Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду міста Харкова з позовом, в якому просить суд визнати за нею право на спадкування за законом прав та обов`язків померлої матері та визнати за нею право (обов`язок) на укладання основного договору. В обґрунтування позову позивач зазначив, що між її матір?ю, [PERSON] , нею та відповідачем, Товариством з обмеженою відповідальністю «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», був укладений Додатковий договір №2 до Попереднього договору № 99/118 від 22.02.2018р., предметом якого є квартира [ADDRESS] , з подальшим укладанням Основного договору купівлі - продажу цієї квартири. Повна вартість квартири була повністю сплачена на момент підписання Додаткового договору №2, що було однією з обов`язкових його умов. Таким чином, оскільки свої зобов`язання щодо інвестування будівництва зазначеної квартири мати позивача, [PERSON] , виконала своєчасно і в повному обсязі, у неї виникло право вимоги до боржника, а у відповідача виникло зобов`язання передати вказану у Попередньому договорі №99/118 квартиру після введення будинку в експлуатацію. Однак, після завершення будівництва та введення будинку в експлуатацію, вказана квартира передана не була, у зв`язку з тим, що [PERSON] померла [INFO] та за життя не встигла укласти основний договір, а отже, відповідно до ст.331 ЦК України, право власності у неї не виникло. При цьому позивач зазначає, що вона є єдиною спадкоємицею своєї матері та являється спадкоємицею першої черги, і факт належного прийняття нею спадщини підтверджується документами, що містяться у спадковій справі № 313/2020, що заведена у Другій Харківській міській державній нотаріальній конторі (вул. Озерянська, 6, м. Харків, 61093). Після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини позивач звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, але оскільки [PERSON] не встигла зареєструвати своє право власності у встановленому законом порядку, 28.12.2020 року позивач отримала у нотаріуса Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дії. В наданому до суду відзиві на позов відповідач зазначає, що між позивачем, її матір?ю, [PERSON] , та відповідачем, ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» 27.12.2019 року дійсно був укладений Додатковий договір №2 до Попереднього договору №99/118 від 22.02.2018р. про намір в майбутньому укласти Основний договір купівлі - продажу квартири [ADDRESS] . Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 червня 2021 року відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 липня 2021 року року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав до суду письмову заяву, в якій визнає заявлений до нього позов, не заперечує проти ухвалення рішення про задоволення позову та просить розглядати справу за його відсутністі. Представник третьої особи Другої Харківської міської державної нотаріальної контори у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини неявки суд не сповістив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Згідно ст. 12 ч. 3 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше, як за зверненням особо, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами і іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, обов`язок доказування покладається на сторони, що є одним із принципів змагальності сторін. Суд не може збирати докази за власною ініціативою. Судом встановлено, що 22.02.2018 року між [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» був укладений Попередній договір № 99/118 про намір в майбутньому укласти Основний договір - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Надалі, між [PERSON] , [PERSON] та ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» було укладено Додатковий договір № 1 від 03.07.2018 р. до Попереднього договору № 99/118 від 22.02.2018 р., за яким [PERSON] було передано [PERSON] свої обов`язки по Попередньому договору № 99/118 від 22.02.2018 р., в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. Так, ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» зобов`язався укласти Основний договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] на умовах та у строк, передбачений Попередній договором № 99/118 від 22.02.2018 р.. Надалі, між позивачем, [PERSON] , її мамою, [PERSON] та відповідачем, ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», був укладений Додатковий договір №2 від 27.12.2019 року, за яким [PERSON] було передано [PERSON] права та обов?язки по Попередньому договору № 99/118 від 22.02.2018 р.. Таким чином, ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» зобов`язався укласти Основний договір купівлі-продажу квартири з [PERSON] на умовах та у строк, передбачений Попереднім договором № 99/118 від 22.02.2018 р.. Відповідно до ч. 1 ст. 635 Цивільного кодексу України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Додатковим договором № 2 від 27.12.2019 р. до Попереднього договору № 99/118 від 22.02.2018 р. було викладено п. 1.1. розділу 1 Предмет договору у новій редакції: «Сторона 1 та Сторона 2 зобов`язуються укласти основний договір - договір купівлі-продажу квартири номер [ADDRESS] , протягом 10(десяти) банківських днів з моменту отримання Стороною 1 витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, що підтверджує право власності на цю квартиру, але не пізніше ніж 31 березня 2020 р.». Пунктом 1.1.1. вказаного договору передбачено, що предметом Основного договору має бути 2-кімнатна квартира [ADDRESS] . Загальна площа - 69,65 кв.м., житлова площа - 32,02 кв.м. У п.п.1.1.3 та 1.1.4. Попереднього договору визначені суттєві умови Основного договору, а саме - вартість квартири (сума Договору), порядок розрахунку цієї вартості, а також порядок та строки здійснення розрахунків. Повна вартість квартири була повністю сплачена до підписання Додаткового договору №2 ,що підтверджується квитанцією № ПН47514С1 від 27.02.2018 року. Таким чином, мати позивачки, [PERSON] , взяті на себе зобов`язання за Попереднім договором купівлі-продажу щодо сплати грошових коштів виконала в повному обсязі. Державну реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] (поштова адреса) за ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти» було здійснено 20.08.2020 р., що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Також, на виконання п.1.1. Попереднього договору № 99/118 від 22.02.2018 р. відповідачем, ТОВ «Компанія з управління активами «Інвестиційні проекти», після Державної реєстрації права власності було запрошено [PERSON] на підписання основного договору купівлі-продажу Квартири. В зв?язкуз цим, згідно ч.3 ч.1 ст.635 Цивільного кодексу України, на теперішній час цей Попередній договір № 99/118 від 22.02.2018 р. не припинив свою дію і вважається дійсним. Крім того, [PERSON] відповідно до Додаткового договору №2 за життя мала обов`язок щодо укладення основного договору купівлі-продажу квартири за Попереднім договором, який [PERSON] отримала у спадок відповідно до ст.1218 ЦК України. На момент запрошення на підписання основного договору купівлі-продажу Квартири, [PERSON] померла. У зв`язку зі смертю [PERSON] , укласти основний договір та реалізувати свої обов`язки вона не встигла. Згідно із ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. На випадок своєї смерті [PERSON] не залишила жодних розпоряджень, у зв`язку з чим спадкування після її смерті відбувається за законом. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки спадкодавця. Згідно свідоцтва про народження, серія [NUMBER] від 22.09.1965 року, позивач, [PERSON] , є донькою [PERSON] .. Свідоцтво про одруження позивачки, [NUMBER] від 30.04.1988 року. Відповідно до ч. 1 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, також має право подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини у порядку ч.1 ст.1269 ЦК України. Позивач, як єдина спадкоємиця своєї матері, являється спадкоємицею першої черги. Документи, що підтверджують факт належного прийняття спадщини позивачкою, містяться у спадковій справі № 313/2020, що заведена у Другій Харківській міській державній нотаріальній конторі (вул. Озерянська, 6, м. Харків, 61093). 28.12.2020 року позивач звернулася до Другої Харківської міської державної нотаріальної із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом. 28.12.2020 року Державним нотаріусом цієї нотаріальної контори, [PERSON] , відмовлено у вчиненні нотаріальних дії. Відповідно до ст. 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування», свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку установленому цивільним законодавством. До складу спадщини, як встановлено ч. 1 ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 190 ЦК України, майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Згідно листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013р. N 24-753/0/4-13 зазначено, що статтею 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об`єкти нерухомості, в тому числі житловий будинок, інші споруди, земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на житловий будинок, іншу споруду. Суд вважає, що в даному випадку у [PERSON] виникло майнове право, пов`язане з оформленням у майбутньому Основного договору купівлі-продажу Квартири, згідно п. 1.1. Попереднього договору№ 99/118 від 22.02.2018 р., яке вона не реалізувала, оскільки померла, тому це право входить до складу спадщини, і позивач, [PERSON] , має право на його спадкування відповідно до положень ст. 1217, 1218, 1258 ЦК України. За змістом вимог ч.1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Відповідно до вимог ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.15 ЦПК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до частини 1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи вищезазначене, суд прийшов до висновку про те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право, ніж шляхом звернення до суду з відповідним позовом, його позовні вимоги є законними та обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: approved