Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно, зазначивши, що 22.12.2011 року помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті залишилось спадкове майно, яке складається зокрема з цілого житлового будинку та господарських споруд, які розташовані в селі Демківка по вулиці Шкільна, 51а, Тростянецького району Вінницької області. Спадкоємцем до майна померлого чоловіка являється позивач та його діти, відповідачі по справі. Позивач своєчасно прийняла спадщину, тому що подала заяву до Тростянецької державної нотаріальної контори, що підтверджується витягом із спадкового реєстра. Після звернення до нотаріальної контори з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, отримала відмову, оскільки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно. Тому [PERSON] змушена звернутись до суду з вимогою про визнання за нею права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул.Шкільна, 51а, с.Демківка, Тростянецького району Вінницької області. Позивач в судове засідання не зявилась, однак надала на адресу суду заяву, в якій просила розглянути справу в її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з`явились, надали на адресу суду заяви, в яких позовні вимоги визнають, не заперечують проти визнання права власності на житловий будинок з господарськими спорудами, що розташований по вул.Шкільна, 51а, с.Демківка Тростянецького району Вінницької області за [PERSON] та просять справу розглянути в їх відсутності. Беручи до уваги те, що особи, які беруть участь у справі, використали надане їм ч.3\~ст.211 ЦПК України, право заявляти клопотання про розгляд справи за їх відсутності, відтак суд не вбачає підстав для відкладення розгляду справи, тому проводить його в даному судовому засіданні за відсутності таких осіб, не здійснюючи фіксування процесу технічними засобами, що узгоджується з приписами\~ст.247 ЦПК України.\~\~\~ Суд, вивчивши матеріали справи, визначив, дослідив та встановив наступні докази, обставини та відповідні правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть серії 1-АМ №220229, виданого 22.12.2011 року виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області [PERSON] помер 22 грудня 2011 року(а.с.9). Позивач перебувала в шлюбних відносинах з померлим, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-АМ №188792 від 06.04.2017 року(а.с.8). Відповідно до довідки №1335 від 31.10.2017 року виданої виконкомом Олександрівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області встановлено, що житловий будинок по вул.Шкільна, 51а, с.Демківка Тростянецького району Вінницької області являється робочим двором, в якому був зареєстрований [PERSON]П.(а.с.18). Оглянувши в судовому засіданні спадкову справу №240/2012р. до майна померлого 22.12.2011 року [PERSON] встановлено, позивач вчасно прийняла спадщину, звернувшись до нотаріальної контори з відповідною заявою, про що свідчить витяг про реєстрацію в спадковому реєстрі(а.с.10). З відповіді завідуючої Тростянецької державної нотаріальної контори [PERSON] №726/02-17 від 03.11.2017 року випливає, що [PERSON] за відсутності правовстановлюючих документів, не має змоги оформити свої спадкові права на житловий будинок через нотаріальну контору(а.с.20,35). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту у судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Згідно листа № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних та кримінальних справ роз'яснив, що відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-ІV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на придбане до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його придбання, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення. Аналогічну правову позицію було висловлено ВСУ у постанові від 13 червня 2012 р. у справі № 6-54цс12, яка є обов'язковою для врахування судами України. Згідно технічного паспорту виготовленого станом на 12.04.2017 року, будинок з погосподарськими спорудами, що розташований в с.Демківка, вул.Шкільна, 51а, Тростянецького району Вінницької області, який являється спадковим майном, має наступні технічні характеристики: житловий будинок - літера А, загальною площею 72,1кв.м., житловою площею 40,2кв.м., допоміжною площею 31,9 кв.м.(а.с.11-16). Відповідно до рішення №32 виконкому Олександрівської сільської ради Тростянецького району від 27.04.2017 року присвоєно поштову адресу житловому будинку, що належить [PERSON], а саме с.Демківка, вул.Шкільна, 51а, Тростянецького району Вінницької області(а.с.17). Встановлені судом обставини, які були перевірені зібраними у справі доказами підтверджують, що за життя [PERSON] набув права власності на нерухоме майно згідно діючого на той час законодавства, з якою не пов'язувалась державна реєстрація. Вказані обставини були визнані сторонами, отож доказуванню в силу ст.61 ЦПК України не підлягають. Ст. 1218 ЦК України встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Норма ст. 392 ЦК України вказує на те, що власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обовязків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. З огляду на ч.5 ст. 1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.3 ст. 1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і є всі підстави визнати за ним право власності на спадкове майно, оскільки позивачем надано беззаперечні докази для визнання права власності за ним та позов визнаний відповідачем, а визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб.

Outcome: approved