Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 15 лютого 2016 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] у них народився син [PERSON] . Спільне життя з відповідачем не склалося через різні погляди на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння та почуттів призвели до фактичного припинення шлюбних відносин. Позивач дійшла висновку про недоцільність збереження їхніх стосунків, тому просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання 12.04.2021 сторони по справі не з`явились. Позивач [PERSON] попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення, після розірвання шлюбу бажає відновити прізвище « [PERSON] », судові витрати просить стягнути з відповідача. Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] неодноразово в судові засідання не з`являвся з невідомих суду причин, хоч про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом у встановленому законом порядку шляхом направлення судових повісток за адресою місця реєстрації: [ADDRESS] , а також за адресою місця проживання, зазначеною в позовній заяві: [ADDRESS] . Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву відповідачем у запропонований судом строк до суду не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 12.04.2021 за відсутності сторін по справі та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши позицію позивача, викладену у письмовій заяві, поданій через канцелярію суду, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 15 лютого 2016 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 1, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 08.07.2020 (а.с. 4). [INFO] в сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19.01.2017 (а.с. 9). Син сторін [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] , що підтверджується довідкою виконавчого комітету Селищенської сільської ради Тиврівського району Вінницької області 30.07.2020 № 743 (а.с. 10). Згідно з позовною заявою причиною розпаду сім`ї є різні погляди на права та обов`язки подружжя, відсутність взаєморозуміння та почуттів. Сторони фактично припинили шлюбні стосунки. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Враховуючи неодноразові неявки в судові засідання відповідача, який обізнаний, що в провадженні Вінницького районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу, неподання відповідачем відзиву на позов, відсутність будь-яких заяв чи клопотань від нього, суд дійшов висновку, що відповідач не оспорює позовних вимог. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, буде негативно впливати на виховання і розвиток їхнього сина, що має істотне значення, тому шлюб сторін необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до вимог ч.1 ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України. Згідно зі ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Статтею 113 СК України визначено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] бажає після розірвання шлюбу відновити дошлюбне прізвище « [PERSON] », що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача [PERSON] підлягають до стягнення на користь позивача [PERSON] понесені останньою судові витрати на сплату судового збору в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved