Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що 12 листопада 2005 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , який розірвано рішенням Куликівського районного суду від 17 серпня 2009 року. Від шлюбу мають дочку [PERSON] , [INFO] . Не зважаючи на ту обставину, що шлюб між сторонами розірвано у 2009 році, сторони продовжували проживати разом до вересня 2018 року в [ADDRESS] , де позивачка і її неповнолітня дитина зареєстровані до цього часу. У вересні 2018 року відповідач вигнав позивачку та їх спільну неповнолітню дитину із вказаного жилого приміщення, самовільно змінив замки та чинить перешкоди позивачу та дитині у користуванні будинком. Будинок за адресою: [ADDRESS] , був придбаний на підставі договору купівлі-продажу між [PERSON] та [PERSON] , договір посвідчений нотаріально, з письмовою згодою дружини покупця [PERSON] Вподальшому за відповідачем було зареєстровано вцілому право власності на вказаний житловий будинок. Крім того, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку [NUMBER] від 12 березня 2012 року відповідач [PERSON] також є власником земельної ділянки, яка розташована в [ADDRESS] , цільове призначення- для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Посилаючись на те, що дружина і чоловік мають рівні права на володіння , користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної власності, кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, у разі поділу майна такого майна частки майна дружини та чоловіка є рівними, просить суд визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та земельну ділянку, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка); розділити спільне майно подружжя [PERSON] та [PERSON] ; визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , та право власності на 1/2 частину земельної ділянки, кадастровий номер [NUMBER] , площею 0,1500 га, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка). Позовна заява надійшла до суду 21.02.2019. Після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача, 05.03.2019 позовна заява прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження, судові засіданні призначались з 02 квітня 2019 року та відкладались за клопотаннями учасників справи. Клопотань по суті справи від сторін не надходило. В судовому засіданні позивачка та її представник адвокат Кравченко В.В. позовні вимоги підтримали. В судовому засіданні відповідач [PERSON] проти задоволення позову заперечував, однак визнав, що будинок та земельна ділянка були придбані у шлюбі. Він особисто звів прибудову, не внесену до технічного паспорта, яку вважає такою, що не підлягає поділу між сторонами. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп.23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело й час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває в третіх осіб. Так, в суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.11.2005 по 28.08.2009 року, що підтверджено рішенням Куликівського районного суду від 17 серпня 2009 року про його розірвання (а.с.14). Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с.15) Згідно з Договором купівлі-продажу від 04 червня 2007 року, посвідченим нотаріально, [PERSON] придбав у [PERSON] житловий будинок в [ADDRESS] , з надвірними будівлями, розташований на землях Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області, продаж житлового будинку вчинена за ціною 23 000 грн. Реєстрація права власності за покупцем проведена Чернігівським міжміським бюро технічної інвентаризації у встановленому порядку (а.с. 22,23). Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] [PERSON] на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29 травня 2008 року є власником земельної ділянки площею 0,1500га, земельна ділянка розташована в [ADDRESS] , з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с. 27) Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок за вказаною адресою станом на 28.03.2007, окрім будинку загальною площею 58,7 кв. м, житловою площею 31,3 кв.м, були наявні прибудова, сіни, ганок, три сараї, пригребиця та льох (а.с. 24-26) Згідно з висновком про вартість майна від 14.01.2019 ТОВ «ТК ЧМБТІ» вартість будинку склала 25269 грн. (а.с 34) Ринкова вартість земельної ділянки розташованої в [ADDRESS], станом на 14.01.2019 склала 15315 грн. (а.с. 29) Сторони зазначену вартість не оспорювали та дійшли згоди, що зазначена оцінка відповідає ринковій вартості даного будинку та земельної ділянки у цьому населеному пункті на даний час. Відомості про зведення надвірних споруд після 28.03.2007 року відповідачем належними доказами не підтверджені. Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15. При вирішенні питання про походження коштів, які подружжя використало на придбання зазначеного будинку та приватизацію земельної ділянки, суд дійшов висновку, що він був придбаний сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти. Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. Згідно зі ст.60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч.1 ст.70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч.3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Оскільки жоден з колишнього подружжя не вчинив дій, спрямованих на поділ майна в натурі, або на отримання грошової компенсації вартості своєї частик у спільному майні, питання про можливість поділу будинку в натурі перед судом не ставилось, суд вважає за можливе визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності [PERSON] і [PERSON] . Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрати, пов`язаних з розглядом справи. Витрати на професійну правничу допомогу, відповідно до частини 3 ст. 133 ЦПК України, відносяться до витрат пов`язаних із розглядом справи. З матеріалів справи вбачається, що сплачений позивачкою судовий збір склав 768,40 грн. Окрім того, між позивачем [PERSON] та адвокатом Кравченком В.В. був укладений договір про надання правової допомоги від 19 січня 2019 року (а.с.9) Згідно з квитанцією до прибуткового касового ордера № б/н від 02.04.2019 року адвокату Кравченку В.В. позивачем проведено оплату за надання правничої допомоги у розмірі 5600 грн. та доданий розрахунок суми гонорару. Враховуючи те, що позивачем понесені та документально підтверджені витрати на оплату наданої правничої допомоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати на сплату судового збору та на професійну правничу допомогу розмірі 6368,40 грн.

Outcome: approved