Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, за змістом якого просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю квартирою 10 в будинку 70 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі, визнавши [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою № 10 в будинку № 70 по вул. Магістральній в м. Запоріжжі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що їй, [PERSON], на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] на підставі договору від 01.07.2004 року № 596 посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округ [PERSON] У зазначеній квартирі зареєстрована в якості члена родина дочка позивача [PERSON] (до шлюбу [PERSON]) [PERSON] - відповідач по справі. Як зазначає позивач, 26.07.2008 року дочка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] та переїхала проживати до чоловіка, через деякий час вони виїхали за межі України на постійне місце проживання, однак точне місце проживання та адреса за якою мешкає відповідач, позивачу невідомі. За твердженням позивача, реєстрація місця проживання відповідача у належному їй житлі створює їй перешкоди у здійснені права власності, зокрема при продажу вказаної квартири реєстрація відповідача негативно вплине на її ціну, окрім того, позивач має складнощі в оформленні субсидії. Відповідач не проживає у спірній квартирі понад один рік без поважних причин, жодних додаткових домовленостей між останньою та позивачем не встановлювалось. На теперішній час позивач бажає скористатися наданим законом правом на усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, оскільки вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації місця проживання в добровільному порядку неможливо, відтак позивач вимушена звернутися з даним позовом до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 23.11.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено справу розглядати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 11.01.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили позов задовольнити, проти ухвалення заочного рішення по справі не заперечували. Відповідач в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду судового засідання повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавала, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за згодою позивача. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що вона є свекрухою позивача по справі, а відповідач є її внучкою, їй відомо, що відповідач по справі, яка зареєстрована за адресою: [INFO] у зазначеній квартирі не мешкає, у 2008 році остання вийшла заміж та разом з чоловіком виїхала за межі України, наскільки їй відомо до Росії. На поставлені запитання відповідала, що відповідач добровільно залишила місце своєї реєстрації, її речей у вказаному житлі немає, наміру вселитися у спірну квартиру остання не виявляла, комунальні послуги не сплачує. Окрім того свідок зазначила, що у спірній квартирі буває через день, оскільки мешкає поряд з позивачем. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, зазначила, що позивач по справі є дружиною її рідного брата, а відповідач відповідно племінниця. Свідок [PERSON] дала аналогічні пояснення поясненням [PERSON], підтвердила обставини зазначені у позові та пояснила, що у 2008 році після реєстрації шлюбу відповідач залишила своє місце реєстрації та виїхала з чоловіком за межі України. На поставлені запитання зазначила, що у спірній квартирі буває раз на тиждень, речей відповідача в квартирі вона не бачила. Заслухавши пояснення позивача, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 01.07.2004 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 596 (а.с.5), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно виданого ОП «ЗМБТІ» № 4361067 від 05.08.2004 року (а.с.6), копією технічного паспорту на зазначену квартиру (а.с.7-8). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 054892 (а.с.10) відповідач (дошлюбне прізвище [PERSON]) у звязку з укладенням шлюбу з громадянином [PERSON] змінила своє прізвище з «Лєх» на «Соболєва». Відповідно до інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 23.11.2018 року (а.с.18) відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO] з 01.09.2004 року по теперішній час. Як вбачається з акту обстеження квартири від 28.09.2018 року (а.с.9), підписаного сусідами позивача, останніми встановлено, що відповідач [PERSON] у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] не проживає з вересня 2008 року, її речей в квартирі немає. Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею\~41 Конституції України передбачено,\~що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначає позивач в позові, відповідач не мешкає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 2008 року. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано. На підставі\~вищевикладеного суд\~вважає вимоги\~позивача правомірними,\~оскільки відповідач\~у зазначеній\~квартиріне мешкає з 2008 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved