Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 28.07.2010 року перебуває з відповідачем по справі [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. В шлюбі в них [INFO] народився син [PERSON]. Вказує, що спільне життя у них не склалось через несумісність характерів. Фактичні шлюбні відносини вони не підтримують вже близько двох років. Вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим. За вказаних обставин позивач дійшла висновку про неможливість збереження шлюбу, тому просить суд розірвати даний шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились. Позивач в позовній заяві просила розглядати справу без її участі. Відповідач попередньо подав до суду письмову заяву про визнання позову та розгляд справи без його участі. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 28 липня 2010 року зареєстрували шлюб у виконкомі Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 24, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 28.07.2010 року (а.с. 4). [INFO] в сторін по справі народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження (а.с. 5). Син сторін по справі [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою № 922, виданою виконкомом Бохоницької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.08.2018 року (а.с. 6). Згідно позовної заяви, причинами розпаду сім'ї сторін по справі, є несумісність характерів, що призвело до фактичного припинення шлюбних стосунків протягом тривалого часу. На примирення сторони по справі не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та негативно вливати на виховання та розвиток їхнього малолітнього сина, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України № 475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. На підставі викладеного та

Outcome: approved