Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право користування житловим приміщенням в житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позову зазначається, що [PERSON] належить вищезазначений житловий будинок, що підтверджується договором дарування будинку серії ВЕМ № 534145 від 23.01.2007, який посвідчений державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Котюжинською М.Г., зареєстрований в реєстрі під №206 (а.с. 11). Відповідач [PERSON] , з 2016 року в будинку не проживає та не знімається з реєстраційного обліку, що підтверджується довідкою Савранської селищної ради Одеської області від 07.09.2020 № 1801. Реєстрація в будинку [PERSON] перешкоджає позивачці у вільному користуванні, володінні та розпорядженні майном, що їй належить. Позивачка в судове засідання не з`явилася, проте 13.01.2021 надала до канцелярії суду заяву в якій підтримала позовні вимоги, просила справу розглянути без її участі та не заперечувала проти ухвалення судом заочного рішення (а.с.29). З довідки Укрпошти, яка прикріплена до конверту, повернутого до суду (а.с.26) вбачається, що відповідач за вказаною адресою відсутній. У зв`язку з цим розгляд справи було відкладено та чергове судове засідання призначено на 02.02.2021. 02.02.2021 відповідач в судове засідання не з`явився повторно, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся шляхом оприлюднення оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» (а.с. 28). В подальшому розгляд справи було відкладено на 24.02.2021. 24.02.2021 відповідач в судове засідання не з`явився повторно. Виклик його здійснювався судом через оголошення на офіційному веб-сайті «Судової влади України» (а.с.31-32), в якому останній також повідомлявся про можливість отримання копій процесуальних документів і позовної заяви з додатками. Також, інформація про час та місце розгляду справи була розміщена на веб-сайті «Судова влада» в розділі «Найближчі слухання». Отже, судом вжиті належні заходи для повідомлення відповідача про розгляд справи та реалізації ним права судового захисту своїх прав та інтересів. Відповідач, який повідомлений про дату, час та місце розгляду справи до суду не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяв та клопотань, пов`язаних із розглядом справи не надав, свою позицію не виклав, правом на подання відзиву на позовну заяву у встановлений законом строк не скористався. Згідно з частиною 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За заявою позивачки суд ухвалив - розглядати справу в заочному порядку відповідно до статті 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Перешкод для здійснення розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження та вирішення справи і ухвалення судового рішення за наявними матеріалами судом не встановлено. Відповідно до вимог частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу суд не здійснює. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивачки, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Суд встановив, що 23.01.2007 позивачка [PERSON] на підставі договору дарування будинку серії ВЕМ № 534145, посвідченого державним нотаріусом Любашівської державної нотаріальної контори Котюжинською М.Г., зареєстрованого в реєстрі під №206, набула у власність житловий будинок який розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с.10-11). З 2016 року відповідач не проживає в будинку, який належить позивачці, що підтверджується довідкою Савранської селищної ради Савранського району Одеської області від 07.09.2020 № 1801 (а.с.8). Актом Савранської селищної ради Одеської області від 07.09.2020 №1800 підтверджено факт не проживання [PERSON] з 2016 року в житловому будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Рішенням Савранського районного суду Одеської області від 23.07.2007 року, змінено по батькові позивачки з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с.12-13). Крім того, в свідоцтві про народження серії [NUMBER] по батькові позивачки зазначено саме « [PERSON] » (а.с. 14). Отже, відмінності в написанні по батькові позивачки в паспорті та в вищезазначеному договорі дарування не є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. З свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] вбачається, що позивачка змінила своє дошлюбне прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 15). Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 41 Конституції України закріплює право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі статтею 316 ЦК України, право власності є правом особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом статті 317 ЦК України, власнику надається право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник, відповідно до статті 391 ЦК України, вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до пунктів 2, 3 частини статті 406 ЦК України, сервітут припиняється у разі спливу строку, на який його було встановлено. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення (частина 2 статті 406 ЦК України). Відповідно до статті 405 Цивільного кодексу України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з частиною 1 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У відповідності до положень статтей 321, 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Як встановлено матеріалами справи, позивачка є власницею житлового будинку. Відповідач зареєстрований в будинку, проте з 2016 року не проживає за місцем реєстрації. Статтею 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Задовольняючи позов, суд виходить з того, що належне [PERSON] речове право - право власності, що охоплює право володіння, користування та розпорядження майном, не може бути обтяжене правом користування цим майном іншими особами, які фактично це право не реалізують. З урахуванням зазначених вище норм законодавства та встановлених обставин справи, позовні вимоги [PERSON] як власника житлового будинку, є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Розподіляючи судові витрати, суд керується приписом частини 1 статті 141 ЦПК України, відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, суд стягує сплачену позивачкою суму судового збору з відповідача.

Outcome: approved