Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-26 00:00:00

[PERSON], звернулась до суд з позовом до [PERSON], про збільшення розміру аліментів та способу їх стягнення на утримання трьох неповнолітніх дітей. Заявлені позовні вимоги мотивує тим, що з відповідачем перебувала в зареєстрованому шлюбі з 17 вересня 2005 року по 14 травня 2015 року. Від даного шлюбу мають неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочку [PERSON], [INFO] та дочку [PERSON], [INFO]. Рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 14 травня 2015 року шлюб було розірвано. Місце проживання неповнолітніх дітей - визначено за місцем проживання позивачки, та відновлено дошлюбне прізвище «[PERSON]». Відповідно до рішення Олевського районного суду Житомирської області від 13 лютого 2015 року з відповідача в користь позивача постановлено стягувати аліменти на утримання трьох неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1548.00 гривень до [INFO] року, тобто до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно, а далі аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1032.00 грн., до [INFO] року, тобто до досягнення меншими дітьми повноліття, щомісячно, починаючи з 02 грудня 2014 року. Вказує, що з часу постановлення судом рішення про стягнення аліментів суттєво змінились обставини, за яких суд виходив при встановлені такого розміру аліментів, її доходи значно зменшилися, а витрати збільшилися, вона на теперішній час не працює і не має достатніх доходів, які б могли в повній мірі забезпечити потреби трьох неповнолітніх дітей, які останнім часом значно зросли. Діти навчаються у школі і для навчання у школі, купівлі одягу, взуття, шкільного приладдя, медикаментів коли діти хворіють відповідач коштів не надає. Старша дитина займається спортом, що також тягне додаткові витрати, які позивач несе самостійно. Відповідач ці витрати в повній мірі оплачувати не бажає, зазначає позивач, хоча діти потребують і духовного розвитку, оскільки завданням батьків є забезпечити розвиток талантів, здібностей дітей, їх духовних та культурних потреб. Вказує на те, що на її прохання розподілити витрати, пов'язані з навчанням дітей, відповідач належним чином не поділяє, хоча має достатньо значні доходи, так як часто їздить на заробітки за кордон. У зв'язку з вищенаведеним вважає, що є очевидним, що витрати необхідні для виховання та прожиття дітей збільшились. Збільшився також і прожитковий мінімум для дитини віком від 6 до 18 років і наразі він становить 1944.00 грн., на дитину відповідного віку, згідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік». Крім того, посилається на нову редакцію Закону України за № 2475-УІІІ від 03.07.2018 року, де частина 2 ст.182 Сімейного кодексу України викладена в новій редакції, відповідно до якої мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Оскільки до державної виконавчої служби із заявою про примусове виконання судового рішення про стягнення аліментів позивач не зверталася і виконавче провадження по його виконанню не відкривалось, так як відповідач частково надавав кошти на утримання дітей добровільно, то вона змушена звернутися до суду із позовом про збільшення розміру аліментів та зміну способу їх стягнення. На підставі наведеного, просить збільшити розмір аліментів і спосіб їх стягнення, та стягувати з [PERSON], на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 2/3 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня подачі заяви до досягнення повноліття найстаршою дитиною - сином [PERSON], [INFO], тобто до [INFO] року, але не менше прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, встановленого Законом України «Про Державний бюджет України». Відповідно до ч.2 ст.279 ЦПК України розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Відповідно до ч.5 ст.279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Заперечення проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження від сторін у справі не надходили. У судове засідання позивач [PERSON], не з'явилася подавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю з підстав наведених в позовній заяві. Просить позов задовольнити. Справу розглянути за правилами спрощеного позовного провадження. Від відповідача [PERSON], надійшов відзив на позовну заяву, згідно до якого він заявлені позовні вимоги позивача визнає частково, і не заперечує щодо стягнення з нього на користь позивача аліментів на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/2 частки всіх видів заробітку (доходу), щомісячно до їх повноліття. Відповідно до ч.3 ст.211 ЦПК України, слідує, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Згідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Таким чином, дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані у справі та досліджені у судовому засіданні докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги доведені, обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 року, № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст.180 Сімейного Кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом встановлено, що відповідач [PERSON], [INFO] є батьком неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвами про народження дітей, (а.с.9-1113). Із довідки Олевської міської ради Житомирської області №4967 від 31.08.2018 року слідує, що неповнолітні діти: син [PERSON], [INFO], дочка [PERSON], [INFO] та дочка [PERSON], [INFO], знаходяться на утриманні матері, (а.с.8). Із положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27.02.1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Батьки зобов'язанні утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття (стаття 51 Конституції України). Відповідно до статті 150 Сімейного кодексу (далі - СК) України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Так, рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 13.02.2015 року постановлено стягувати з [PERSON], [INFO], уродженця с.Яворівка Калуського району Івано-Франківської області, жителя [ADDRESS] на користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі у розмірі 1548.00 гривень до [INFO] року, тобто до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно, а далі аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 1032.00 грн., до [INFO] року, тобто до досягнення меншими дітьми повноліття, починаючи з 02.12.2014 року, (а.с.15). Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України від 15.04.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного Кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що відповідно до ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Відповідно до ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дітей, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Частина заробітку (доходу) матері, батька, як передбачено статтею 183 СК України, визначається судом. При цьому розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частково задовольняючи позов, суд приймає до уваги посилання позивача на те, що збільшився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, збільшився розмір витрат на утримання дітей, зокрема, лікування, харчування, навчання, придбання одягу, взуття, предметів побуту, як на підставу позову. Відповідно до ч.1 ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Аналіз норм сімейного законодавства дає підстави зробити висновок, що обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька, а тому обоє батьків мають брати рівну участь у забезпеченні рівня життя дитини, достатнього для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Слід також зазначити, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності 08.07.2017 року, внесено зміни до ч.2 ст.182 СК України, відповідно до якої мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», розмір прожиткового мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Положеннями ст.1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Аналізуючи зазначені норми закону, суд виходить з того, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров'я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Відповідно до рішення Олевського районного суду від 13 лютого 2015 року розмір аліментів є значно меншим ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Наведене свідчить про те, що на день постановлення даного рішення розмір прожиткового мінімуму суттєво змінився в бік його збільшення, а тому розмір раніше присуджених аліментів не в повній мірі задовольняє мінімальні потреби дитини, оскільки відповідно зросли затрати на утримання. На підставі наведеного, та виходячи з закріплених ч.9 ст.9 Сімейного кодексу України принципів справедливості, добросовісності та розумності, відповідності моральним засадам суспільства, враховуючи матеріальне становище одержувача та платника аліментів, розмір стягуваних аліментів з [PERSON], підлягає збільшенню, а також способу їх стягнення на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], дочки [PERSON], [INFO] та дочки [PERSON], [INFO], встановлений рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 13.02.2015 року в справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, із твердої грошової суми в розмірі 1548.00 гривень, а затим в розмірі 1032.00 грн., до 1/2 частки з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. Згідно з п.23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», у випадку зміни розміру аліментів у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Разом із тим згідно положень ч.6 ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У зв'язку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п.10 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 704.80 грн., підлягає стягненню з відповідача на користь держави.

Outcome: partial