Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] в якому просить визнати за нею право власності на ? частку квартири № 21 в м.Олександрії по проспекту Соборний (Леніна), 105, яка належала [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідно договору міни від 05.07.1996 року вона, позивач, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] набули право власності на квартиру № 21 в м.Олександрії по проспекту Леніна, 105. 28 січня 1998 року [PERSON] померла. Після її смерті, син спадкодавця та її, позивача, батько [PERSON] Кіндратовий заяву про прийняття спадщини не подавав та 04.05.2001 року помер. Спадкоємцями після смерті [PERSON] є вона, позивач , та її мати [PERSON], яка також 22.01.2003 року померла. Ні вона, позивач, ні її мати не змогли отримати у спадок ? частку квартири, яка належала померлій [PERSON]. У зв»язку з тим, що у позасудовому порядку не може оформити свої спадкові права , вимушена звернутись до суду з вказаним позовом. Позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач позовні вимоги в судовому засіданні визнав і також просив позовні вимоги задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про необхідність відмовити у задоволенні позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно договору міни від 05.07.1996 року позивач, [PERSON] (син позивача), [PERSON] (чоловік позивача) та [PERSON] набули право власності на квартиру № 21 в м.Олександрії по проспекту Леніна, 105 (а.с. 6, 10). 28 січня 1998 року [PERSON] померла (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на належну їй частку квартири № 21 в м.Олександрії по проспекту Леніна, 105 . Батьком позивача являється [PERSON] (а.с. 13), який помер 04.05.2001 року (а.с. 7), а матір»ю є [PERSON], яка також померла 22.01.2003 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження, матір»ю [PERSON] являється [PERSON]. Відповідно інформаційної довідки зі спадкового реєстру та відповіді Олександрійської районної державної нотаріальної контори наданої на запит суду , спадкова справа після смерті [PERSON], яка померла 28.01.1998 року не заводилась. Відповідно до ч. 3\~ст. 10 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1\~ст. 57 ЦПК України\~доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Позивачеві та відповідачу було роз»яснено обов»язок доказування та наслідки неподання доказів, що підтверджується журналом судового засідання та його аудіозаписом. Відповідно до п.1 постанову Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК України РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, яка відкрилася до набрання чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим кодексом. Відповідно до роз»яснень, що містяться в листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року , норми п.5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК, згідно з яким цей ЦК застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим кодексом, слід розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким із спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529-531 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 548 ЦК України (в ред. 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст. ч.1,2 ст. 549 ЦК України (в ред. 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до п.4\~Постанови Пленуму ВСУ № 4 від 24.06.1983 року, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно. За змістом\~статті 524 ЦК Української РСР, який був чинним на час смерті [PERSON],спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Отже, спадкоємством вважається перехід майна померлого (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців) у порядку, передбаченому статтями 529 - 535 ЦК Української РСР. При відсутності спадкоємці впершої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: братии і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга)(ст. 530 ЦК Української РСР). Якщо спадкоємець, закликаний до спадкоємства за законом або за заповітом, помер після відкриття спадщини, не встигнувши її прийняти в установлений строк (стаття 549 цього Кодексу), право на прийняття належної йому частки спадщини переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). Це право померлого спадкоємця може бути здійснене його спадкоємцями на загальних підставах протягом строку, що залишився для прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців (ст. 551 ЦК Української РСР ). З врахуванням зазначених норм закону та встановлених в судовому засіданні обставин , суд не має законних підстав для задоволення позову, оскільки позивачем не надано належних доказів того, що позивач являється [PERSON] онукою по лінії батька. Докази того, що [PERSON] має право на спадкування в порядку спадкової трансмісії, також відсутні. За вказаних обставин суд розцінює позовні вимоги [PERSON] , як неналежний спосіб захисту, а визнання відповідачами позову не може бути прийнято судом, адже це суперечить закону. Також слід зазначити, що частиною першою статті 15 ЦК України (далі - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.\~\~ З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, суд повинен установити, чи були порушені, невизнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.\~\~\~ Позивачем не надано доказів того, що вона зверталась до нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], але їй у цьому було відмовлено, що свідчіть про відсутність порушеного права та є самостійною підставою для відмови у задоволенні позову. Відповідно вимог ст. 88 ЦПК України, судові витрати у справі суд залишає по фактично понесеним.

Outcome: dismissed