Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд визнати недійсним Договір купівлі - продажу від 17.01.2019 року укладений між нею та ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» в особі магазину «COMFY», що розташований по [ADDRESS] у формі видаткової накладної № ЧЩВН2-0028 ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» щодо купівлі-продажу пилососа ручного (працює від акумуляторної батареї) для дому марки «Philips FG6408/01» з дня укладення та стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду у сумі 15774,89 грн., моральну шкоду в сумі 25000 гривень, а такожпонесені ним судові витрати на правову допомогу в сумі 5 000,00 грн., а всього стягнути 45 774,89 грн. В обґрунтування позову позивач зазначила, що 17.01.2019 року за споживчим кредитним договором №3001227541501 укладеним з ПАТ «ПУМБ Р-12 Плюс з Акціонерним товариством «Перший Український банк» нею було придбано пилосос ручний (працює від акумуляторної батареї) для дому марки «Philips FG6408/01» за ціною 7915,83 грн., а також нею за власні кошти було придбано маршрутизатор марки TP-Link TL-WR841R за ціною 440,83 грн., а видаткова накладена про придбання зазначених товарів є договором між нею та продавцем. Через невідповідність придбаного пилососа його технічним характеристикам, позивач 27.01.2020 року повернула товар продавцю з заявою про розірвання договору купівлі-продажу. В подальшому вона неодноразово зверталась до адміністрації магазину з претензіями щодо придбаного товару, однак останній їй було надано технічний висновок, яким встановлено, що даний прилад відповідно до експертизи не потребує ремонту. Вимогу позивача про проведення експертизи за її участі представниками відповідача проігноровано, іншого товару належної якості не надано та сплачені кошти не повернуто. Від розірвання договору купівлі-продажу та повернення кредитних коштів банку в сумі 15 774,89 грн. на вимогу позивача, працівники магазину відмовились. З огляду на викладені обставини позивач вважає, що його права, як споживача порушені відповідачем та підлягають судовому захисту, а окрім того вважає, що їй заподіяно моральну шкоду, яку оцінює в 25 000,00 грн., оскільки протягом більше, ніж 14 місяців відповідач не надав йому якісного товару та не провів незалежну його експертизу в присутності покупця. Ухвалою судді від 30.03.2020 року у справі відкрито провадження для розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін. У судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали у повному обсязі, просили їх задовольнити, з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, в письмовому відзиві на позов проти позову заперечував, просив у задоволенні позовних вимог відмовити. Зазначив, що вимоги позивача про визнання договору купівлі-продажу товару недійсним не ґрунтуються на положеннях ст. 203, 215 ЦПК України, викладені позивачем в позовній заяві обставини не відповідають дійсності, оскільки в висновку експерта № ЕD-1725-6-1476.20 від 13.02.2020 року надано відповідь про те, що фактична тривалість роботи пилососа марки «Philips FG6408/01» відповідає заявлені виробником тривалості. Також представник відповідача у відзиві зазначив, що будь-які законні і правові підстави для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди відсутні, оскільки відповідачем його права жодним чином не порушені. Представник третьої особи до суду не з`явився, про час розгляду справи був повідомлений належним чином. Свідок [PERSON] в судовому засіданні показав, що його дружина 17.01.2020 року придала у відповідача пилосос, який як виявилось в ході його експлуатації не відповідав заявленим в інструкції і консультантом магазину характеристикам. Повернути товар або отримати товар належної якості вони не можуть через позицію відповідача, що товар є справним. Відповідно до ч.5, 6 ст. 263 ЦПК України обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Суд, вислухавши позивача та його представника, свідка [PERSON] , дослідивши письмові докази, відео роботи придбаного товару, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 16 ЦК встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Особа вільна у виборі способу захисту цивільних прав судом. Згідно позиції Верхового Суду України, що викладена у постанові Пленуму «Про судове рішення у цивільній справі» №14 від 18.12.2003 року «Про судове рішення у цивільній справі» правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи та інтереси цих осіб, а якщо були, то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Статтями 78, 81 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. У ході судового розгляду встановлено та не заперечується сторонами у справі, що 17.01.2019 року позивач [PERSON] звернулася до магазину Товариства з обмеженою відповідальністю «КОМФІ ТРЕЙД», що розташований по вулиці Київська, буд. 107 у м. Обухів Київської області з наміром придбати пилосос ручний ( працює від акумуляторної батареї) для дому марки «Philips FG6408/01». Як вбачається з копії видаткової накладної № ЧЩВН2-0028 ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» за товар пилосос ручний (працює від акумуляторної батареї) для дому марки «Philips FG6408/01» у магазині «Сomfy» ТОВ «КОМФІ ТРЕЙД» за адресою: вулиця Київська, буд. 107 у м. Обухів Київської області, було сплачено 7915,83 грн. Вказаний пилосос придбаний позивачем у кредит, про що свідчить укладений між ним та ПАТ «ПУМБ» кредитний договір про споживчий кредит № 301227541501 від 17.01.2019 року на суму 9 917,40 грн. Під час отримання товару покупцем (позивачем), представниками магазину їй був продемонстрований зовнішній вигляд товару, його робота, жодних зауважень з боку позивача щодо товару, який вона отримувала в неї не виникало. Про факт отримання товару без будь-яких зауважень свідчить власноручний підпис позивача у видатковій накладній N9 ЧОВН2-0028 від 17.01.2019 року. Гарантійний строк на товар встановлений виробник становить 2 роки. 27.01.2019 року, позивач звернулась до магазину відповідача з письмовою заявою, у якій нею були висунуті вимоги щодо розірвання договору купівлі-продажу, повернення грошових коштів сплачених за товар. В обґрунтування своєї вимоги позивач вказала, що її не влаштовує якість роботи товару, потужність всмоктування, зарядка, вказано, що миюча щітка протікає і не тримається. Цього дня, 27.01.2020 року товар був переданий позивачем через магазин відповідача до авторизованого сервісного центру з метою проведення діагностики, а у разі виявлення недоліків їх усунення. 04.02.2020 року авторизованим сервісним центром надано технічний висновок, у якому зазначено, що під час діагностики, заявлений споживачем дефект не підтвердився,виріб є справним, а його робота відповідає специфікації виробника і не викликає необхідності ремонту або заміни. За наполяганням позивача товар було відправлено до сервісного центру вдруге, з метою проведення діагностики, а у разі виявлення недоліків їх усунення. 20.02.2020 року за результатами проведення діагностики сервісний центр видав технічний висновок, де вказав, що заявлений споживачем дефект не підтвердився,виріб є справним, а його робота відповідає специфікації виробника и не викликає необхідності ремонту або заміни. З врахуванням двох технічних висновків авторизованого сервісного центру, позивачу листом вих. № 5298п-03/07 від 25.02.2019 року надана відповідь, у якій роз`яснено причини неможливості розірвання договору купівлі-продажу та повернення грошових коштів, сплачених за товар з посиланням на відповідні норми законодавства. 23.03.2019 року позивач повторно звернулась до відповідача, зазначивши, що товар не відповідає описаній в інструкції якості (не тримає зарядку) та, що відповідач відмовляє їй у проведенні гарантійного ремонту, а тому просила про проведення незалежної експертизи її товару. 26.03.2019 року відповідач листом вих. № 5599 п-03/07 надав відповідь позивачу, у якій зазначено про те, що проведення експертизи товару ним організовано та для передачі товару до експертної установи позивачу необхідно з`явитись до магазину для підписання Акту прийому-передачі та написання переліку питань, які вона бажає поставити перед експертом. Також у відповіді були роз`яснені наслідки проведення такої експертизи у відповідності до статті 17 Закону України «Про захист прав споживачів». 27.03.2019 року після ознайомлення з відповіддю відповідача подала останньому заяву, у якій просила додати до акту прийому-передачі на експертизу умову про те, що у разі якщо висновком експертизи буде встановлено, що товар є неякісним, то відповідач зі свого боку зобов`язаний повернути кошти Позивачу та наполягала на проведенні експертизи за її участю. На зазначену заяву, відповідач надав відповідь в листі № вих. № 5707 п -03/07 від 01.04.2019 р., у якій роз`яснив, що відповідно до абз.5 п.2.3 Інструкції про призначення та проведення судових експертиз та судових досліджень, експерту забороняється вступати в непередбачуваному порядку проведення експертизи контакти з особами, якщо такі особи прямо або побічно зацікавлені в результатах експертизи.Оскільки для проведення товарознавчої експертизи необхідним є тільки наявність товару, а Позивач є зацікавленою особою в результатах експертизи, то, в разі її контакту з експертом або втручання в хід проведення експертизи, у відповідача будуть підстави вважати результати експертизи недостовірними і такими, які не відповідають вимогам законодавства. А на вимоги позивача внести до акту приймання-передачі товару на експертизу доповнення, роз`яснено, що відповідно до абз.2 ч.4 ст.17 ЗУ «Про захист прав споживачів», проведення експертизи направлено на визначення причини виникнення недоліку, а не на ступінь його істотності. 10.01.2020 року від позивача до відповідача надійшло аналогічне письмове звернення. На заяву позивача від 10.01.2020 року відповідачем надана відповідь листом Вих. N99032 п-03/07 від 13.01.2020 року, де зазначено наступне: «Звертаємо Вашу увагу, що 25.03.2019 року від Вас надходила заява про організацію незалежної експертизи на яку було надано відповідь за вих.№5599п-03/07 від 26.03.2019. Наданою Вам відповіддю було роз`яснено умови проведення такої експертизи та запрошено до передачі Вашого товару. Ваш товар Вами так і не було надано для організації проведення експертизи товару». Тому вкотре відповідач просив позивача звернутися до магазину та підписати акт прийому-передачі на експертизу і написати перелік питань для експерта. 28.01.2020 року позивач знову звернувся до відповідача зі зверненням, що є аналогічним зверненню від 10.01.2020 року, у якому вкотре заявляла вимогу щодо проведення незалежної експертизи. За результатами розгляду вказаної заяви відповідачем надана відповідь вих. № 266п-03/07 від 06.02.2020 року, у якій вказано, що для проведення незалежної експертизи позивачу було запропоновано скласти та підписати акт прийому-передачі товару на експертизу, відповідно до Постанови кабінету міністрів України №506 від 11.04.2002 Про затвердження Порядку гарантійного ремонту (обслуговування) або гарантійної заміни технічно складних побутових товарів. Відповідно до п.12 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», істотний недолік -це недолік, який робить неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, виник з вини виробника (продавця, виконавця), після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин і при цьому наділений хоча б однією з нижченаведених ознак: а) він взагалі не може бути усунутий; б) його усунення потребує понад 14 календарних днів; в)він робить товар суттєво іншим, ніж передбачено договором. Таким чином, зі змісту п.12 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» випливає, що для визнаннянедоліків істотними повинні бути три обов`язкові ознаки (пп. 1-3) і хоча б одна з факультативних ознак(пп. а - в). При цьому, для віднесення виявленого недоліку до числа істотних, недолік обов`язково повинен: (1) роботи неможливим чи недопустимим використання товару відповідно до його цільового призначення, (2) бути таким, що виник з вини виробника товару, (3) після його усунення проявляється знову з незалежних від споживача причин та має бути наділеним хоча б однією з ознак, передбачених підпунктами «а»-«в» п. 12 ч.І ст. 1 Закону України «Про захист прав споживачів» у сукупності. Жодна із вказаних ознак сама по собі не може свідчити про наявність істотного недолікуу товарі. Таку ж правову позицію про правила застосування ч. 1 ст. 8 і п.12 ст.1 ЗУ «Про захист прав споживачів» викладено в рішенні Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.09.2011 у справі № 6-5651св10, а також в постанові Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11.06.2015 р по справі №6-6255св15. Відповідно до ч. 1 статті 8 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі виявлення протягом встановленого гарантійного строку істотних недоліківспоживач у порядку та строки, встановлені законодавством, і на підставі обов`язкових для сторін правил має право за своїм вибором вимагати від продавця або виробника розірвання договору купівлі-продажу і повернення сплачених за товар грошових коштів або заміни товару на інший/аналогічний товар наявний в магазині. Від так авторизованим сервісним центром істотних недоліків, які б надавали право Позивачу вимагати розірвання договору купівлі-продажу у товарі виявлено не було. Застосувати норми ч.1, 2 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» також було неможливо, адже товар був у використанні, не зберіг свій товарний вигляд, що підтверджується актом прийому-передачі товару, де вказано, що товар має сліди використання. Зазначений акт з однієї сторони був підписаний представником Відповідача, а з іншої Позивачем. Таким чином, факт використання товару не заперечувався сторонами на момент його приймання до магазину від Позивача з метою подальшою передачі до сервісного центру. Відповідно до статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів. Преамбулою Закону України «Про захист прав споживачів» установлено, що цей Закон регулює відносини між споживачами товарів, робіт і послуг та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг різних форм власності, встановлює права споживачів, а також визначає механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів. Що стосується заявленої позивачем вимоги про стягнення моральної шкоди, судом встановлено наступне. Вирішуючи позов в частині стягнення моральної шкоди, суд керується статтями 23, 1167 ЦК України. Згідно з цими статтями особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушення нормальних життєвих зв`язків, порушення стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Оцінюючи завдану позивачу моральну шкоду, суд також враховує роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в постанові № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» і бере до уваги характер та обсяг душевних страждань, яких зазнав позивач, характер немайнових втрат та враховує інші обставини. Зокрема, тривалість строку, протягом якого позивач вимушений був здійснювати захист своїх прав. Оскільки в судовому засіданні не знайшов своє підтвердження факт порушення прав позивача, а отже факт спричинення їй моральних страждань, позовні вимоги про стягнення моральної шкоди в сумі 25 000, 00 задоволенню не підлягають. Статтею 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог повністю. Обґрунтовуючи своє рішення, суд приймає до уваги вимоги ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 2958. Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення. Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови у задоволені позову судові витрати відшкодуванню позивачу не підлягають.

Outcome: dismissed