Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] Рафаіля Рафіковича про стягнення аліментів на утримання дитини, в якому вказано, що вона, з відповідачем по справі перебувала у шлюбі, який було розірвано 26.11.2009 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача. Після припинення подружніх стосунків, сторони проживають окремо. Позивач разом з дитиною залишились проживати у місті Новодружеськ, а відповідач виїхав на постійне місце мешкання до його батьків в Костромську область Російської Федерації, де і мешкає. Місце його роботи та його дохід їй не відомо. Дитина проживає разом з позивачем та знаходиться у неї на утриманні. Добровільної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Неповнолітніх дітей, непрацездатних батьків у відповідача не має. Стягнень за виконавчими документами з нього не справляється. На підставі викладеного просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини з усіх видів його доходів щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та до повноліття дитини. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилася, про день, час та місце слухання справи була повідомлена належним чином, до суду подала письмову заяву з проханням розглядати справу без її участі. Позовні вимоги підтримує, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про причину неявки суд не повідомив, про дату, час і місце проведення судового засідання був повідомлений належним чином, про що свідчать оголошення про виклик до суд у газеті «Урядовий кур'єр» № 90 (5464) від 22.05.2015 року. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991 р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частині від доходу її матері, батька та (чи) в твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня предявлення позову. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з свідоцтвом про народження серії 1-ЕД № 213117, виданим 16.10.2002 року Новодружеською міською радою міста Лисичанська Луганської області, [PERSON] народився 07.10.2002 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 46. Батьком дитини записаний [PERSON] Рафаіль Рафікович, матірю [PERSON]. Згідно з свідоцтвом про розірвання шлюбу серії 1-ЕД № 088456, виданим 26.11.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, шлюб між [PERSON] Рафаілем Рафіковичем та [PERSON] 26.11.2009 року розірвано, про що зроблено відповідний актовий запис № 372. Згідно з довідкою № 156 від 14.10.2014 року, наданою ЛКП «Паспортна служба», [ADDRESS] зареєстровані та мешкають разом [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Згідно з довідкою № 155 від 14.10.2014 року, наданою ЛКП «Паспортна служба», [PERSON], мешкає у [ADDRESS] та на її утриманні знаходиться [PERSON], [INFO]. За таких обставин, враховуючи, що відповідач в добровільному порядку не надає позивачу матеріальної допомоги на утримання дитини, а позивач потребує такої допомоги, суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, позовні вимоги підтверджено в ході судового засідання, у звязку з чим позов підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже, до складу витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Факт надання позивачу правової допомоги в сумі 100 грн. не підтверджується жодними доказами Таким чином, вимога позивача про стягнення витрат на правову допомогу в сумі 100 грн. не підлягає задоволенню. Відповідно до підп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial