Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить розірвати шлюб, який був зареєстрований між нею та відповідачем 30.08.2014 р у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області (актовий запис № 60), та стягувати з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позивач мотивує свої вимоги тим, що вони не проживають разом, з відповідачем не можуть знайти спільної мови, вона має намір створити сім?ю з іншим чоловіком. Дитина проживає з позивачкою і знаходиться на її утриманні, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини, не дбає про її духовний розвиток, не проявляє батьківської турботи. На підставі вищевказаного, просить розірвати шлюб та стягувати з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини у розмірі 1000 грн., але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до суду і до досягнення повноліття дитиною. У підготовче засідання позивач не з'явилася, подала суду письмову заяву із проханням справу розглянути за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач у підготовче засідання не з'явився, подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнає у повному обсязі. Ухвалою суду від 29.08.2018 р. позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження із призначенням підготовчого засідання. З урахуванням того, що до розгляду справи по суті від відповідача надійшла заява про визнання позову, судом постановлено ухвалу про розгляд справи по суті та ухвалення рішення у справі з підстав визнання відповідачем позову, і прийняття такого визнання судом. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин вважає, що позов підлягає задоволенню як такий, що знайшов своє повне підтвердження з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 30.08.2014 р у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області актовий запис № 60, про що свідчить Свідоцтво про шлюб серії [NUMBER], видане 30.08.2014 р у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області (а.с. 4). Як вбачається із акту обстеження матеріально-побутових умов сім'ї дочка [PERSON] проживає разом із матір?ю, що не заперечується відповідачем (а.с. 5) Відповідно до поданого позову, суд вбачає наявність між сторонами спору, який виник у сімейних правовідносинах та предметом спору є право на вільне перебування у шлюбі та право на утримання, вважаючи за необхідне розірвати шлюб та стягнути аліменти, з підстав, вказаних у позові, позивач звернувся до суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до змісту ст. 51 Конституції України, ст. 5 СК України, держава охороняє сім'ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім'ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Як вбачається із ч. 1 ст. 19 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають, зокрема, з сімейних правовідносин. Відповідно до положень ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. З огляду на встановлене, враховуючи визнання відповідачем позову, суд приходить до висновку про необхідність розірвання шлюбу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 30.08.2014 р у відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Радивилівського районного управління юстиції Рівненської області, актовий запис № 60. Щодо вимоги про стягнення аліментів, суд зазначає наступне. Частиною третьою статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. З огляду на те, що дитина проживає з позивачкою та у суду відсутні відомості про досягнення домовленості між нею і відповідачем про способи та обсяг участі матері в утриманні дитини (грошова або натуральна форма, розмір аліментів, першочергові потреби, які необхідні дітям з урахуванням їх віку та рівня розвитку, тощо), а тому суд вважає, що існують підстави для стягнення аліментів в судовому порядку. Під час судового розгляду встановлено, що відповідач, не приймає участі в утриманні дитини, а отже він зобов'язаний сплачувати аліменти на користь позивача, яка проживає разом з дитиною, з огляду на що суд вбачає підстави для задоволення позовної вимоги щодо стягнення аліментів у розмірі та способі, визначених позивачкою. Одночасно, суд бере до уваги, що позов про стягнення аліментів був поданий 15.06.2018 року, а тому за правилами ст. 191 СК України, саме з цього часу необхідно стягувати аліменти. На підставі п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд виходить з того, що відповідально до ч. 1 ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог; у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Як вбачається із квитанції квитанції № 21, дата здійснення операції 14.06.2018 року, о 11:00:59, [PERSON] сплатила судовий збір у розмірі 704,80 грн. за подання позову щодо розірвання шлюбу. А відтак, з огляду на визнання позову до початку розгляду справи по суті та задоволення позовних вимог у повному обсязі, наявні підстави для повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, що становить 352,40 грн., та стягнення з відповідача на користь позивача іншої частини сплаченого судового збору, що становить 352,40 грн. Як вбачається із ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. А відтак, враховуючи, що від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі, зокрема, у справах про стягнення аліментів, при цьому відповідач не звільнений від сплати такого, з огляду на задоволення вимог про стягнення аліментів, наявні підстави для стягнути з [PERSON] на користь держави судового збору у розмірі 704,80 грн. На підставі вищевказаного,

Outcome: approved