Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання права власності на домогосподарство та земельну ділянку за правом спадкування. В обґрунтування зазначених позовних вимог [PERSON] зазначає, що [INFO] помер [PERSON] , батьками якого є [PERSON] та [PERSON] . Позивач зазначає, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця та батьки, тобто [PERSON] - мати померлого та [PERSON] - донька померлого. Рішенням Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року встановлено факт проживання однією сім`єю [PERSON] та [PERSON] з 01 січня 2010 по день його смерті [INFO] Постановою Донецького апеляційного суду від 12.12.2018 року рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 01.10.2018 року у вказаній справі скасовано, заяву [PERSON] залишено без розгляду. Позивач зазначає, що між нею та відповідачем, як законним представником малолітньої особи [PERSON] вбачається спір щодо спадкового майна. Рішенням Мар`їнського районного суду від 21.11.2011 року за [PERSON] визнано право власності на домобудівництво [ADDRESS] та на земельну ділянку (пай) площею 3,05 га, що розташована в с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області. Розпорядженням Голови Мар`їнської РДА від 05.02.2018 року [PERSON] була виділена в натурі земельна ділянка площею 1,6062 га ріллі на землях колективної власності колишнього КСП «Червоний Жовтень» на території Павлівської сільської ради. 29 березня 2019 року державним нотаріусом Плахуті Любові Володимирівні було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку спадкового майна оскільки для отримання свідоцтва нотаріусу необхідно надати технічну документацію на домоволодіння. Позивач замовила у КП «Мар`їнське БТІ» виготовлення технічної документації на спадкове домоволодіння, уклала відповідний договір та сплатила послуги, але відповідачка відмовилась допустити працівників БТІ на подвір`я і, відповідно, технічна документація виготовлена не була. Позивач [PERSON] просить визнати за нею право власності на Ѕ частку житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , Ѕ частку земельної ділянки площею 0,3190 на якій розташований даний будинок та Ѕ частку земельної ділянку площею 1,6062 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Відповідач проти задоволення позовних вимог заперечувала у повному обсязі та подала до суду відзив на позовну заяву у якому виклала свої мотиви незгоди з заявленими позовними вимогами які зводяться до наступного. [PERSON] зазначає, що з 2010 року по 17 лютого 2018 року жила в цивільному шлюбі однією сім`єю з [PERSON] по [ADDRESS] . [PERSON] є батьком їх спільної доньки [PERSON] та фактично замінив батька іншим двом дітям відповідачки. [INFO] чоловік відповідачки [PERSON] раптово помер, його похованням займалась відповідачка самостійно, позивач та інші родичі зі сторони чоловіка допомоги у похованні не надавали. [PERSON] був похований на цвинтарі у с. Павлівка Мар`їнського району Донецької області, а позивач [PERSON] могилу свого сина не обробляє. Після смерті чоловіка відповідачка разом з їх спільною дитиною [PERSON] продовжують мешкати у будинку, що належав покійному чоловіку за адресою: [ADDRESS] . Іншого житла відповідачка з донькою не має. Вказаний будинок [PERSON] отримав у спадок та за рішенням суду сплатив частки за нього іншим спадкоємцям. До спадкового майна після смерті [PERSON] входить також земельна ділянка площею 0,3190 на якій розташований вказаний будинок та земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,6062 га. В свою чергу [PERSON] в інтересах [PERSON] також звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якій просила встановити факт прийняття [PERSON] спадку після смерті [PERSON] та визнати за нею право власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , земельну ділянку площею 0,3190 на якій розташований даний будинок та земельну ділянку площею 1,6062 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначає, що з 2010 року по 17 лютого 2018 року жила в цивільному шлюбі однією сім`єю з [PERSON] , який є батьком їх спільної дитини [PERSON] [INFO] чоловік [PERSON] раптово помер та вона самостійно займалась його похованням, після його смерті разом із донькою продовжують жити у будинку покійного чоловіка за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного [PERSON] вважає що виключно їх з померлим спільна донька є єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті її батька. [PERSON] та її представник [PERSON] у судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, надіслали на адресу суду заяву про розгляд справи без їх участі. [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, її представник [PERSON] у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні позову [PERSON] та задовольнити позов [PERSON] . Ухвалою суду від 21 червня 2019 року по справі відкрито спрощене позовне провадження. Ухвалою суду від 01 червня 2020 року цивільні справи об`єднано в одне провадження та визначено про перехід із спрощеного позовного провадження до розгляду справи за правилами загального позовного провадження та заміну засідання для розгляду справи по суті підготовчим засіданням. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] необхідно відмовити з огляду на наступне. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 05 квітня 2018 року підтверджується, що [PERSON] народився [INFO] та його батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з копії Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян прізвище [PERSON] після реєстрації шлюбу - [PERSON] , шлюб було розірвано 23 жовтня 2007 року. Згідно копії свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20 лютого 2018 року [PERSON] помер [INFO] Відповідно до копії рішення Мар`їнського районного суду Донецької області від 21 листопада 2011 року за [PERSON] було визнано право власності до домобудівництво [ADDRESS] та земельну ділянку площею 3,05 га. Як вбачається з копії технічного паспорту від 15 серпня 2011 року за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні об`єкти: житловий будинок «А1», прибудова «а-1», тамбур «а1-1», літня кухня «Б-1», прибудова до літньої кухні «б-1», підвал «П-1», вбиральня «У-1», ворота № 1 та паркан № 2. Копією державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 116622 підтверджується, що [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку площею 0,3190, земельна ділянка розташована в с. Павлівка павлівської селищної ради. З копії розпорядження голови районної державної адміністрації керівника районної військово-цивільної адміністрації від 05.02.2018 року за № 67 [PERSON] виділено в натурі земельну ділянку загальною площею 1,6062 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Факт відмови позивачу у здійсненні нотаріальної дії підтверджується копією відповідної постанови нотаріуса від 29 березня 2019 року № 158/02-31, якою [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, що розташована по [ADDRESS] після смерті [PERSON] . Як вбачається з копії листа Міськрайонного управління Держгеокадастру у Мар`їнському районі та м. Вугледарі згідно архівної земельно-кадастрової документації, зареєстрованої до 01.01.2013 року право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 0,3190 га за адресою: [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] . Інформація щодо переоформлення правовстановлюючих документів відсутня. Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 18 вересня 2013 року підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Згідно копії довідки Павлівської сільської ради від 27.02.2018 року № 321 [PERSON] провела поховання [PERSON] , померлого [INFO] . Згідно копії довідки Павлівської сільської ради від 27.02.2018 року № 320 [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] без реєстрації з червня 2011 року по теперішній час. Як вбачається з акту обстеження на предмет проживання [PERSON] від 26 лютого 2018 року [PERSON] дійсно проживає в [ADDRESS] без реєстрації і разом з нею однією сім`єю проживають її діти: донька - [PERSON] , син - [PERSON] , донька - [PERSON] . З копії листа відділу у справах сім`ї молоді та спорту Мар`їнської районної державної адміністрації від 04.02.2014 року № 16-1/01-25 родина [PERSON] є багатодітною родиною, але посвідчення батьків багатодітної сім`ї їй не видавалось у зв`язку з тим, що їх немає у наявності. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 16 лютого 1985 року [PERSON] народився [INFO] та його батьками вказано: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Як вбачається з оригіналу відповіді Мар`їенської державної нотаріальної контори від 28 серпня 2019 року за № 458/01-16 05.06.2018 року відкрилась спадкова справа № 83/2019 за заявою про прийняття спадщини [PERSON] [INFO] , свідоцтва про право на спадщину, свідоцтва про право на частку в спільному майні подружжя не видавалися. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Стосовної позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на домогосподарство та земельну ділянку суд зазначає наступне. Згідно вимог ст.ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Статтею 1220 ЦК України передбачено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, в першу чергу на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з чоловіка і жінки, що пережив і батьки. Спадкоємцем першої черги за законом являються позивачка. З матеріалів справи встановлено, що спадкоємцями після смерті [PERSON] є його донька - [PERSON] та його матір - [PERSON] . Згідно із ч.ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до статті 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зі змісту цієї статті вбачається, що право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. З роз`яснень, викладених в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому чинним на момент такої нотаріальної дії законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину та можливості подальшого оформлення своїх спадкових прав у порядку, передбаченому законом, вимоги про визнання права на спадщину в судовому порядку задоволенню не підлягають у зв`язку з відсутністю порушених прав спадкоємців, щодо захисту яких вони звернулися до суду. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду по захист своїх спадкових прав за правилами позовного провадження. Оскільки у позивача [PERSON] виникли труднощі в оформленні своїх спадкових прав після смерті сина, що знаходить свій вираз у відповідній відмові нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, суд, перевіривши факт належності спадкодавцю [PERSON] спадкової маси, а саме житлового будинку [ADDRESS] , земельної ділянки для обслуговування вказаного будинку, земельної ділянки для ведення товарного виробництва, загальною площею 1,6062 га, приймаючи до уваги, після смерті спадкодавця було заведено спадкову справу за заявою лише [PERSON] та відсутність відомостей про звернення інших спадкоємців із заявами про прийняття спадщини, приходить до висновку що право [PERSON] на спадщину підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності. При цьому встановивши що спадкоємець на випадок своєї смерті заповіт не склав, суд виходить із приписів ч. 1 ст. 1267 ЦК України згідно якої частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними у зв`язку з чим за позивачем [PERSON] слід визнати право власності на Ѕ спадкового майна. Стосовно заявлених позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно суд зазначає наступне. Приписами ч. 4 ст. 1268 ЦК України встановлено, що малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, крім випадків, встановлених частинами другою - четвертою статті 1273 цього Кодексу. Положеннями п.3.8. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України встановлено, що заяву від імені малолітньої особи або недієздатної особи про прийняття спадщини подають її батьки (усиновлювачі), опікун. Відповідно до п.3.9. Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України Малолітня, неповнолітня, недієздатна особа, а також особа, цивільна дієздатність якої обмежена, вважаються такими, що прийняли спадщину, якщо не було подано заяву про відмову від прийняття спадщини з дотриманням вимог, встановлених законодавством. Таким чином малолітня чи неповнолітня дитина вважається такою, що прийняла спадщину поки не заявить про інше своєю відмовою від прийняття спадщини. В свою чергу судом в розпорядженні суду відсутні докази того, що малолітня донька спадкодавця (її законний представник) взагалі звертались до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину. У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Верховний суд у постанові від 09 квітня 2020 року по справі 2-887/11 сформулював наступний правовий висновок, згідно якого якщо відсутність умов для одержання у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину не підтверджена належними доказами, а саме відмовою нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину, це може бути підставою для відмови у позові. З огляду на зазначене Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції, що відповідно до представлених доказів у справі інформація про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії відсутня. За таких обставин суд першої інстанції зобов`язаний був з`ясувати насамперед, чи були перешкоди в отриманні свідоцтва про право на спадщину у позивача у загальному порядку, чого судом зроблено не було. Крім того, згідно правового висновку Верховного суду від 16 січня 2019 року по справі № 2-390/2006 зверненню до суду з указаним позовом мало передувати вирішення питання про видачу особі нотаріусом або органом чи службовою особою, уповноваженою вчиняти нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину. Установивши, що позивач не надав суду доказів того, що він в установленому законом порядку подав нотаріусу заяву про видачу свідоцтва про право на спадщину та що нотаріус відмовив йому у видачі указаного свідоцтва, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позову. Таким чином, суду не надано доказів того, що [PERSON] до звернення до суду порушувалось питання прийняття спадщини в нотаріальному порядку, в самій позовній заяві не наведено доводів стосовно неможливості спадкування майна в нотаріальному порядку, тобто не вказано що саме перешкоджає оформленню процедури переходу прав та обов`язків від спадкодавця до його спадкоємців в позасудовій процедурі. Отже, звертаючись до суду з позовом про визнання права власності в порядку спадкування нерухомого майна [PERSON] не враховано, що реалізація вказаної функції перебуває в компетенції нотаріальних органів, а суд, в силу своїх повноважень може розглядати такий спір у разі відмови нотаріальних органів у видачі спадкоємцю свідоцтва про право власності на майно в порядку спадкування. Посилання [PERSON] про те, що її донька є єдиною спадкоємицею першої черги після смерті батька та саме вона має спадкувати все майно є неспроможними з огляду на наступне. Положеннями ч. 1 ст. 1261 ЦК України чітко визначено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Матеріалами справи підтверджено, що [PERSON] є донькою спадкодавця, а [PERSON] є матір`ю спадкодавця та вказані особи відносяться до першої черги спадкоємців за законом та в силу вимог ч. 1 ст. 1267 ЦК України їх частки у спадщині за законом є рівними. На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно задоволенню не підлягають. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved