Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м.Запоріжжя із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що перебувала із відповідачем у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей. Діти постійно проживають із [PERSON] та перебувають на її утриманні. [PERSON] ухиляється від утримання своїх дітей, з березня 2013 року будь-якої матеріальної допомоги не надає 10.09.2018 року було винесено заочне рішення за даним позовом, проте, на підставі заяви відповідача, заочне рішення було скасовано, справу призначено до судового розгляду (а.с. 94) Ухвалою суду від 17.02.2020 року та від 30.03.2020 року витребувано інформацію по справі. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] підтримала позовні вимоги з підстав викладених у позові, просила їх задовольнити. Окрім того зазначила, що діти прозивають із позивачем [PERSON] та перебувають на її утриманні. Батько не надає матеріальної допомоги на утримання дітей. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась. Відповідач [PERSON] та представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог з тих підстав, що діти не проживають із позивачем, діти проживають із батьком [PERSON] та перебувають на його утримання, у зв`язку з чим вважають що позов не підлягає задоволенню. Додатково зазначив, що до 2018 року діти проживали із [PERSON] , він надавав їм матеріальну допомогу, оплачував комунальні послуги, купував одяг. Перестав надавати кошти з листопада 2018 року, коли дізнався про позов. Діти з того часу проживають із батьком, він їх забезпечує, мати не надає матеріальної допомоги. [PERSON] навчається у Дніпрі. Наразі [PERSON] проживає із дітьми у м.Запоріжжі. Позивач [PERSON] не надає допомогу дітям оскільки не працювала та не працює. Суд вивчивши матеріали справи, вислухавши думку учасників процесу, допитавши свідків приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 1 ст. 18, ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (батьки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. У відповідності до ч. 2 ст. 51 Конституції України та статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Приписами ст. 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дітей і проживання батьків окремо від них не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дітей. Відповідно до ст. 5 Протоколу №7 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (зі змінами, внесеними Протоколом № 11) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебуванні в шлюбі та у випадку його розірвання. Статтею 150 СК України визначені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, а саме: батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Виходячи з вищенаведеного, сторони мають рівні права та обов`язки по утриманні та матеріальному забезпеченні дітей, а отже не тільки позивач, але й відповідач зобов`язані утримувати своїх малолітніх (неповнолітніх) дітей. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання та розвиток дитини, а отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Судом встановлено, що рішенням Комунарського районного суду м.Запоріжжя від _21 листопада 2014 року шлюб зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] - розірвано. Від шлюбу сторони мають дітей - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 124, та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 300 (а.с.9, 10). [PERSON] є директором ТОВ «КОДАЦЬКЕ-АГРО», що підтверджується наказом № 220 від 23.10.2018 року (а.с.133) Згідно інформації з Єдиного держаного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного державного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта вбачається, що [PERSON] має у власності нерухоме майно, а саме: квартиру [ADDRESS] , та житловий будинок [ADDRESS] . Згідно договору оренди від 29.10.2018 року [PERSON] живе у найманій квартирі за адресою: [ADDRESS] (а.с.134). [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] з 10.05.2007 року по теперішній час, що підтверджується відповіддю з юридичного відділу департаменту реєстраційних послуг ЗМР від 02.04.2020 року № 01-71/4101 та від 21.04.2020 року № 01-12/01/1019. Проте, довідкою № 1189 від 14.12.2018 року наданою директором КЗО «СЗШ» №6 ДМР [PERSON] встановлено, що [PERSON] , [INFO] , мешкає за адресою [ADDRESS] , та навчається у комунальному закладі освіти «Середня загальноосвітня школа № 6» Дніпровської міської ради в 2018-2019 навчальному році (а.с.132) Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] , який є сином позивача та відповідача у справі пояснив, що до вересня 2018 року проживав разом з братом [PERSON] із матір`ю [PERSON] . Батько у цей час надавав матеріальну допомогу на їх утримання, сплачував комунальні послуги, купував одяг. Гроші він перераховував мамі. Проте згодом батько дізнався про те, що мама витрачає кошти не за призначенням, а на алкоголь і він почав перераховувати кошти з 2016 року на платіжну карту [PERSON] [PERSON] не працює, наразі не надає матеріальну допомогу дітям. З 2018 року діти проживають із батьком у м.Дніпро в орендованій квартирі. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є донькою сторін у справі. Після їх розлучення діти залишились проживати із матір`ю. Батько надавав їм матеріальне забезпечення. Згодом мати почала казати про те, що батько не перераховує кошти. Діти дзвонили казали, що голодні. Проте кошти були перераховані батьком, що підтверджувалось виписками у «Приват24». Куди мати дівала гроші невідомо. [PERSON] могла покинути дітей та поїхати у невідомому напрямку. Вона не працювала та не працює наразі. Із дітей з [PERSON] ніхто не спілкується. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вказує ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) Отже суд критично оцінює твердження позивача про те, що діти проживають із нею та перебувають повністю на її утриманні. [PERSON] не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження зазначеного. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). На підстав викладеного, встановивши, що діти проживають разом із батьком та повністю перебувають на його утриманні, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи на підставі наданих сторонами доказів, доводів і заперечень, дослідивши усі надані сторонами докази, надавши їм належної правової оцінки за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання дітей.

Outcome: dismissed