Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом,в якому зазначила, що з 25 квітня 2009 року вона та [PERSON] перебували у шлюбі. Від шлюбу мають дитину - сина [PERSON], [INFO]. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2010 року шлюб було розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу було змінено на [PERSON]. Фактично шлюбні стосунки було припинено з квітня 2010 року, з відповідачем проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів стосовно міста проживання дитини не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже сім років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Аліменти відповідач не платить. Позивач просить суд позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], у відношенні малолітнього сина [PERSON], [INFO] У судовому засіданні позивач позов підтримала. Відповідач у судове засідання не з»явився, надав суду заяву, в якій просить суд розглядати справу у його відсутності, з позовом згоден. Представник органу опіки та піклування з позовом згодна. Заслухавши пояснення позивача, представника третьої особи, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що з 25 квітня 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованому Запорізьким міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що у книзі реєстрації шлюбів був зроблений актовий запис № 197. Від шлюбу мають сина, [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження, виданим відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтневого районного управління юстиції у м. Запоріжжя 27 серпня 2009 року. Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 25.11.2010 року шлюб між сторонами було розірвано, прізвище [PERSON] після розірвання шлюбу було змінено на [PERSON]. Фактично шлюбні стосунки було припинено з квітня 2010 року, сторони проживають окремо, дитина проживає з позивачем. Спорів стосовно міста проживання сина не було, відповідач не заперечував, що дитина буде проживати з позивачем. Весь цей час відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у її вихованні. На сьогоднішній день дитині вже сім років, вона не пам'ятає батька та немає до нього ніяких почуттів, оскільки за всі ці роки жодного разу його не бачила. Син сторін знаходиться на обліку в дитячій міській поліклініці №7.Нагляд за станом здоров'я дитини з моменту її народження здійснює мати, [PERSON] Батько - [PERSON] участі в цій сфері життя дитини не приймав. [PERSON] відвідував дитячий дошкільний заклад №182 м. Запоріжжя з 03.08. 2011р. по 25.08. 2015р., що підтверджується довідкою виданою дошкільним закладом від 06.12.2016р. Згідно довідки, за час перебування у дошкільному закладі батько дитини в вихованні участі не приймав, жодного разу не з'являвся. Ці факти також підтверджуються характеристикою із Запорізької загальноосвітньої школи 1-3 ст. №1 ім. Т.Г. Шевченка. Копії надаються до матеріалів справи. На виконання рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя по справі №2/0808/2179/2012 позивачем було отримано виконавчий лист та направлено його до відділу державної виконавчої служби Жовтневого ВДВС ЗМУЮ, де відповідно до довідки про неотримання аліментів, [PERSON] за період з 01.05.2016р. по 01.11.2016р. аліменти не отримувала. У відповідності з ч.2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Враховуючи те, що відповідач по справі жодним чином не був позбавлений інформації стосовно міста перебування позивача та сина, а з боку позивача ніколи не створювалися перешкоди у спілкуванні дитини з ним та прийманні участі батька в вихованні, вищевикладені обставини свідчать про фактичну можливість, але вольове небажання виконувати відносно дитини батьківські обов'язки, покладені на нього законом. Згідно ч.2 ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, окреме проживання їх від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. У відповідності з ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні. Нехтування батьківськими обов'язками з боку батька, принижує гідність дитини, а наявність людини, яка юридично має права батька, але фактично залишається чужою людиною, може в подальшому привести до негативних наслідків у житті дитини як з моральної, так і з правової точки зору. Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України - батько, мати можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини. Відповідач своїх батьківських обов'язків, зокрема обов'язку виховувати та утримувати дитину до досягнення повноліття, не виконує протягом тривалого часу та не здійснює жодних дій, спрямованих на їх виконання. Верховний суд України в ч. 2 п, 16 Пленуму «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 від 30.03,2007 року наголосив, що «... ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти». Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. У відповідності з ч.4 ст.155 СК України ухилення кого-небудь із батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Відповідач з позовом згоден. Свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON] підтвердили те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов»язків щодо сина, син батька взагалі не знає. По це повідомила і представник органу опіки та піклування, яка надала суду висновок про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] і, яка повідомила, що спілкувалась з неповнолітнім [PERSON] на засіданні комісії з питань захисту дитини і під час спілкування було з»ясовано, що [PERSON] свого біологічного батька взагалі не знає. Позов обґрунтований, доказаний, визнаний відповідачем, вимоги законні, тому суд позов задовольняє.

Outcome: approved