Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення позовних вимог просить стягнути з відповідача на її користь середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, у суммі 2566, 47 гривень та витрати на правову допомогу у розмірі 1200 грн. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що працювала у ТОВ фірми «Елавус ЛТД» з 15.10.2012 року по 19.04.2013 року. 19 квітня 2013 року [PERSON] була звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, повний розрахунок відповідач здійснив 10.06.2013 року. Затримка розрахунку склала 1 місяць і 13 робочих днів, таким чином, як стверджує позивач, на його користь потрібно стягнути середню заробітну плату за затримку розрахунку при звільненні, у сумі 2566, 47 гривень. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримав повністю, просив позов задовольнити. Відповідач надав до суду письмову заяву про розгляд справи без участі їх представника, проти задоволення позовних вимог заперечує, вказуючи, що останнім днем роботи позивача є 19 квітня 2013 року. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до наказу ТОВ фірми «Елавус ЛТД» від 16 травня 2013 року № 11-к , [PERSON] звільнена на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України, за прогул без поважних причин, вчинений з 22 квітня 2013 року (а.с. 45). 16 травня 2013 року до ТОВ фірми «Елавус ЛТД» [PERSON] надала пояснювальну записку без документів, які б вказували на поважність причин її відсутності на роботі, з 22 квітня 2013 року по 16 травня 2013 року (а.с. 46). Відповідно до довідки ТОВ фірми «Елавус ЛТД» від 10.06.2013., розмір середнього заробітку [PERSON] за два місяці, які передували її звільненню складає 1781, 40 грн., щоденний заробіток - 60, 39 грн (а.с. 36). Згідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно п. 4 ст. 40 КЗпП України, трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Як вбачається з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно до п. 2.26 Інструкції № 58 про порядок ведення трудових книжок працівників затвердженої наказом Мінпраці України, Мін'юсту України та Мінсоцзахисту України від 29.07.1993., днем звільнення вважається останній день роботи. Якщо ж працівник, який вчинив прогул на роботу так і не з'явився такого працівника можна звільнити останнім днем виконання ним трудових обов'язків з виданням наказу про звільнення більш пізньою датою. Визнано сторонами у судовому засіданні, а тому доказуванню не підлягає, що останнім днем роботи [PERSON] було 19 квітня 2013 року. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Як вбачається з табелю обліку робочого часу, [PERSON] була відсутня на роботі з 22 квітня 2013 року по 16 травня 2013 року (а.с. 47-50). 19 квітня 2013 року був останній день роботи [PERSON], 16 травня 2013 року позивач надала директору фірми «Елавус ЛТД» пояснювальну записку без документів, які б вказували поважність причин її відсутності на роботі з 22 квітня 2013 року по 16 травня 2013 року, тому відповідачем вірно вказано дату звільнення [PERSON], а саме 19 квітня 2013 року - останній день роботи позивача. Судом встановлено та не заперечується сторонами, що трудову книжку та копію наказу про звільнення за прогули без поважних причин позивач отримала 16 травня 2013 року, остаточний розрахунок по заробітній платі та невикористані дні відпустки з [PERSON] підприємство здійснило 10 червня 2013 року. Отже, виплата всіх сум, що належать [PERSON] від ТОВ фірми «Елавус ЛТД» повинна була провадитись не пізніше 17 травня 2013 року. Однак, остаточний розрахунок по заробітній платі та невикористані дні відпустки з [PERSON] ТОВ відповідач здійснив 10 червня 2013 року, тобто з затримкою у 17 робочих днів, отже, середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку становить 1026, 63 грн., (60, 39 х 17). Згідно ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи; до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать витрати на правову допомогу. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтвердженні судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позов задоволено частково, у сумі, яка складає 39,97 % від заявлених позовних вимог, витрати на правову допомогу складають - 479, 64 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial