Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання договору оренди земельної ділянки. В позовній заяві покликається на ту обставину, що 20 січня 2006 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено договір оренди земельної ділянки, який зареєстрований 09 березня 2006 року у Володимир-Волинському реєстраційному офісі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» Волинської області за №040602200031. Згідно умов вказаного договору нею передано відповідачу в строкове платне користування терміном на 10 (десять) років належну їй на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 2,21га ріллі та 0,80 га сіножаті, яка знаходиться на території Зорянської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Відповідно до п. 9 договору оренди земельної ділянки відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати орендну плату у розмірі 350 грн. за пай. Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься один раз на рік до 10 грудня. Відповідно до ст. 24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати. Така ж норма викладена у п. 27 договору оренди. Однак, в порушення вищевказаних норми закону і умов договору, незважаючи на її неодноразові звернення до відповідача, орендна плата відповідачем за 2012 та 2013 роки так і не була сплачена. Вважає, що несплата орендної плати являється грубим порушенням умов договору і є підставою для його розірвання. Просить розірвати договір оренди земельної ділянки від 20 січня 2006 року, укладений між нею та відповідачем [PERSON], який зареєстрований 09 березня 2006 року у Володимир-Волинському реєстраційному офісі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» Волинської області за №040602200031. В судове засідання для участі у розгляді справи позивач та її представник [PERSON] не з»явились, подали суду заяву про розгляд справи у їх відсутності та просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання для участі у розгляді справи не зявився, подав суду заяву з проханням провести розгляд справи у його відсутності та не заперечує проти задоволення позову. Дослідивши зібрані матеріали справи та оцінивши їх у сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії І-ВЛ №027806, позивачу [PERSON] належить земельна ділянка, в тому числі 2,21га ріллі та 0,80 га сіножаті, на території Зорянської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Дана обставина сторонами не заперечується та стверджується копією державного акта. Як вбачається з письмових заперечень відповідача, 20 січня 2006 року сторони уклали письмовий договір оренди, який зареєстрований 09 березня 2006 року у Володимир-Волинському реєстраційному офісі Волинської регіональної філії ДП «Центр ДЗК» Волинської області за №040602200031. Дана обставина стверджується копією договору оренди (а.с.47-49). Згідно умов вказаного договору, позивачем передано відповідачу в строкове платне користування терміном на 10 років належну їй на праві приватної власності земельну ділянку загальною площею 2,21га ріллі та 0,80 га сіножаті, яка знаходиться на території Зорянської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області. Відповідно до п. 9 договору оренди земельної ділянки відповідач взяв на себе зобов'язання сплачувати орендну плату у розмірі 350 грн. Відповідно до п. 11 договору орендна плата вноситься у строк один раз на рік до 10 грудня. Згідно зі ст. 629 ЦК України, договір є обов'язковим для виконання сторонами. Відповідно до ч.ч.1, 2\~ст.651 ЦК України\~розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно зі ст.13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Відповідно до ч.1\~ст.32 Закону України «Про оренду землі»\~на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України\~та іншими законами України. Згідно п. 38 договору оренди, дія його припиняється, шляхом його розірвання за рішенням суду на вимогу однієї із сторін, внаслідок невиконання другою стороною обов'язків передбачених договором. Відповідно до п.«д» ч.1\~ст.141 ЗК України\~підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз наведених вище норм закону дає суду підстави вважати, що порушення орендарем умов договору оренди земельної ділянки в частині несплати орендної плати може бути підставою для розірвання цього договору судом лише в тому випадку, якщо таке порушення (несплата орендної плати) є систематичним, тобто має місце два і більше рази. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року № 6-146цс12, яка згідно зі\~ст. 360-7 ЦПК України\~є обов'язковою для суддів. Як вбачається з матеріалів справи, невиконання відповідачем умов договору, щодо виплати орендної плати має місце за 2012 та 2013 роки. У своїх письмових запереченнях на позовну заяву, відповідач посилався на невикористання ним земельної ділянки у 2012-2013 роках, оскільки в цей період [PERSON] передала спірну земельну ділянку в оренду фермерському господарству «АІС-АГРО». Однак, судом встановлено, що спірна земельна ділянка постійно знаходилась у фактичному користуванні відповідача, за позовом якого судом було визнано недійсним договір оренди земельної ділянки [PERSON], укладений між нею та фермерським господарством «АІС-АГРО». Дана обставина також стверджується копією рішення Володимир-Волинського міського суду від 02 вересня 2014 року. Суд вважає, що сам по собі факт укладення іншого договору оренди спірної земельної ділянки, та визнання цього договору недійсним за позовом [PERSON], не свідчить про те, що останній був позбавлений можливості використовувати спірну земельну ділянку згідно діючого договору оренди, який оспорюється в суді і не є підставою для звільнення від сплати орендної плати. Покликання відповідача [PERSON] на ту обставину, що за 2012-2013 роки [PERSON] відмовлялась отримувати від нього орендну плату, що на його думку встановлено рішенням колегії суддів апеляційного суду Волинської області від 30 травня 2013 року, та факт відправлення на її ім»я поштового переказу на суму 350 грн. в листопаді 2014 року, який не було вручено з невстановлених причин та повернуто [PERSON], що стверджується поданими ним доказами, не спростовують доводів позивача про систематичну несплату орендної плати за 2012 та 2013 роки. Так, вказаним судовим рішенням встановлено ту обставину, що причиною виникнення заборгованості послугувала саме відмова [PERSON] від отримання орендної плати, однак вона стосувалась періоду за 2012 рік і не позбавляла [PERSON] її здійснити повторно у інший, не заборонений законом спосіб. При цьому суд враховує, що між [PERSON] та [PERSON] тривалий час існує спір з приводу оспорюваного договору оренди і вона неодноразово скаржилась в сільську ради з приводу несплати [PERSON] орендної плати. Відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача понесені нею судові витрати.

Outcome: approved