Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києваз позовом до відповідачів - Публічного акціонерного товариства «Український Професійний Банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» [PERSON], [PERSON], треті особи: [PERSON], Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович про визнання недійсним договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором. Позовні вимоги обґрунтовано наступним. Їй, [PERSON] на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], загальною площею 95,20 кв.м., житловою площею 53,50 кв.м. Між нею та ВАТ «Український Професійний Банк» 26.02.2007 року було укладено кредитний договір №126, на підставі якого вона отримала в банку кредит в розмірі 140 000 доларів США терміном до 10.02.2022 року під заставу вищезазначеної квартири. 26.02.2007 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л. посвідчив договір іпотеки між [PERSON] та ВАТ «Український Професійний Банк». Предметом договору іпотеки є квартира [ADDRESS] загальною площею 95,20 кв.м., житловою площею 53,50 кв.м., що належить на праві власності [PERSON]. 28.10.2010 року ПАТ «Український Професійний Банк» подав до суду позов про стягнення з неї (Позивача) заборгованості за кредитним договором. На підставі Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 року з неї (Позивача) було стягнуто на користь ПАТ «Український Професійний Банк» заборгованість за кредитним договором №125 від 26.02.2007 року в розмірі 987 286 грн. та судові витрати в розмірі 1820 грн., а всього 989106,12 грн. Рішення вступило в законну силу 28.12.2010 року. Вона, [PERSON] - добровільно погасила борг перед ПАТ «Український Професійний Банк» в сумі 347043,50 грн., таким чином на момент отримання виконавчого листа не погашена заборгованість перед ПАТ «Український Професійний Банк» складала лише 640242,63 грн. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 року було визнано виконавчий лист №2-3897/10, виданий 25.07.2013 року Вишгородським районним судом Київської області, таким, що не підлягає виконанню в частині добровільного погашення [PERSON] заборгованості в розмірі 347043,50 грн. Вона (Позивач) від ПАТ «Український Професійний Банк» отримала повідомлення від 07.09.2017 року, про те, що Банк 06.09.2017 року відступив право вимоги до неї за кредитним договором та за іпотечним договором новому кредитору - [PERSON]. Банк повідомив її про те, що відступлення права вимоги відбулося на суми заборгованості за кредитним договором в розмірі 87655 доларів США 71 цент, що за курсом НБУ складає 2275039,35 грн. Зазначає, що вона не має перед ПАТ «Український Професійний Банк» боргу в сумі 87655 доларів США 71 цент,що за курсом НБУ складає 2275039,35 грн. Тому, Банк не міг укласти договір уступки , якого не існує у вищевказаній сумі. Так, 06.09.2017 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] був укладений договір №23 про відступленні прав вимоги за кредитним договором №126 від 26.02.2007 року, укладеного між ПАТ «Український Професійний Банк»та [PERSON] Відповідно до п.4 договору №23 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №126 від 26.02.2007 року, ціна відступлення за даним договором 479 800 грн. Також 06.09.2017 року між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] укладений договір №23/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 26.02.2007 року, укладеного між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON] Договір №23/1 про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 06.09.2017 року посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., зареєстрований в реєстрі за №176. Зазначає, що поштою отримала від [PERSON] повідомлення про відступлення права вимоги від 07.09.2017 року разом із копіями договорів про відступлення прав вимоги №23 та №23/1 від 06.09.2017 року. Одночасно поштою вона (Позивач) отримала письмову вимогу від [PERSON] від 07.09.2017 року, в якій зазначено про те, що вона має протягом 30 днів перерахувати на вказаний в вимозі рахунок суму в розмірі 87655 доларів США 71 цент. А в разі не невиконання нею вимогиВотовича О.Я., буде звернуто стягнення на належній їй іпотеки - квартиру, шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Вважає, що вищевказані дії [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» є не законними та такими, що порушують її майнові права. Вона не мала станом на день укладення договорів про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором перед ПАТ «Український Професійний Банк» боргу в сумі 87655 доларів 71 цент. Вважає, що відбулось відступлення прав вимоги за боргом в неіснуючій сумі, що ставить під загрозу її право власності на предмет іпотеки. Зазначає, що укладені між [PERSON] та ПАТ «Український Професійний Банк» договори від 06.09.2017 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором за своєю правовою природою є договорами факторингу, а оскільки [PERSON] відповідно до положень ст.ст. 1077 та 1079 ЦК України не може бути фактором, то спірні договори між указаними сторонами не могли бути укладені, а відтак договір відступлення права вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором необхідно визнати недійсними на підставі положень ст.. 203, 215 ЦК України. Посилаючись на викладені обставини справи, Позивач просить суд: 1.Визнати недійсним з моменту укладення договір №23 від 06 вересня 2017 року про відступлення прав вимоги за кредитним договором №126 від 26 лютого 2007 року укладений між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON]. 2.Визнати недійсним з моменту укладення договір №23/1 від 06 вересня 2017 року про відступлення прав вимоги за іпотечним договором від 26 лютого 2007 року зареєстрований в реєстрі № 176 та посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановим П.Ю., укладений між ПАТ «Український Професійний Банк» та [PERSON]; 3.Стягнути на її користь судові витрати. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2017 року відкрито провадження справі. Призначено справу до судового розгляду (том №1, а.с.34). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року - задоволено заяву Позивача про забезпечення позову від 20 жовтня 2017 року, якою -заборонено [PERSON] та будь - якій іншій особі у будь - який спосіб відчужувати (в тому числі укладати правочини, які у подальшому можуть призвести до обтяження та/або відчуження) спірного житлового приміщення: квартири [ADDRESS] загальною площею 95,20 кв.м., жилою площею 53,50 кв.м., що належить на праві власності [PERSON], а також заборонено [PERSON] та будь - якій іншій особі вчиняти дії щодо реєстрації та перереєстрації прав власності на спірне нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] загальною площею 95,20 кв.м., жилою площею 53,50 кв.м., що належить на праві власності [PERSON] (том №1, а.с.39-40). 15 грудня 2017 року набули чинності зміни, внесені до Цивільного процесуального кодексу України Законом України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» від 03.10.2017, № 2147-VIII, яким КАС України викладено в новій редакції. Відповідно до Перехідних положень Цивільного процесуального Кодексу України в редакції Закону України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Заяви і скарги, подані до набрання чинності цією редакцією Кодексу, провадження за якими не відкрито на момент набрання ним чинності, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Ухвалою Апеляційного суду м.Києва від 01 лютого 2018 року ухвала Деснянського районного суду м. Києва від 23 жовтня 2017 року залишена без змін. 13 березня 2018 року ПАТ «Український Професійний Банк» подав письмові заперечення на позовну заяву, зазначивши, що з даним позовом ПАТ «Український Професійний Банк» не погоджується, вважає його безпідставним, доводи наведені у позові необґрунтованими та такими, що не співвідносяться з нормами чинного законодавства України та не відповідають дійсним обставинам справи, а саме позов таким, що не підлягає задоволенню, виходячи з наступного (том №1,а.с.84-90). 12 липня 2007 року між Позивачем та Відповідачем 1 було укладено Кредитний договір №126, згідно з умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у вигляді відкличної кредитної лінії, що не поновлюється на споживчі цілі з лімітом заборгованості 157 640,00 доларів США, строком до 10 лютого 2022 року, зі сплатою 12% річних та щомісячної комісії за обслуговування (управління) кредитної заборгованості по програмі «Житло в кредит» - 0,18 % від суми фактично виданого кредиту. Згідно з умовами пункту 3.2. Кредитного договору та на підставі заяви Позивача про надання траншу від 26.02.2007 р., Банк надав Позичальнику грошові кошти в рахунок Кредиту, в межах суми встановленого ліміту, на загальну суму 140 000,00 доларів США, шляхом видачі готівки з каси Шостого відділення ПАТ «УПБ. 28 травня 2009 року до Кредитного договору були внесені зміни, а саме: Позичальнику було надано відстрочку погашення кредиту та визначено обов'язок останнього, починаючи з грудня 2009 року забезпечити щомісячне погашення заборгованості по кредиту та, починаючи з червня 2009 року щомісячне погашення процентів та комісії по кредиту, на підставі чого графік погашення заборгованості по Кредитному договору було викладено в новій редакції. В забезпечення виконання умов Кредитного договору, 26 лютого 2007 року між ПАТ «УПБ» та [PERSON] був укладений Іпотечний договір, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Бойко Л.Л., зареєстрований в реєстрі за №1630, за умовами якого, в забезпечення виконання власних зобов'язань за Кредитним договором, Позичальник надав в іпотеку власне нерухоме майно, яким є квартира [ADDRESS] Так, відповідно до положень пунктів 3.2. Кредитного договору, Банком було вчасно та повністю виконано зобов'язання по Кредитному договору.В свою чергу, Позичальник регулярно допускав порушення умов Кредитного договору в частині сум та строків погашення кредитної заборгованості. 28 жовтня 2010 року ПАТ «УПБ» направило на адресу Вишгородського районного суду Київської області позовну заяву, в якій просило стягнути (з урахуванням заяви про зменшення розміру позовних вимог станом на 17.12.2010 р.) з Позивача заборгованість по кредиту, відповідно до Кредитного договору в розмірі 124 030,92 доларів США, що станом на 17.12.2010 р., за офіційним курсом Національного банку України складав 987 286,12 гривень (1 долар= 7,96 грн.). 17 грудня 2010 року суд, повно та всебічно дослідивши усі матеріали справи, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, внаслідок чого було ухвалено судове рішення про стягнення з Позивача на користь Відповідача 1 заборгованості у розмірі 987 286,12 грн. Однак, у зв'язку із зверненням до Банку Позивача з заявою про добровільне погашення заборгованості та з проханням не здійснювати стягнення у примусовому порядку, Банк йдучи на зустріч Позивачу, надав останній можливість добровільно погашати заборгованість, згідно з обраним нею режимом, попередньо узгодженим із Банком. При цьому, 04 березня 2014 року Вишгородським районним судом Київської області постановлено Ухвалу у справі №363/707/14-ц за заявою ПАТ «УПБ» про виправлення описки у рішенні по справі 2-3897/10 за позовом ПАТ «УПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості, якою заяву Банку було задоволено в повному обсязі. Вказаною Ухвалою резолютивну частину Рішення Вишгородського районного суду - Київської області від 17.12.2010 р. у справі 2-3897/10 за позовом ПАТ «УПБ» до [PERSON] про стягнення заборгованості викладено у наступній редакції: «стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «УПБ» заборгованість по Кредитному договору №126 від 26.02.2017 р. в сумі 124 030,92 доларів США, що станом на 17 грудня 2010 року за офіційним курсом становить до долара 987 286,12 грн. та судові витрати пов'язані з розглядом справи у суді - 1820,00 грн.». 28.05.2015 р. Правлінням Національного банку України прийнято Постанову № 348 «Про віднесення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» до категорії неплатоспроможних, на підставі чого Виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення № 107 від 28.05.2015 р. «Про запровадження тимчасової адміністрації в ПАТ «УПБ», згідно з яким з 29.05.2015 р. запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду на здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «УПБ».Так, відповідно до постанови Правління Національного Банку України від 28.08.2015 р. №562 «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «УКРАЇНСЬКИЙ ПРОФЕСІЙНИЙ БАНК» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб (далі - Фонд) прийнято рішення від 28.08.2015 р. № 158 «Про початок процедури ліквідації ПАТ «УПБ» та призначення уповноваженої особи Фонду на ліквідацію банку», згідно з яким 31.08.2015 р. було розпочато процедуру ліквідації. Придбавати право вимоги за кредитними договорами та договорами забезпечення виконання зобов'язання, шляхом проведення відкритого конкурсу, мають право не тільки банки та небанківські фінансові установи, так і інші фізичні та юридичні особи, котрі не віднесені до банків та небанківських фінансових установ Враховуючи вищезазначене, та відповідно до результатів відкритих торгів (аукціону), оформлених Протоколом №UА-ЕА-2017-07-28-000030-b від 08.08.2017 р. -Договори від 06.09.2017 р. про відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором, укладені між ПАТ «УПБ» та [PERSON] на підставі статей 6, 512, 627 Цивільного кодексу України та Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним законом в сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку. Разом з тим, відповідно до ст. 24 Закону України «Про іпотеку», відступлення прав за іпотечним договором здійснюється без необхідності отримання згоди іпотекодавия. якщо інше не встановлено іпотечним договором, і за умови, що одночасно здійснюється відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Якщо не буде доведено інше, відступлення прав за іпотечним договорам свідчить про відступлення права вимоги за основним зобов'язанням. Таким чином, ВойтовичОлег Ярославович наразі є належним Кредитором за Кредитним договором №126 від 26.02.2007 р., в тому числі належним Іпотекодержателем за Іпотечним договором від 26.02.2007 р., відповідно до норм чинного законодавства України.Зазначили, що усі доводи, наведені у позовній заяві щодо відсутності у Позивача зобов'язань перед ПАТ «УПБ» в сумі 87 655,71 доларів США станом на 06.09.2017 р., не відповідають дійсності, єперекрученими та надуманими. Після ухвалення судового рішення про стягнення кредитної заборгованості Позивач неодноразово звертався до банку із клопотаннями про добровільне виконання судового рішення. Банк неодноразово йшов Позичальнику на зустріч та не проводив заходи щодо примусового стягнення грошових коштів, погодивши з Клієнтом добровільне погашення заборгованості за кредитом за запропонованим ним графіком погашення. Однак, в порушення усіх домовленостей, Позичальник не здійснював погашення кредитної заборгованості, навіть у відповідності до обраного ним же режиму. У зв'язку з чим, ПАТ «УПБ» 18.07.2013 р. звернулося до Вишгородського районного суду Київської області з заявою про отримання виконавчого листа на примусове виконання рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 р., ухваленого по справі №2-3897/10. Після отримання виконавчого листа, ПАТ «УПБ» звернулося до відповідного органу державною виконавчою службою із заявою про відкриття виконавчого провадження. За наслідком відкриття виконавчого провадження, Позивач звернулася до Вишгородського районного суду Київської області з позовом до ПАТ «УПБ» про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню частково, зокрема в сумі 347 708,03 грн., обґрунтовуючи заяву тим, що після ухвалення судового рішення нею було здійснено часткове добровільне виконання рішення на зазначену суму.Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 р. по справі №22ц-780/2726/2014 було визнано виконавчий лист №2-3897/10, виданий 25.07.2013 р. Вишгородським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню в частині добровільного погашення [PERSON] заборгованості в сумі 347 043,50 грн. Не заперечував, що Позивачем було добровільно здійснено погашення заборгованості за Кредитним договором в розмірі 347 043,50 грн. При цьому, розподіл грошових коштів при погашенні кредитної заборгованості здійснювався відповідно до умов Кредитного договору за офіційним курсом гривні до долара США на дату здійснення погашення, на підставі відповідних платіжних документів, які Позивачу було надано одночасно з внесенням грошових коштів в касу Банку. Відповідно до положень пункту 3.2. Кредитного договору, банк надав Позичальнику грошові кошти в рахунок кредиту в сумі 140 000,00 доларів США, шляхом видачі готівки. Грошове зобов'язання Позичальника виникло і обліковувалось в балансі банку саме в іноземній валюті, що підтверджується випискою по рахунку. Зазначено, що приписами ст.ст. 1049, 1054 Цивільного кодексу України встановлено, що Позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві надану ним позику (грошові кошти у такій саме сумі) у строк та в порядку, що встановлені договором та сплатити проценти за його використання. Відповідно до ч. 2. ст. 533 Цивільного кодексу України, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.За змістом пункту 30.1 статті 30 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», моментом виконання грошового зобов'язання є дата зарахування коштів на рахунок кредитора або видачі їх йому готівкою. Разом з тим, станом на 06.09.2017 р. заборгованість Позичальника, що обліковувалася в балансі банку (станом на дату укладення договору про відступлення прав вимоги) становила 87 655,77 доларів США (Вісімдесят сім тисяч шістсот п'ятдесят п'ять доларів США 77 центів). Зазначено, що Позивач безпідставно ототожнює суму заборгованості за кредитом із гривневим еквівалентом суми стягнення, що зазначена у судовому рішенні. По - перше, незважаючи на наявність у виконавчому документі гривневого еквіваленту, сума, що підлягала стягненню визначена саме у іноземній валюті - доларах США, при цьому, як вже зазначалось вище і сама заборгованість обліковувалась саме у доларах США.З означеного вбачається, що усі доводи Позивача щодо відсутності у останньої заборгованості перед ПАТ «УПБ» за Кредитним договором станом на 06.09.2017 р. у розмірі 87 655,71 доларів США є абсолютно безпідставними, надуманими, необґрунтованими. До того ж, [PERSON] отримувала Довідку від 26.12.2013 р. №11/502/1439 про залишок заборгованості за Кредитним договором, з якої вбачалося, що станом на 26.12.2013 р. заборгованість останньої перед ПАТ «УПБ» складає саме - 87 655,71 доларів США. Зазначили, що також не знаходить свого підтвердження у нормах чинного законодавства України власні міркування Позивача, що Договори відступлення прав вимоги від 06.09.2017 р. за Кредитним договором та Іпотечним договором є за своєю правовою природою Договорами Факторингу. Так, відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов'язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.Натомість договір Факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу. Наголошено, що доводи Позивача про те, що Договори від 06.09.2017 р. про відступлення прав вимоги за Кредитним договором та Іпотечним договором за своєю правовою природою є Договорами факторингу є абсолютно безпідставними, надуманими, необґрунтованими, що зумовлює відсутність передбачених статтями 203, 215 Цивільним кодексом України підстав для визнання Договорів про відступлення прав вимоги від 06.09.2017 р. недійсним. На підставі викладеного, ПАТ «Український Професійний Банк» просить суд [PERSON] у позові про визнання недійсними договорів відступлення прав вимоги за кредитним договором та за іпотечним договором - відмовити у повному обсязі. 29 травня 2018 року Відповідач [PERSON] подав Відзивна позовну заяву, в якому зазначив, що вважає позовні вимоги безпідставними, необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне (том№1, а.с.128-132). По-перше, Позивач посилається на те, що станом на день укладання Відповідачами оскаржуваних договорів, вона не мала перед Відповідачем-1 боргу в сумі 87 655,71 доларів США (що за курсом НБУ становило 2 275 039,35 грн.). А тому, на думку Позивача, відбулося відступлення права вимоги за боргом в неіснуючій сумі.Одночасно Позивач зазначає, що Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 року по справі №2-3897/10 (яке набрало законної сили 28.12.2010 року) з неї на користь Відповідача-1 було стягнуто заборгованість в сумі 987 286,12 грн., та судові витрати в сумі 1820,00 грн. Також Позивач зазначає, що вона добровільно погасила заборгованість перед Відповідачем-1 в сумі 347 043,50 гри., внаслідок чого (на думку Позивача) її заборгованість перед Відповідачем-1 становить лише 640 242,63 грн. Але такі твердження Позивача є безпідставними, бо Позивач замовчує ту обставину, щокредитний договір, укладений нею з Відповідачем-1 (і права вимоги по якому були відступлені на користь Відповідача-2) не припинив свою дію.А тому Відповідач-1 правомірно продовжував нараховувати проценти за користування кредитними коштами навіть після винесення Судом рішення про стягнення заборгованості. Зазначає, що Позивачем ігнорується та обставина, що кредит їй було надано в іноземній валюті, а часткове погашення нею було здійснено в національній валюті України - гривні, внаслідок чого сума (суми), сплачені нею в гривнях, підлягали зарахуванню в погашення заборгованості в іноземній валюті за відповідним курсом (станом на день (дні) відповідних платежів. По-друге, Позивач посилається на положення Закону України «Про фінансові послуги та держане регулювання ринку фінансових послуг» та зазначає, що оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором нібито є договором факторингу, а [PERSON] (Відповідач-2) не може в силу положень статей 1077 та 1079 ЦК України бути фактором (яким згідно чинного законодавства може бути лише банк або інша фінансова установа).Але такі твердження Позивача є помилковими, бо положення Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринку фінансових послуг» та статті 1077 та 1079 ЦК України взагалі не можуть бути застосовані до спірних правовідносин. З огляду на положення Закону про фінансові послуги (який є спеціальним законом) договір факторингу - це фінансова послуга, що полягає в операції з правом вимоги боргу, що здійснюється в інтересах третіх осіб за власний рахунок чи за рахунок цих осіб.Але оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором не укладався [PERSON] (Відповідачем-2) в інтересах будь-якої третьої особи і жодних доказів протилежногоПозивачем не надано.Зазначений договір було укладено [PERSON] (Відповідачем-2) в своїх власних інтересах, що зокрема підтверджується тим, що саме [PERSON] (Відповідач-2) направив на адресу Позивача вимогу про усунення порушень по кредитному договору. Таким чином, оскаржуваний договір про відступлення прав вимоги за кредитним договором не є договором факторингу, а є змішаним договором, що поєднує правочин з заміни кредитора в зобов'язанні та купівлю-продаж.А чинне законодавство не містить жодних обмежень щодо суб'єктного складу сторін вищевказаних видів договорів. По-третє, спірний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передавала грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату, а тому спірний договір про відступлення права вимоги за кредитним договором не є договором про надання фінансової послуги в розумінні Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансовихпослуг». По-четверте, предметом спору по даній справі є недійсність договорів відступлення прав вимоги, стороною яких Позивач не являвся, а за оспорюваними договорами мало місце відступлення права вимоги від первісного до нового кредитора, яке прав Позивача не порушувало, оскільки згода боржника (Позивача по справі) на заміну кредитора у зобов'язанні не потрібна. Посилаючись на викладені обставини, Відповідач - [PERSON] просить суд відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі. 12 червня 2018 року Позивач - [PERSON], подала Відповідь на Відзив ПАТ «Український Професійний Банк», в якому зазначила наступне (том №1, а.с.162-163). У своєму відзиві відповідач зазначає про те, що кредитний договір, укладений між нею та ПАТ « Український Професійний Банк », не припинив свою дію та був укладений в іно\-земній валюті - доларах США. На думку ПАТ « Український Професійний Банк», її заборгованість за кредитним договором обліковується в балансі банку в доларах США, та станом на 06.09.2017 р. становила 87 655 доларів США 77 центів. З точки зору відповідача, ПАТ «Український Професійний Банк» мав право укласти договір № 23 про відступлення прав вимоги за кредитним договором №126 від 26.02.2007 р. з фізичною особою [PERSON] ПАТ «Український Професійний Банк» вважає, що в нього були правові підстави про\-дати [PERSON] суму боргу за кредитним договором розміром 2 275 039 грн. 35 коп. Таке твердження ПАТ «Український Професійний Банк» є надуманим та не ґрунтується на вимогах закону та дійсних обставинах. В своєму відзиві на позовну заяву ПАТ «Український Професійний Банк» не наводить будь-яких доводів на підтвердження дійсного розрахунку її заборгованості за кредит\-ним договором перед ПАТ «Український Професійний Банк» в сумі 2 275 039 грн. 35 коп. станом на 08 вересня 2017 р., та намагається переконати суд в тому, що вона мала дотри\-муватися вимог кредитного договору, незважаючи на існування рішення суду, в якому зазначена сума стягнення з неї на користь банку в сумі 987 286 грн. 12 коп. На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року з неї було стягнуто на користь ПАТ «Український Професійний Банк» заборго\-ваність за кредитним договором №126 від 26 лютого 2007 р. в розмірі 987 286 грн. 12 коп. та судові витрат в розмірі 1 820 грн., а всього: 989 106 грн. 12 коп. Дане рішення суду по справі № 2-3897/10 вступило в законну силу 28.12.2010 р. Вона добровільно погасила борг перед ПАТ «Український Професійний Банк» в сумі 347 043 грн. 50 коп. Таким чином, на момент отримання Банком виконавчого листа, її не погашена заборгованість перед ПАТ «Український Професійний Банк» складала лише 640 242 грн. 63 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 р. було визнано виконавчий лист № 2-3897/10, виданий 25.07.2013 р. Вишгородським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню в частині добровільно погашеної [PERSON] заборгова\-ності в сумі 347 043 грн. 50 коп. Згідно витягу з протоколу № 18 засідання Правління ПАТ «Український Професійний Банк» припинено нарахування процентів, комісій та пені по кредиту, наданому банком [PERSON] згідно з кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. 04.03.2014 р. ухвалою Вишгородського районного суду м. Києва було задоволено заяву ПАТ « Український Професійний Банк » про виправлення описки в рішенні суду та резо\-лютивна частина рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р. у справі за позовом ПАТ « Український Професійний Банк » до [PERSON] про стягнен\-ня заборгованості була викладена у наступній редакції: «стягнути з [PERSON] на користь ПАТ «Український Професійний Банк» заборгованість за кредитним договором №126 від 26.02.2007 р. в сумі 124 030 доларів США 92 центи, що станом на 17 грудня 2010 р. за офіційним курсом НБУ до долара складає 987 286 грн. 12 коп. та судові витрати, пов'язані з розглядом справи у суді - 1 820 грн. 00 коп.». Вона подала апеляційну скаргу на дану ухвалу Вишгородського районного суду м. Києва.Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 р. апеляційну скаргу Пома\-зан Т.Д. було задоволено та скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2014 р. У задоволенні заяви ПАТ «Український Професійний Банк» про виправлення описки в рішенні Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р.у справі за позовом ПАТ «Український Професійний Банк» до [PERSON] про стягнен\-ня заборгованості апеляційним судом було відмовлено. Зазначає, що ПАТ «Український Професійний Банк» навмисно приховав від суду існування ух\-вали Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 р. Вважає це є зловживання проце\-суальними правами з боку ПАТ «Український Професійний Банк». Наголошує, що вищевказані обставини повністю підтверджують те, що максимальна сума заборгованості за кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. станом на 06.09.2017 р. могла складати лише суму розміром 640 242 грн. 63 коп. ПАТ «Український Професійний Банк» не мав права обліковувати її заборгованість за кредитним договором №126 від 26.02.2007 р. в доларах США після вступу в законну силу рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р. у справі за позовом ПАТ «Український Професійний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заміна кредитора в зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Отже, відповідачі по даній справі при укладенні оспорюваного договору уступки права вимоги за кредитним договором, фактично замінили стягувача на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шля\-хом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Зазначила, що заміна кредитора у зобов'язанні не допускається у зобов'язаннях, нероз\-ривно пов'язаних з особою кредитора (ст. 515 ЦК України ). Зазначає, що ураховуючи, що спірні зобов'язання між [PERSON]та ПАТ «Український Професійний Банк» випливають з кредитного договору, укладеного банком з фізичною особою, такі зобов'язання тісно пов'язані з особою кредитора і в силу положень ст. 515 ЦК Украї\-ни заміна кредитора у таких зобов'язаннях не допускається, про що чітко зазначено в її позовній заяві до суду. Наголошує, що більше того, ПАТ «Український Професійний Банк» не мав ніякого права переуступати фізичній особі, яка не має індивідуальної ліцензії НБУ, борг за кредитним зобов'язанням в іноземній валюті. Спір відносно відмінності між договором відступлення права вимоги та договором факто\-рингу був вирішений Верховним Судом України у постановах № 3-226 гс 16 від 13 квітня 2016 р. та №3-254 гс16 від 25 травня 2016. Зазначає, що пунктом 11 ст.4 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання рин\-ків фінансових послуг» прямо передбачено, що факторинг відноситься до фінансових послуг. [PERSON] на момент укладення договорів уступки вимоги не мав спеціального статусу фінансової установи та ліцензії на здійснення зазначеної послуги, про що вказано в її позовній заяві до суду. Вважає, що Відповідачем ПАТ «Український Професійний Банк» не було спростовано наведених в її позовній заяві доводів про недійсність оспорюванихнею правочинів та обґрунтованість її позовних вимог відносно неправомірної поведінки відповідачів під час укладення ними даних правочинів із неіснуючою сумою заборгованості за кредитним договором. Крім того, 12 червня 2018 року Позивач - [PERSON], подала Відповідь на [PERSON], в якому зазначила наступне (том №1, а.с.168-169). У своєму відзиві відповідач зазначає про те, що кредитний договір, укладений між нею та ПАТ « Український Професійний Банк », не припинив свою дію та був укладений в іно\-земній валюті - доларах США. На думку Відповідача [PERSON], він правомірно ук\-лав з ПАТ «Український Професійний Банк» договір № 23 про відступлення прав вимоги за кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. Відповідач [PERSON] вважає, що в ПАТ «Український Професійний Банк» були правові підстави продати [PERSON] суму боргу за кредитним договором розміром 2 275 039 грн. 35 коп. Таке твердження Відповідача [PERSON] є надуманим та не ґрунтується на ви\-могах закону. Зазначила, що в своєму відзиві на позовну заяву відповідач [PERSON] не наводить будь-яких дово\-дів на підтвердження дійсного розрахунку моєї заборгованості за кредитним договором перед ПАТ «Український Професійний Банк» в сумі 2 275 039 грн. 35 коп. станом на 08 вересня 2017 р. На підставі рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17 грудня 2010 року з неї було стягнуто на користь ПАТ «Український Професійний Банк» заборго\-ваність за кредитним договором № 125 від 26 лютого 2007 р. в розмірі 987 286 грн. 12 коп. та судових витрат в розмірі 1 820 грн., а всього : 989 106 грн. 12 коп. Дане рішення суду по справі № 2-3897/10 вступило в законну силу 28.12.2010 р. Вона добровільно погасила борг перед ПАТ «Український Професійний Банк» в сумі 347 043 грн. 50 коп. Таким чином, на момент отримання Банком виконавчого листа, її не погашена заборгованість перед ПАТ «Український Професійний Банк» складала лише 640 242 грн. 63 коп. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23 квітня 2014 р. було визнано виконавчий лист № 2-3897/10, виданий 25.07.2013 р. Вишгородським районним судом Київської області таким, що не підлягає виконанню в частині добровільно погашеної ПомазанТетяною [PERSON] заборгованості в сумі 347 043 грн. 50 коп. Згідно витягу з протоколу № 18 засідання Правління ПАТ «Український Професійний Банк» припинено нарахування процентів, комісій та пені по кредиту, наданому банком [PERSON] згідно з кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. 04.03.2014 р. ухвалою Вишгородського районного суду м. Києва було задоволено заяву ПАТ «Український Професійний Банк » про виправлення описки в рішенні суду та резо\-лютивна частина рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р. у справі за позовом ПАТ « Український Професійний Банк » до [PERSON] про стягнен\-ня заборгованості була викладена у наступній редакції: «стягнути з [PERSON] на ко\-ристь ПАТ «Український Професійний Банк » заборгованість за кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. в сумі 124 030 доларів США 92 центи, що станом на 17 грудня 2010 р. за офіційним курсом НБУ до долара складає 987 286 грн. 12 коп. та судові витрати, по\-в'язані з розглядом справи у суді - 1 820 грн. 00 коп.». Вона подала апеляційну скаргу на дану ухвалу Вишгородського районного суду м. Києва. Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 р. апеляційну скаргу [PERSON] було задоволено та скасовано ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2014 р. У задоволенні заяви ПАТ «Український Професійний Банк» про виправлення описки в рішенні Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р. у справі за позовом ПАТ « Український Професійний Банк » до [PERSON] про стягнен\-ня заборгованості апеляційним судом було відмовлено.Вищевказані обставини повністю підтверджують те, що максимальна сума заборгованості за кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. станом на 06.09.2017 р. могла складні лише суму розміром 640 242 грн. 63 коп. ПАТ «Український Професійний Банк» не мав права обліковувати її заборгованість за кредитним договором № 126 від 26.02.2007 р. в доларах США після вступу в законну силу рішення Вишгородського районного суду м. Києва від 17.12.2010 р. у справі за позовом ПАТ «Український Професійний Банк» до [PERSON] про стягнення заборгованості. Заміна кредитора в зобов'язанні, як і саме зобов'язання, є інститутом цивільного права, а відносини, пов'язані з виконанням судового рішення, характеру цивільно-правових не мають. Отже, відповідачі по даній справі при укладенні оспорюваного договору уступки права вимоги за кредитним договором, фактично замінили стягувана на стадії виконання судового рішення, незважаючи на те, що уступка права стягувача за рішенням суду шля\-хом укладення цивільно-правової угоди чинним законодавством не передбачена. Додала, що заміна кредитора у зобов'язанні не допускається у зобов'язаннях, нероз\-ривно пов'язаних з особою кредитора ( ст. 515 ЦК України ).Ураховуючи, що спірні зобов'язання між [PERSON] та ПАТ «Український Професій\-ний Банк» випливають з кредитного договору, укладеного банком з фізичною особою, такі зобов'язання тісно пов'язані з особою кредитора і в силу положень ст. 515 ЦК України заміна кредитора у таких зобов'язаннях не допускається, про що чітко зазначено в її позовній заяві до суду. Більше того, ПАТ «Український Професійний Банк» не мав ніякого права переуступали фізичній особі, яка не має індивідуальної ліцензії НБУ, борг за кредитним зобов'язанням в іноземній валюті. Зазначила, що Відповідач [PERSON] у своєму відзиві на позов стверджує про те, що позов по даній справі має ознаки завідомо безпідставного. Вважає, таке твердження відповідача помилковим та повністю спростовується наведеними нею аргументами на підтвердження протиправних дій відповідачів під час укладення ними оспорюваних договорів уступки вимоги за креди\-тним договором та за договором іпотеки. Наголосила, що Відповідачем [PERSON] не було спростовано наведених в її по\-зовній заяві доводів про недійсність оспорюванихнею правочинів та обґрунтованість її позовних вимог відносно неправомірної поведінки відповідачів під час укладення ними даних правочинів із неіснуючою сумою заборгованості за кредитним договором. 20 листопада 2018 року представник відповідача [PERSON] - [PERSON] заявив клопотання про прийняття до спільного розгляду разом з первісним позовом зустрічної позовної заяви [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (том №1, а.с.228-234). Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 20 листопада 2018 року відмовлено в прийняті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття права власності, виселення та визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням (том №1,а.с.238-239). Протокольною ухвалою суду від 20 листопада 2018 року закрито підготовче судове засідання в справі. Справу призначено до судового розгляду по суті (том №1, а.с.236-237). 04 лютого 2019 року Відповідач [PERSON] надав Заперечення щодо відповіді на Відзив, в яких просив суд звернути увагу на те, що викладені Позивачем «аргументи» є безпідставними та необґрунтованими з огляду на наступне(том №2, а.с.3-7).Позивач посилається на Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 року по справі №2-3897/10, Ухвалу Вишгородського районного суду Київської області від 04.03.2014 року та Ухвалу Апеляційного суду Київської області від 23.04.2014 року, та стверджує, що «...максимальна сума заборгованості за кредитним договором №126 від 26.02.2017 року станом на 06.09.2017 року могла складати лише суму розміром 640242.63 грн. ...». При цьому Позивач також робить висновок, що «...ПАТ «Український професійний банк» не мав права обліковувати її заборгованість за кредитним договором №126 від 26.02.2007 року в доларах США після вступу в законну силу Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 17.12.2010 року…». Зазначає, що такі «висновки» Позивача є безпідставними та необґрунтованими, бо жодна норма законодавства не передбачає зміну валюти обліку кредитної заборгованості в разі винесення судового рішення про стягнення заборгованості не в тій валюті, в якій кредит було надано. Наголосив, що не існує жодного судового рішення, яким би ПАТ «Український професійний банк» було зобов'язано змінити валюту обліку кредитної заборгованості по Кредитному договору №126 від 26.02.2007 року. Зазначає, що Позивач з незрозумілих причин зазначає, що Відповідачі по даній справі при укладенні оспорюваного договору уступки фактично змінили стягувача на стадії виконання судового рішення. Але: питання про заміну стягувача по виконавчому листу взагалі не є предметом спору по даній справі;вказане питання (про заміну стягувана по виконавчому листу) було вирішено Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 04.05.2018 року по справі №2- 3897/10 (номер документа в реєстрі - 73882591) та Постановою Апеляційного суду Київської області від 07.09.2018 року по справі №2-3897/10 (номер документа в реєстрі - 76336327), якими в повній відповідності з нормами чинного законодавства було замінено стягувачапо відповідному виконавчому листу. Позивач безпідставно посилається на те, що ПАТ «Український професійний банк» нібито не мав ніякого права переуступати фізичній особі, яка не має індивідуальної ліцензії НБУ, борг за кредитним зобов'язанням в іноземній валюті.Жодною нормою законодавства не передбачено обов'язкової наявності у нового кредитора індивідуальної ліцензії НБУ для набуття прав вимоги за «валютним» чи кредитним договором. Наголошує, що Позивач безпідставно посилається на Постанови Верховного Суду України від 13.04.2016 року по справі №3-226гс16 (№910/6281/15-г) та від 25.05.2016 року по справі №3-254гс16 по (справі №910/6279/15-г) з огляду на те, що вказані постанови винесені по справах, обставини по яких не є подібними даній справі (у вказаних постановах мова йшла про відступлення прав вимоги по договорах оренди). Одночасно звернув увагу Суду, що Позивачем у своїх запереченнях на відзив не наведено жодних спростувань щодо судової практики Верховного Суду, на яку посилався Відповідач-2 у своєму відзиві на позов, в якій Верховний Суд прямо зазначив, що спірний договір є оплатним договором відступлення права вимоги, а не договором факторингу, оскільки за укладеним договором жодна із сторін не передає грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату. Зазначає, що Відповідач-2 ([PERSON].) не є боржником або поручителем за відповідним кредитним договором та договором іпотеки, а тому [PERSON], абсолютно правомірно придбав на відповідних відкритих торгах (аукціоні) права вимоги по договорах, укладених Позивачем ([PERSON].). Договір про відступлення права вимоги, як загальна договірна конструкція є підставою для виникнення правовідносин, учасниками яких є будь-які фізичні або юридичні особи, скільки ЦК України не містить жодного виключення щодо суб'єктного складу таких договорів. Зазначив, що таким чином, викладені Позивачем у відповіді на відзив «аргументи» є безпідставними з необґрунтованими. Крім того, 01 березня 2019 року Відповідач [PERSON] подав через канцелярію Деснянського районного суду м. Києва клопотання про долучення документів до матеріалів справи (вх. №10720). Відповідно до ч.1 ст. 83 ЦПК сторони, інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви, про це зазначено в ч.2 ст. 83 ЦПК. Відповідно до ч. 9 ст. 83 ЦПК копії доказів ( крім речових доказів ), що подаються до суду, заздалегідь надсилаються або надаються особою, яка їх подає, іншим учасникам справи. Суд не бере до уваги відповідні докази у разі відсутності підтвердження надсилання ( надання ) їх копій іншим учасникам справи , крім випадку, якщо такі докази є у відповідного учасника справи або обсяг доказів є надмірним, або вони подані до суду в електронній формі, або є публічно доступними. Відповідно до ч. 8 ст. 83 ЦПК України докази, не подані у встановлений законом або судом строк, до розгляду судом не приймаються, крім випадку, коли особа, яка їх подає, обґрунтувала неможливість їх подання у вказаний строк з причин, що не залежали від неї. Суд, розглянувши клопотання відповідача-2 про долучення доказів, заслухавши думку позивача, представника позивача, розглянувши матеріали справи приходить до висновку, що в задоволенні письмового клопотання про подання доказів слід відмовити, оскільки Відповідачем - [PERSON] було порушено порядок подання доказів в суді після закриття підготовчого судового засідання та без підтвердження надсилання копій сторонам по справі. Крім того, 15 квітня 2019 року представник відповідача - [PERSON] - адвокат [PERSON] подав письмові додаткові пояснення (том №2,а.с.83-86). В судовому засіданні 19 квітня 2019 року позивач [PERSON], представник позивача- адвокат [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, вважають їх законними і обґрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі з підстав наведених в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] - адвокат [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі, вважає їх безпідставним, доводи наведені у позові необґрунтованими та такими, що не співвідносяться з нормами чинного законодавства України та не відповідають дійсним обставинам справи. Також, в судовому засіданні 19 квітня 2019 року представником відповідача [PERSON] - адвокатом [PERSON] було подано заяву про залишення позову без розгляду. Згідно ч.1 ст.43 ЦПК України учасники справи мають право, зокрема, подавати до суду заяви та клопотання. У відповідності до ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. У своїх рішеннях Європейський суд з прав людини наголошує, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, змістом якої є не допустити судовий процес в безладний рух. Статтею 222 ЦПК України передбачено, що в судовому засіданні головуючий з'ясовує, чи мають учасники справи заяви чи клопотання, пов'язані з розглядом справи, які не були заявлені з поважних причин у підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом, та вирішує їх після заслуховування думки інших присутніх у судовому засіданні учасників справи. Суд залишає без розгляду заяви та клопотання, які без поважних причин не були заявлені в підготовчому провадженні або в інший строк, визначений судом. З матеріалів справи вбачається, що підготовче судове засідання відбувалося за участі сторони відповідача [PERSON] та його представників . Разом з тим, заяви про залишення позову без розгляду відповідачем [PERSON] та його представником - адвокатом [PERSON], не заявлялась та останні не висловлювали наміру щодо заявлення такої заяви в подальшу. Виходячи з наведених вище підстав, а також зважаючи на вимоги ст.222 ЦПК України, суд вважає, що стороною відповідача не наведено суду поважності не заявлення заяви про залишення позову без розгляду, у зв'язку із чим заява підлягає залишенню без розгляду. Третя особа - [PERSON] позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив позов задовольнити з підстав, яким він обґрунтований. Відповідач - ПАТ «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» [PERSON] до судового засідання не з'явився. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлено своєчасно та належним чином. Причини неявки суду не повідомлено. Слід звернути увагу і на те, що Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов'язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за її участю, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов'язки. З огляду на вищезазначені обставини, та з урахуванням того, що Відповідач - ПАТ «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» [PERSON]будучи повідомлений належним чином про день та час судового засідання, не з'являвся в судове засідання, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи у відсутності Відповідача - ПАТ «Український професійний банк» в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації ПАТ «УПБ» [PERSON] Згідно наявної в суду інформації - третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванов Павло Юрійович помер 09.12.2018 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], видане Відділом державної реєстрації смерті Головного територіального управління юстиції у місті Києві від 10.12.2018 року (том №2, а.с.18). Вислухавши Вступне слово позивача, представника позивача, Вступне слово представника відповідача, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об'єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази,

Outcome: approved