Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що рішенням суду від 12.03.2018р. шлюб між мною та [PERSON] розірвано. Від шлюбу з [PERSON] мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , який постійно проживає разом зі нею. [PERSON] звернувся із позовом до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином та ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.04.2019р. відкрито провадження по даній справі. Разом з копією позовної заяви вона отримала копію розпорядження Кіцманської районної державної адміністрації від 01.08.2018р. № 409 «Про визначення порядку побачення з малолітньою дитиною», яким визначено порядок побачення [PERSON] , [INFO] , з малолітнім [PERSON] , [INFO] , мешканцем с . Давидівці : 1 та 3 тиждень місяця з 17:00год. суботи по 18:00год. неділі на території господарського двору батька; [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином. Вважає таке розпорядження Кіцманської РДА незаконним та таким, що прийняте виключно на користь батька, оскільки при прийнятті рішення не враховано думку матері щодо участі батька у вихованні дитини, її не було належним чином повідомлено про час та місце засідання комісії з питань захисту прав дитини. Зазначає, що разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, один з батьків, що проживає окремо від дитини, має право звернутись до служби у справах дітей за місцем проживання дитини із заявою про визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. З цією метою працівником служби у справах дітей проводиться бесіда із батьками, з`ясовуються обставини, які призвели до виникнення спору, та інші обставини, що мають істотне значення для визначення участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо. За результатами з`ясування наведених обставин, служба у справах дітей складає висновок, який враховується органом опіки і піклування при прийнятті відповідного рішення. Такі заходи працівниками служби в справах дітей Кіцманської РДА вжиті не були, а тому розпорядження прииняте виключно в інтересах заявника - батька дитини, аінтереси дитини та матері не були враховані. Службою в справах дітей, при визначенні часу побачення батька з дитиною на протязі 24 годин поспіль (в тому числі нічний час) не втраховано, що батько дитини не має на праві власності житла, не враховано той факт, що за постійним місцем проживання дитини влаштовано її побут, облаштована його кімната, є всі необхідні речі: одяг, іграшки тощо. При цьому зміна місця проживання буде негативно впливати на дитину. Вона разом з сином щонеділі о 08год. Відвідує церкву в с.Давидівці. І якщо в цей час дитина проживатиме в с.Малятинці (чи іншому населеному пункті), вона не зможе відвідувати храм, що порушує його інтереси. Крім того, службою в справах дітей не враховано вік дитини, а також те, що батько дитини постійно її залякує, образливо висловлюється щодо неї та інших її родичів, що також негативно впливає на їхнього сина. Зокрема, регулярно говорить дитині про те, що вона ніби-то дає синові неякісну їжу та намагається умисно нашкодити його здоров`ю. Після чого дитина відмовляється вдома від прийому їжу, посилаючись на вказані застереження батька. Всі наведені обставини необхідно було врахувати комісії з питань захисту прав дитини та працівникам служби в справах дітей. Однак, так як її не було залучено до обговорення даного питання, вона не мала можливості навести вказані аргументи. Такох, спірне розпорядження є незаконним по тій причині, що ним визначено порядок побачення «на території господарського двору батька», при ньому не визначено якого саме господарства і де саме воно знаходиться. Вона я не заперечує тому, щоб дитина зустрічалася та спілкувалася з батьком, готова цьому тільки сприяти, але повинні бути враховані всі обставини, що мають істотне значення та в першу чергу інтереси самої дитини. Посилаючись на ст.1, ч.1 ст.2, ст.18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ч.1 ст.1, ст.11, ч.1 ст.12, ч.1-3 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.6, ч.12 ст.151, ст.157, ст.158 Сімейного кодексу України, п.п.3, 73 Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008р. № 866, п.п.107, 108, 110, 114, 116, 117, 118 Типової інструкції з діловодства у центральних органах виконавчої влади, Раді міністрів Автономної Республіки Крим, місцевих органах виконавчої влади, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 30.11.2011р. № 1242 (у редакції чинній на момент проведення засідань комісії з питань захисту прав дитини), просила визнати протиправним та скасувати розпорядження виконуючого обов`язки голови Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області від 01 серпня 2018 року № 409 «Про визначення порядку побачення з малолітньою дитиною». В судовому засіданні позивач та її представник підтримали заявлені вимоги з наведених підстав. Позивач [PERSON] також пояснила, що не перешкоджає батькові бачитися із сином, тому їй незрозуміло, чому він звернувся до суду. Про засідання Комісії з питань захисту прав дитини її не було повідомлено. Вона отримувала якийсь лист незрозумілого для неї змісту. Чи повідомлялась вона по телефону про засідання Комісії, вона не пам`ятає. Їй усно було повідомлено про отримання розпорядження. Розпорядження є неправомірним, скільки встановлено побачення батька із сином у нічний час, а для дитини мають бути створені звичні умови. Не враховано її думку та інтереси дитини. Представник позивача на обгрунтування заявлених вимог вказував, що протиправність оскаржуваного розпорядження полягає у тому, що не враховано інтереси матері та дитини, не зазначено адреси господарства проживання батька, не з`ясовано, що мати не перешкоджає батькові, та безпідставно визначено нічний час перебування дитини із батьком. Представники Кіцманської РДА заперечували проти задоволення позову тим, що за зверненням батька дитини було призначення засідання Комісії з питань захисту прав дитини, про яке позивач повідомлялась особисто працівником Служби, а також їй направлялось запрошення поштою. На перше засідання позивач не з`явилась, тому було призначено друге засідання, на яке вона також не з`явилась. При цьому, позивач при другому засіданні була в приміщенні, але до Комісії не зайшла, між нею та батьком дитини відбулась у той день розмова і їй було відомо, що прийнято рішення. При прийнятті рішення Комісією було враховано Висновок органу опіки та піклування. Розпорядження РДА прийнято а підставі рішення Комісії за № 3 від 27.07.2018р. Позивач не оскаржувала розпорядження, поки батько е звернувся до суду з позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні дитиною. Розпорядження є правомірним і підстави для його скасування відсутні. Третя особа [PERSON] просив відмовити у задоволенні позову, оскільки про засідання Комісії позивачці було відомо, на перше засідання вона не з`явилась, подзвонивши йому, що дитина хворіє. На друге засідання Комісії позивачка не прийшла і рішення було прийнято без її участі. Коли він вийшов після засідання, позивачка підійшла до нього та сказала, що все одно не дасть йому дитину, тому він звернувся до суду з позовом. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, показання свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Спірні правовідносини виникли між сторонами з приводу сімейних прав та інтересів, тому підлягає вирішенню в порядку цивільного судочинства. Така правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 13.06.2018р. у справі № 500/6325/17 та від 04.07.2018р. у справі №496/4271/16-а. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, в якому мають сина [PERSON] , [INFO] , і який розірвано рішенням суду від 12.03.2018р. Дитина проживає разом із матір`ю. [PERSON] звернувся із позовом до неї про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з неповнолітнім сином та ухвалою Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09.04.2019р. відкрито провадження по даній справі. Рішенням Комісії з питань захисту прав дитини № 3 від 27.07.2018 року визначено порядок побачення [PERSON] з малолітніх [PERSON] , [INFO] , 1 та 3 тиждень місяця з 17:00год. суботи по 18:00год. неділі на території господарського двору батька. [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином. Розпорядженням виконуючого обов`язки голови Кіцманської районної державної адміністрації Чернівецької області від 01 серпня 2018 року № 409 «Про визначення порядку побачення з малолітньою дитиною» визначено способи участі [PERSON] вихованні його малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , мешканця с . Давидівці : 1 та 3 тиждень місяця з 17:00год. суботи по 18:00год. неділі на території господарського двору батька; [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з малолітнім сином. Свідок [PERSON] показала, що до Служби у справах дітей звернувся батько дитини [PERSON] , що ати перешкоджає бачитися із сином. Працівник Служби [PERSON] у телефонному режимі, повідомила матір про засідання Комісії. Перше засідання Комісії було відкладено у зв`язку з неявкою матері дитини. Наступного дня вона із [PERSON] у магазині «Норма», де працює позивача, повідомила її, що буде друге засідання і якщо вона не з`явиться, зсідання буде проведено без неї. Згідно показань свідка [PERSON] при другому засіданні Комісії з питань захисту прав дитини біля 10:20год. вона бачила [PERSON] біля дверей, але вона не зайшла на засідання. Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Згідно статті 1 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р. дитиною є кожна людська істота до досягнення 18-річного віку, якщо за законом, застосовуваним до даної особи, вона не досягає повноліття раніше. Відповідно до ч.1 ст.2 Конвенції держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. Як передбачено частиною 1 статті 18 Конвенції, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ч.1 ст.1 Закону України «Про охорону дитинства» дитина - особа віком до 18 років (повноліття), якщо згідно з законом, застосовуваним до неї, вона не набуває прав повнолітньої раніше. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Відповідно до ч.1 ст.12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Згідно ч.ч.1-3 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини. Рішення органів опіки та піклування з цих питань можуть бути оскаржені до суду у порядку, встановленому законом. Статтею 6 Сімейного кодексу України встановлено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років. Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Згідно з ч.ч.1-2 ст.151 Сімейного кодексу України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Як передбачено частиною 1 статті 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею (ч.2 ст.157 СК України). Згідно з ч.3 ст.157 Сімейного кодексу України той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ч.1 ст.158 Сімейного кодексу України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Рішення органу опіки та піклування є обов`язковим до виконання. Особа, яка ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, зобов`язана відшкодувати матеріальну та моральну шкоду, завдану тому з батьків, хто проживає окремо від дитини (ч.2 ст.158 СК України). Механізм провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини визначений Порядком провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, який затверджений Постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866р. Пунктом 3 Порядку № 866 визначено, що органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, які відповідно до законодавства провадять діяльність з надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, влаштування дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових та житлових прав дітей. Відповідно до п.73 Порядку № 866 у разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини один з батьків, що проживає окремо від дитини, подає службі у справах дітей за місцем проживання дитини заяву, копію паспорта, довідку з місця реєстрації (проживання), копію свідоцтва про укладення або розірвання шлюбу (у разі наявності), копію свідоцтва про народження дитини. Працівник служби у справах дітей проводить бесіду з батьками, а у разі потреби, також з родичами дитини. До уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Після з`ясування обставин, що призвели до виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, служба у справах дітей складає висновок. Участь у вихованні дитини та у разі потреби порядок побачення з дитиною того з батьків, який проживає окремо від неї, встановлюються рішенням районної, районної у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчого органу міської, районної у місті ради з урахуванням висновку служби у справах дітей. У разі виникнення спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, один з батьків, що проживає окремо від дитини, має право звернутись до служби у справах дітей за місцем проживання дитини із заявою про визначення його участі у вихованні та спілкуванні з дитиною. З цією метою працівником служби у справах дітей проводиться бесіда із батьками, з`ясовуються обставини, які призвели до виникнення спору та інші обставини, що мають істотне значення для визначення участі у вихованні дитини того з батьків, який проживає окремо. За результатами з`ясування наведених обставин, служба у справах дітей складає Висновок, який враховується органом опіки і піклування при прийнятті відповідного рішення. З матеріалів справи вбачається, що на виконання вимог п.73 Порядку № 866 Службою у справах дітей було складено Висновок щодо участі батька у вихованні дитини, зокрема щодо можливим та необхідним спілкування [PERSON] із малолітнім сином [PERSON] , [INFO] , двічі на місяць, 1 та 3 тиждень місяця з 17:00год. суботи по 18:00год. неділі на території господарського двору батька. Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, наголошує на тому, що спірне розпорядження прийняте відповідачем всупереч вимогам чинного законодавства, оскільки не враховано її думку та інтереси та не враховано інтереси дитини. При цьому, судом встановлено, що позивач була обізнана про Засідання Комісії з питань захисту прав дитини. Форма запрошення батьків для участі у Засіданнях Комісії з питань захисту прав дитини чинним законодавством однозначно не визначена. Посилання позивача на невизначеність в оскаржуваному розпорядженні адреси проживання батька суд не заходить обґрунтованим, виходячи з передбаченого чинним законодавством права особи на вільний вибір місяця проживання. Перебування дитини віком 6 років у батька у нічний час не свідчить про порушення інтересів дитини, виходячи Відвідування дитиною разом із матір`ю церкви щонеділі не свідчить про порушення інтересів дитини, враховуючи положення статей 141, 150 Сімейного кодексу України. Так, відповідно до ст.141 Сімейного кодексу України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч.5 ст.157 цього Кодексу. Згідно ч.1,2 ст.150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Суд також враховує, що Комісія з питань захисту прав дитини є колегіальним органом, яка відповідно до Положення приймає рішення відкритим голосуванням простою більшістю голосів. Відповідно до п. 73 Порядку № 866, Комісією під час вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини до уваги береться ставлення батьків до виконання батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, стан здоров`я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. За змістом Висновку Служби у справах дітей щодо участі батька у вихованні малолітнього сина з`ясовано умови проживання батька та його характеристику з місця проживання, а також ставлення дитини до батька, зокрема дружнє та довірливе спілкування сином із батьком у дошкільному закладі, а отже враховано прихильність дитини до батька. Вирішуючи спірні правовідносини, суд вважає за необхідне застосувати положення ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23.02.2006р. № 3477-IV, якою встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Так, у справі «Mаркс проти Бельгії» (рішення від 13.06.1979р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що можливість одного з батьків перебувати разом з дитиною становить основоположний елемент «сімейного життя» в розумінні ст.8 Конвенції та є визначальним при розгляді даної справи. В контексті ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод обмеження чи втручання у сімейне життя можливе лише у виняткових випадках, згідно із законом. При цьому, таке втручання повинно матиме легітимну мету та повинно бути необхідним у демократичному суспільстві. У справі «Хант проти України» (рішення від 07.12.2006р.) Європейський Суд з прав людини зазначив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі Olsson v. Sweden (N 2), від 27.11.1992р.), і дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (п. 54). При цьому, ст.8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (справа «Йогансен проти Норвегії», рішення від 07.08.1996р.). Крім того, Європейський Суд з прав людини при розгляді справи «Савіни проти України» (рішення від 18.12.2008р.) у п. 49 рішення звернув увагу про те, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин (справа «Ньяоре проти Франції», п. 59). Отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава - відповідач повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини (справа «Скоццарі та Дж`юнта проти Італії», п. 148). Отже, з огляду на вищенаведені положення практики Європейського Суду з прав людини, суд дійшов висновку про те, що під час вирішення питань, які стосуються дитини, органи державної влади, в першу чергу, мають враховувати інтереси такої дитини, які переважають над інтересами її батьків, а також брати до уваги ті наслідки, які матимуть місце для дитини у разі прийняття відповідного рішення. Таким чином, враховуючи викладене, судом не встановлено порушення встановленого законодавством порядку вирішення питання щодо участі батька у вихованні дитини та не встановлено достатніх та обґрунтованих доказів про порушення інтересів саме дитини, та з урахуванням наявного судового спору між батьками щодо участі у вихованні дитини, суд дійшов висновку про відсутність підстав для визнання оскаржуваного розпорядження протиправним та його скасування, а отже про відсутність підстав для задоволення позову. На підставі викладеного, ст.19 Конституції України, ст.ст.1, 2, 18 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989р., ст.ст.1, 11, 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.6, 141, 150, 157, 158 Сімейного кодексу України,

Outcome: dismissed