Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що батько її сина, [PERSON] , сплачував аліменти на утримання сина до досягнення повноліття. З 2017 року син позивача навчається на денному відділенні обласного комунального закладу «Сєвєродонецького коледжу культури і мистецтв імені Сергія Прокоф`єва». Проживає разом з матір`ю та перебуває на її повному матеріальному утриманні, а тому потребує матеріальної допомоги. На підставі викладеного позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісяця, починаючи з дати подання позову та до закінчення навчання чи до досягнення ним 23 років - у зв`язку з тим, яка з цих обставин настане першою. Позивач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Причини неявки суду не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не надходило. Відповідач своїм правом на подачу відзиву не скористався. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, суд встановив наступне. Судом встановлено, що згідно із копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 22 серпня 2002 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Первомайського міського управління юстиції, [PERSON] народився [INFO] в м.Первомайськ, Луганської області , про що зроблено відповідний актовий запис № 178. Батьком записаний [PERSON] , матір`ю - [PERSON] . З копії рішення Троїцького районного суду Луганської області від 31.07.2015 року по справі №428/1637/15-ц вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] , зареєстрований 02.09.1995 року Первомайським відділом реєстрації актів цивільного стану, актовий запис № 203, розірваний. Згідно з довідкою № 54 від 13.07.2020 року, виданою Обласним комунальним закладом «Сєвєродонецький коледж культури і мистецтв імені Сергія Прокоф`єва», [PERSON] є студентом 4 курсу, спеціалізації оркестрові народні інструменти денної форми навчання. Отже, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачем свого права на отримання від відповідача матеріальної допомоги на його утримання, у зв`язку з продовженням навчання. Вказані правовідносини регулюються нормами Сімейного кодексу України. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою ВР N 789-XII від 27.02.1991р., Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Відповідно до ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Згідно з ст. 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. В пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Отже, судом встановлено, що син позивача, [PERSON] , [INFO] , є повнолітнім сином відповідача [PERSON] , який продовжує навчання, у зв`язку з чим він потребує матеріальної допомоги. Разом з тим, суд вважає за необхідне зазначити, що 04.12.2020 від відповідача на електронну пошту суду надійшли письмові пояснення, в яких відповідач зазначив, що він телефоном домовився з сином [PERSON] , про те, що відповідач, буде перераховувати йому аліменти до закінчення [PERSON] навчання. До зазначених пояснень відповідачем надано довідку ДП «Східний гірничо-збагачувальний комбінат» №967 від 01.12.2020, в якій зазначено що з заробітної плати [PERSON] було утримано та перераховано на користь [PERSON] аліменти з 01.10.2020. Проте, суд критично оцінює вказані доводи позивача та надані на їх підтвердження докази, оскільки надані відповідачем докази в своїй сукупності жодним чином не підтверджують факту перерахування аліментів на користь [PERSON] . У наданій відповідачем довідці не зазначено розмір аліментів, що утримуються, розрахунковий рахунок, на який вони перераховуються, а тому вказана довідка не є достатнім, належним та допустимим доказом у розумінні положень 76-80 ЦПК України для підтвердження факту сплати відповідачем аліментів. Окрім того, у вказаній довідці зазначено, що аліменти перераховуються з 01.10.2020 року, при цьому [PERSON] досяг повноліття з [INFO] , та продовжує своє навчання з 01.09.2017. Разом з тим, суд зазначає, що позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти з 07.08.2020. При цьому у відповідності до положень статті 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Оскільки даний позов пред`явлено до суду 10.08.2020, тому аліменти підлягають стягненню на користь позивача саме з вказаної дати. Таким чином, позовні вимоги [PERSON] обґрунтовані та підлягають частковому задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат суд враховує, що відповідно до пп. 3 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших положень щодо сплати судового збору відповідачем, в разі задоволення вимог позивача, звільненого від сплати судового збору, чинна редакція ЦПК України не містить. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2019 по справі № 161/4985/17 зроблено висновок про те, що у разі задоволення позову позивача, звільненого від сплати судового збору, судовий збір стягується з відповідача на користь держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини заявлених до нього позовних вимог, якщо цього відповідача також не звільнено від сплати судового збору. Приймаючи до уваги вимоги ст. 141, 142 ЦПК України та положення Закону України «Про судовий збір», враховуючи, що позовні вимоги задоволено частково, суд дійшов висновку щодо стягнення з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 420,40 грн. У відповідності до ст. 430 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: partial