Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що з 04.06.1996 по 12.03.2013 перебувала в шлюбі з відповідачем, під час якого, проте за власні кошти, придбала автомобіль «Volkswagen T4 Transporter», р.н. [NUMBER], який 23.07.2011 зареєстровано на її ім'я. Кошти на придбання автомобіля належали особисто позиваці, так як були виручені від продажу успадкованої нею квартири [ADDRESS]. Після розірвання шлюбу відповідач незаконно заволодів спірним автомобілем, без згоди позивачки протиправно переоформив його на своє ім'я та відмовляється повернути, отже позивач просить витребувати у відповідача спірний автомобіль у відповідній комплектації та справному стані і визнати право власності на нього за собою. В суді позивач підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі, про що дав відповідні пояснення. Представники відповідача проти позову заперечували, зазначивши, що викладені в ньому обставини не доведені позивачем. Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: спірним є автомобіль «Volkswagen T4 Transporter», р.н. [NUMBER], 1999 року випуску, придбаний 14.07.2011. Свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб видано 23.07.2011 на ім'я [PERSON] В наступному, 28.05.2013, вказаний автомобіль перереєстровано та відповідне свідоцтво замінено на ім'я [PERSON] (а.с. 6, 7, 51). Дата придбання та первісної реєстрації автомобіля вказують, що він був придбаний та зареєстрований на ім'я позивачки під час офіційно зареєстрованого з відповідачем шлюбу, сторонами не заперечується (а.с. 6, 7, 51, 84). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. З погляду на вищевикладене, суд приходить до висновку, що спірний автомобіль є об'єктом права спільної сумісної власності сторін. Доказів того, що він придбаний виключно за кошти позивача судові не надано. Про це не може свідчити і факт продажу позивачкою квартири [ADDRESS], отриманою останньою у спадщину (а.с. 4, 82, 83), так як вказана угода укладена майже за півтора роки до придбання спірного автомобіля і дані про те, що його було придбано саме за кошти, виручені від продажу цієї квартири, відсутні. Показання свідка [PERSON], доньки позивачки, згідно яких кошти від продажу квартири були обміняні на долари США і в наступному використані для придбання спірного автомобіля іншими доказами не підтверджені, отже оцінюються судом критично і не можуть слугувати підставою позитивного для позивача вирішення спору. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частина 1 ст. 60 ЦПК України зазначає, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведені обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, отже позов не підлягає задоволенню.

Outcome: approved