Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів. В позовній заяві зазначила, що шлюб між нею та відповідачем розірвано на підставі рішення Тячівського районного суду від 28 березня 2013 року. Від шлюбу в них народилася донька [PERSON], [INFO], яка проживає з нею та перебуває на її утриманні і вихованні. Відповідач не турбується про виховання доньки, не надає ніякої матеріальної чи грошової допомоги. Вона ніде не працює, так як перебуває в декретній відпустці в зв'язку з вагітністю, земельної ділянки та інших доходів не має, тому їй дуже важко утримувати доньку та створити для неї нормальні умови для її повноцінного розвитку. Відповідач постійного місця роботи на Україні не має, а працює за кордоном, має мінливий нерегулярний дохід, але приховує від неї його розмір. Відповідач здоровий та молодий за віком, інших непрацездатних осіб на утриманні не має, а тому на її думку спроможний сплачувати аліменти на утримання доньки у визначеній нею сумі. Просить стягнути з відповідача на її користь аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі по 1500 гривень щомісячно на утримання доньки і до її повноліття. Позивачка в судове засідання не з'явилась, однак подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала повністю, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у її відсутності на підставі наявних у справі доказів. Відповідач в судове засідання не з'явився , хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. На підставі ст. 197 ч.2 ЦПК України , у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб , які беруть участь у справі , фіксування судового процесу за допомогою звукозаписуючого технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено , що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі і від шлюбу маютьнеповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком в свідоцтві про народження якої значиться відповідач [PERSON], а мати позивачка [PERSON] (а.с. 4,5). Неповнолітня донька проживає разом з позивачкою [PERSON], що стверджується актом обстеження матеріально-побутових умов та довідкою Солотвинської селищної ради від 26.01.2017 року за №258 ( а.с.6,7). Згідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що стверджується письмовою заявою позивачки. Враховуючи наведене , суд вважає , що є підстави для застосування до відповідача примусового порядку стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі може проводитися судом за наявності заяви платника або одержувача, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 184 СК України). В інших випадках аліменти визначаються у частці від заробітку платника (ч. 1 ст. 183 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Оскільки доходи відповідача не є регулярними, носять мінливий характер, то стягнення з відповідача на користь позивачки аліментів повинно проводитися у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує майновий стан сторін, де позивачка здійснює догляд за малолітньою дитиною, а відповідач має працездатний вік і немає інших утриманців. А тому , із урахуванням середньомісячної заробітної плати по району та розміру прожиткового мінімуму на дитину, суд вважає, що вимоги позивачки слід задовольнити частково і стягнути з відповідача на її користь аліменти в розмірі по 1000 гривень щомісячно на утримання дитини, так як виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, постійного зростання цін на споживчі товари і послуги, така сума є найбільш наближено достатньою для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. При цьому, оскільки позивачка пред'явила позов 02.02.2017 року, то в силу ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти слід стягувати із цієї дати, а на підставі ст.. 367 ч.1 п.1 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів за один місяць. Судові витрати в частині сплати судового збору слід покласти на відповідача.

Outcome: partial