Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Голосіївського районного суду міста Києва з позовом до [PERSON] та просить суд стягнути з відповідача на її користь суму заборгованості по виплаті аліментів у розмірі 262 877,22 грн., яка утворилась за період з 01.05.2011р. по 31.12.2016р., інфляційні втрати за весь час прострочення в розмірі 135 604,09 грн., три проценти річних від простроченої суми в розмірі 19 627,10 грн., суму неустойки в розмірі 10 723,52 грн. В обгрунтування позову зазначає, що Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2011р. розірвано шлюб між нею та відповідачем. Також рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2011р. з відповідача було стягнуто на користь позивача аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей у розмірі 2/3 частин усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2011р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2016р. змінено спосіб присудження аліментів, встановлений рішенням суду від 18.10.2011р. При цьому, як вказує позивач, станом на 26.12.2016р. по виконавчому провадженню ВП №30254112 у відповідача утворилась заборгованість у розмірі 262 877,22 грн. за період з травня 2011р. Також згідно ст. 196 Сімейного кодексу України, ст. 625 Цивільного кодексу України позивач просить стягнути з відповідача пеню, 3% річних та інфляційні витрати. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 07.04.2021р. відкрито провадження у справі, вирішено розгляд справи проводити у спрощеному провадженні з викликом учасників справи, справу призначено до розгляду. Відповідач у судові засідання 09.06.2021р. та 16.08.2021р. не з`являвся. Відповідач належним чином був повідомлений про розгляд даної справи судом. Клопотання про відкладення розгляду справи від відповідача не надходило. У відповідності до частини восьмої статті 279 ЦПК України при розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи. У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову. На підставі ст. 178 ЦПК України справа розглянута за наявними в ній матеріалами. Дослідивши матеріали цивільної справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, судом встановлено наступне. Сторони перебували у шлюбі з 31.05.2003р. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2016р. шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 18.10.2011р. у справі №2-5290/11 з відповідача на користь позивача було стягнуто аліменти на утримання двох неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 2/3 частини усіх видів його заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 16.05.2011р. і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. На виконання вказаного рішення виданий виконавчий лист про стягнення з [PERSON] аліментів. Також державною виконавчою службою Голосіївського районного управління юстиції було відкрито виконавче провадження ВП№30254112 з виконання виконавчого листа №2-2590/11, виданого 22.11.2011р. Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 29.11.2016р. змінено спосіб присудження аліментів, встановлений рішення суду від 18.10.2011р., стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12.08.2016р., до повноліття дитини, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] в розмірі 1 000,00 грн. щомісячно, починаючи з 12.08.2016р., до повноліття дитини. На виконання рішення суду були видані виконавчі листи №752/12622/16-ц від 01.02.2017р. та відкриті виконавчі провадження по їх виконанню 07.02.2017р. та 08.02.2017р. Постановою від 28.02.2017р. державного виконавця Голосіївського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві винесено постанову про закінчення виконавчого провадження з виконання виконавчого листа №2-2590/11, виданого 22.11.2011р., на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження». Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 23.04.2021р. у справі №752/3358/21 за позовом [PERSON] до [PERSON] про зміну розміру аліментів змінено розмір стягнення аліментів, який встановлений рішенням суду від 29.11.2016р., на 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з набранням рішення законної сили і до досягнення дітьми повноліття. Позивач з посиланням на розрахунок заборгованості 23/11(ВП№30254112), виданий Голосіївським районним відділом державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві, просить стягнути з відповідача заборгованість за аліментами в розмірі 262 877,22 грн. Виходячи з наявних у матеріалах справи та досліджених письмових доказів, суд приходить до висновку про те, що доводи позивача щодо наявності правових підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача заборгованості по аліментам не відповідають обставинам справи та положенням закону. Порядок стягнення аліментів на утримання дітей визначається ст.ст. 194-197 Сімейного Кодексу України та Законом України «Про виконавче провадження». Статтею 71 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом, але не менше мінімального гарантованого розміру, передбаченого Сімейним кодексом України. Визначення суми заборгованості зі сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому Сімейним кодексом України. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісяця, а також проводити індексацію розміру аліментів відповідно до частини першої цієї статті. У частині 8 ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішується судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Відповідно до розділу VII ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень» сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їх права чи свободи (ст. 447 ЦПК України). Заборгованість за аліментами стягується незалежно від досягнення дитиною повноліття. (ч. 2, 4 ст. 194 Сімейного кодексу України). Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а в разі спору - судом (ч. 4 ст. 195 Сімейного кодексу України). Виходячи зі змісту вищенаведених законодавчих норм, спір щодо розміру заборгованості за аліментами виникає між стороною виконавчого провадження (стягувачем та/чи боржником) і державним виконавцем, до компетенції якого законодавець відніс обчислення розміру заборгованості за аліментами. Стягнення заборгованості за аліментами за рішенням суду сімейне законодавство (ч. 3 ст. 194 СК України) передбачає лише у випадку відрахування аліментів на дитину за ініціативою платника (ст. 187 СК України). У даному випадку стягнення аліментів на утримання дитини відбувалося за рішенням суду. Таким чином, для стягнення заборгованості за аліментами, які стягуються за рішенням суду, законодавець не вимагає окремого рішення суду про стягнення такої заборгованості, а встановлює порядок її стягнення в межах виконавчого провадження за рішенням суду про стягнення аліментів. У рамках даної справи заявлені вимоги про стягнення заборгованості по сплаті аліментів, а не про обчислення розміру заборгованості по сплаті аліментів. Дії державного виконавця, пов`язані із обчисленням розміру заборгованості із сплати аліментів та складенням відповідного розрахунку, в рамках даної справи не оскаржені. Виходячи з наведених положень сімейного законодавства та Закону України «Про виконавче провадження» у контексті обставин даної справи, сам факт наявності у відповідача заборгованості по аліментам за вказаний період, обчисленої згідно з довідкою-розрахунком державного виконавця, розмір якої на час ухвалення цього рішення не оспорений ні стягувачем, ні боржником у порядку, встановленому законом, не може бути прийнятий судом в якості підстав для стягнення цієї заборгованості в судовому порядку за окремим рішенням суду. Щодо стягнення з відповідача розміру пені за прострочення сплати аліментів, а також інфляційних витрат та 3% річних суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. У відповідності до ч. 1 ст. 196 Сімейного кодексу України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. У постанові від 03.04.2019р. у справі №333/6020/16-ц Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в будь-якому випадку, чи то у разі стягнення аліментів у частці від доходу, чи у твердій грошовій, цей платіж є періодичним і повинен сплачуватися платником аліментів кожного місяця. У разі несплати аліментів у поточному місяці, з 01 числа наступного місяця виникає заборгованість, яка тягне відповідальність у вигляді неустойки. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується розмір несплачених аліментів за кожен місяць та кількість днів прострочення за кожним платежем окремо. Аліменти нараховуються щомісячно, тому строк виконання цього обов`язку буде різним, а, отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Розмір пені за місячним платежем розраховується так: заборгованість зі сплати аліментів за конкретний місяць (місячний платіж) необхідно помножити на кількість днів заборгованості, які відраховуються з першого дня місяця, наступного за місяцем, у якому мали бути сплачені, але не сплачувалися аліменти, до дня їх фактичної виплати (при цьому день виконання зобов`язання не включається до строку заборгованості) та помножити на 1 відсоток. Тобто формула така: заборгованість за місяць х кількість днів заборгованості х 1%. За таким правилом обраховується пеня за кожним простроченим місячним платежем. Загальний розмір пені становить суму розмірів пені, обрахованої за кожним місячним (періодичним) платежем. Позивач просить стягнути з відповідача суму пені за період прострочення сплати аліментів з 16.05.2011 р. по 26.12.2016р. (включно). За розрахунком позивача розмір пені складає суму 10 723,52 грн. Відповідач контррозрахунку суми пені за прострочені аліменти суду не надав. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідачем не спростовано належними засобами доказування наявності заборгованості перед позивачем по сплаті аліментів, а також не спростовано нараховану суму пені. Оскільки позивачем заявлена до стягнення сума пені в розмірі 10 723,52 грн., то вказаний розмір і підлягає до стягнення з відповідача. Згідно ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Згідно розрахунку позивача сума 3% річних та інфляційних витрат складає 19 627,10 грн. та 135 604,09 грн. відповідно. Відповідач контррозрахунку суми 3% річних та інфляційних витрат до матеріалів справи не надав та не спростував нараховані позивачем суми. Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява №4909/04). Отже, вимоги позивача про стягнення 3% річних та інфляційних витрат є обгрунтованими та підлягають задоволенню. За таких обставин, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково. Згідно із ч. 6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь держави пропорційно до задоволеної частини позовних вимог. На підставі ст. ст. 180, 194, 196 Сімейного кодексу України,

Outcome: partial