Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], за участю третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору Чорноморської Товарної Біржі та просить визнати дійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 35, 2 кв. м. від 07 червня 2000 року №82, укладений між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та посвідчений Чорноморською Товарною Біржею. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що між нею та відповідачами 07 червня 2000 року був укладений вищевказаний договір, посвідчений Чорноморською Товарною Біржею в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» за №82. Договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за позивачкою було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 04 липня 2000 року в реєстрі під №614, стор. 78, кн. 366 пр. Також вказує, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 6 748 грн. за продаж вищевказаної квартири. [PERSON] користувалась даною квартирою, проживала в ній, оплачувала комунальні послуги. Представник позивачки [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги [PERSON] визнають та не заперечують проти задоволення позову. Представник Чорноморської Товарної Біржі в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомляв. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку відповідачів за даною цивільною справою, а також відповідної заяви представника позивачки про можливість прийняття по справі заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 07 червня 2000 року між [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна №82, а саме квартири [ADDRESS]. Дана квартира складається з двох кімнат загальною площею 35, 2 кв. м., жилою площею 20, 5 кв. м., підсобною площею 14, 7 кв. м., корисною площею 35, 2 кв. м., що підтверджується відповідним технічним паспортом вищевказаної квартири від 26 травня 2000 року. Вказаний договір був укладений на Чорноморській Товарній Біржі і відповідно до вимог Закону України «Про товарну біржу» зареєстрований в «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під №82 від 07 червня 2000 року. Також договір не був нотаріально посвідчений, проте право власності за позивачкою було зареєстровано в ОМБТІ та РОН 04 липня 2000 року в реєстрі під №614, стор. 78, кн. 366 пр. Відповідно до умов вищевказаного договору купівлі-продажу, договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. Таким чином, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Судом також встановлено, що умови договору сторонами були виконані повністю, тобто [PERSON] передала, а відповідачі прийняли грошову суму у розмірі 6 748 грн. за продаж вищевказаної квартири. [PERSON] користувалась даною квартирою, проживала в ній та оплачувала комунальні послуги. Тому суд вважає обґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання вищевказаного договору купівлі-продажу дійсним, виходячи з наступного. Умови укладеного договору купівлі-продажу були повністю виконані позивачкою та продавцями, а 04 липня 2000 року цей договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН під №614, стор. 78, кн. 366 пр. Згідно вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Оскільки вищевказаний договір був підписаний між сторонами 07 червня 2000 року, тобто у період дії ЦК Української РСР 1963 року, то застосуванню підлягають саме норми вказаного Кодексу. Відповідно до п.4 Прикінцевих та перехідних положень до ЦК України від 16 січня 2003 р. ЦК України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Відповідно до ст. 128 ЦК України у редакції 1963 року право власності (право оперативного управління) у набувача майна за договором виникає з моменту передачі речі, якщо інше не передбачено законом або договором. Згідно ст. 224 ЦК Української РСР у редакції 1963 року за договором купівлі-продажу продавець зобов'язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов'язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. За ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Так, у судовому засіданні доведено, що умови договору сторони виконали належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 47 ЦК Української РСР 1963 року якщо сторони домовились щодо всіх важливих умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулось повне або часткове виконання договору, але одна із сторін відхилилась від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved