Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить провести розподіл спільного майна подружжя, а саме: залишити у власності [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], припинивши право спільної сумісної власності на вказаний будинок; залишити у власності [PERSON] автомобіль марки ЗАЗ, модель DAEWOO LANOS, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], припинивши право спільної сумісної власності на вказаний автомобіль; визнати за [PERSON] право власності на 1/3 частину приватизованої на ім'я [PERSON] квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач в судове засідання не з'явилася, надала суду заяву про підтримання позовних вимог, в якій просила розглядати справу за її відсутності і проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечувала (а.с. 39). Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, до суду надав письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив розглядати справу без його участі, проти розгляду справи у попередньому судовому засіданні не заперечував (а.с. 41). Суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи. Відповідно до ч. 4 ст. 130 ЦПК України, при визнанні позову ухвалюється судове рішення в порядку, встановленому ст. 174 цього ж Кодексу. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Перевіривши письмові докази, що містяться в матеріалах справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають повному задоволенню як такі, що знайшли своє повне підтвердження з наступних підстав. 07 листопада 2016 року Чугуївським міським судом Харківської області шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, що підтверджується копією рішення суду по справі № 636/3559/16-ц (провадження № 2/636/1987/16) (а.с. 10). За час перебування у шлюбі сторони придбали у свою власність майно: легковий автомобіль, марки ЗАЗ, модель DAEWOO LAN0S, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], який оформлено на ім'я відповідача, що підтверджується Свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] (а.с.11); 11.04.2011р. позивач придбала житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] що підтверджується договором купівлі-продажу від 11.04.2011р. (а.с.12); 28.08.2012р. позивач приватизувала земельну ділянку площею 0,1166 га, виділену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, що знаходиться під житловим будинком за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 28.08.2012р. (а.с. 14). Крім того, 07 березня 2007р. сторони та [PERSON] приватизували квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 07 березня 2007 року реєстраційний номер № 7-07-286677 (а.с.15). Згідно вказаного свідоцтва про право власності на житло, сторонам та [PERSON] квартира належить на праві спільної сумісної власності. Згідно довідки ФОП [PERSON], вартість 1/3 частини однокімнатної квартири № 64, загальною площею 38,0 м2, що належить [PERSON], за адресою: [ADDRESS] станом на 09.12.2016р. становить 145200,00 грн. (а.с. 22), вартість автомобіля DAEWOO Lanos, 2005 року випуску, державний номерний знак [NUMBER], кузов № [NUMBER], що належить [PERSON] становить 60400,00 грн. (а.с.25). Згідно технічного паспорту на житловий будинок, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] його інвентаризаційна вартість становить 81562 грн. (а.с. 16-21). Згідно ч. 4 ст. 368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Таким чином, спірна земельна ділянка, квартира і житловий будинок приватизовані та придбані в період перебування сторін у шлюбі, тобто вони є спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям під час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Згідно ч. 1 ст. 68 СК України, розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Оскільки спірне майно є спільною сумісною власністю сторін по справі, то частки кожного з них є рівними. За роз'ясненнями Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статями 69, 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Вирішуючи спори між подружжям, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. Відповідно до ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 3 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється. Відповідно до п. 18-2 постанови № 7 Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004р. «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. З урахуванням встановлених обставин справи, суд прийшов до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі, як такий, що знайшов своє підтвердження в ході судового засідання. На підставі викладеного і

Outcome: approved