Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Свої вимоги мотивувала тим, що 16 червня 2006 року між сином позивача та відповідачем укладено шлюб. Подружжя проживало в будинку, що належить позивачу на праві приватної власності за адресою: [ADDRESS]. Від шлюбу подружжя має доньку [PERSON], [INFO]. Однією сім'єю син позивача з відповідачем проживали до січня 2013 року. В подальшому відповідач заявила, що у неї створена нова сім'я, вона проживає в цивільному шлюбі з іншим чоловіком та залишила помешкання. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. За наведених обставин, відповідач з січня 2013 року, тобто понад один рік не проживає в будинку, який належить позивачу, тому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнала, пояснила, що дійсно з 24 лютого 2013 року не проживає за адресою: [ADDRESS], перебуває в цивільному шлюбі з іншим чоловіком, натомість за час перебування в шлюбі з [PERSON] вкладала власні кошти в добудову та ремонт цього будинку. Допитана в судовому засіданні в якості свідка позивач [PERSON] пояснила, що будинок придбавала сама, добудовувала його та влаштовувала за власні кошти. В січні 2013 року відповідач перестала проживати однією сім'єю з її сином, забрала свої речі і залишила помешкання. Їй відомо, що відповідач створила нову сім'ю і проживає за іншою адресою. В її будинку не появлялася, приходила лише забирати доньку, коли та відвідувала батька, перешкоди в користуванні житлом відповідачу ніхто не чинив. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] дав суду пояснення аналогічні поясненням [PERSON] Свідок [PERSON], який є сусідом позивача, зазначив, що близько півтора року не бачив відповідача в даному будинку, сварок з приводу користування житлом не чув, знає, що відповідач сама залишила сім'ю та помешкання, проживає в іншому місці. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши пояснення сторін, показання свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні фактичні обставини справи, яким відповідають правовідносини, що регулюються нормами ЖК України в частині користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду та ЦК України щодо права користування чужим майном. Судом встановлено, що садовий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] належить позивачу [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності від 04 березня 2011 року (а. с. 8). Даний будинок був придбаний останьою відповідно до договору купівлі - продажу від 12 травня 2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.6). За вказаною адресою з 02 червня 2010 року зареєстровані позивач та її син [PERSON] (а. с. 12, 14). Відповідно до відомостей адресно-довідкового підрозділу ГУДМС УДМС України від 28 лютого 2014 року зареєстрованим місцем проживання відповідача [PERSON] також є [ADDRESS]. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 23 травня 2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] Рішення суду набрало законної сили 04 червня 2013 року (а. с. 5). Відповідач, як зазначалося вище, зареєстрована за вказаною адресою, водночас у вказаному будинку не проживає понад один рік, що підтверджується показаннями свідків та не заперечується самою відповідачкою, вона не несе витрат по його утриманню. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідач з позивачем не укладала. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановленихст.61 цього Кодексу Відповідач, заперечуючи щодо вказаного позову, зазначала, що вона також здійснювала добудову та ремонт цього будинку, однак відповідачем не було надано суду жодного доказу щодо цього. Доводи про створення перешкод у користуванні спірним будинком також жодним доказом не доводяться. Відповідач самостійно змінила місце проживання, вже понад один рік не проживає за адресою: [ADDRESS]. Інтересу до будинку не проявляла. За таких обставин, суд знаходить обгрунтованою вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловою площею в належному позивачу на праві приватної власності помешканні. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Аналогічна норма права користування членом сім'ї власника на рівні з ним його житлом міститься в ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР, яка більш чітко конкретизує такий обсяг прав користування житлом, а саме за відсутності угоди про порядок користування між власником та членом його сім'ї, укладеного при вселенні останнього. Разом з тим, положенням ч. 2 ст. 405 ЦК України передбачено юридичну підставу втрати членом сім'ї власника (у тому числі колишнім членом сім'ї власника) права на користування житлом власника, а саме - відсутність члена сім'ї власника житла без поважних причин понад один рік за таким місцем проживання (у житлі), якщо інше не встановлено домовленістю із власником або за законом. Таким чином, зважаючи на встановлені фактичні обставини справи, суд вважає можливим задовольнити заявлені позивачем вимоги. Відповідно до ст. 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: approved