Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з цивільним позовом до [PERSON], за участю третьої особи без самостійних вимог на стороні відповідача [PERSON], про стягнення боргу за договором позики у розмірі 12 720,00 грн. Позов мотивований тим, що 14.08.2013 року відповідач [PERSON] по факту проведеної інвентаризації в магазині «[INFO]», належному ФОП [PERSON], визнав свою заборгованість перед позивачкою у розмірі 12 720,00 грн. та надав відповідну власноручно складену розписку, зобов'язавшись повернути грошові кошти. В якості забезпечення виконання боргових зобов'язань [PERSON] залишив позивачці належний йому на праві розпорядження автомобіль марки «БМВ», днз [NUMBER], який зареєстровано за гр. [PERSON] За усною домовленістю між сторонами, сума боргу повинна була бути повернута 26.08.2013 року, однак відповідач своїх зобов'язань у встановлений строк не виконав. 30.09.2013 року позивачка направила [PERSON] повторно письмову вимогу про повернення боргу, однак остання також не була виконана. Позивачка вважає, що між нею та відповідачем фактично виникли правовідносини за договором позики. Зазначені обставини і стали підставою для звернення до суду із даним позовом. В судовому засіданні представник позивачки за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] вимоги позову підтримав у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник за довіреністю [PERSON] позов не визнали з підстав, викладених у письмових запереченнях, що долучені до матеріалів справи. В ході судового розгляду по справі встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця серії [NUMBER], [PERSON] зареєстрована з 17.01.2011 року як фізична особа-підприємець, а згідно свідоцтва платника єдиного податку серії [NUMBER], виданого Вінницькою об'єднаною ДПІ 12.06.2012 року, вона має право на зайняття господарською діяльністю у вигляді роздрібної торгівлі іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, діяльності ресторанів, послуг мобільного харчування, обслуговуваннями напоями та інше. [PERSON] власноручно склав розписку про те, що під час його роботи продавцем в належному ФОП [PERSON] магазині «[INFO]», 14.08.2013 року по факту переобліку було недораховано товару на загальну суму 12 720,00 грн., які він зобов'язався повернути, залишивши у заставу власний автомобіль марки «БМВ». Дану розписку складено в присутності свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] Згідно довідки Хмельницького міського центру зайнятості від 20.12.2013 року, в центрі було зареєстровано трудову угоду між фізичною особою роботодавцем [PERSON] та найманим працівником [PERSON] Трудова угода була зареєстрована 18.03.2013 року та знята з реєстрації 15.10.2013 року. Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2014 року відмовлено у задоволенні позову [PERSON] до ФОП [PERSON] про стягнення заробітної плати, зобов'язання видати трудову книжку і провести розрахунок при звільненні. Ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2014 року рішення суду першої інстанції у даній справі залишено без змін. Відповідно до частини 1 статті 1046 Цивільного кодексу України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Частиною 2 цієї ж статті визначено, що договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно частини 1 статті 1047 Цивільного кодексу України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до частини 2 цієї статті, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно положень частини 4 статті 10 ЦПК України, суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи: роз'яснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмету спору на власний розсуд. Частиною 1 статті 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно частини 3 статті 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Заслухавши думку сторін та дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, суд прийшов до переконання про відмову у задоволенні позову з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] зареєстрована як фізична особа - підприємець з 2011 року та згідно свідоцтва платника податку, вона має право на зайняття господарською діяльністю у вигляді роздрібної торгівлі іншими продуктами харчування в спеціалізованих магазинах, діяльності ресторанів, послуг мобільного харчування, обслуговуваннями напоями та інше. Зокрема, вона була власником магазину «[INFO]», розташованого у м. Вінниці. [PERSON] в період часу з 18.03.2011 року по 15.10.2013 року був офіційно працевлаштований згідно трудової угоди у ФОП [PERSON] Під час перегляду судом апеляційної інстанції рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 07.02.2014 року встановлено, що ФОП [PERSON] та ФОП [PERSON] співпрацювали, а відтак роботодавець міг сам визначати місце роботи свого працівника. Дана обставина встановлена судовим рішенням, яке набуло законної сили, а саме ухвалою апеляційного суду Вінницької області від 11.04.2014 року, а тому доказування не потребує. Крім того, сам [PERSON] в ході судового розгляду, даючи пояснення суду, не заперечував той факт, що він тривалий час протягом 2013 року дійсно працював продавцем у магазині «[INFO]», який належав ФОП [PERSON] 14.08.2013 року у магазині «[INFO]» було проведено переоблік, за результатами якого виявлено недостачу товару на загальну суму 12 720,00 грн. Зазначену суму [PERSON] визнав як свій борг та зобов'язався повернути власнику магазину. Дана обставина підтверджується власноручно складеною [PERSON] розпискою, яка засвідчена свідками [PERSON], [PERSON], [PERSON] Таким чином, в ході судового засідання встановлено та доведено наявність у [PERSON] боргових зобов'язань перед позивачкою, які виникли внаслідок недостачі товару в магазині «[INFO]», де відповідач працював продавцем. Однак, зазначені боргові зобов'язання, в розумінні положень статті 1046 ЦК України, не є зобов'язаннями за договором позики. Так, за договором позики, одна сторона передає іншій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені індивідуальними ознаками, а позичальник зобов'язується повернути дані кошти (речі) у такій же кількості у обумовлений час. В даному випадку передачі коштів не відбувалось, а тому відсутні підстави стверджувати, що між сторонами було фактично укладено договір позики. Беручи до уваги наведене, суд переконаний у необхідності відмовити у задоволенні позову у зв'язку із невірно обраним способом захисту. Питання судових витрат суд вирішує у відповідності до положень статті 88 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved