Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до [PERSON] про розірвання договору оренди землі та стягнення заборгованості з орендної плати. Позов мотивує тим, що їй на праві власності належить земельна ділянка, розташована на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, яка за усною домовленістю була надана у користування відповідача до звернення позивача про її повернення. В кінці 2015 року позивач усно звернулась до відповідача про повернення вказаної земельної ділянки на що отримала відмову та була повідомлена, що на вказану земельну ділянку укладено договір оренди землі строк якого не минув. Звернувшись до відділу Держгеокадастру у Бобринецькому районі позивач отримала копію договору від 05 вересня 2012 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], зареєстрованого у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 19.09.2012 року. Вказує, що спірний договір не укладала, проте згідно пунктів 9, 10, 11 договору орендар зобовязаний вносити орендну плату в розмірі 3% від нормативно-грошової оцінки земельної ділянки, тобто 5600,58 грн. з урахуванням індексації в строки до 30.12 поточного року. Однак починаючи з 2012 року відповідач в порушення умов договору не виконує умови договору щодо сплати орендної плати у визначеному договором розмірі, а також щодо її внесення, внаслідок чого виникла заборгованість в розмірі 22402,32 грн., а саме: за 2012 рік в сумі 5600,58 грн.; за 2013 рік в сумі 5600,58 грн., за 2014 рік в сумі 5600,58 грн., за 2015 рік в сумі 5600,58 грн. у звязку з чим позивач просить розірвати спірний договір оренди земельної ділянки та стягнути з відповідача заборгованість з орендної плати у вищевказаному розмірі. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позов підтримав з обставин, викладених в позовній заяві, додатково пояснивши, що факт отримання позивачем коштів за розпискою від 29 січня 2010 року не заперечується, однак вказані кошти були отримані до укладення спірного договору оренди, що був зареєстрований пізніше. Відповідач [PERSON] заперечив проти заявленого позову та просив відмовити в його задоволенні, надавши до суду письмові заперечення згідно яких 29 січня 2010 року [PERSON] отримала від нього в борг 30000 грн., про що надала відповідну розписку. Оскільки позивач не мала достатнього доходу, щоб повернути борг, між ним та позивачем була досягнута домовленість про те, що після укладення 05.09.2012 року з нею договору оренди земельної ділянки орендна плата за користування земельною ділянкою буде зараховуватись в рахунок повернення боргу за розпискою. Таким чином вважає, що повернення боргу повинно відбуватися через 5 років, після зарахування орендної плати за 2017 рік, і після цього за [PERSON] залишиться борг в сумі 2000 грн., а тому позивачу він повинен сплачувати орендну плату лише починаючи з 2018 року (а.с.25-27). Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, оскільки орендна плата була сплачена позивачу наперед, що підтверджується розпискою про отримання коштів. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. За правилами ч. 1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] є власником земельної ділянки, площею 7,5680 га, розташованої на території Павлогірківської сільської ради Бобринецького району Кіровоградської області, що підтверджується копією Державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯЛ №128044, виданого 13 вересня 2010 року (а.с.7). Судом встановлено, що між орендодавцем [PERSON] та орендарем [PERSON] укладено договір оренди землі від 05 вересня 2012 року, що зареєстрований у відділі Держкомзему у Бобринецькому районі 19 вересня 2012 року за №352088604002329, за предметом якого орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва загальною площею 7,5680 га. (а.с.6). Відповідно до ст. 93 Земельного кодексу України право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Відносини, повязані з орендою землі, регулюються законом. Частиною 1 статті 6 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельного кодексу України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Відповідно до ст.13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно умов договору оренди землі від 05 вересня 2012 року площею 7,5680 га, а саме пунктів 9, 11 Договору орендна плата вноситься орендарем у формі та розмірі 3% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки до 30.12 поточного року. При цьому, нормативна грошова оцінка земельної ділянки згідно п.5 Договору становить 186686 грн., тобто орендна плата складає 5600,58 грн. (186686 грн. ? 100 ? 3 = 5600,58 грн.). Відповідно до ч. 1 ст.24 Закону України «Про оренду землі» орендодавець має право вимагати від орендаря, зокрема своєчасного внесення орендної плати. Вказаному праву орендодавця кореспондує обовязок орендаря сплачувати орендодавцю орендну плату за володіння і користування його земельною ділянкою. Відповідно до статті 21 вказаного Закону орендна плата за землю це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Відповідно до ч. 2 ст. 23 Закону України «Про оренду землі» орендна плата за земельні ділянки, що перебувають у власності фізичних та юридичних осіб, переглядається за згодою сторін. Судом встановлено, що відповідачем всупереч п. 11 умов договору оренди землі від 05 вересня 2012 року орендна плата за спірним договором за 2012 рік, 2013 рік, 2014 рік та 2015 рік не сплачувалась позивачу взагалі. Таким чином, згідно розрахунку позивача та умов договору відповідач заборгував позивачу орендну плату у 2012 році - в сумі 5600,58 грн., у 2013 році в сумі 5600,58 грн., у 2014 році - в сумі 5600,58 грн., та у 2015 році - в сумі 5600,58 грн., а всього 22402,32 грн. Згідно п.38 договору оренди землі від 05 вересня 2012 року дія договору припиняється шляхом його розірвання: за взаємною згодою сторін; рішенням суду на вимогу однієї із сторін у наслідок невиконання другою стороною обовязків, передбачених договором, та внаслідок випадкового знищення, пошкодження орендованої земельної ділянки, яке істотно перешкоджає її використанню, а також з інших підстав визначених законом. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Статтею 31 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі може бути розірваний за згодою сторін. На вимогу однієї із сторін договір оренди може бути достроково розірваний за рішенням суду в порядку, встановленому законом. Відповідно до ч.1 ст.32 вказаного Закону, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкта оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельного кодексу України та іншими законами України. Відповідно до п. д ч.1 ст. 141 ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. За змістом статті 610 ЦК України цивільне законодавство розрізняє наступні порушення зобовязання: невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Пунктом 41 спірного договору передбачено, що за невиконання або неналежне виконання договору сторони несуть відповідальність відповідно до закону та цього договору. Отже, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідачем було допущено істотне порушення договору оренди землі, а саме систематична несплата орендної плати позивачу за користування належної йому земельної ділянки за 2012-2015 роки, тобто позивач був позбавлений того, на що розраховував при укладенні договору. Крім того, представником відповідача належних і допустимих доказів згідно з вимогами статей 10, 60 ЦПК України на підтвердження виплати орендної плати позивачу не надано, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Частиною першою статті 638 ЦК України передбачено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно п.43 Договору цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Надана стороною відповідача розписка від 29 січня 2010 року позивача як доказ сплати орендної плати за спірним договором позивачу наперед до укладення договору, за змістом якої [PERSON] отримала від [PERSON] кошти в сумі тридцять тисяч гривень і зобовязується в подальшому ніяких вимог до [PERSON] не мати, судом оцінюється критично та судом відхиляється, оскільки зобовязання зі сплати орендної плати не може виконуватись до виникнення вказаного зобовязання яке повязується з моментом досягнення сторонами в належній письмовій формі згоди щодо всіх істотних умов договору (ст. 638 ЦК України) та набрання ним чинності, що в свою чергу повзується з його державною реєстрацією (п.43 Договору). Зі змісту розписки вбачається, що вона була складена 29 січня 2010 року, тобто до укладення спірного договору оренди землі від 05 вересня 2012 року, що був зареєстрований у відділі Держкомзему в Бобринецькому районі 19 вересня 2012 року, за яким виникли зобовязання між сторонами, зокрема щодо сплати орендної плати. Крім того, в розписці не зазначено про те, у звязку з чим [PERSON] отримані кошти в сумі 30 000 грн., а сам спірний договір оренди землі не містить посилання на вказану розписку, чи отримання орендної плати орендодавцем наперед, а навпаки вказане твердження відповідача спростовується умовою договору про внесення орендної плати до 30.12 поточного року. Вказані обставини в своїй сукупності свідчать про те, що розписка позивача від 29 січня 2010 року про отримання коштів не є належними та допустимим доказом на підтвердження сплати орендної плати позивачу за спірним договором в розумінні ст.ст. 58, 59 ЦПК України. Всі доводи сторони відповідача спростовуються встановленими судом обставинами та зробленими їх підставі висновками. У відповідності до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача понесений ним та документально підтверджений судовий збір в розмірі 1102,42 грн.

Outcome: approved