Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача 30619 грн. 10 коп. у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, а також 50000 грн. у рахунок відшкодування моральної шкоди. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 24.07.2020 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Кримінальним правопорушенням було завдано шкоди [PERSON] , яка не була відшкодована. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 10 серпня 2020 року у справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач [PERSON] належним чином повідомлялась про час та місце розгляду справи в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач [PERSON] належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, будь-яких клопотань суду не надав. Крім того відповідачем в установлений ч. 7 ст.178 ЦПК України строк не подано до суду відзив на позовну заяву, а тому суд вирішує справу за наявними матеріалами, що передбачено ч.8\~ст.178 ЦПК України. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У зв`язку з неявкою в судове засідання належним чином повідомленого про дату, час та місце судового засідання відповідача, який не подав відзив, відповідно до\~статті 280 ЦПК України\~суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Суд, дослідивши надані докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що вироком Харківського районного суду Харківської області від 24 липня 2020 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та призначено покарання у виді 4 років позбавлення волі. Вироком встановлено, що 27 липня 2017 року у другій половині дня [PERSON] , перебуваючи з дозволу потерпілої [PERSON] в квартирі [ADDRESS] , діючи з умислом, направленим на відкрите викрадення чужого майна, поєднане з насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я, з корисливих мотивів, підійшов до [PERSON] , схопив останню за руки та став наносити удари кулаками в область обличчя, по руках та тулубу, чим спричинив останній синці на голові, тулубі, руках і ногах, які за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями. Подавивши волю потерпілої до опору, [PERSON] примусив [PERSON] зняти з себе та передати йому золотий ланцюжок з ладанкою, дві обручки та сережки. Після цього [PERSON] , продовжуючи свої умисні дії, направлені на відкрите заволодіння чужим майном, відкрито заволодів двома телефонами торгівельної марки «Самсунг» та «Асер», а також зарядним пристроєм, після чого з викраденим майном з місця вчинення злочину зник та в подальшому розпорядився цим майном на власний розсуд, спричинивши потерпілій [PERSON] матеріальну шкоду у сумі 30\~619\~грн.10 коп. У вказаному кримінальному провадженні [PERSON] визнано потерпілою. Вирок набрав законної сили 31 серпня 2020 року. Відповідно до\~ст. 128 КПК України\~особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Згідно з ч. 1\~ст. 61 КПК України, цивільним позивачем є особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди. Відповідно до ч. 2\~ст. 61 КПК України\~передбачено, що права та обов`язки цивільного позивача виникають з моменту подання позовної заяви органу досудового розслідування або суду. Позивачем [PERSON] у вищевказаному кримінальному провадженні цивільний позов заявлено не було. Стаття 6\~Конвенції про\~захист прав\~людини і\~основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд. Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1ст.4 ЦПК). Частинами 1 та 3 статті 13\~ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2ст. 12 ЦПК). Відповідно дост.\~81\~ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (частина перша статті 15 ЦК України). Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди та відшкодування моральної (немайнової) шкоди (стаття 16 ЦК України). Відповідно до вимог ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим майновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоду, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкода завдана не з її вини. Згідно з положеннями ст.\~1167\~цього Кодексу моральна шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Отже, для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди, необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди. Згідно ізст.\~82\~ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Стаття 23\~ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Відповідно до положень частини 3статті 23\~ЦК України розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 4«Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»- під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди не визначений на законодавчому рівні, а тому суд визначає його залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості, визначених ст. 3 ЦПК України. Суд встановив, що в результаті скоєння відповідачем кримінального правопорушення окрім матеріальної шкоди позивачу заподіяно моральну шкоду. Діями відповідача їй завдано немайнових втрат, спричинених моральними стражданнями та фізичним болем. Дії відповідача [PERSON] спричинили негативні зміни у житті позивача: негативні переживання та спогади, почуття принизливості безпорадності. Як зазначила позивач, протягом двох тижнів після отриманих тілесних ушкоджень вона не могла працювати за постійним місцем роботи, вести активний спосіб життя, оскільки на її обличчі були синці, які спотворювали її обличчя. Зважаючи на вищенаведене, враховуючи те, що між кримінальним правопорушенням вчиненим діями відповідача та завданою позивачу моральною та матеріальною шкодою, є прямий причинний зв`язок, враховуючи характер та обсяг завданих моральних страждань, втрат майнового характеру, є усі підстави для стягнення на користь позивача моральної та матеріальної шкоди. Враховуючи викладене та

Outcome: approved