Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третьої особи - Карлівського РС УДМС в Полтавській області, про усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням, визнання осіб такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку, виселення та встановлення порядку користування жилим приміщенням з тих підстав, що вона та [PERSON] є співвласниками по 1/2 частині квартири [ADDRESS], яка має загальну площу 43,9 кв. м., житлову - 25,7 кв. м., та складається з: коридору літ. 1 площею 9,0 кв. м., вбиральні поєднаної літ. 2 площею 2,6 кв. м., кухні літ. 3 площею 6,6 кв. м., жилої кімнати літ. 4 площею 9,8 кв. м., жилої кімнати літ. 5 площею 15,9 кв. м., сараю площею 5,0 кв. м. Квартира в натурі не розділена. В даній квартирі зареєстровані та проживають [PERSON], яка є рідною дочкою [PERSON] та племінницею [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], які є рідними онуками [PERSON], та які, на думку [PERSON], чинять їй перешкоди у вільному користуванні всіма приміщеннями квартири, а саме: зміна замку на вхідних дверях, не надання ключів від вхідних дверей. Крім того, [PERSON] вважає, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] мають бути виселені з вказаної квартири та зняті з реєстрації за цією адресою, оскільки вона не надавала своєї згоди на їх вселення після набуття права власності на 1/2 частини квартири. Також [PERSON] просить встановити порядок користування співвласниками приміщеннями вказаної квартири, а саме: виділити їй житлову кімнату літ. 4 площею 9,8 кв. м., а [PERSON] житлову кімнату літ. 5 площею 15,9 кв. м., всі інші приміщення залишити в загальному користуванні. [PERSON] подала зустрічний позов до [PERSON] про припинення права власності на частку у спільному майні та визнання права власності на майно з тих підстав, що вона та [PERSON] є співвласниками по 1/2 частині вище вказаної квартири. На даний час в квартирі проживають [PERSON], яка є рідною дочкою [PERSON] та племінницею [PERSON], а також [PERSON], [PERSON], які є рідними онуками [PERSON], які несуть всі витрати по утриманню квартири та сплаті комунальних послуг. [PERSON] в квартирі не проживає та не приймає участі у витратах по її утриманню. [PERSON] вважає, що, оскільки квартира є неподільною та між нею та [PERSON] немає згоди щодо порядку користування нею, то можливо припинити право власності останньої на її частку квартири, виплативши вартість цієї частки, та визнати за [PERSON] право власності на частину квартири, що належить [PERSON] В судовому засіданні [PERSON] та її представник повністю підтримали свої позовні вимоги та заперечили проти задоволення зустрічного позову. [PERSON] та її представник в судовому засіданні заперечували проти задоволення первісного позову та просили задовольнити зустрічний позов. [PERSON] в судовому засіданні первісний позов не визнала та просила відмовити в його задоволенні. [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, причини неявки суду невідомі. Представник третьої особи в судове засідання не з'явилась. Від неї надійшла заява про розгляд справи за її відсутністю з заперечення на позов в частині зобов'язання Карлівського районного сектору УДМС України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстрації. Вислухавши сторони по первісному та зустрічному позовах та їх представників, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. ст. 10, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Щодо первісних позовних вимог. Сторонами не заперечується, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], яка має загальну площу 43,9 кв. м., житлову - 25,7 кв. м., та складається з: коридору літ. 1 площею 9,0 кв. м., вбиральні поєднаної літ. 2 площею 2,6 кв. м., кухні літ. 3 площею 6,6 кв. м., жилої кімнати літ. 4 площею 9,8 кв. м., жилої кімнати літ. 5 площею 15,9 кв. м., сараю площею 5,0 кв. м. Їм належить по 1/2 частині вказаної квартири, що підтверджується копіями свідоцтв про право на спадщину після померлої [INFO] їх матері [PERSON] (а.с. 5-6). [PERSON] просила зобов'язати відповідачів не чинити перешкод у користуванні своєю часткою квартири, посилаючись на те, що було замінено замок на вхідних дверях, їй не було надано ключів від вхідних дверей, що позбавляє її можливості вільно користуватись всіма приміщеннями квартири. В той же час в судовому засіданні [PERSON] та [PERSON] пояснили, що вхідні двері були замінені повністю лише з метою поліпшення житлових умов і ключі були надані [PERSON], що остання підтвердила в судовому засіданні. Жодних доказів того, що відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] чинять [PERSON] перешкоди в користуванні належній їй частині квартири суду не надано, в зв'язку з чим суд вважає, що в цій частині в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити. Щодо позовних вимог про визнання відповідачів [PERSON], [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням, зняття з реєстраційного обліку та виселення, встановлено наступне. Згідно копії домової книги на квартиру [ADDRESS] та адресних довідок, [PERSON] була зареєстрована за вказаною адресою з 08.09.2004 року, [PERSON] - з 17.09.2008 року, а [PERSON] - з 16.01.2010 року (а.с. 10-12, 15, 17, 18), тобто ще за життя попереднього одноособового власника [PERSON], як члени її сім'ї на постійній основі. Після смерті [PERSON], при оформленні спадщини [PERSON] та [PERSON], питання про зняття з реєстрації [PERSON], [PERSON] та [PERSON] не піднімалось, що не заперечувалось сторонами в судовому засіданні. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України, з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» №5 від 07.02.2014 року, для визначення члена сім'ї можуть використовуватись їх ознаки, наведені у ст. 3 СК України та ст. 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції». Згідно ст. 1 ЗУ «Про засади запобігання та протидії корупції», членами сім'ї є особи, які перебувають у шлюбі, а також їхні діти, в тому числі повнолітні, батьки, особи, які перебувають під опікою і піклуванням, інші особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки, у тому числі особи, які спільно проживають, але не перебувають у шлюбі. [PERSON], [PERSON] та [PERSON], після зміни власника, залишились зареєстрованими у спірній квартирі і є членами сім'ї [PERSON], оскільки є рідними дочкою та онуками, а отже мають право в ній проживати, в зв'язку з чим в задоволенні позовних вимог в частині визнання [PERSON], [PERSON] та [PERSON] втратившими право користування жилим приміщенням та їх виселення також необхідно відмовити. Щодо зобов'язання Карлівського РС УДМС України в Полтавській області зняти відповідачів з реєстрації, в цій частині позову також необхідно відмовити з наступних підстав. Карлівський районний сектор УДМС України в Полтавській області бере участь у справі як третя особа, що не заявляє самостійних вимог, однак ЦПК України не передбачає можливості покладення на третю особу рішенням суду будь-яких зобов'язань, оскільки вона не є стороною у справі. Позовні вимоги позивача є спором про припинення права користуванням житловим приміщенням відповідачки та зняття з реєстраційного обліку з домоволодіння позивача. Суд вважає, що покладення на третю особу обов'язку знаття відповідача з реєстраційного обліку є передчасними, оскільки відповідно до вимог ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду. Між тим, реєстрація є адміністративним актом, що фіксує наявність в особи законного права користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація визначається як внесення відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. Як зазначено у ст. ст. 6, 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація пов'язана саме з місцем проживання, і зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Враховуючи те, що ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Щодо позовних вимог в частині встановлення порядку користування приміщеннями квартири співвласниками квартири, то, суд вважає, що в цій частині позовні вимоги підлягають задоволенню, оскільки відповідно до ч. 3 ст. 358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Самостійно [PERSON] та [PERSON] не можуть дійти згоди щодо порядку користування приміщеннями квартири, а запропонований [PERSON] порядок не порушує інтересів іншого співвласника, оскільки вона просить виділити їй у користування жилу кімнату меншою площею ніж [PERSON] Щодо зустрічних позовних вимог. Згідно ч. 1 ст. 365 ЦК України, право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Вказані підстави мають бути лише в сукупності і не можуть бути застосовані як окремі самостійні підстави для припинення права особи на частку в спільному майні. Частки [PERSON] та [PERSON] в спільному майні, згідно копії свідоцтв про спадщину, є рівними - по 1/2 частині, тобто, суд вважає, що в даному випадку відсутні підстави, передбачені п. п. 1 та 4 ч. 1 ст. 365 ЦК України, в зв'язку з чим в задоволенні зустрічного позову необхідно відмовити, а внесені [PERSON] на депозитний рахунок кошти необхідно повернути останній. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені неї і документально підтверджені судові витрати, зокрема і витрати на правову допомогу пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 2 ст. 84 ЦПК України, граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу встановлюються законом. Граничні розміри компенсації витрат на правову допомогу встановлені ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» від 20.12.2011 року №4191-VI. Відповідно до вказаного Закону граничний розмір витрат, пов'язаних з правовою допомогою в справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленого законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. З наданого представником [PERSON] розрахунку випливає, що ним надано послуги на суму 3050 грн., тоді як квитанціями підтверджуються лише 3000 грн. (а.с. 13, 57). Крім того, не підлягають відшкодуванню витрати за такі послуги представника як: надання консультації - 50 грн.; підготовка матеріалів позовної заяви - 100 грн.; складання позовної заяви - 600 грн.; ознайомлення клієнта з матеріалами заперечень - 100 грн.; складання заперечення на зустрічний позов - 600 грн.; надання консультації - 100 грн.; обговорення з клієнтом питання подальшої правової позиції - 100 грн.; складання розрахунку вартості робіт по наданню правової допомоги - 100 грн., оскільки такі витрати суперечать ЗУ «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах». Оскільки, з заявлених позовних вимог задоволено лише п'яту частину, то понесені і підтверджені [PERSON] судові витрати підлягають відшкодуванню пропорційно до задоволених вимог. На підставі викладеного,

Outcome: partial