Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, буд. 15 «а», кв. 64 на підставі свідоцтва про право власності на житло. У вищевказаній квартирі зареєстровані відповідачі, які в зазначеній квартирі не мешкають три роки, фактичне місце їх проживання позивачу не відоме. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою, яка розташована за адресою: м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, буд. 15 «а», кв. 64 та примусово зняти з реєстраційного обліку. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів, у зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, буд. 15 «а», кв. 64 належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло № 4878 від 13.11.1996 року виданого Житлово-комунальною конторою концерну «Луганськбуд». Право власності у Сєвєродонецькому бюро технічної інвентаризації зареєстроване від 23.12.1996 року за р. № 868. Згідно акту, затвердженого депутатом Сєвєродонецької міської ради [PERSON] від 12.01.2017 року, відповідачі [PERSON] та [PERSON] протягом трьох років не проживають за місцем реєстрації в квартирі за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, буд. 15 «а», кв. 64. Таким чином, судом встановлено, що відповідачі не проживають в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратили інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Разом з тим, суд зазначає, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації за місцем проживання здійснюється в день звернення особи, зокрема, на підставі заяви особи або її законного представника, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Виходячи з викладеного, відповідачі підлягають зняттю з реєстрації за місцем проживання на підставі рішення суду про визнання їх такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у звязку із чим необхідно відмовити у задоволенні позовної вимоги стосовно примусового зняття відповідачів з реєстрації місця проживання в квартирі за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, ш. Будівельників, буд. 15 «а», кв. 64. На підставі викладеного,

Outcome: partial