Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, поданим та підписаним її представником згідно з ордером [PERSON]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер батько позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/3 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Також до складу спадкового майна входять дві земельні ділянки: земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,3881 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . 09.11.2005 [PERSON] склав заповіт, яким заповів належний йому житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований за адресою: [ADDRESS] , з присадибною земельною ділянкою розміром 0,6381 га, земельну ділянку розміром 2,27 га, що розташована на території Степанівської сільської ради, та майновий пай ТОВ сільськогосподарського орендного підприємства «Мир» с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області вартістю 7614 грн своїй дочці [PERSON] . Особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] [PERSON] , була мати позивача - дружина померлого [PERSON] , оскільки на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку. Однак у встановлений законом строк вона подала до нотаріальної контори заяву про відмову від права на обов`язкову частку у спадщині після смерті чоловіка [PERSON] . Спадщину після смерті свого батька [PERSON] позивач [PERSON] прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори і на частину спадкового майна вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі й на 1/3 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Позивач [PERSON] є спадкоємицею першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] Іншим спадкоємцем першої черги за законом та спадкоємцем за заповітом [PERSON] на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, є син померлої [PERSON] та брат позивача [PERSON] . Спадщину після смерті своєї матері прийняли позивач та її брат, подавши заяви про прийняття спадщини в нотаріальну контору. Згідно з даними погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , відносився до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір». Станом на 15.04.1991 його членами були троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . В даний час позивач домовилася з братом [PERSON] про поділ спадкового майна, а саме: 1/3 частки спадкового житлового будинку, яка належала їхній матері [PERSON] . Так, [PERSON] не заперечує, щоб спадковий будинок було успадковано позивачем [PERSON] в цілому, що відповідало волевиявленню їхніх батьків. Однак позивач не має можливості оформити свої спадкові права на вищевказане нерухоме майно в нотаріальній конторі, оскільки спадковий будинок відноситься до категорії колгоспних дворів. Представник позивача вважає, що на підставі норм ст. 120 ЗК України, за позивачем також має бути визнано і право власності на земельні ділянки, на якій розташований спадковий будинок. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на вищевказане нерухоме майно в порядку спадкування за заповітом, за законом та в порядку поділу спадкового майна. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем, а представник відповідача - сільський голова Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та відповідачі [PERSON] і [PERSON] в поданих заявах зазначили, що позовні вимоги визнають. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.10.2010 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі, на частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] , що належала йому як члену колгоспного двору згідно з даними погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 34-43), а також копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 25.12.1989, виданого виконавчим комітетом Степанівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради від 19.05.1989 за № 128, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі за № 165, згідно якого житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 22). Також до складу спадкового майна після смерті [PERSON] входять дві земельних ділянки: земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 24.07.2000 Степанівською сільською радою Вінницького району Вінницької області на підставі рішення Степанівської сільської ради 5 сесії 22 скликання від 15.11.1995, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 61, та земельна ділянка площею 0,3881 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , та належала померлому [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії [NUMBER] , виданого 24.07.2000 Степанівською сільською радою Вінницького району Вінницької області на підставі рішення Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 5 сесії 22 скликання від 15.11.1995, зареєстрованого у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 61, що підтверджується його копією (а.с. 15) і копією Витягів з Державного земельного кадастру про земельну ділянку (16, 17, 18, 19). 09 листопада 2005 року [PERSON] склав заповіт, яким заповідав належний йому житловий будинок з господарськими спорудами та будівлями, що розташований в [ADDRESS] , з присадибною земельною ділянкою розміром 0,6381 га (Державний акт на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 24.07.2000); земельну ділянку, розташовану на території Степанівської сільської ради, розміром 2,27 га (Державний акт на право приватної власності на землю серії [NUMBER] від 27.06.2003) та майновий пай ТОВ сільськогосподарського орендного підприємства «Мир» с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області, розміром 7614 грн (свідоцтво про право власності на майновий пай члена колективного сільськогосподарського підприємства серії [NUMBER] від 07.05.2001) своїй дочці [PERSON] . Даний заповіт 09 листопада 2005 року був посвідчений секретарем виконавчого комітету Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Коцур Т.О.і зареєстрований в реєстрі за № 126, що підтверджується його копією (а.с. 10). Таким чином, [PERSON] , [INFO] , є спадкоємицею за заповітом та спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] , що також підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10.05.1973 (а.с. 11) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.09.1996, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). Особою, яка має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] [PERSON] , була мати позивача - дружина померлого [PERSON] , оскільки на момент смерті чоловіка досягла пенсійного віку, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг Степанівської сілської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 34-43). Однак у встановлений законом строк [PERSON] подала в нотаріальну контору заяву про відмову від права на обов`язкову частку у спадщині після смерті [INFO] свого чоловіка [PERSON] , що не заперечується відповідачами по справі. Позивач [PERSON] спадщину після смерті [INFO] свого батька [PERSON] прийняла, так як у встановлений законом строк звернулася з заявою про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори і на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Також спадщину після смерті [PERSON] в порядку спадкування за заповітом на відповідне часткове майно прийняла [PERSON] , що підтверджується копією спадкової справи № 730/2010, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 65-89). [INFO] в с. Степанівка, Вінницького району Вінницької області померла мати позивача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 23.08.2018 (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі, на частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] , що належала їй як члену колгоспного двору згідно з даними погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується копіями виписок з погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 34-43), а також копією свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння від 25.12.1989, виданого виконавчим комітетом Степанівської сільської ради на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької районної ради від 19.05.1989 за № 128, зареєстрованого в КП «ВООБТІ» в реєстровій книзі за № 165, згідно якого житловий будинок, що розташований в [ADDRESS] , дійсно належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] (а.с. 22). Цілий житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , згідно з відомостями технічного паспорту, виготовленого ФОП « [PERSON] » від 01.03.2019, складається з: житлового будинку під літерою «А»; прибудови під літерою «а»; сараю під літерою «Б»; сараю під літерою «б»; погребу з шиєю під літерою «В»; сараю під літерою «Г» (а.с. 24-28). Позивач [PERSON] , [INFO] , є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії [NUMBER] від 10.05.1973 (а.с. 11) та копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 07.09.1996, з якого вбачається, що після реєстрації шлюбу з гр. [PERSON] позивач змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 12). Іншим спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , а також спадкоємцем за заповітом на земельну ділянку з цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, є рідний брат позивача - син померлої [PERSON] (відповідач по справі). Спадщину після смерті [INFO] матері [PERSON] прийняли позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] , так як подали заяви про прийняття спадщини приватному нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу - Надольській Т.П., оскільки брат позивача [PERSON] - [PERSON] подав заяву про включення її до кола спадкоємців згідно норм ст. 1270 ЦК України і вона також подала нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Цей факт підтверджується копією спадкової справи щодо майна померлої [INFO] [PERSON] (а.с. 103-112) та постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій приватного нотаріусу Вінницького районного нотаріального округу - Надольської Т.П. від 16.05.2019 за № 86/02-31 (а.с. 45). Так, згідно з даними погосподарських книг Степанівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, будинковолодіння [ADDRESS] станом на 15.04.1991 відносилось до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір», його членами у вказаний період буди троє осіб: [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Згідно з вимогами ст. 7 Конституції СРСР (в редакції1936 року) колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі тавідомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначавсяВказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками,затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У рай смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Таким чином, установлено, що частки [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у праві власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , згідно з нормами ст. 123 ЦК України (в редакції 1963 року), є рівними, тобто складають по 1/3 частці на кожного члена двору. В даний час позивач [PERSON] домовилася з братом [PERSON] про поділ спадкового майна, а саме: 1/3 частки спадкового житлового будинку, яка належала їхній матері [PERSON] . Так, [PERSON] не заперечує, щоб будинковолодіння [ADDRESS] було успадковано позивачем [PERSON] в цілому, що відповідало волевиявленню їхніх батьків, що підтверджується договором про поділ спадкового майна (а.с. 96). Однак в зв`язку з тим, що житловий будинок [ADDRESS] відноситься до категорії колгоспних дворів, позивач [PERSON] не має можливості оформити на нього, а також на земельні ділянки, на яких він розташований, свої спадкові права в нотаріальній конторі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) Вінницької районної державної нотаріальної контори від 12.02.2019 за № 260/02-31, а також постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу - Надольської Т.П. від 16.05.2019 за № 86/02-31 (а.с. 45). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] та спадщину після його смерті прийняла в установленому законом порядку, а особа, яка мала право на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті [INFO] [PERSON] , - його дружина [PERSON] у визначений законом строк подала заяву до нотаріальної контори про відмову від прийняття обов`язкової частки у спадщині. Таким чином, [PERSON] успадкувала після смерті свого батька [PERSON] , в тому числі й 1/3 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] . Відповідно, з урахуванням належної їй частки як члена колгоспного двору та успадкованої частки після смерті свого батька [PERSON] , належна частка [PERSON] у майні колгоспного двору становить 2/3 (1/3+1/3=2/3). Після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] [PERSON] та її брат [PERSON] прийняли спадщину як спадкоємці першої черги за законом, в тому числі, й на належну спадкодавиці 1/3 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] і відповідно до договору про поділ спадкового майна від 16.05.2019, укладеного між ними, домовились, що цілий житловий будинок [ADDRESS] буде належати [PERSON] в порядку спадкування за законом і за заповітом та в порядку поділу спадкового майна. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що оформити свої спадкові права на спадковий житловий позивач [PERSON] не має можливості через приналежність будинку до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір», в зв`язку з цим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на вищевказане спадкове майно. Згідно зі статтею 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені. До спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, яка необхідна для їх обслуговування, якщо інший її розмір не визначений заповітом. Відповідно до частини 1 статті 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Так як сторони по справі домовились, що цілий житловий будинок [ADDRESS] буде належати [PERSON] в порядку спадкування за законом і за заповітом та в порядку поділу спадкового майна, тому відповідно до норм ст. 1225 ЦК України [PERSON] також має належати земельна ділянка площею 0,2500 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] , та земельна ділянка площею 0,3881 га у межах згідно з планом, з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER] , що розташована за адресою: [ADDRESS] . Оскільки судом є установленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, визнання відповідачами позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За клопотанням позивача суд вважає залишити за позивачем судові витрати по справі.

Outcome: approved