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 09 серпня 2013 року у справі ЄУН №337/3471/13-ц провадження №2/337/1654/2013 (а.с.111-113), що набрало законної сили, ухвалою апеляційного суду Запорізької області від 12 вересня 2013 року у справі №22-ц/778/4720/13 (а.с.26-26зв.), ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 грудня 2013 року у справі №6-42806св13 (а.с.114-114зв.). Відповідно до пояснень сторін в судовому засіданні, колишній власник квартири [ADDRESS] - [PERSON] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.29), продовжують проживати у вказаній квартирі, та зареєстровані за цією адресою (а.с.8, 28, 86). Як визначено ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 30 Конституції України кожному громадянину гарантується право на недоторканість житла. Частиною 5 ст. 9 ЖК України передбачено, що житлові права громадян охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Право на повагу до житла гарантує і ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основних свобод. Згідно вимог ст. 319 ЦК України, здійснення права власності полягає у тому, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 109 ЖК України передбачено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення є підставою для виселення всіх громадян, що мешкають в ньому, за винятками, встановленими законом. Після прийняття кредитором рішення про звернення стягнення на передане в іпотеку жиле приміщення всі громадяни, що мешкають в ньому, зобов'язані на письмову вимогу кредитора або нового власника цього жилого приміщення добровільно звільнити його протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо громадяни не звільняють жиле приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Відповідно до ст. 125 ЖК України, особи, які самовільно зайняли житло, на вимогу його власника зобов'язані негайно звільнити займане житло. У разі відмови такі особи підлягають виселенню в судовому порядку без надання іншого житла. Згідно ч.1 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться в порядку, встановленому законом. Встановлений ч.2 ст. 40 Закону України «Про іпотеку» порядок виселення мешканців передбачає, що після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення всі мешканці зобов'язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду. Також, відповідно до п.43 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30 березня 2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду тільки за певних умов: якщо мешканці добровільно не звільнили житловий будинок чи житлове приміщення, на яке звернуто стягнення як на предмет іпотеки, протягом одного місяця з дня отримання письмової вимоги іпотекодержателя або нового власника або в інший погоджений сторонами строк. Вимоги [PERSON] звільнити квартиру, як опубліковані в засобах масової інформації (а.с.7), так і заявлені в судових засіданнях, відповідач ігнорував та не задовольнив. Статтею 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлено, що громадяни України, іноземці та особи без громадянства реєструють своє місце проживання. Як визначено в ч.1 ст. 7 зазначеного Закону зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення про виселення, яке набрало законної сили. Таким чином, позов обґрунтований, доведений, вимоги законні, тому підлягають задоволенню. У відповідності до ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved