Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що їй на праві приватної власності належить квартира, яка розташована за адресою: [ADDRESS] . Попереднім власником вищевказаної квартири була [PERSON] . Представником продавця квартири за вказаним договором була [PERSON] Згідно договору купівлі-продажу квартири представник продавця повинен довести до відома [PERSON] , що вона зобов`язана знятися з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі у строк до 31.07.2018 року, однак відповідач [PERSON] до теперішнього часу зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з тим, з часу придбання позивачем вказаної квартири відповідач за місцем реєстрації не з`являлась. Фактичне місце проживання відповідача позивачу невідоме. На підставі вищенаведеного, позивач просила суд визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS] , оскільки реєстрація сторонньої особи у належній позивачу квартирі порушує її права як власника квартири на володіння, користування та розпорядження своїм майном, зокрема, є перешкодою для оформлення субсидії для оплати комунальних послуг. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві просила справу розглядати за її відсутності (а.с.2 - зворотна сторона), заперечень проти заочного розгляду справи не надала. Відповідач - [PERSON] відзиву на позовну заяву не подала, у судове засідання не з`явилась, про причину неявки суд не повідомила, хоча була належним чином сповіщена про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному сайті Новоайдарського районного суду Луганської області офіційного веб-сайту Судової влади України (https://na.lg.court.gov.ua/sud1218/inshe/adv/707378/; а.с.21-22). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. У відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім`ї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 20.07.2018 року, бланк серії [NUMBER] (а.с.3-4) та копією витягу з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №131662791 від 20.07.2018 року (а.с.5). Попереднім власником вищевказаної квартири була [PERSON] . Представником продавця квартири за вказаним договором була [PERSON] . Згідно абз. 3 п. 6 договору купівлі-продажу квартири представник продавця повинен довести до відома [PERSON] , що вона зобов`язана знятися з реєстрації місця проживання у вказаній квартирі у строк до 31.07.2018 року (а.с.3-4), однак відповідач [PERSON] до теперішнього часу зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією домової книги (а.с.11-14). Разом з тим, з часу придбання позивачем вказаної квартири відповідач за місцем реєстрації не з`являлась. Фактичне місце проживання відповідача позивачу невідоме. Згідно довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб №2740, виданої 10.09.2018 року ЖКГ КП «Жилбудсервіс» (а.с.10), за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] (власник) та [PERSON] , [INFO] . З акту, складеного 01.04.2019 року комендантом [PERSON] (а.с.15), вбачається, що [PERSON] , 1940 року народження, з 01.06.2014 року дійсно не мешкає за місцем своєї реєстрації за адресою: [ADDRESS] , що підтверджують сусіди - свідки: [PERSON] , [PERSON] Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2014 року, не є членом родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved