Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ПАТ ХДІ страхування про визнання недійсним умов договору страхування, про визнання недійсним дострокового розірвання договору страхування, про відшкодування матеріальних збитків і судових витрат. Свої вимоги позивач обґрунтувала тим, що 19.10.2015р. між позивачем як страхувальником і ПАТ ХДІ страхування в особі Південної регіональної дирекції як страховиком, був укладений договір № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки Infiniti G25 р/н [NUMBER] (за програмою страхування HDI Золота рибка) та підписані додатки до нього (Додаток № 1 Умови добровільного страхування наземного транспорту, Додаток №\~2 Заява-анкета на добровільне страхування наземного транспорту). Вигодонабувачем за договором страхування є [PERSON] (п. 3). Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (п. 4). Загальна страхова сума згідно п. 13.1 договору страхування становить 639\~000,00 грн. У відповідності до графіку, передбаченого п. 14.1 договору страхування, позивач мала сплачувати страхові платежі наступним чином: ●7\~540,20 грн. до 19.10.2015р. (період відповідальності відповідача з 20.10.2015р. по 19.01.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.01.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.01.2016р. по 19.04.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.04.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.04.2016р. по 19.07.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.07.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.07.2016р. по 20.10.2016р.). Згідно п. 6.5 умов договору страхування, у випадку, коли період часу від дати, встановленої в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити черговий платіж (або відповідну частину страхового платежу) перевищує 30 (тридцять) календарних днів, а за цей період часу страхувальник не сплатив страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) на поточний рахунок чи до каси страховика, договір вважається розірваним страховиком в односторонньому порядку (без додаткового повідомлення про це страхувальника) з 00 год. 00 хв. дня, встановленого в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу), та не може бути поновлений. На виконання договору страхування позивач сплатила два чергові платежі, з огляду на що останнім днем періоду відповідальності відповідача було 20.04.2016р. 02.02.2016р. стався страховий випадок, про що було повідомлено відповідача, а ТОВ [PERSON] ЮГ, на обслуговуванні якого перебуває застрахований транспортний засіб, встановило розмір страхового відшкодування 13\~334,00 грн. На прохання відповідача вказана сума була розбита на три рахунки: ●№\~ЕА14961 від 02.02.2016р. на суму 7\~104,00 грн.; ●№\~ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3\~791,00 грн.; ●№\~ЕА15130 від 18.03.2016р. на суму 2\~439,00 грн. У відповідності до пп. 11.16.1 умов договору страхування страховик приймає рішення про виплату або відмову у виплаті страхового відшкодування і складає страховий акт протягом 15 (п'ятнадцяти) робочих днів з дати отримання страховиком всіх належним чином оформлених документів, необхідних для встановлення причин, обставин та наслідків події, що має ознаки страхового випадку, та визначення розміру завданих збитків, а також документів, отриманих страховиком в процесі розслідування страхового випадку, а згідно пп. 11.16.2 виплата страхового відшкодування здійснюється не пізніше 10 (десяти) робочих днів від дати складання страховиком страхового акту. 22.03.2016р. відповідач за платіжним дорученням № 4833 здійснив страхове відшкодування за ремонт автомобіля відповідно акту №\~225-06/16-97 від 22.03.2016р. шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ [PERSON] ЮГ згідно рахунку №\~ЕА14961 від 02.02.2016р. на суму 7\~104,00 грн. 01.04.2016р. відповідач за платіжним дорученням № 4977 здійснив страхове відшкодування за ремонт автомобіля відповідно акту №\~226-06/16-97 від 01.04.2016р. шляхом переказу грошових коштів на рахунок ТОВ [PERSON] ЮГ згідно рахунку №\~ЕА15130 від 18.03.2016р. на суму 2\~439,00 грн. Рахунок ТОВ [PERSON] ЮГ №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3\~791,00 грн. залишився не погашеним, що змусило позивача погасити його особистим коштом. Таким чином, страхове відшкодування за страховим випадком, що мав місце 02.02.2016р., відбулось через майже два місяці і не в повному обсязі. У відповідності до п. 11.12 умов договору страхування, у випадку, коли страховий платіж за договором частинами (в розстрочку), страховик має право, але не зобов'язаний, вирахувати суму всіх несплачених страхових платежів, які вираховуються із суми страхового відшкодування, зараховуються страховиком у рахунок погашення заборгованості страхувальника перед страховиком по сплаті страхового платежу за договором. Через недоплату страхового відшкодування і за домовленістю з відповідачем, позивач не сплатила 19.04.2016р. черговий страховий платіж, оскільки за розрахунками позивача відповідач був винен: ●3\~791,00 грн. за рахунком №\~ЕА14962 від 03.02.2016р.; ●98,60 грн. пені за 26 днів прострочки станом на 19.04.2016р. у відповідності до п. 13.4 договору страхування (за несвоєчасне здійснення виплати страхового відшкодування страховик сплачує страхувальнику пеню в розмірі 0,1% від суми несвоєчасно виплаченого страхового відшкодування за кожний календарний день прострочки, але не більше ніж у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за відповідний період); ●3\~770,10 грн. додаткової оплати у відповідності до п. 13.4 договору страхування (страховик додатково сплачує страхувальнику 25% страхового платежу, що був сплачений страхувальником по цьому договору до моменту настання страхового випадку, тобто 15\~080,40\~грн.). Таким чином, як зазначає позивач, станом на 19.04.2016р., тобто дату чергового страхового платежу, відповідач згідно умов договору страхування, укладених з позивачем, через невиконання договірних зобов'язань був винен 7\~659,70\~грн., що перевищувало черговий страховий платіж і за обіцянками відповідача мало бути зараховано в порядку п. 11.12 умов договору страхування у рахунок погашення заборгованості позивача по сплаті чергового страхового платежу з продовженням періоду відповідальності відповідача до 20.07.2016р. 22.06.2016р. за участю позивача стався страховий випадок, про що позивач повідомила відповідача у належний спосіб. 30.06.2016р. за замовленням відповідача і за згодою позивача ФЛП [PERSON] здійснив огляд пошкодженого ТЗ, про що був складений протокол, після чого 11.07.2016р. за вих. №\~491 відповідач у письмовій формі відмовився від виплати страхового відшкодування, посилаючись на розірвання 19.04.2016р. договору страхування в односторонньому порядку згідно умов п.\~6.5, тобто через несплату позивачем третьої та четвертої частини страхового платежу. Також позивач посилається на те, що раніше досягнуті домовленості про застосування п.\~11.12 умов договору страхування відповідачем були проігноровані. 14.07.2016р. позивач спрямувала на адресу відповідача наступну кореспонденцію: 1)претензію по факту односторонньої відмови від виконання договору за страховим випадком від 02.02.2016р. та надання інформації про строки і порядок виплати страхового відшкодування; 2)заяву про ознайомлення з висновком товарознавчого експертного дослідження по факту здійсненого 30.06.2016р. ФЛП [PERSON] огляду ТЗ і виплату страхового відшкодування; 3)заяву про надання Правил страхування, з якими де-юре і згідно п.\~8.5.1 умов договору страхування відповідач був зобов'язаний ознайомити позивача, але де-факто в цій частині договір також був порушений відповідачем. Одночасно позивач відправила відповідачу повідомлення про проведення незалежного експертного товарознавчого дослідження. Вказану кореспонденцію відповідач отримав 15.07.2016р., а вже 25.07.2016р. були виготовлені відповіді, з яких убачається явна омана позивача. 20.07.2016р. у відсутність представників повідомленого належним чином відповідача судовим експертом [PERSON] було проведено експертне, автотоварознавче дослідження з визначення матеріального збитку нанесеного власникові автомобіля [NUMBER], згідно висновку №\~34/16-Є якого вартість матеріального збитку, заподіяного в результаті ДТП, складає 183\~006,93 грн., у тому числі: вартість відновлювального ремонту складає 166\~748,41 грн.; втрата товарної вартості складає 16\~258,52 грн. За розрахунками позивача пеня за несплату страхового відшкодування 3\~791,00 грн. за рахунком №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. станом на 20.09.2016р. збільшилась ще на 585,20 грн. (154 дня х 3,80 грн.) і загалом дорівнює 683,80 грн. (98,60 грн. + 585,20 грн.). Через відмову відповідача від повної виплати страхового відшкодування за страховим випадком від 02.02.2016р., незарахування невиплаченого страхового відшкодування, включаючи пеню та додаткові виплати, у рахунок заборгованості позивача по сплаті чергового страхового платежу, та внаслідок невиплати страхового відшкодування за страховим випадком від 22.06.2016р., позивач зазнала збитків на загальну суму у розмірі 202\~682,48грн., з яких: ●174\~362,58 грн. оплата за автозапчастини згідно рахунку №\~НМЗНа-19858 від 23.06.2016р. та акту приймання передачі запасних частин; ●20\~076,00 грн. оплата за ремонтні роботи згідно акту виконаних робіт №\~НМЗНа-20056 від 10.08.2016р.; ●3\~791,00 грн. оплата за ремонтні роботи згідно акту виконаних робіт №\~НМЗНа-20057 від 10.08.2016р.; ●683,80 грн. неотримана пеня за невиконання страхового відшкодування; ●3\~770,10 грн. неотримана додаткова оплата за невиконання страхового відшкодування. Однак, як зазначає позивач, через врегульований сторонами і не виконаний відповідачем взаємозалік, тобто зарахування невиплаченого страхового відшкодування у рахунок заборгованості по сплаті страхового платежу, збитки, що підлягають стягненню з відповідача мають бути зменшені на суму чергового страхового платежу, який мав відбутись 19.04.2016р., тобто: 202\~682,48грн. 7\~540,20 грн. = 195\~142,28 грн. Додатково позивач понесла наступні судові витрати: ●12\~500,00 грн. за послуги з представництва інтересів у межах даного спору згідно договору доручення від 26.06.2016р.; ●1\~200,00 грн. за послуги з проведення експертного автотоварознавчого дослідження згідно квитанції №\~41 від15.08.2016р. Представники сторін у судове засідання не зявились, представником відповідача подано заперечення проти позову. Також у зв'язку зі зміною найменування відповідача з Публічного акціонерного товариства ХДІ страхування у Публічне акціонерне товариство Страхова компанія «Євроінс Україна», а потім у Приватне акціонерне товариство Страхова компанія «Євроінс Україна», судом було забезпечене процесуальне правонаступництво із залученням до участі у справі в якості відповідача [PERSON] акціонерного товариства Страхова компанія «Євроінс Україна». У своїх запереченнях представник відповідача посилається на те, що рахунки №\~ЕА14961 від 02.02.2016р. на суму 7\~104,00 грн.; №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3\~791,00 грн.; №\~ЕА15130 від 18.03.2016р. на суму 2\~439,00 грн. відносяться до різних страхових випадків, а судові витрати позивача за правову допомогу нічим не підтверджені. Також представником відповідача суду були надані копії документів про три страхових випадки, а також заява позивача про відмову від страхового відшкодування за заявою від 03.02.2016р. Позивач, зі свого боку, надала суду відповідь ТОВ [PERSON] ЮГ від 07.06.2017р. за вих. №\~0706/171 на її інформаційний запит, з якої вбачається, що застрахований автомобіль був оглянутий спеціалістами одноразово 22.01.2016р. зі складанням одного рахунку на загальну суму 16\~421,00грн., який за проханням відповідача і зі згоди позивача в подальшому був розбитий на різні рахунки зі зменшенням вартості відновлювального ремонту. Дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 19.10.2015р. між позивачем як страхувальником і ПАТ ХДІ страхування в особі Південної регіональної дирекції як страховиком, дійсно, був укладений договір № 06-004968-97 добровільного страхування наземного транспорту марки Infiniti G25 р/н [NUMBER] (за програмою страхування HDI Золота рибка) та підписані додатки до нього (Додаток № 1 Умови добровільного страхування наземного транспорту, Додаток №\~2 Заява-анкета на добровільне страхування наземного транспорту). Вигодонабувачем за договором страхування є [PERSON] (п. 3), яка згідно наданої суду довіреності від 17.09.2016р. за реєстр. № 856 уповноважила позивача на представництво її інтересів, у тому числі, за договорами страхування. Предметом договору страхування є майнові інтереси страхувальника, що не суперечать законодавству і пов'язані з володінням, користуванням і розпорядженням застрахованим транспортним засобом (п. 4). Загальна страхова сума згідно п. 13.1 договору страхування становить 639\~000,00 грн. У відповідності до графіку, передбаченого п. 14.1 договору страхування, позивач мала сплачувати страхові платежі наступним чином: ●7\~540,20 грн. до 19.10.2015р. (період відповідальності відповідача з 20.10.2015р. по 19.01.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.01.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.01.2016р. по 19.04.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.04.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.04.2016р. по 19.07.2016р.); ●7\~540,20 грн. до 19.07.2016р. (період відповідальності відповідача з 20.07.2016р. по 20.10.2016р.). Згідно п. 6.5 умов договору страхування, у випадку, коли період часу від дати, встановленої в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити черговий платіж (або відповідну частину страхового платежу) перевищує 30 (тридцять) календарних днів, а за цей період часу страхувальник не сплатив страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу) на поточний рахунок чи до каси страховика, договір вважається розірваним страховиком в односторонньому порядку (без додаткового повідомлення про це страхувальника) з 00 год. 00 хв. дня, встановленого в договорі як гранична дата, до якої необхідно сплатити страховий платіж (або відповідну частину страхового платежу), та не може бути поновлений. На виконання договору страхування позивач сплатила два чергові платежі, з огляду на що останнім днем періоду відповідальності відповідача було 20.04.2016р. На початку 2016 року стався страховий випадок із механічними пошкодженнями автомобіля. Вартість відновлювального ремонту згідно повідомлення ТОВ [PERSON] ЮГ від 07.06.2017р. за вих. №\~0706/171 становила 16\~421,00грн. Твердження відповідача про різні страхові випадки оцінюється судом критично з наступних підстав. Згідно заяви позивача від 02.02.2016р. про подію, що може бути визнана страховою, страхове відшкодування було виплачено 22.03.2016р. На заяві позивача від 03.02.2016р. про подію, що може бути визнана страховою, наявні два відбитка печатки про прийняття вхідної кореспонденції, але з різними датами розбіжністю в один місяць (03.02.2016р. та 04.03.2016р.). На наданому представником відповідача рахунку №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. з вартістю робіт 7\~082,00грн. наявний напис счет переполовинить, що повністю узгоджується з відповіддю ТОВ [PERSON] ЮГ від 07.06.2017р. за вих. №\~0706/171. 14.03.2016р. позивачем складено і підписано заяву про анулювання заяви від 03.02.2016р., хоча станом на 14.03.2016р. позивач ще не отримала страхове відшкодування по первісній заяві від 02.02.2016р. 22.03.2016р. відповідачем був складений акт №\~В-020-06/16-97 про відмову у виплаті страхового відшкодування з висновком про не визнання факту страхового випадку та недостатність наданих для виплати документів, хоча актом огляду транспортного засобу від 09.02.2016р. було встановлено пошкодження автомобіля і страховий випадок. У той же день, тобто 22.03.2016р. і після відмови позивача від страхового відшкодування у розмірі 7\~082,00грн., відповідачем було здійснено страхове відшкодування за заявою від 02.02.2016р., а переполовинений рахунок ТОВ [PERSON] ЮГ №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. на суму 3\~791,00грн. залишився не сплаченим. 14.03.2016р. позивачем була підписана чергова заява про подію, що може бути визнана страховою, тоді як розрахунок №\~226-06/16-97 суми страхового відшкодування був складений 3 березня 2016р., тобто за 11 днів до настання страхового випадку, а страховий акт №\~226-06/16-97 датований 01.04.2016р. За наявності перелічених невідповідностей, а також письмових доказів, наданих сторонами, суд вважає доведеною оману позивача як страхувальника при здійсненні відповідачем страхових виплат. Законом України Про захист прав споживачів передбачено, що несправедливими є умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобов'язань, включаючи умови про взаємозалік, зобов'язання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення обов'язку споживача виконати всі зобов'язання, навіть якщо продавець (виконавець, виробник) не виконає своїх (п. п. 2, 16 ч. 3 ст. 18). Як убачається з п. 11.12 договору страхування страховик має право, а не зобов'язаний зараховувати невиплачене страхове відшкодування у рахунок чергового страхового платежу. Оспорюване положення договору порушує право позивача на взаємозалік і свідчить про явний дисбаланс у правах та обов'язках сторін на шкоду позивача. Водночас умовами договору страхування взагалі не врегульовано питання щодо цільового використання невиплаченого страхового відшкодування наразі, якщо відповідач не здійснить взаємозалік, що свідчить про обмеження прав позивача стосовно відповідача. Тому суд вважає положення п. 11.12 договору страхування в частині права, а не зобов'язання відповідача на здійснення взаємозаліку несправедливими, а отже недійсними, з огляду на що дострокове розірвання договору без здійснення взаємозаліку, є також недійсним. Згідно правового висновку ВСУ у справі №\~6-3020цс15 від 11.05.2016р., Відповідно до частин першої, другої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою третьою, пятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Стаття 18 Закону № 1023-XII містить самостійні підстави визнання угоди (чи її умов) недійсною. Так, за змістом частини пятої цієї норми у разі визнання несправедливим окремого положення договору, включаючи ціну договору, може бути визнано недійсним або змінено таке положення, а не сам договір. У разі коли зміна окремих положень або визнання їх недійсними зумовлює зміну інших положень договору, на вимогу споживача такі положення підлягають зміні або договір може бути визнаний недійсним у цілому (частина шоста статті 18 Закону № 1023-XII). Визначення поняття несправедливі умови договору закріплено в частині другій статті 18 цього Закону. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов'язків на шкоду споживачу. Аналізуючи цю норму, можна зробити висновок, що умови договору кваліфікуються як несправедливі за наявності одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності (пункт 6 частини першої статті 3, частина третя статті 509 ЦК України); по-друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обовязків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві. Несправедливими згідно із частиною третьою статті 18 Закону № 1023-XII є, зокрема, умови договору про: виключення або обмеження прав споживача стосовно продавця (виконавця, виробника) або третьої особи у разі повного або часткового невиконання чи неналежного виконання продавцем (виконавцем, виробником) договірних зобовязань, включаючи умови про взаємозалік, зобовязання споживача з оплати та його вимог у разі порушення договору з боку продавця (виконавця, виробника); встановлення жорстких обовязків споживача, тоді як надання послуги обумовлене лише власним розсудом виконавця; надання можливості продавцю (виконавцю, виробнику) не повертати кошти на оплату, здійснену споживачем, у разі відмови споживача укласти або виконати договір, без встановлення права споживача на одержання відповідної компенсації від продавця (виконавця, виробника) у звязку з розірванням або невиконанням ним договору (пункти 24) права в односторонньому порядку змінювати умови договору на власний розсуд або на підставах, не зазначених у договорі (пункт 11). Згідно ч. 9 ст. 18 Закону України Про захист прав споживачів, якщо в результаті застосування умов договору, що обмежують права споживача, споживачеві завдано збитків, вони повинні відшкодовуватися винною особою у повному обсязі. Позивачем на обґрунтування позовних вимог майнового характеру надано висновок № 34/16-Є експертного, автотоварознавчого дослідження з визначення матеріального збитку нанесеного власникові автомобіля від 20.07.2016р., який складає 183\~006,93 грн., у тому числі: вартість відновлювального ремонту становить 166\~748,41 грн.; втрата товарної вартості становить 16\~258,52 грн. Суд погоджується з розрахунками позивача щодо стягнення з відповідача: ●пені за несплату страхового відшкодування 3\~791,00 грн. за рахунком №\~ЕА14962 від 03.02.2016р. станом на 20.09.2016р. (154 дня х 3,80 грн.) і загалом дорівнює 683,80 грн. (98,60 грн. + 585,20 грн.). ●174\~362,58 грн. оплата за автозапчастини згідно рахунку №\~НМЗНа-19858 від 23.06.2016р. та акту приймання передачі запасних частин; ●20\~076,00 грн. оплата за ремонтні роботи згідно акту виконаних робіт №\~НМЗНа-20056 від 10.08.2016р.; ●3\~791,00 грн. оплата за ремонтні роботи згідно акту виконаних робіт №\~НМЗНа-20057 від 10.08.2016р.; ●3\~770,10 грн. неотримана додаткова оплата за невиконання страхового відшкодування. Витрати позивача у розмірі 12\~500 грн. суд вважає підлягають частковому задоволенню, а саме, в частині: - 3 053,83 грн. судовий збір за вимоги майнового і немайнового характеру та 1 200,00 грн. за послуги з проведення експертного автотоварознавчого дослідження. Вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу суд вважає необґрунтованими, а тому відмовляє у їх задоволенні. Суди розглядають цивільні справи відповідно до вимог ст. 11 ЦПК України, тобто в межах заявлених вимог та на підставі наданих сторонами доказів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача, а тому задовольняє позовні вимоги частково. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч.3 ст.213 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Outcome: partial