Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] в якому просила суд провести розподіл земельної ділянки площею 4,24 Га розташованої на території Фонтанської сільської ради, Комінтернівського району Одеської області виділивши їй частину цієї земельної ділянки площею 2,12 Га. В подальшому уточнила позовні вимоги, просила суд припинити право спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON] на земельну ділянку площею 4,2352 Га, розташовану на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та провести розподіл земельної ділянки загальною площею 4,2352 Га, розташованої на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області, виділивши [PERSON] в користування частину земельної ділянки площею 2,1176 Га з такими межами: від А до Б - землі Фонтанської сільської ради, від Б до В - землі гр. [PERSON], від В до Г - землі гр. [PERSON] (кадастровий номер 5122786400:01:001:0016), від Г до А - землі гр. [PERSON] (кадастровий номер 5122786400:01:001:0015). Позивачка - [PERSON] в судове засідання не з'явилась, причини неявки суду не повідомила. Відповідач - [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справи без його участі в якій зазначив, що позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Представник Фонтанської сільської ради в судове засідання не з'явився, надав до суду клопотання про розгляд справи без його участі, в якому зазначив, що не заперечує проти вимог позивачки. Розглянувши заявлений позов, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову в його задоволенні виходячи з наступного. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 4,24 га. на території Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (а.с.6). [INFO] [PERSON] померла, її онука нині [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] отримали свідоцтво про право на спадщину за законом по ? частині сказаної земельної ділянки (а.с.8). Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що припинення права на частку у спільному майні не може бути вирішено у судовому порядку, оскільки частка може бути виділена в натурі, річ є подільною, спільне володіння та користування майном є можливим, припинення права на частку не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Порядок виділу частки із майна, що є у спільній частковій власності врегульований ст. 364 ЦК України, відповідно до якої співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його часток. Договір про виділ в натурі частки з нерухомого майна спільного майна укладається у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню та державній реєстрації. Судовий порядок вирішення питання про припинення права на частку, визначений нормами ст. 365 ЦК України, відповідно до якої право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3)спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласників та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Поняття подільних та неподільних речей визначені нормами ст. 183 ЦК України, за якою подільною річчю є річ, яку можна поділити без втрати цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Відмовляючи у задоволенні позову суд приймає до уваги план розподілу земельної ділянки (а.с.25, 26), з якого вбачається, що частка є значною, можлива до виділення в натурі, річ є подільною, спільне володіння та користування нею є можливим, припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника. Крім того, судовим розглядом справи встановлено, що позивачка не оформила та не зареєструвала свої право власності на земельну ділянку в порядку передбаченому ст. 125, 126 ЗК України, як в редакції дії Закону на час прийняття спадщини, так і на час звернення до суду. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 181 ЦК України до нерухомих речей (нерухоме майно, нерухомість) належать земельні ділянки, а також об'єкти розташовані на земельній ділянці, переміщення яких є неможливим без їх знецінення та зміни призначення. Відповідно ч. 1 ст. 182 ЦК України право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно ст. 88 Земельного кодексу України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку. Договір про спільну часткову власність на земельну ділянку укладається в письмовій формі і посвідчується нотаріально. При ухваленні рішення суд приймає до уваги відсутність спору між сторонами (а.с.23). Суд приймає до уваги, що позивачкою не здійснено оцінку спірного майна та попередньо не внесено вартість частки на депозитний рахунок суду. При ухваленні рішення, вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд, вважає, що позивачкою визначена ціна позову вочевидь не відповідає дійсній вартості майна, в зв'язку з чим визначає ціну позову в розмірі 37990 грн. 21 коп. (а.с.8), та стягує з відповідачки суму недоплаченого судового збору в розмірі 265 грн. 20 коп. З розрахунку ціни позову та сплаченого судового збору в розмірі 114 грн.70 коп. (а.с.1) (379.90 грн.-114.70 грн.=265.20 грн.). На підставі вищевикладеного, відповідно до ст. ст. 181-183, 316, 364, 365 ЦК України, ст. ст. 88, 125, 126 ЗК України,

Outcome: approved