Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила: - надати дозвіл неповнолітній [PERSON], [INFO], на тимчасовий виїзд за межі України з 01 квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року, у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON]; - надати дозвіл [PERSON] на оформлення та виготовлення проїзних документів на право та тимчасовий виїзд за межі України її доньки [PERSON], [INFO], починаючи з 01 квітня 2014 року по 31 серпня 2014 року, у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON]; - судові витрати покласти на відповідача. В судове засідання позивач [PERSON] надала клопотання (а.с.56), в якому наполягає на позивних вимогах в повному обсязі, та просить розглянути справу без її участі, в порядку заочного провадження. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився. Про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку, що підтверджено поштовими повідомленнями (а.с.54). Суд розцінює його неявку - без поважної причини, та відповідно до ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України розглядає справу в порядку заочного провадження. Третя особа про розгляд справи була повідомлена належним чином (а.с.50), проте в судове засідання не з'явилась з невідомих причин, що не перешкоджає розгляду справи. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, розгляд справи здійснюється без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Відповідно до копії рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23 березня 2012 року у справі №2/0825/768/2012 (а.с.6), [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 07 листопада 2003 року по 03 квітня 2012 року. Згідно копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5), [INFO] у вказаному шлюбі народилась [PERSON]. Як вказує позивач, і проти чого не надано заперечень відповідачем, після розірвання шлюбу малолітня [PERSON] залишилась проживати з матір'ю, що крім того підтверджено рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 08 травня 2012 року у справі №2/0825/1138/2012 про стягнення зі [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] (а.с.26). На теперішній час у позивачки виникла можливість та необхідність виїхати з дочкою за межі України - до матері (а.с.9), [PERSON] (а.с.10), яка проживає у [ADDRESS]. При цьому, як вбачається з наданих суду документів, виїзд дитини за межі України не буде перешкоджати навчанню дитини (а.с.11, 46). Відповідно до копії акту обстеження житлово-побутових умов (а.с.57-58), умови проживання сім'ї за адресою: [ADDRESS] - добрі, помешкання відповідає технічним та санітарним правилам і нормам, взаємовідносини у родині доброзичливі, крім того дитині буде надана окрема кімната, обладнана для перебування дитини. Статтею 3 Конвенції «Про права дитини», ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року №789, передбачено, що в усіх діях щодо дітей незалежно від того здійснюються вони державними органами чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Відповідно до ч.7 ст. 7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними правовими актами, визнаними в Україні. Статтею 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюють законом. Відповідно до ст.ст. 2, 3 Протоколу №4 Конвенції «Про захист прав людини та основних свобод» (Рим, 04 жовтня 1950 року), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року, кожна людина має право залишати будь-яку країну, включаючи свою власну. Здійснення цих прав не підлягає жодним обмеженням, за винятком тих, які запроваджуються згідно із законом та необхідні в демократичному суспільстві в інтересах національної або громадської безпеки з метою підтримання громадського порядку, запобігання злочинам для захисту здоров'я або моралі чи з метою захисту прав і свобод інших людей. Крім того, відповідно до ч.2 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На підставі ч.2 ст. 313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків та в їхньому супроводі, або в супроводі осіб, які ними уповноважені. Згідно з ч.2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України та в'їзду в Україну громадян України» та п.18 «Правил оформлення та видачі паспортів громадянину України для виїзду за кордон та проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення», затверджені Постановою Кабінету Міністрів № 231 від 31 березня 1995 року, якщо відсутня згода одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України, може бути дозволений на підставі рішення суду. Приймаючи до уваги вищевикладене та враховуючи інтереси неповнолітньої дитини, суд вважає можливим надати дозвіл на виїзд за кордон неповнолітньої дитини, [PERSON]. Судовий збір, відповідно до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved