Jurisdiction: civil
Date: 2014-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна з чужого незаконного володіння, скасування реєстрації права власності на майно, усунення перешкод в користуванні власністю, обґрунтувавши свої вимоги тим, що вона є правонаступником [PERSON]. котра померла [INFO]. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], [PERSON] зверталась до Краматорського міського суду Донецької області з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння та визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, обґрунтовувала свої вимоги тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], яка мешкала в [ADDRESS] Згідно заповіту спадкодавця [PERSON] у Першій державній нотаріальній конторі м. Краматорська було відкрито спадкову справу та їй було видано Свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 20.05.2010 року № 392752, де зазначено, що вона є спадкоємцем 1/3 частки квартири [ADDRESS]. Співвласником вищевказаної квартири є відповідач у справі [PERSON], якому належить 2/3 частки квартири. 29.06.2011 року [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання права власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. 08 вересня 2011 року було винесено заочне рішення, згідно котрого за [PERSON] було визнано право власності на 1/3 частку квартири [ADDRESS]. 17 травня 2012 рок у Апеляційним судом Донецької області вищевказане рішення було скасовано та у задоволенні позову [PERSON] було відмовлено в повному обсязі. Після отримання Рішення Апеляційного суду вона звернулась до [PERSON], та від нього їй стало відомо , що 7 жовтня 2011 року він продав квартиру [PERSON] [PERSON] померла [INFO]. Вона є єдиним спадкоємцем після смерті [PERSON], а отже і правонаступником у справі. Просить суд, визнати договір купівлі-продажу недійсним, витребувати майно з чужого незаконного володіння, скасувати реєстрації права власності на майно, усунути перешкоди в користуванні власністю Позивачка в судовому засіданні наполягала на задоволені заявлених вимог , навела поясненя аналогічні викладеним в позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник в судове засідання не зґявився, про дату слухання справи були повідомлені. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти задоволення заявленихз вимог, посилався на те що [PERSON] була добросовісним набувачем. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні також заперечувала проти задоволення заявлених вимог, посилалась на те, що документи на час придбання нею квартири були в порядку, частка квартири належала продавцю на підставі заочного рішення, а частка як спадщина. Вважає себе добросовісним набувачем. Згідно ст. 212 ЦПК України , суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Проаналізувавши в сукупності зібрані в справі докази, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Із позову вбачається, що згідно свідоцтва про право на спадщину по заповіту [PERSON] є власником 1/3 частки квартири [ADDRESS] відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом [PERSON] є власником 2/3 частки квартири [ADDRESS]. У відповідності до ст. 15 ЦК України - кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Статтею 16 ЦК України , передбачено способи захисту цивільних прав та інтересів, одним із котрих є визнання правочину недійсним. У відповідності до ст. 321 ЦК України - право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 220 ЦК України - правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. В судовому засіданні встановлено, що волевиявлення [PERSON] на здійснення договору купівлі-продажу належній їй 1/3 частки спірної квартири було відсутне. У відповідності до ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Зважаючи на вищевикладене, суд вважає, що договір купівлі-продажу від 07.10.2011 року квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON] в частині продажу 1/3 частки квартири є недійсним. Згідно до ст.. 217 ЦК України - недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини. У відповідності до ППВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», - якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати це майно з незаконного володіння набувача (статті 387, 388 ЦК). Якщо в такій ситуації (саме так обґрунтовано підставу позову) пред'явлений позов про визнання недійсними договорів про відчуження майна, суду під час розгляду справи слід мати на увазі правила, встановлені статтями 387, 388 ЦК. У зв'язку із цим суди повинні розмежовувати, що коли майно придбано за договором в особи, яка не мала права його відчужувати, то власник має право на підставі статті 388 ЦК звернутися до суду з позовом про витребування майна у добросовісного набувача, а не з позовом про визнання договору про відчуження майна недійсним. Це стосується не лише випадків, коли укладено один договір із порушенням закону, а й випадків, коли спірне майно відчужено на підставі наступних договорів. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. [PERSON] суду пояснила, що вона не знала про наявність ще будь-яких спадкоємців на спірну квартиру, однак зазначила, що їй надавалось заочне рішення суду про визнання за [PERSON] права власності на 13 частку квартири, тому мала усвідомлювати той факт, що дане рішення може бути оскаржене відповідачем, крім того за рішенням суду з [PERSON] була стягнута на користь [PERSON] певна сума, [PERSON] не впевнилась, що дана сума була отримана [PERSON]. В судовому засідані було встановлено, що [PERSON] дійсно направив грошові кошти [PERSON], однак дані кошти остання не отримувала, а забрав їх сам [PERSON], що підтверджується довідкою а.с.154 . Таким чином суд вважає, що [PERSON] не є добросовісним набувачем. Відповідно до положень частини першої статті 388 ЦК власник має право витребувати своє майно із чужого незаконного володіння незалежно від заперечення відповідача про те, що він є добросовісним набувачем, якщо доведе факт вибуття майна з його володіння чи володіння особи, якій він передав майно, не з їхньої волі. Оскільки відповідно до статті 1218 ЦК до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті, право на витребування майна від добросовісного набувача, передбачене статтею 388 ЦК, переходить до спадкоємців власника. Оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України, статті 316-319 ЦК), таким чином суд вважає, за необхідне усунути [PERSON] перешкоди в користуванні її власністю 13 часткою спірної квартири. Питання про скасування реєстрації права власності на майно не підлягає задоволенню, оскільки визнання договору недійсним тягне за собою скасування реєстрації права власності без будь-яких додаткових рішень. На підставі викладеного,

Outcome: partial