Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів, посилаючись на те, що 01.07.2004 року між ними укладено шлюб, за час спільного проживання у них народилось двоє дітей - дочка [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO], які проживають разом з нею і знаходяться на її повному утриманні. Зазначає, що відповідач участі у вихованні дітей не бере, у добровільному порядку матеріальної допомоги на їх утримання не надає, хоча має таку можливість, оскільки являється працездатною особою, інших утриманців не має. Просить стягувати з [PERSON] аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі по 1000 гривень щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з`явилась, 16.06.2017 року подала суду заяву про підтримання позовної заяви в повному обсязі, просила справу розглядати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, 16.06.2017 року подав суду заяву про повне визнання позову, наслідки визнання позову йому відомі. Просить справу розглядати в його відсутність. Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши матеріали справи, встановивши фактичні обставини у справі, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення, дослідивши та оцінивши надані докази в сукупності, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, з таких підстав. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, судом встановлено, що [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується копіями свідоцтв про народження серії 1-МИ № 140215, серії 1-МИ № 061391 (а.с. 5, 6). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Стрілецько-Кутської сільської ради Кіцманського району, Чернівецької області № 1019 від 25.05.2017 року, вбачається, що біля [PERSON] постійно проживають і знаходяться на її утриманні малолітня діти [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] (а.с.7). Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею\~ 180 Сімейного Кодексу України\~визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Позивачка посилалася на те, що відповідач інших утриманців немає, являється працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки. Доказів на спростування даних обставин не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дитини. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, до досягнення дітьми повноліття, суд вважає грошову суму заявлену позивачкою у розмірі по 1000 гривень щомісячно на кожну дитину. Суд також зважає на повне визнання відповідачем позову. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, ст.ст.180,182,183,\~184,\~191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved