Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-20 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], про розірвання шлюбу, зареєстрованого 06.11.2010 року виконкомом Боярською міської ради Києво-Святошинського району Київської області, актовий запис № 589, мотивуючи тим, що шлюбно-сімейні стосунки не склалися з причин відсутності взаєморозуміння та різних поглядів на життя, втрати любові та поваги один до одного, вчинення ним сварок із рукоприкладством, висловлюванням нецензурною лайкою при дитині, часто знаходився в алкогольному сп'янінні, на зауваження не реагував, в зв'язку з чим їх сім'я фактично розпалася, вони разом не проживають та сумісного господарства не ведуть. Спору про місце проживання дитини немає, та просить стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини: сина, [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 800 гривень, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, також просить стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1000 грн. на її утримання до досягнення дитиною трьохрічного віку посилаючись на те, що відповідач не має постійної роботи, має періодичний заробіток, але матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. В судовому засіданні позивачка [PERSON], позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини та її утримання до досягнення дитиною трирічного віку підтримала. В судовому засіданні відповідач [PERSON], позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на дитину визнав, в частині стягнення аліментів на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку не визнав, у зв'язку з його матеріальним становищем. Вислухавши позивачку, відповідача, представника відповідача, та вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з наступних підстав. Згідно ч. 3 ст. 109 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. Частиною 2 ст.112 Сімейного кодексу України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше сумісне проживання подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їх дітей, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони перебувають в зареєстрованому шлюбі з 06.11.2010 року, що підтверджується свідоцтвом про шлюб виданого повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Києво-Святошинського районного управління юстиції у Київській області, актовий запис № 589. Як вбачається з свідоцтва про народження від шлюбу вони мають сина, [PERSON], [INFO]. Сторони разом не проживають, спільне господарство не ведуть, з тих підстав, що між ними немає взаєморозуміння. Спору про місце проживання дитини, не має. Оскільки сторони однією сім'єю не проживають, поновити шлюбно-сімейні стосунки наміру не мають, подальше сумісне проживання сторін і збереження шлюбу є недоцільним та суперечить інтересам сторін, суд вважає за можливе шлюб розірвати. Що стосується позовних вимог про стягнення аліментів на утримання дитини, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.180 СК України батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно п.п.2,3 ч.1, ч.2 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Згідно довідки від 11.02.2014 року виданої Управлінням житлово - комунального господарства Ізмаїльської міської ради, дитина входить до складу сім'ї позивачки. Являючись батьком дитини відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дитини. Що стосується розміру аліментів, які підлягають стягненню суд виходить, з наступного. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, діючої на Україні з 27.09.1991 року «держави-учасники визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей». Згідно ст. 129 Конституції України, ст. ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи вищевикладене, що між сторонами досягнуто домовленість про розмір аліментних виплат, суд вважає можливим стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO], в розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В частині стягнення аліментів у розмірі 1000 грн. на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку, суд відмовляє оскільки зі слів позивачки вона працевлаштована, та отримує заробітну плату. Відповідно до положень ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Суд відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України, допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. У відповідності до ст. 88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: partial