Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON] з 29 січня 2010 року, шлюб було розірвано 07 серпня 2013 року рішенням Лисичанського міського суду Луганської області. Від спільного подружнього життя мають сина [PERSON], [INFO], батьком якого в свідоцтві про народження вказано відповідача. Дитина є інвалідом з дитинства, знаходиться на утриманні у позивача, відповідач допомоги на утримання сина та на його лікування не надає, також не приймає участі у вихованні сина. Взагалі відповідач не цікавиться дитиною. Дитина за своєю хворобою потребує постійного медикаментозного, санітарно - курортного лікування. Йому необхідно постійно проводити масаж, лікувальну фізкультуру. Для цього необхідні кошти та підвищена увага до потреб дитини. Батько дитини не разу не відвів дитину до лікарні, не надав матеріальної допомоги. Відповідач [PERSON] своїх батьківських обов'язків відносно сина [PERSON], [INFO] не виконує без поважних причин, оскільки не проявляє до дитини щонайменшої батьківської турботи та піклування, хоча має таку можливість, що свідчить про його небажання займатися вихованням сина. У зв'язку з вищенаведеним вона звернулася з даною позовною заявою до суду, у якій просила: позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Прокурор Бушуєва Т.М. в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог не заперечувала та просила суд позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав у відношенні його малолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнути з [PERSON], [INFO] аліменти на користь [PERSON] у розмірі 1/4 частини всіх видів його доходів щомісячно на утримання [PERSON], [INFO], але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Гончарова Н.М. в судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов у частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем та відповідачем виник з приводу того, що позивач [PERSON] вважає відповідача [PERSON] таким, що не виконує належним чином свої батьківські права, зокрема, він не буру участі у вихованні дитини, не спілкується з нею і взагалі втратив до дитини інтерес. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її сімейного життя. Суд нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олссон проти Швеції» (Olsson v. Sweden) від 27.11.1992 р., статус рішення - остаточне), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров'ю чи розвитку дитини (рішення у справі «Йогансен проти Норвегії» (Johansen. v. Norway) від 07.08.1996 р., статус рішення - остаточне). Відповідно до ст. 150 СК України, батьки зобов'язанні виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечувати здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п.п. 15, 16. Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступ до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. З матеріалів справи встановлено, що згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER], виданого 26 червня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, 29 січня 2010 року [PERSON] та [PERSON], зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис № 28. Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 29 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [INFO] народився [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис № 95. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю дитини записана [PERSON]. Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 07 серпня 2013 року, шлюб, зареєстрований 29 січня 2010 року, актовий запис № 28, між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно з довідкою № 810 від 17.12.2014 року, виданою Комунальним підприємством «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 5», [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], та разом з нею проживає [PERSON], та знаходиться у неї на утримання. Батько дитини участі в вихованні дитини не приймає. Згідно з посвідченням [NUMBER], виданим Лисичанським УПСЗН в Луганській області, [PERSON] є інвалідом з дитинства та отримує пенсію. Згідно з висновком органу опіки та піклування Лисичанської міської ради про позбавлення батьківських прав № 471/01-16 від 27.02.2015 року, орган опіки та піклування, враховуючи інтереси малолітньої дитини, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO], по відношенню до [PERSON], [INFO]. За таких обставин, враховуючи, що [PERSON] повністю ухилився від виконання своїх обов'язків по вихованню та утриманню своєї малолітньої дитини, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, у зв'язку з чим позов у цій частині підлягає задоволенню. Позовні вимоги щодо позбавлення відповідача батьківських прав не суперечать закону та відповідають інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка, заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти, на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов в частині стягнення аліментів з відповідача на утримання дитини підлягає задоволенню. Так суд вважає за доцільне стягнути аліменти з [PERSON], [INFO], аліменти на утримання [PERSON], [INFO]. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Відповідно до ч. 3 ст. 6 Закону України «Про судовий збір», за подання позовної заяви, що має одночасно майновий і немайновий характер, судовий збір сплачується за ставками, встановленими для позовних заяв майнового та немайнового характеру. Приймаючи до уваги вимоги ч. 3 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 129 від 24 грудня 2014 року про сплату судового збору в сумі 243 гривні 60 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ч. 1 ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на позивача судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved