Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про стягнення суми, мотивуючи свої вимоги тим, що у січні 2012 року вона вирішила придбати квартиру [ADDRESS], що належала [PERSON] Точну дату оформлення договору купівлі-продажу вони не встановлювали, оскільки позивач попередила [PERSON], що зможе придбати кватиру тільки після продажу будинку, що належить її матері. 28.02.2012 на підтвердження наміру придбання квартири позивач передала представнику [PERSON] за довіреністю [PERSON] суму у розмірі 1 000 доларів США, а також 470 гривень на оформлення документів, про що складено відповідні розписки. 24.03.2012 відносно матері позивача було скоєно злочин, що спричинив смерть, у зв'язку із чим вона повідомила [PERSON] про неможливість укладення договору купівлі-продажу вчасно з об'єктивних причин. Однак, у грудні 2012 року [PERSON] повідомила їй, що квартиру вже продала іншим особам. За таких обставин сума наданого позивачем авансу підлягає поверненню. Посилаючись на ст.ст. 15, 16, 22, 543, 571, 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), позивач просила стягнути солідарно з відповідачів суму у розмірі 8 470,00 гривень. [PERSON] звернулась до суду із зустрічним позовом до [PERSON], третя особа - [PERSON], про визнання розписки видом забезпечення виконання зобов'язання, визнання правомірним застосування штрафної санкції, визнання грошової суми такою, що не підлягає поверненню. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що на початку 2012 року до неї звернулась [PERSON] з метою купівлі належної їй квартири за грошову суму, еквівалентну 16 000 доларам США. У зв'язку із тим, що на той момент вказана сума була у [PERSON] відсутня, вона попросила почекати до 01.05.2012. Тобто, договір купівлі -продажу квартири мав укладатись не пізніше цієї дати. На підтвердження своїх намірів придбати квартиру [PERSON] передала [PERSON], який діяв за дорученням позивача, суму еквівалентну 1 000 доларів США, про що було складено розписку. Також [PERSON] передала [PERSON] кошти для оформлення технічного паспорту на квартиру. Технічний паспорт був замовлений після отримання грошей. Приблизно 26.03.2012 [PERSON] повідомила про неможливість придбання квартири та просила зачекати приблизно півроку-рік, на що позивач відповіла відмовою, однак погодилась зачекати місяць-півтора. 15.05.2012 позивач зателефонувала [PERSON], однак вона на дзвінки не відповідала. В середині червня 2012 року до [PERSON] зателефонував [PERSON], якого вона просила її більше не турбувати. Зазначені дії [PERSON] були розцінені як відмова від договору купівлі-продажу. На початку серпня 2012 року позивач продала квартиру іншому покупцеві. В січні 2013 року позивачеві зателефонувала [PERSON] з метою придбання квартири, однак квартира вже була продана. Посилаючись на ст. 546 ЦК України, позивач вважає, що розписка про передачу коштів є видом забезпечення зобов'язань, з відповідними штрафними санкціями за їх невиконання. Оскільки [PERSON] свої зобвоязання не виконала, передана нею сума не підлягає поверненню. Просила визнати розписку від 28.02.2012 видом забезпечення виконання зобов'язання між [PERSON] та [PERSON], визнати правомірність застосування до [PERSON] штрафної санкції у вигляді стягнення грошової суми еквівалентної 1 000 доларів США на користь [PERSON], визнати грошову суму в розмірі 470 гривень такою, що не підлягає поверненню на користь [PERSON] У судове засідання позивач (відповідач за зустрічним позовом) [PERSON] не з'явилась, надіслала заяву з проханням розглянути справу за її відсутності. Представник позивача (відповідача за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] підтримав її позовні вимоги та просив їх задовольнити. У задоволенні зустрічного позову [PERSON] просив відмовити. Відповідач (третя особа за зустрічним позовом) [PERSON], представник відповідача (позивача за зустрічним позовом) [PERSON] - [PERSON] - у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову [PERSON], надав письмові заперечення проти позову, в яких вказав, що 28.02.2012 сторони уклали договір завдатку, що підтверджується розпискою, за якою [PERSON] передала [PERSON], як представнику [PERSON] в якості завдатку 1 000 доларів США в рахунок купівлі квартири [PERSON] У зв'язку із порушенням [PERSON] зобов'язання щодо своєчасного придбання квартири [PERSON], та на підставі вимог ч. 1 ст. 571 ЦК України сума завдатку не повертається. З цих підстав позовні вимоги [PERSON] є необґрунтованими та задоволенню не підлягають. Зустрічний позов [PERSON] [PERSON] підтримав та наполягав на його задоволенні. Заслухавши пояснення осіб, що беруть участь у справі, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 13.02.2012 [PERSON] видала довіреність [PERSON], якою уповноважила останнього на вчинення дій з питань отримання документів для оформлення та отримання всіх документів, необхідних для подальшого продажу належного їй нерухомого майна, в тому числі квартири [ADDRESS], а також з питань оформлення попередніх договорів стосовно вказаного нерухомого майна. Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрована в реєстрі за № 146. 28 лютого 2012 року [PERSON], діючи відповідно до наданої [PERSON] довіреності, отримав від [PERSON] 1 000 доларів США, що еквівалентно 8 000 гривням, в рахунок продажу вищевказаної квартири, про що складено розписку. Також, [PERSON] отримав від [PERSON] 470 гривень на оформлення угоди по продажу квартири, отримання яких також оформлено розпискою. У судовому засіданні встановлено та не заперечується сторонами по справі, що договір купівлі-продажу квартири між сторонами оформлений не був. Як пояснив у судовому засіданні [PERSON], у зв'язку із неможливістю оформлення [PERSON] договору купівлі-продажу в обумовлені строки, [PERSON] продала квартиру іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно зі ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. За висновком Верховного Суду України (постанова судових палат у цивільних та господарських справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12 за наслідками перегляду судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах), внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. На підставі частини 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) зазначені висновки Верховного Суду України, викладені у рішенні наслідками перегляду судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковими для суду при розгляді даної справи. Таким чином, суд зазначає, що сума у розмірі 1 000 доларів США, що еквівалентна (згідно курсу НБУ на момент розгляду справи) - 10 000 гривень, сплачена позивачем відповідачеві, - є авансом за купівлю квартири за адресою: [ADDRESS] Відповідно до ч.2 ст. 693 ЦК України, якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати. Таким чином, сплачені [PERSON] в рахунок укладення договору купівлі-продажу гроші мають бути повернуті їй в тому розмірі, в якому вони надавались [PERSON] через її представника [PERSON] Оскільки власником квартири на час передачі авансу була [PERSON], а також враховуючи, що [PERSON] отримував ці кошти, діючи за довіреністю, виданою [PERSON], суд доходить висновку, що вказані грошові кошти підлягають стягненню саме з [PERSON], а не з [PERSON] та [PERSON] солідарно, як просить [PERSON] в своєму позові. З аналогічних підстав та враховуючи, що грошові кошти у розмірі 470 гривень надавались [PERSON] для оформлення угоди, яка укладена не була, на користь [PERSON] з [PERSON] підлягають стягненню також і ці кошти. Отже, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Що стосується зустрічних позовних вимог [PERSON], то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню у повному обсязі, оскільки судом встановлено, що сума, еквівалентна 1 000 доларів США, передана [PERSON] представнику [PERSON] [PERSON], є авансом, а не завдатком. Тому, наслідки порушення зобов'язання, забезпеченого завдатком, у даному випадку застосуванню не підлягають. Також суд дійшов висновку, що сума у розмірі 470 гривень, яка передавалась на оформлення угоди, підлягає поверненню [PERSON], оскільки угода між сторонами не оформлялась. Доводи [PERSON] щодо виготовлення за ці кошти технічного паспорта на квартиру суд вважає необґрунтованими, оскільки вона не підтвердила їх відповідними доказами. Крім того, в самій розписці про передачу цих коштів необхідність виготовлення технічного паспорту не обумовлювалась. Отже, у задоволенні зустрічного позову [PERSON] суд відмовляє. Відповідно до вимог статті 88 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню судові витрати у розмірі 229,20 гривень. На підставі викладеного, ст.ст. 23, 546, 570, 693 ЦК України,

Outcome: partial