Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, який уточнила під час розгляду справи, та остаточно просила: визнати спільним сумісним майном [PERSON] та [PERSON], який помер 08.08.2014 року: земельну ділянку площею 0,0485 га, кадастровий номер 2310400000:04:011:0139, яка розташована за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область; незавершене будівництво житлового будинку, розташоване за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область; визнати за нею право власності на зазначене нерухоме майно. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 2008 року проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON], [INFO]. 08.08.2014 року [PERSON] помер. Після його смерті відкрилась спадщина у вигляді земельної ділянки площею 0,0485 га, кадастровий номер 2310400000:04:011:0139, яка розташована за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область; незавершене будівництво житлового будинку, розташоване за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область. Вказує, що під час спільного проживання, в 2010 році, вони придбали земельну ділянку та розпочали на ній будівництво житлового будинку по вул. 8 Березня, 175 в м. Бердянську, для спільного проживання в ньому однією родиною. На протязі кількох років вони будували цей будинок, проте з виниклих фінансових проблем будівництво в подальшому було тимчасово призупинено і вони вирішили оформити право власності на незавершене будівництво на імя [PERSON], оскільки земельна ділянка, на якій проводилось будівництво, також була оформлена на його імя. Вважає, що 1/2 частина вказаної земельної ділянки та незавершеного будівництва по вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область, належать їй на праві спільного майна подружжя, так як були набуті під час спільного проживання та за спільні кошти. Окрім того, у встановлений законом строк вона, як спадкоємець четвертої черги за законом, звернулась із заявою про прийняття спадщини до Бердянської державної нотаріальної контори, де до майна померлого [PERSON] була заведена спадкова справа №433/2014. Проте, вона не має можливості отримати в нотаріальній конторі свідоцтво про право на спадщину за законом через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів на нерухоме майно. Позивач [PERSON] подала заяву про розгляд справи у її відсутність, просила позов задовольнити. [PERSON], повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи, в судове засідання не зявилась, причину неявки суду не повідомила. До суду не надходило заяв про неможливість розгляду справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає \~ задоволенню в звязку з наступним. Статтею\~ 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини громадянина захищаються судом та відповідно до вимог чинного цивільного процесуального законодавства України кожній особі гарантується право звернення безпосередньо до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно положень ст. 4 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Виходячи із змісту ч. 1 ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Як встановлено судом, право власності на земельну ділянку площею 0,0485 га, кадастровий номер 2310400000:04:011:0139, цільове призначення для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), яка розташована за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область, зареєстровано за [PERSON] на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯИ №468681, що підтверджується витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 09.08.2017 року. Право власності на незавершене будівництво житлового будинку, розташоване за адресою: вул. 8 Березня, 175, м. Бердянськ, Запорізька область (реєстраційний номер обєкта нерухомого майна 421250023104), зареєстровано за [PERSON], що підтверджується Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна №51165872 від 29.12.2015 року. Згідно ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сімєю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є обєктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Згідно ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Статтею 368 ЦК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. Пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» розяснено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 -72 СК України та ст. 372 ЦК України. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Частиною 1 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 06.04.2017 року встановлено факт проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] з [PERSON] з 2008 року по 08.08.2014 року. У відповідності до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на вищевикладене суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині визнання спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] спірної земельної ділянки, незавершеного будівництва та визнання за позивачем права власності на їх 1/2 частину. [PERSON] помер 08.08.2014 року в м. Бердянську, актовий запис про смерть №1172. З матеріалів спадкової справи №433/2014 вбачається, що після смерті [PERSON] до Бердянської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини 30.09.2014 року звернулася [PERSON], як спадкоємець четвертої черги за законом. \~ \~ \~ \~Відповідно до\~ ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1264 ЦК України встановлено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менш як пять років до часу відкриття спадщини. \~ \~ \~ \~За змістом ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобовязаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. З матеріалів справи вбачається, що\~ позивач позбавлений можливості отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом на 1/2 частину спірної земельної ділянки та 1/2 частину незавершеного будівництва через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів, що підтверджують належність нерухомого майна спадкодавцю. Отже, аналізуючи докази, суд приймає до уваги письмові докази, надані позивачем, і приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню в цілому.

Outcome: approved