Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.10.2013 р. було розірвано шлюб між нею та відповідачем. Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року, по справі № 337/3872/13-ц, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2013 року до повноліття дитини, а саме до [INFO] . На виконанні в Олександрівському ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ знаходиться виконавче провадження № 40641979 з примусового виконання виконавчого листа № 337/3872/13-ц від 29.10.2013 року, виданого Хортицьким районним судом м. Запоріжжя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , в розмірі 450,00 грн. щомісячно, починаючи з 10.07.2013 року до повноліття дитини, а саме до [INFO] . 08.11.2013 року державним виконавцем винесено постанову про відкриття виконавчого провадження. Згідно розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя Хохловим К.К. від 01.11.2018 року, заборгованість по аліментам станом на 01.11.2018 року складала 9532,71грн. (копія є у матеріалах справи). Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 02.10.2018 року, по справі 337/2762/18, змінено спосіб та розмір стягнення аліментів, що стягуються на підставі вищевказаного рішення Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013 року з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , з твердої грошової суми у розмірі 450,00 грн. щомісяця, на ј частку з усіх видів заробітку (доходу) але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили і до повноліття дитини, а саме до [INFO] (копія є у матеріалах справи). Протягом тривалого часу відповідач неналежним чином ставиться до виконання судового рішення, внаслідок чого станом на 01.06.2019р. утворилась заборгованість зі сплати аліментів в сумі 23632,51 грн. За позовом [PERSON] , посилаючись на ст.196 СК України, просить стягнути на її користь з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів у розмірі 280026,00 грн. Ухвалою судді від 19.02.2019 р. відкрито провадження та призначено судове засідання на 15.03.2019 р. 23.04.2019р. відповідачем [PERSON] надано відзив на позовну заяву. 15.05.2019 р. позивачем надано до суду відповідь на відзив. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов, просив його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Відповідач та представник відповідача - адвокат Железняк А.В. в судовому засіданні позовні вимоги не визнали,просили в задоволені позовних вимог відмовити, надали письмову заяву про застосування на підставі ст.ст.258, 267 ЦК України строку позовної давності до позовної заяви, оскільки позивач звернулася до суду з позовними вимогами про стягнення пені (неустойки) за прострочення сплати аліментів нарахованої за межами строку позовної давності ( за період часу з 10.07.2013р. до 17.01.2018р). Крім того, представник відповідача - адвокат Железняк А.В. зазначив, що відповідач з 2013 року спільно не проживає з позивачем [PERSON] і не пов`язані спільним побутом. За вказаними обставинами відповідач та позивач не є сім`єю в розумінні ст.3 СК України, правовідносини щодо стягнення з відповідача на користь позивача пені за прострочення сплати аліментів не є сімейними відносинами, а тому необхідно застосувати строк позовної давності до позовних вимог, що не випливають із сімейних відносин. Перевіривши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом ,що з 06.06.2008р. по 28.10.2013 р. сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, за час перебування в якому у них [INFO] народилась донька [PERSON] . Рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 22.10.2013р. з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 450,00 грн. щомісяця до повноліття дитини, а саме [INFO] . Відповідно дост. 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Наявність заборгованості по аліментам відповідачем не спростовується. В постанові Верховного Суду від 25.04.2018 р. у справі № 572/1762/15ц (провадження № 14-37цс18), роз`яснено, що неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. ЇЇ завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак, таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст.196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментам, наданого Олександрівським відділом державної виконавчої служби м. Запоріжжя Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області заборгованість [PERSON] зі сплати аліментів станом на червень 2019 року становить 23632,51 грн. Позивачем до позову надано розрахунок заборгованості, який в повній мірі відповідає позиції Великої Палати Верховного суду викладеної у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03.04.2019 року у справі 333/6020/16-ц (провадження № 14-616цс18). Оскільки позивачкою пред`явлені вимоги про стягнення пені за період з 01.07.2013 року до 28.12.2018 року, то наданий стороною позивача розрахунок пені є вірним математично, та відповідає порядку нарахування пені, який визначено Верховним судом у постановах від 25.04.18 та від 03.04.2019 року. Згідно розрахунку наданого стороною позивача, пеня за прострочення сплати аліментів за цей період складає 280 026,00 грн. Ст.196 СК України передбачено, що розмір пені не може бути більше 100 % заборгованості, тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі 23 632,51 грн. Оцінивши наведені обставини справи у відповідності з вимогами ст.12 ЦПК України, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову [PERSON] .. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від15травня 2006року №3«Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства,материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення аліментів. Обставин, які б звільняли боржника від сплати неустойки, по справі не встановлено. Відповідно до ст.20 СК України, До вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Згідно ч.2 СК України, у випадках, передбачених частиною першою цієї статті, позовна давність застосовується судом відповідно до Цивільного кодексу України, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Таким чином ст.20 СК України є спеціальною нормою, яка регламентує застосування позовної давності саме до вимог, які виникають із сімейних відносин. Нарахування пені за прострочення сплати аліментів здійснюється на підставі та в порядку, визначеному ст.196 СК України, а не на підставі договору чи норм закону. Таким чином вимога про стягнення пені - це вимога, яка пред`являється відповідно до норм саме Сімейного кодексу України, що свідчить про те, що на зазначені правовідносини поширюється дія ст.20 СК України, яка прямо встановлює винятки, за яких позовна давність застосовується в порядку, який визначено Цивільним кодексом України, якщо інше не передбачено Сімейним Кодексом України (ч.2 ст.20 СК України). Отже для застосування норм Цивільного кодексу України, які регламентують строки та порядок застосування позовної давності, правовідносини повинні підпадати під винятки, які визначені ч.1 ст.20 СК України. Оскільки правовідносини, регламентовані ст.196 СК України, не підпадають під винятки, які прямо зазначені у ч.1 ст.20 СК України, то позовна давність до них не застосовується. Твердження представника відповідача-адвоката Железняк А.В. щодо того, що відповідач не є членом сім`ї позивачки, а тому правовідносини, які виникли між ними не відносяться до сімейних, не ґрунтуються на вимогах закону у зв`язку з наступним: Згідно ч.1 ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами. Відповідно до ч.5 ст.7 СК України, учасник сімейних відносин не може мати привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, статі, політичних, релігійних та інших переконань, етнічного та соціального походження, матеріального стану, місця проживання, за мовними та іншими ознаками. Таким чином Сімейний Кодекс України розмежовує поняття «член сім`ї» та «учасник сімейних відносин». Тобто поняття «учасник сімейних відносин» є біль ширшим, ніж поняття «член сім`ї», а тому те, що позивач та відповідач по справі не перебувають у шлюбі не означає, що на них не поширюється дія СК України в частині встановлення прав та обов`язків батьків. Згідно ч.7, 8 ст.7 СК України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Відповідно до абз.3 ч.2 СК України, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Таким чином дитина відповідача належить до його сім`ї незалежно від того, з ким вона постійно проживає. Відповідно до ч.3 ст.183 СК України - аліменти - це кошти, які присуджуються іншому з батьків на утримання дитини. Аналіз зазначених вище норм права свідчить про те, що не перебування батьків у шлюбі чи фактичних шлюбних відносинах між собою не повинно впливати на інтереси дитини, а тому суд приходить до висновку, що в даному випадку підлягають застосуванню саме положення ст.20 СК України, а тому позовна давність до вимог про стягнення пені, регламентованої ст.196 СК України, застосуванню не підлягає. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial