Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею, її матір`ю [PERSON] , за адресою [ADDRESS] . Свої вимоги позивач мотивує тим, що з 08 січня 1994 року вона перебувала з відповідачем в зареєстрованому шлюбі, який був розірваний 11 червня 2008 року. У них є неповнолітня дитина - донька [PERSON] , [INFO] . На її утримання відповідач сплачує аліменти за рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 18 липня 2013 року, яке набрало законної сили. Пояснює, що через деякий час після розлучення відповідач виїхав на постійне місце проживання до м. Чернігова, де і проживає на даний момент. Після розірвання шлюбу з відповідачем дитина залишилась проживати з нею. Стверджує, що між нею та відповідачем виникають конфлікти з приводу його участі у вихованні доньки, її місця проживання. Він погрожує їй, що забере доньку жити до себе, оскільки її місце проживання не визначене судом. Вважає, що ця ситуація є травмуючою для дитини в психологічному плані, створює для неї та доньки ситуацію невпевненості та невизначеності. Тому вона вимушена звертатись до суду з даним позовом. Позивач вказує, що вона працює за цивільно-правовими договорами, має стабільний дохід, зможе забезпечити матеріальні потреби доньки. На праві приватної власності їй належить квартира [ADDRESS] , до складу якого входять 2 житлові кімнати, будинок має всі зручності. Згідно з актом обстеження житлових умов, складеним сусідами за місцем її проживання, у дитини мається своя окрема кімната, в якій знаходяться необхідні меблі, комп`ютерна техніка, книги та письмове приладдя, в будинку затишно, чисто, багато квітів. Донька є ученицею 6-Б класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів № 10 ім. В.Г. Короленка. В характеристиці зі школи відмічається її старанність, працелюбність, активність у шкільних та позашкільних заходах. Зазначається, що вона як мати приділяє належну увагу вихованню дитини, підтримує контакт з вчителями тощо. Донька також навчається у Полтавській дитячій музичній школі № 1 ім. П.І. Майбороди, на курсах англійської мови. З урахуванням всіх наведених вище обставин позивач вважає за доцільне визначити місце проживання дитини з нею, що буде відповідати її найкращим інтересам. Позивач та її представник, які приймали участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції, позов підтримали та просили його задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні позов визнав і щодо його задоволення не заперечував. Водночас, при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, просив застосувати щодо нього положення ч. 1 ст. 142 ЦПК України в частині розподілу судового збору та не стягувати з нього суму понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу. Представник третьої особи, яка приймала участь у судовому засіданні у режимі відеоконференції, вважала, що визначення місця проживання дитини з позивачем буде відповідати її інтересам. Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов та заяву відповідача про визнання позову, що не суперечить закону і не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] мають неповнолітню доньку [PERSON] , [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про народження дитини Серії [NUMBER] (а.с. 9). Неповнолітня [PERSON] проживає разом з її матір`ю [PERSON] , окремо від батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про склад сім`ї №247/2020 від 11.08.2020 року, виданої ОСН «Червоний Шлях» (а.с. 11). Зазначена квартира належить [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 15.10.2001 року (а.с. 12). У вказаному житловому приміщенні створені всі належні умови для проживання та розвитку дитини, що вбачається з акту, складеного сусідами позивача та затвердженим селищним комітетом селища Червоний Шлях Подільського району м. Полтави (а.с. 14). Відповідно до ч. 1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 161 Сімейного кодексу України встановлено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості: малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Судом встановлено, що [PERSON] являється ученицею 6-Б класу Полтавської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №10 ім. В.Г. Короленка Полтавської міської ради, навчається у Полтавській дитячій музичній школі №1 ім. П.І. Майбороди та відвідує курси англійської мови в Полтавській школі англійської мови (а.с. 15, 16, 17); наявність у [PERSON] шкідливих звичок, пов`язаних із зловживанням спиртними напоями або наркотичними засобами, що можуть зашкодити розвитку дитини, не встановлено; позивачем створено всі необхідні умови для проживання та розвитку дитини. Враховуючи вищенаведене в сукупності, визнання відповідачем позову і відсутність з його сторони заперечень щодо визначення місця проживання їхньої дитини з матір`ю, суд приходить до висновку, що необхідно позов задовольнити і визначити місце проживання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з її матір`ю [PERSON] , проте відмовити в частині вимоги про визначення місця проживання дитини з адресою: [ADDRESS] , оскільки визначення місця проживання за певною адресою є обмеженням права особи на вільний вибір місця проживання. Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України. За правилами ч. 1, 2 цієї статті судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Згідно ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує, зокрема, чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін. Відповідно до ч.8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів. Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`ятнадцяти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів сторона зробила про це відповідну заяву. Згідно ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Позивачем понесені документально підтверджені (а.с. 1) судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в сумі 768,40 грн., половина з яких, враховуючи приписи ст. 141, ч. 1 ст. 142 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача, а інша половина поверненню з Державного бюджету України. Також судом встановлено, що 13.11.2020 року між позивачем та адвокатом Дяченко М.В. укладена угода №48 про надання професійної правничої допомоги (а.с. 18). На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу надано акт виконаних робіт від 20.11.2020, квитанцію від 13.11.2020, відповідно до якої адвокатом Дяченко М.В. на підставі договору №48 від 13.11.2020 за надані послуги прийнято 1500 грн. (а.с. 19, 23). Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат. Представником позивача 05.05.2021 року на адресу суду направлено копію угоди на представництво інтересів у цивільній справі №34 від 02.04.2021 року (а.с. 62) та копію квитанції №3984 від 02.04.2021 року, згідно якої адвокат Дяченко М.В. прийняла від [PERSON] на підставі договору №34 від 02.04.2021 року 4000 грн. (а.с. 61 на звороті). Враховуючи складність справи та виконану адвокатом роботу, визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, відсутність заходів, спрямованих на досудове врегулювання спору, про що зазначено позивачем у позовній заяві (а.с. 4), сума витрат на професійну правничу допомогу, яку поніс позивач та яка підтверджена належними доказами, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 1500 грн., що буде відповідати принципам співмірності та пропорційності.

Outcome: approved