Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просила визнати дійсним договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , укладений між позивачем та відповідачем [PERSON] , посвідчений 05 березня 1998 року Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за реєстраційним номером №ОН-50. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 05.03.1998 року вона придбала у відповідача житловий будинок та сплатила відповідачу обумовлені кошти у розмірі 3300 грн., умови договору сторонами були виконані повністю, вона проживає постійно у вказаному будинку вже 22 роки, користується присадибною ділянкою, своєчасно провела реєстрацію свого права власності, ніколи не отримувала будь-яких претензій зі сторони колишнього власника будинку. Однак, оскільки договір не був нотаріально посвідчений, а компетентні органи і нотаріуси відмовляються визнавати на сьогодні правочин дійсним через протиріччя правових норм, позивач не може розпорядитись вищевказаним житловим будинком на власний розсуд. Ухвалою суду від 03.08.2020 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 31.08.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Представник позивача надав суду заяву, в якій підтримав позовні вимоги та просив суд їх задовольнити з підстав, зазначених у позові, просив розглядати справу за його відсутності. Відповідач надіслав засобами поштового зв`язку до суду заяву, в якій визнав повністю позовні вимоги, заявлені позивачем, просив розглядати справу за його відсутності. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до наступних висновків. Згідно до ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з частиною першою\~статті 81 ЦПК України,\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. За змістом частини першої\~статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Судом встановлено, що 05.03.1998 року між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] , який був посвідчений та зареєстрований за № ОН-50 Товариством з обмеженою відповідальністю «Пологівська товарна біржа «Агропром-Інвест». Згідно до п.3 вказаного договору, продаж будинку було вчинено за 3300 гривень, які покупець сплатив продавцю повністю під час підписання договору. Тобто умови договору купівлі-продажу житлового будинку сторонами були виконані у повному обсязі. Вказаний договір не був нотаріально посвідчений. Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, 04.06.2003 року за позивачем було зареєстровано право приватної власності на житловий будинок [ADDRESS] , на підставі договору купівлі-продажу № ОН-50 від 05.03.1998 року, посвідченого Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест». Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна та Державного реєстру іпотек щодо вказаного майна відсутні. Судом досліджено технічний паспорт на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами, відповідно до якого власником житлового будинку [ADDRESS] є позивач [PERSON] . Згідно листа приватного нотаріуса Демидьонок Т.А. за № 541/01-16 від 07.07.2020 року, позивачу було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії, а саме укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку із тим, що договір купівлі-продажу житлового будинку, посвідчений 05.03.1998 року Пологівською товарною біржею «Агропром-Інвест» за № ОН-50, не є нотаріально посвідченим, тому здійснити відчуження об`єкта нерухомості житлового будинку, є неможливим. Таким чином позивач [PERSON] не має змоги розпорядитись вищевказаним житловим будинком, у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу житлового будинку від 05.03.1998 року. Відповідно до п. 4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. В даному випадку суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню саме норми Цивільного кодексу 1963 року, оскільки договір купівлі-продажу житлового будинку було укладено та підписано сторонами 05 березня 1998 року, тобто у період дії Цивільного кодексу 1963 року. Відповідно до ст.4 Цивільного кодексу 1963 року, цивільні права і обов`язки виникають з підстав, передбачених законодавством, в тому числі і з угод. Згідно зі статтею 41 Цивільного кодексу 1963 року, угодами визнаються дії громадян і організацій, спрямовані на встановлення, зміну або припинення цивільних прав або обов`язків. Відповідно до статті 224 Цивільного кодексу 1963 року, за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 225 Цивільного кодексу 1963 року, право продажу майна належить власникові. За загальним правилом, визначеним у статті 227 Цивільного кодексу 1963 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією зі сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Згідно із\~\~частиною першої статті 128 Цивільного кодексу 1963 року, право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. На час укладення договору купівлі-продажу житлового будинку, чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15\~\~Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не\~підлягають нотаріальному посвідченню. Отже, проаналізувавши вказані норми права, суд приходить до висновку, що законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Судом встановлено, що при вчиненні договору купівлі-продажу житлового будинку дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу житлового будинку. Отже, даний правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 Цивільного кодексу 1963 року передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами\~\~і відбулось повне або часткове виконання договору. У зв`язку із зазначеним, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги про визнання спірного договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

Outcome: approved