Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області із позовною заявою з вимогою до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 01 вересня 2003 року перебуває з відпорвідачем у шлюбі. Від шлюбу з відповідачем мають трьох неповнолітніх дітей. Сімейне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та відмінність поглядів на життя у шлюбі. Відповідач неодноразово застосовував фізичне насильство відносно неї, ображав нецензурними словами. На даний час сторони перестали підтримувати подружні стосунки, не ведуть спільного господарства та не спілкуються між собою. Наведені факти призвели до втрати взаємної поваги та любові один до одного, що спричинило розпад їхньої сім`ї. Таким чином просила задовольнити її позовні вимоги та розірвати шлюб. Позивачка у судове засідання з`явилась, позовні вимоги підтримала з підстав, зазначених у позовній заяві, просила позовні вимоги задовольнити. Пояснила що подружня зрада чоловіка остаточно переконала її у необхідності розірвання шлюбу. Відповідач в судове засідання з`явився, просив шлюб не розривати та надати йому шанс зберегти сім`ю. Пояснив, що основною причиною його негативного ставлення до дружини стало те, що вона працевлаштувалась. Суд повно та всебічно дослідивши всі докази у справі у їх сукупності, прийшов до переконання, що обставини, на які покликається позивачка у позовній заяві, як на підстави для задоволення заявлених нею позовних вимог знайшли своє підтвердження Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданного, 01 вересня 2003 року, відділом РАГС Зарічненського районного управління юстиції в Рівненській області зареєстровано шлюб між сторонами, актовий запис № 44.( а.с. 5) Від даного шлюбу у сторін народилося троє спільних дітей, [PERSON] [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копіями свідоцтв про народження. (а.с. 6-8). Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Позов про розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Зважаючи на те, що сторони втратили відчуття любові, поваги, взаєморозуміння один до одного, що є основою шлюбних відносин шлюбних стосунків не підтримують, шлюб між сторонами набув формального характеру, суд вважає, що збереження шлюбу між ними є неможливим. Підстав для надання строку для примирення немає, оскільки позивачка проти цього категорично заперечує, а відповідач не навів беззаперечних доказів для цього. Збереження шлюбу суперечить інтересам позивачки, що має істотне значення. Спору щодо визначення місця проживання дітей, щодо поділу майна у сторін немає. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. На підставі наведеного, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги заявлені позивачкою підставні та підлягають задоволенню. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача в користь позивачки слід стягнути документально підтвердженні судові витрати понесені позивачем, які складаються із судового збору. З огляду на вищевказане.

Outcome: approved