Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Старобільського районного суду з вказаним позовом у якому зазначила, що 12.07.2014 між нею та відповідачем укладено шлюб, який не розірвано, хоча фактично спільне проживання з відповідачем припинено з серпня 2018 року. Сторони проживають в різних країнах. Від шлюбу мають двох дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Стосовно реєстрації місця проживання другої дитини [PERSON] , [INFO] , то при реєстрації його місця проживання в органах виконавчої влади Старобільської міськради, було надано засвідчену відповідним і належним чином згоду батька дитини на постійну реєстрацію за місцем проживання позивача ( [ADDRESS] ). Сторони не дійшли згоди щодо місця проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , який також проживає за адресою: [ADDRESS] . Відповідач категорично відмовляється надати згоду на реєстрацію та визначення місця проживання їх спільної дитини [PERSON] , [INFO] з позивачем. Позивач вважає, що в інтересах малолітнього сина проживати саме з нею, а не з його батьком (відповідачем по справі), оскільки в силу віку дитина потребує материнської опіки, умови проживання відповідають його потребам, що підтверджується відповідним актом обстеження умов проживання та виховання малолітньої дитини, дитина відвідує комунальний дошкільний навчальний заклад №5 «Незабудка» м. Старобільськ, дитиною набуто громадянство України, позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною, тому весь свій час присвячує дітям, батьки позивача є приватними підприємцями та забезпечують її та дітей матеріально та допомагають з дітьми. Відповідач не має постійного та достатнього доходу для матеріального забезпечення умов проживання, мешкає у квартирі, яка не облаштована у повному обсязі всім необхідним для розвитку дитини. Також позивач зазначила, що вона позитивно характеризується за місцем проживання, не вживає алкоголь та не палить, добре відноситься до дітей. Вважає за необхідне у судовому порядку встановити місце проживання малолітньої дитини разом із матір`ю. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, надала письмову заяву, в якій просила суд позов задовольнити у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився. В рамках доручення про здійснення окремих процесуальних дій, яке виконував Димитровський районний суд м. Костроми РФ, надав заперечення на позов, в якому вказав, що не визнає позовні вимоги з підстав того, що бажає, щоб його дитина [PERSON] проживав разом з ним, бо не має можливості в`їхати на територію України. Вважав, що позивач вивезла його сина на територію України без його відома, він не має можливості бачити сина. Виконати батьківські обов`язки стосовно сина зможе тільки за умови, що син буде проживати з ним разом. Зазначив, що в м. Кострома Російської Федерації його син також матиме можливість відвідувати дитячі дошкільні заклади та кружки. Представник третьої особи, що не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Старобільської райдержадміністрації Старобільського району Луганської області у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за відсутності представника та просив прийняти рішення відповідно до чинного законодавства України в інтересах малолітнього [PERSON] , [INFO] . Заслухавши у судовому засіданні сторони, дослідивши представлені докази, суд приходить наступного. У відповідності до положень ч.1\~ст.13 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.3\~ст.12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених\~кодексом. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до\~ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Відповідно до ч.1 ст.160\~СК\~України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 161 СК України, орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим з батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Відповідно до ст. 19 СК України, при розгляді судом спорів щодо місця проживання дитини, обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Сімейне законодавство України не виключає визначення місця проживання малолітньої дитини з батьком незалежно від віку дитини, якщо маються обставини, з яких дитині краще проживати з батьком ніж з матір`ю, адже відповідно до ст.\~141\~СК\~України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Але при цьому суд зобов`язаний враховувати принцип 6 Декларації прав дитини, відповідно до якого малолітня дитина може бути розлучена зі своєю матір`ю лише у винятковій ситуації.\~\~Тому для правильного вирішення спору необхідно встановити наявність або відсутність таких обставин, адже вказаний принцип на думку суду не можна тлумачити таким чином, що у матері малолітньої дитини мається беззаперечна перевага перед батьком при вирішенні питання щодо визначення місця проживання дитини. Винятковість обставин, про яку йдеться в Декларації, за наявності яких дитина може бути розлучена з її матір`ю, є оціночним поняттям, винятковість цих обставин, як і наявність обставин, зазначених у ст. 9 п. 1 Конвенції, повинні встановлюватися в результаті з`ясування обставин справи, оцінки доказів у сукупності відповідно до цивільного процесуального закону. При цьому, повинні враховуватися правила щодо змагальності цивільного процесу, рівності сторін, диспозитивності, обов`язку сторін належно довести обставини, на які вони посилаються в обґрунтування своїх вимог або заперечень. Із матеріалів справи вбачається, що сторони знаходились у зареєстрованому шлюбі, свідоцтво про укладення шлюбу від 12.07.2014, видане управлінням ЗАГС Костромської області, Російської Федерації (а.с.24-25) . Від шлюбу мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] (а.с.17) та [PERSON] , [INFO] (а.с.14). Згідно копії свідоцтва №1375 про реєстрацію за місцем проживання, [PERSON] , [INFO] зареєстрований у [ADDRESS] (а.с.15). Згідно копії довідки №329 Управління УДМС у Луганській області, [PERSON] , [INFO] , уродженець м. Ярославль Російської Федерації, набув громадянства України на підставі ч. 1 ст. 7 Закону України «Про громадянство України» (а.с.18). Згідно копії довідки про реєстрацію місця проживання, від 09.08.2017 №860, [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.21). Згідно копії акту обстеження умов проживання і виховання малолітньої дитини, за адресою : [ADDRESS] , мати дитини [PERSON] - [PERSON] проживає в будинку [PERSON] (дідусь дітей) з [INFO] 2018 року. Будинок з сучасним ремонтом, побутовою технікою. У [PERSON] є власна кімната, з ліжком та необхідними меблями та іграшками відповідно до віку дитини. Для дітей маються всі умови для належного виховання, проживання та повноцінного розвитку, достатньо життєвого простору для проведення дозвілля, сну та відпочинку (а.с.10). Батько дітей [PERSON] , 1986 року народження є громадянином Російської Федерації, зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 59-61). Між батьками не досягнуто згоди стосовно місця проживання дитини. Згідно із ч.1 ст.151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. У відповідності до статті 153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. У принципі 6 Декларації прав дитини від 20.11.1959 року проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Встановлено, що позивач та відповідач мешкають окремо. Син [PERSON] , 2016 року народження проживає разом з матір`ю за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов позивача, за місцем проживання створені належні умови для проживання та виховання дітей. З огляду на зазначені обставини, відповідно до принципу 6 Декларації прав дитини, а також той факт, що мати в найбільшій мірі може сприяти гармонійному розвитку малолітнього сина, не встановивши під час розгляду справи виняткових обставин у розумінні положень\~статті 161 СК України, які б свідчили про неможливість проживання дитини разом з матір`ю, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для визначення місця проживання дитини разом із матір`ю. Таким чином, з урахуванням встановлених судом обставин справи, вимоги позивача про визначення місця проживання дитини, відповідають вимогам закону та підлягають задоволенню. На підставі ст.64 Конституції України, принцип 6 Декларації прав дитини, Конвенції про права дитини, ратифікованою ВРУ за № 789 від 27.02.1991 року, ст.ст. 19, 141, 160, 161 СК України,

Outcome: approved