Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати біржову угоду (договір купівлі-продажу) № 188-Н від 25.06.2002 року квартири за адресою: [ADDRESS] , дійсною, судові витрати залишити за позивачем. Позовна заява обґрунтована тим, що 25.06.2002 року позивач придбала у відповідача квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , шляхом укладення через Артемівську філію Донецької товарної біржі, біржового контракту (договір купівлі-продажу) № 188-Н від 25.06.2002 року, який зареєструвала в бюро технічної інвентаризації. Нею отримано технічний паспорт квартири на її ім`я. Позивач забажала розпорядитися квартирою, але в усному порядку нотаріус повідомив, що договір купівлі продажу квартири не посвідчений нотаріально, а тому не має статусу правовстановлюючого документу. Будь-які дії щодо розпорядження квартирою вона не може вчинити. На теперішній час вона не знає де знаходиться позивач, тому звернулася до суду із вказаною позовною заявою для захисту своїх прав. Позивач, будучи належним чином повідомленою про місце, дату та час судового засідання, не з`явилась, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу без її участі. Відповідач, будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи в судове засідання не з`явилась. Суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що 25 червня 2002 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу № 188-Н квартири [ADDRESS] , який зареєстрований 25 червня 2002 року Артемівською філією Донецької товарної біржі, посвідчений директором Артемівської філії Донецької товарної біржі [PERSON] та зареєстрований 26 червня 2002 року Артемівським бюро технічної інвентаризації за реєстраційним номером № 37-8520 (а.с.4). З біржового контракту вбачається, що умови вказаного договору позивач [PERSON] виконала у повному обсязі, передала обумовлені грошові кошти в рахунок оплати за придбання квартири, вартість нерухомого майна 2000,00 гривень (п. 1.2 контракту). В технічному паспорті на квартиру [PERSON] зазначена, як власник квартири за адресою: [ADDRESS] (а.с.5). Відповідно до пунктів 1 та 4 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 1 січня 2004 року та застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Згідно з частинами першою, другою та шостою статті 86 ЦК Української РСР право власності - це врегульовані законом суспільні відносини щодо володіння, користування і розпорядження майном. Право власності в Україні охороняється законом. Відносини власності регулюються Законом України «Про власність», цим Кодексом, іншими законодавчими актами. Відповідно до частин першої-третьої статті 48 Закону України «Про власність» в редакції, яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин, Україна законодавчо забезпечує громадянам, організаціям та іншим власникам рівні умови захисту права власності. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння, і відшкодування завданих цим збитків. Захист права власності здійснюється, зокрема, судом. Згідно із частиною першої статті 128 ЦК Української РСР право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Відповідно до статті 224 ЦК Української РСР за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. На час укладення спірного договору чинним був Закон України «Про товарну біржу». Відповідно до статті 15 Закону України «Про товарну біржу (у редакції на час укладення вказаного договору) угоди, зареєстровані на біржі, не підлягали нотаріальному посвідченню. Отже, законодавець на час виникнення спірних правовідносин не вимагав нотаріального посвідчення договору відчуження нерухомості у разі укладання такого договору на товарній біржі. Як зазначено вище, 25.06.2002 року [PERSON] та [PERSON] в Артемівській філії Донецької товарної біржі уклали Договір купівлі-продажу № 188-Н квартири [ADDRESS] , який не був нотаріально посвідчений. Як встановлено судом, умови договору сторонами виконані в повному обсязі, позивач виплатила відповідачу вартість нерухомого майна (п. 2.1 контракту). Надалі право власності на квартиру 25 червня 2002 року, зареєстровано за [PERSON] у встановленому на той час законом порядку, а саме, в КП «Артемівське бюро технічної інвентаризації», номер запису у реєстрі № 37-8520. Враховуючи встановлені обставини, суд приходить до висновку, що при вчиненні договору купівлі-продажу квартири дії сторін були спрямовані на встановлення цивільних прав та обов`язків, перехід права власності відбувся, сторони договору мали необхідний обсяг цивільної дієздатності та вільне волевиявлення, що відповідало внутрішній волі на досягнення наслідків, а саме купівлі-продажу квартири. Отже, правочин був реальним і вчинений у формі, дозволенній чинним законодавством України на момент його вчинення. Частиною другою статті 47 ЦК Української РСР передбачено право суду визнати не посвідчений нотаріально договір дійсним, якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами і відбулось повне або часткове виконання договору. Враховуючи, що при укладанні 25.06.2002 року договору купівлі-продажу квартири було досягнуто всіх умов угоди та виконано прийняті зобов`язання. До теперішнього часу заперечень стосовно наслідків укладення правочину не виникло, суд приходить до висновку про наявні підставі для застосування вимог ч. 2 ст. 47 ЦК України (в редакції 1963 р.) щодо можливості визнання зазначеного договору дійсним. На теперішній час позивач не має можливості розпоряджатися своїм майном, оскільки останнє придбано за договором без нотаріального посвідчення, позивач позбавлена можливості посвідчити нотаріально договір купівлі-продажу квартири, а тому у іншій спосіб, ніж в судовому порядку, позивач не може захистити свої права. Відповідно до постанови ВРУ №984-VIII від 04.02.2016 «Про перейменування окремих населених пунктів та районів», місто Аретмівськ Донецької області перейменовано у місто Бахмут. Рішенням Бахмутської міської ради №154 від 12.07.2017 «Про затвердження переліку вулиць, провулків та інших об`єктів топоніміки міста Бахмута та смт. Красна Гора», вулицю Леніна у місті Бахмут перейменовано на вулицю Свободи. За таких обставин позовні вимоги про визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Судові витрати суд покладає на позивача за її заявою.

Outcome: approved