Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з відповідачем перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від спільного життя мають трьох малолітніх дітей: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дітей. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі по 1\~000 (одній тисячі) грн. на кожну дитину до досягнення ними повноліття. В судове засідання позивач не зявилась, в заяві на імя суду позов підтримала, справу просить розглянути без її участі. Відповідач позов визнав повністю, та просить справу розглянути без його участі, про що подав відповідну заяву. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з таких підстав.\~\~ 20 серпня 2004 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстрований Великомежиріцькою сільською радою Корецького району Рівненської області, про що було зроблено відповідний актовий запис №7.\~\~\~ Від даного шлюбу сторони по справі мають трьох малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження дітей. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі, що зазначено в ч.2 ст.181 СК України. Будь-які письмові договори про сплату аліментів сторони не укладали. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~ Позивач не має постійного доходу. А тому, їй важко одній утримувати дитину. Тобто позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Враховуючи інтереси дітей сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивача та відповідача, який, в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дитини, будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоровя, інших аліментних зобовязань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму (в редакції на час розгляду) для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Стаття 184 СК України передбачає, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. За таких обставин позов підлягає до задоволення. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved