Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] відповідно до якого остання просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію Ѕ частки автомобіля Opel Vivaro 2007 року виписку, д.н.з. [NUMBER] , у розмірі 111511,10 грн., судові витрати у розмірі 1115 грн. та витрати на правничу допомогу у розмірі 4000 гривень. В обґрунтування позову зазначила, що 26 червня 1993 року позивач уклала шлюб з відповідачем. Життя з відповідачем не склалося, шлюбні відносини припинені з січня 2020 року, сторони проживають в одній квартирі, але як сторонні люди. У період перебування у шлюбі, було набуто у власність нерухоме майно, а саме: автомобіль Opel Vivaro 2007 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності було зареєстровано за відповідачем. Позивач побачила спільний автомобіль у дворі будинку з новими реєстраційними номерами і, таким чином, їй стало відомо про те, що відповідач продав спірний автомобіль без згоди дружини, у зв`язку з чим виникла необхідність звернутися до суду з цим позовом. Ухвалою від 04.08.2020 року суддя прийняла позовну заяву до розгляду та відкрила провадження у справі, а також відповідно до ст. 274 ЦПК України вирішила розглядати дану справу за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] у судовому засіданні, підтримали викладене в позовній заяві, надали пояснення аналогічні викладеним у позовній заяві, просили суд задовольнити їх в повному обсязі, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] повідомлений судом належним чином про дату, час та місце розгляду справи, що підтверджується відміткою у рекомендованому повідомленні, повторно у судове засідання не з`явився та не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідачів, повідомлених належним чином, відповідно до вимог ч.1 ст.280 Цивільно-процесуального кодексу України, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Суд, вислухавши думку позивача та представника позивача, вивчивши матеріали справи та дослідивши письмові докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 12,13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст.ст. 76,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Судом встановлені такі факти та відповідні ним обставини. З 26.06.1993 року по теперішній час сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] . В період перебування у шлюбі, а саме 23.10.2013 року, було придбано автомобіль Opel Vivaro, 2008 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] , право власності зареєстровано за відповідачем, що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER] . 09.07.2020 року був укладений договір купівлі-продажу автомобіля Opel Vivaro, 2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , за який [PERSON] продав вказаний автомобіль, а [PERSON] купив цей автомобіль, що підтверджується договорами купівлі-продажу транспортного засобу №6479/20/007966. Відповідно до п. 3.1 цього договору ціна транспортного засобу складає 189738 грн. Відповідно до акту технічного стану транспортного засобу або його складової частини, від 09.07.2020 р. ціна продажу також зазначена 189738 грн. Норми права, якими керувався суд. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц. Поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69-72 СК України та статтею 372 Цивільного кодексу України. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Частина четверта статті 65 СК України передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. У випадку, коли при розгляді вимог про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім`ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу відповідно до частин другої та третьої статті 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вказаною постановою роз`яснено, що сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначенням кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. Суд установив, що автомобіль Opel Vivaro, 2008 року випуску, номер кузова (шасі, рама) [NUMBER] , державний реєстраційний номер [NUMBER] , придбаний під час шлюбу сторін, отже є спільною сумісною власністю подружжя, проте відповідач відчужив його без згоди позивача як іншого із подружжя, суд дійшов висновку про те, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню грошова компенсація вартості 1/2 частини спірного транспортного засобу. Визначаючи суму грошової компенсації, суд виходив із вартості майна, яка визначається з дійсної вартості майна, яка зазначена в договорі купівлі-продажу від 09.07.2020 р. №6479/20/007966 і складає 189738 грн., отже Ѕ частина від цієї суми складає 94869 грн. і саме вона підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: partial