Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, в подальшому уточнивши його, до [PERSON], [PERSON] та просить стягнути солідарно з відповідачів на її користь 222 568, 00 грн., що складається з інфляційних витрат у розмірі 190 062, 00 грн., процентів в розмірі 24 571, 00 грн., а також 3% річних в розмірі 7 377, 00 грн. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] посилається на те, що 01 листопада 2012 року між нею та [PERSON] був укладений договір позики, за яким остання взяла в борг у позивачки 34 695, 00 дол. США, та зобов'язалась повернути вказану суму в строк до 01 листопада 2013 року, зі сплатою 10 % річних за користування запозиченими коштами, що підтверджується відповідною розпискою. У якості забезпечення виконання даного договору позики відповідачка [PERSON] прийняла на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням [PERSON] Також позивачка вказує, що у зв'язку з невиконанням відповідачами обов'язків щодо повернення вищевказаної суми позики, вона звернулась до суду з позовом про стягнення вищевказаного боргу. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на користь [PERSON] заборгованість за договором позики від 01 листопада 2012 року у розмірі 305 320, 00 грн., які складаються з суми основного боргу у розмірі 277 560, 00 грн., та відсотків за користування коштами у розмірі 27 760, 00 грн. Рішення суду досі не виконано. Також вказує, що вищевказана сума боргу була розрахована виходячи з розміру офіційного курсу долара станом на 05 лютого 2014 року. Тому, у зв'язку зі значним підвищенням розміру курсу долара станом на 15 квітня 2014 року, позивачка просить сягнути з відповідачів відповідні інфляційні витрати, а також 3% річних від простроченої суми боргу. У судовому засіданні [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити та в подальшому подала заяву про розгляд справи за її відсутності. Представник [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнав, та зазначив, що позивачка необґрунтовано просить стягнути з відповідачів 3% річних, оскільки згідно розписки за договором позики від 01 листопада 2012 року було передбачено сплату 10% річних за користування запозиченими коштами. Крім того, позивачкою неправомірно в розрахунку суми інфляційних витрат двічі зараховані 10% річних. Також вказав, що договір позики був укладений між сторонами в іноземній валюті, тому вимоги [PERSON] про стягнення інфляційних витрат є необґрунтованими. Не заперечував, що рішення суду від 05 лютого 2014 року досі не виконано. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна із сторін повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що 01 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір позики, відповідно до умов якого відповідачка отримала від позивачки в борг грошову суму у розмірі 34 695, 00 дол. США, та зобов'язалась повернути вказану суму в строк до 01 листопада 2013 року, зі сплатою 10 % річних за користування запозиченими коштами, що підтверджується відповідною розпискою. У якості забезпечення виконання даного договору позики відповідачка [PERSON] прийняла на себе обов'язок відповідати по зобов'язанням [PERSON], які виникають з договору позики від 01 листопада 2012 року. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року, що набрало законної сили, на підставі ст. ст. 509, 526, 1046, 1049 ЦК України позовні вимоги [PERSON] задоволено частково, стягнуто солідарно з відповідачів на її користь заборгованість за договором позики від 01 листопада 2012 року у розмірі 305 320, 00 грн., які складаються з суми основного боргу у розмірі 277 560, 00 грн., та відсотків за користування коштами у розмірі 27 760, 00 грн. В період з 05 лютого 2014 року до моменту пред'явлення уточнених позовних вимог, тобто до 15 квітня 2014 року, розмір курсу долара по відношенню до гривні змінився в бік підвищення. Вищевказане рішення суду не виконано відповідачами, заборгованість за договором позики не була погашена, у зв'язку з чим [PERSON] понесла інфляційні витрати. Згідно до ч. 2 ст. 524 ЦК України, сторони можуть визначити грошовий еквівалент зобов'язання в іноземній валюті. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях; якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Також судом встановлено, що станом на 05 лютого 2014 року офіційний курс НБУ гривні до американського долара становив 8, 00 грн. Згідно вказаного курсу і було розрахована сума заборгованості відповідачів перед [PERSON] за договором позики від 01 листопада 2012 року. Однак, станом на 15 квітня 2014 року, тобто на момент подачі позивачкою уточненої позовної заяви, офіційний курс НБУ гривні до американського долара становить 12, 98 грн. Таким чином, інфляційні витрати становлять суму у розмірі 4, 98 грн., а саме: грошову суму у розмірі 34 695, 00 дол. США Ч 4, 98 грн. = 172 781, 00 грн.; 10 % річних за користування запозиченими коштами 3 470, 00 дол. США Ч 4, 98 грн. = 17 281, 00 грн., що разом складає 190 062, 00 грн. Тому, суд вважає обґрунтованою вимогу [PERSON] щодо стягнення з відповідачів суму інфляційних витрат у розмірі 190 062, 00 грн. Водночас, позивачка просить стягнути на її користь 10% за користування коштами в розмірі 24 571, 00 грн., помилково повторно зараховуючи дану суму до загальної суми інфляційних витрат, що є неприпустимим. Тому суд вважає позовну вимогу у цій частині необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. За ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. У судовому засіданні доведено, що сторонами під час укладення договору позики від 01 листопада 2012 року був встановлений інший розмір відсотків, а саме 10 % річних, що також було встановлено рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 05 лютого 2014 року, яке набрало законної сили. Однак, всупереч ч. 2 ст. 625 ЦК України, [PERSON] просить стягнути з відповідачів на її користь 3% річних у розмірі 7 377, 00 грн. Тому дану частину вимог суд вважає необґрунтованою. На підставі ч. ч. 1, 3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Виходячи з вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі вищевикладеного, та

Outcome: partial