Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та остаточно просила усунути їй перешкоди в користуванні належному на праві власності будинку за адресою [ADDRESS], шляхом виселення. Свої вимоги мотивує тим, що їй на праві власності належить будинок за адресою [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою. 04 березня 2011 року [PERSON] вчинив убивство свого сина [PERSON], та замах на вбивство своєї дружини [PERSON]. за що в свою чергу є засудженим до позбавлення волі. Вважає подальше сумісне проживання з [PERSON] не можливим, у зв'язку із чим просить усунути їй перешкоди в користуванні будинком шляхом виселення відповідача. Представник [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлявся належним чином, надав заяву згідно якої просить розглядати справу за його відсутності, та проти ухвалення заочного рішення він не заперечує. [PERSON] в судове засідання не з'явився, про слухання справи повідомлений належним чином, про свідчить його особиста розписка, заяв про розгляд справи за його відсутності не надав. Суд, приймаючи до уваги вимоги ч.1 ст.157 ЦПК України, зі згоди позивача ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно вимог ч.3 ст.10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно до ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб та в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Згідно ч.1 ст. 58 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судом встановлено, що [PERSON] є власником будинку [ADDRESS], в цілому, на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 29 листопада 2000 року (а.с. 10). В зазначеному будинку зареєстрований [PERSON]. Згідно ст. 317 ГК України власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ст. 321 ГК України право власності непорушне. Ніхто не може бути протиправно позбавлений свого права або обмежений у його використанні. Відповідно до ст. 157 ЖК України члени сім'ї власника житлового будинку можуть бути виселені у випадках, передбачених ч.1 ст. 116 цього Кодексу. Згідно зі ст. 116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. 04 березня 2011 року [PERSON] вчинив вбивство свого сина [PERSON], і замах на вбивство своєї дружини [PERSON], позивача у даній справі. Вироком Залізничного районного суду м. Сімферополя АР Крим від 21 листопада 2011 року [PERSON] засуджено за ч. 1 ст. 115, ч. 3 ст. 15, ч. 2 п. 1 ст. 115 КК України до 14 років позбавлення волі. За таких обставин, суд вважає, обґрунтованим твердження позивача про неможливість подальшого сумісного проживання [PERSON] за вказаною адресою. Враховуючи вищенаведене, та зважаючи на те, що відповідачем у відповідності до положень ст. 60 ЦПК України не надано заперечень таким обставинам, суд вважає, що позов слід задовольнити. На підставі наведеного, ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 116, 157 ЖК України,

Outcome: approved