Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свою позовну заяву позивач обґрунтовує наступним. З 10.05.2014р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2015р. шлюб між сторонами розірвано. Фактично шлюбні відносини були припинені з жовтня 2014 року, тобто до розлучення. Дитина проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні та вихованні. Спір щодо місця проживання дитини відсутній, відповідач не заперечував, що дитина залишиться проживати з матір'ю. Тривалий час відповідач не цікавиться життям дитини, не виявляє бажання спілкуватись з нею та приймати участь у її вихованні. 17 травня 2018 року відповідач надав нотаріально засвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON]. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. В судове засіданні сторони не з'явились, про розгляд справи були належним чином повідомлені. Від позивача [PERSON] до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовну вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] до суду подав заяву про визнання позову та просив суд проводити розгляд справи за його відсутності. Представник третьої особи направив до суду лист з проханням слухати справу за його відсутності (а.с.26). За даних обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріли справи, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 11.06.2014 року, 10.05.2014р. [PERSON] та [PERSON] одружились, після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Батьками малолітньої [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідно до копії свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с.14). Відповідно до копії рішення Деснянського районного суду м. Києва від 13.11.2015р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.15). 10.06.2016р. [PERSON] одружилась з [PERSON] та після укладення шлюбу, змінила прізвище на [PERSON] (а.с.5,6). 17 травня 2018р. [PERSON] надав нотаріально засвідчену згоду на позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки - [PERSON], [INFO], зареєстроване місце проживання якої [ADDRESS] (а.с.16). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 15.08.2018р., Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №14 від 02.08.2018р.) (а.с.27-28). Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З огляду на визнання відповідачем [PERSON] позову, суд вважає, що позовна заява [PERSON] обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмір 1409,60 грн. з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: approved