Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про звільнення майна з-під арешту в якому просила суд звільнити з-під арешту житловий будинок з господарськими будівлями, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом припинення арешту номер обтяження - 1716807, зареєстрований Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою на підставі повідомлення Прокуратури м.Кременчука 04/1-393-01 від 11.03.2001. І.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належне їй майно - частку житлового будинку [ADDRESS]. Іншим співвласником будинку є [PERSON].17.01.2018 вона отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії - видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв'язку із тим, що на вказаний житловий будинок було накладено арешт за повідомленням Прокуратури м. Кременчука через правопорушення, скоєне донькою [PERSON] - [PERSON], яка не була власником будинку. [INFO] [PERSON] померла. Позивач Вважає, що арешт був накладений помилково. Нескасований арешт порушує її права щодо спадкування майна померлої матері. ІІ.КЛОПОТАННЯ В судове засідання учасники процесу не з'явились, надіслали заяви про розгляд справи за їх відсутності. Відповідач в своїй заяві вказав, що не заперечує проти задоволення позову. ІІІ.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, ТА ЗМІСТ СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН Судом встановлено, що [PERSON] та померла [INFO] [PERSON] є співвласниками будинку [ADDRESS], що підтверджується довідкою КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації Полтавської обласної ради» УЖКГ Полтавської ОДА від 07.08.2017 №61/3262. [PERSON] є донькою померлої [INFO] [PERSON] та спадкоємцем 1-ої черги. Вказані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 20.08.1965 та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 02.08.1986, копією заяви про прийняття спадщини від 12.10.2016 за №1076. 17 січня 2018 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Полтавської області Шишаковою Н.А., винесено постанову, якою [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок [ADDRESS] у зв'язку із тим, що на вказане майно було накладено арешт. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна, 25.02.2005 за № 1716807 Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою внесено запис про арешт (архівний запис) майна за повідомленням №04/1-393-01 від 11.03.2001 Пpокуpатуpи м.Кpеменчука на будинок за адресою: [ADDRESS], власником якого є [PERSON]. Померла [INFO] [PERSON], [INFO] є донькою відповідача - [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 29.03.1963. IV. НОРМИ ПРАВА У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою. Суд наголошує на тому, що перша та найбільш важлива вимога статті 1 Першого протоколу до Конвенції полягає у тому, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно бути законним. Вимога щодо законності у розумінні Конвенції вимагає дотримання відповідних положень національного законодавства та відповідності принципові верховенства права, що включає свободу від свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. V.ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи встановленні судом обставини, суд приходить до наступного. В Конституції України закріплено принцип непорушності права власності. На переконання суду, накладення арешту на майно, власником якого особа не є, прямо порушує вказаний принцип. Суд вважає, що в своїй діяльності будь-який державний орган має дотримуватись балансу між приватним та публічним інтересом. Встановлені судом обставини, на переконання суду, свідчать про те, що існування нескасованого арешту будинку [ADDRESS], накладеного за діяння вчинене [PERSON], яка не є власником вказаного майна, прямо порушую право власників на мирне володіння та розпорядження будинком. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про те, що позивачем було доведено порушення її прав та обґрунтованість вимог. За таких обставин суд вважає за можливе задовольнити позов [PERSON] та скасувати арешт нерухомого майна - будинку [ADDRESS]. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача, оскільки [PERSON] не наполягала на їх стягненні з відповідача.

Outcome: approved