Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому зазначає, що проживала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1992р., від якого вони мають сина [PERSON], [INFO].народження. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між сторонами розірваний. За період окремого проживання з відповідачем, він добровільно не приймав участі у матеріальному забезпеченні дитини, тому в своєму позові позивач просить стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів його заробітку (доходу) щомісяця до досягнення дитиною 23 років. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення, аналогічні викладеним в позовній заяві, просив позов задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала позицію та пояснення свого представника, а також додала, що її син [PERSON] навчається у Бердянському машинобудівному професійному ліцеї, проживає у гуртожитку, але на вихідних живе у матері, вона його повністю забезпечує матеріально, просила позов задовольнити. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та пояснив, що він ніде не працює, стоїть на обліку в центрі зайнятості, має земельні паї, за оренду яких один раз на рік отримує орендну плату. Їх спільна дитина [PERSON], на час розгляду справи навчається у Бердянському машинобудівному професійному ліцеї, отримує стипендію, проживає окремо - у гуртожитку. Відповідач надає особисто своєму сину матеріальну допомогу у вигляді продуктів, грошей та подарунків, збирається і надалі це робити по мірі можливості, але платити своїй колишній дружині не бажає. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд доходить висновку про необхідність відмови в задоволенні позову на підставі наступного. Суд вважає встановленим та доведеним наданими доказами, що позивач та відповідач проживали в зареєстрованому шлюбі з 30.04.1992р., від якого вони мають сина - [PERSON], [INFO].народження. Рішенням Бердянського міськрайонного суду від 15.09.2014р. шлюб між ними розірваний. На час звернення до суду сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч.2,3 ст.181 СК України, за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. За змістом та сенсом вказаних правових норм, право на отримання аліментів має той з батьків, з яким проживає дитина, а аліменти стягуються з того з батьків, який проживає окремо від дитини. В даному випадку, згідно довідки Державного навчального закладу «Бердянський машинобудівний професійний ліцей», [PERSON] навчається у цьому навчальному закладі, отримує стипендію від 250 до 375 грн. та проживає у гуртожитку. Цей факт визнаний сторонами по справі. Таким чином, жоден з батьків не проживає разом з дитиною, тобто вони знаходяться в цьому фактично в рівних положеннях. В своїх поясненнях позивач [PERSON] стверджувала, що її син по вихідних, тобто два дні на тиждень, живе у неї і вона його повністю забезпечує. Але жодного доказу вказаного до суду надано не було. Крім того, відповідач [PERSON] в своїх поясненнях стверджував, що також надає своєму синові посильну матеріальну допомогу у вигляді передачі продуктів, грошей та подарунків необхідних синові речей. Але жодного доказу цього до суду також не надав. Таким чином, участь кожного з батьків, а також розмір цієї участі у матеріальному забезпеченні дитини за таких обставин суд вважає недоведеним, тому і в цьому положення обох батьків є рівним. Суд позбавлений можливості з'ясувати це питання, хоча б шляхом допиту неповнолітнього, оскільки клопотання про це до суду не надходило. Більш того, обидва батька категорично заперечували проти виклику дитини в судове засідання, посилаючись на чутливість його характеру. За таких обставин, в межах наданих доказів, суд не може зробити категоричний висновок стосовно того, хто з батьків має право на отримання аліментів і чи дійсно це мати дитини (тобто позивачка [PERSON]), чи є вона належним позивачем. Тому позовні вимоги в частині стягнення аліментів на неповнолітню дитину задоволенню не підлягають. Не підлягають задоволенню і позовні вимоги в частині стягнення аліментів на повнолітню дитину, що продовжує навчання, оскільки на час розгляду справи дитина не досягла 18-річного віку, тому звернення до суду з такими позовними вимогами є передчасним, а посилання позивача на ст.199 СК України є помилковим. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed