Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 29 квітня 2009 року [PERSON] , [INFO] , мати позивача, склала заповіт, яким належне їй домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та ощадні книжки у відділенні Ощадбанку м. Сєвєродонецька заповіла [PERSON] . [INFO] померла мати позивача - [PERSON] , яка на момент смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] . На дату смерті матері, позивач фактично проживала з нею за вказаною адресою, оскільки [PERSON] була літньою людиною і потребувала постійного догляду, тому вона переїхала до неї на постійне місце проживання, де її доглядала, вела з нею спільне господарство. Після її смерті залишилася спадщина, яка складається з права на житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та ощадні книжки за рахунками № [NUMBER] філія № 7854, № [NUMBER] філія № 7854 відділення Ощадбанку м. Сєвєродонецька. 19 листопада 2020 року позивач звернулася до приватного нотаріуса Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малахова Сергія Олексійовича із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом. 19 листопада 2020 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 415/02-31, а саме: відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, що залишилось після смерті [INFO] [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , оскільки спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), відсутність доказів родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] або доказів факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), що суперечить статті 46 Закону України «Про нотаріат» та гл. 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій. Позивач вважає, що їй не потрібно було подавати заяву про прийняття спадщини, оскільки вона фактично постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини і відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України прийняла спадщину. Позивач просить встановити, що [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місті Сєвєродонецьку Луганської області, Україна, на час відкриття спадщини, а саме [INFO] , за адресою: [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] , [INFO] , право власності в порядку спадкування за заповітом на житловий будинок з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , який належав на праві власності [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] у місті Сєвєродонецьку Луганської області, Україна. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, додатково пояснила, що з 2013 року по [INFO] вона постійно проживала зі своєю матір`ю [PERSON] , яка була літньою людною і потребувала постійного догляду, тому вона переїхала до неї на постійне місце проживання, де її доглядала та вела з нею спільне господарство. Представник відповідача Військово-цивільної адміністрації міста Сєвєродонецьк Луганської області Шарнікова І.І. в судове засідання не з`явилась, про день, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала письмову заяву про проведення судового засідання за її відсутності та зазначила, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що знає позивача з 2000 року, вона спочатку приїжджала до матері в гості, а в 2013 році вона переїхала до матері. Позивач доглядала за своєю матір`ю, їх спільне прізвище та конкретний місяць переїзду до матері вона не пам`ятає. На той момент батько позивача вже помер. Крім позивача та її матері в житловому будинку ніхто не проживав. На момент смерті матері позивач проживала разом з нею. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що в 60-х роках родина [PERSON] переїхала до смт. Сиротине м. Сєвєродонецька. Він народився в смт. Сиротине м. Сєвєродонецька, жив на одній вулиці з їх родиною, будинки навпроти. Позивач отримала в м. Сєвєродонецьку квартиру та проживала окремо. Спочатку помер батько позивача. За рік-півтора до початку війни мати позивача, тітка [PERSON] , злягла, тому позивач в 2013 році переїхала жити до смт. Сиротине, щоб постійно доглядати матір. Тітку [PERSON] не можна було кидати, вона не здатна була сама себе обслуговувати та залишатися сама, тому [PERSON] постійно її доглядала до самої смерті й зараз проживає в цьому житловому будинку. З осені 2013 року до самої смерті матері позивач проживала в їх будинку за адресою: [ADDRESS] . Вислухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив такі фактичні обставини. У судовому засіданні встановлено та підтверджується матеріалами справи, що згідно з копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Сєвєродонецьким МВ УМВС України в Луганській області 10 серпня 2001 року, [PERSON] , [INFO] , уродженка міста Комсомольск-н/А Хабаровського краю, зареєстрована з 21 вересня 2000 року за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 24 квітня 1964 року Бюро ЗАГС Ленінського району м. Комсомольськ Хабаровського краю, [PERSON] (російською) народилася [INFO] у м. Комсомольськ Хабаровського краю, про що зроблено відповідний актовий запис № 1144. Батьком записаний [PERSON] (російською), матір`ю - [PERSON] (російською). З копії свідоцтва про право власності серії [NUMBER] , виданого 27 серпня 2003 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Юлією Михайлівною, реєстр № 1-2731 та копії Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2290944, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 15 грудня 2003 року вбачається, що [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , належить право власності на 1/2 частку в спільному майні, набутому названим подружжям за час зареєстрованого шлюбу, житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією свідоцтва про право на спадщину за законом серії ВАО № 305953, виданого 27 серпня 2003 року державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Юлією Михайлівною, реєстр № 1-2733 та копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2291067, виданого Сєвєродонецьким міським бюро технічної інвентаризації від 15 грудня 2003 року, [PERSON] отримала у спадок після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] , 1/2 частку житлового будинку з надвірними побудовами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно з копією заповіту, посвідченого 29 квітня 2009 року секретарем Сиротинської селищної ради міста Сєвєродонецька Луганської області Костирею Н.В., реєстр № 08, 29 квітня 2009 року [PERSON] , [INFO] , уродженка села Суханівка Ільчського району Хабаровського краю, склала заповіт, яким належне їй домоволодіння, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , та ощадні книжки за рахунками № [NUMBER] філія № 7854, № [NUMBER] філія № 7854 відділення Ощадбанку м. Сєвєродонецька заповіла [PERSON] , [INFO] , уродженці міста м. Комсомольськ-н/А Хабаровського краю. З копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 28 жовтня 2020 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Лутугинському району та місту Сєвєродонецьку Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) вбачається, що [PERSON] , [INFO] , уродженка села Суханівка Ільчського району Хабаровського краю, Російська Федерація, померла [INFO] у місті Сєвєродонецьк Луганської області, Україна, у віці 89 років, про що складено відповідний актовий запис № 287. Згідно з копією довідки № 2562, виданої Сиротинською селищною радою міста Сєвєродонецька Луганської області від 12 листопада 2020 року, [PERSON] , 1955 року народження, дійсно мешкала без реєстрації з 2013 року по день смерті [PERSON] (померла а/з 287 від 11.03.2014 року), разом мешкали та вели сумісне господарство за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 415/02-31, винесеної 19 листопада 2020 року приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області Малаховим С.О., [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після померлої [INFO] [PERSON] . Зазначену відмову нотаріус обґрунтовує тим, що відсутні підстави для видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на ім`я [PERSON] , оскільки спадкоємцем пропущено строк для прийняття спадщини, встановлений чинним законодавством України (ч. 1 ст. 1270 ЦК України), відсутність доказів родинних зв`язків між [PERSON] та [PERSON] або доказів факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини (ч. 3 ст. 1268 ЦК України), що суперечить статті 46 Закону України «Про нотаріат» та гл. 7 Розділу І Порядку вчинення нотаріальних дій. Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу встановлення факту постійного проживання спадкоємця зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України, Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Водночас, згідно з наведеною Постановою Пленуму Верховного Суду України при розгляді справ даної категорії слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи, наявність в матеріалах спадкової справи повідомлення нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Як встановлено у судовому засіданні, позивач, відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України, є спадкоємцем першої черги після смерті [PERSON] , так як є дочкою померлої, звернулася до нотаріальної контори після спливу шести місяців з дня відкриття спадщини, оскільки вважає, що прийняла спадщину, тому що проживала зі спадкодавцем на час відкриття спадщини - [INFO] , тобто на підставі ч. 3 ст. 1268 ЦК України. Доказами, які свідчать про фактичне прийняття спадщини позивачем [PERSON] , тобто про проживання спадкодавця [PERSON] на момент смерті зі спадкоємцем [PERSON] , а саме [INFO], у житловому будинку з надвірними побудовами за адресою: [ADDRESS] , є довідка № 2562, видана Сиротинською селищною радою міста Сєвєродонецька Луганської області від 12 листопада 2020 року та показання свідків [PERSON] та [PERSON] , які допитані у судовому засіданні. Показання цих свідків суд вважає належними та допустимими доказами, оскільки вони стосуються предмету доказування та отримані безпосередньо судом. При цьому підстав, за яких суд повинен вважати показання свідків недостовірними, не вбачається, а тому суд вважає ці показання достатніми доказами на підтвердження факту, який просить встановити позивач. Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] , [INFO] , постійно проживала разом зі спадкодавцем [PERSON] , [INFO] , на час відкриття спадщини, тобто на день її смерті - [INFO] за адресою: [ADDRESS] . Водночас, позивач отримала від нотаріуса відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, не оформила у встановленому законом порядку своїх спадкових прав та позбавлена можливості захистити своє право власності у позасудовому порядку. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч. 1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 - 1265 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Відповідно ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Статтею 41 Конституції України передбачено, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Частиною 1 статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, з матеріалів справи вбачається, що позивач [PERSON] , як спадкоємець померлої [PERSON] , має право на спадкування за заповітом спадкового майна, яке залишилось після смерті останньої, оскільки позивач фактично прийняла належну їй спадщину за заповітом шляхом спільного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. При ухваленні рішення суд також враховує визнання позову відповідачем, що не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Враховуючи викладене вище, суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню позовні вимоги [PERSON] про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності в порядку спадкування за заповітом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд враховує, що даний спір виник виключно внаслідок дій позивача, яким судових витрат до відшкодування заявлено не було. Отже, стягнення судових витрат з відповідача на користь позивача в даному випадку буде несправедливим.

Outcome: approved