Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з вищезазначеним первісним позовом, в якому посилається на те, що їй на праві приватної власності належить земельна ділянка для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 12,26 га на території Максимівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, посвідчену державним актом серії [NUMBER] від 12 липня 1999 року, кадастровий номер [NUMBER]. З моменту отримання нею державного акту з 1999 року її земельну ділянку сільськогосподарського призначення обробляв фермер [PERSON] В 2011 році їй стало відомо що всупереч домовленості її земельну ділянку обробляє фермер [PERSON] з чим вона не згодна, так як з [PERSON] не бажає укладати договір оренди земельної ділянки. В зв'язку з цим вона 01 січня 2013 року уклала договір оренди земельної ділянки с фермером [PERSON] після чого фермер [PERSON], надав договір оренди земельної ділянки №18 від 07.09.2009 року між нею та СФГ «[PERSON]». А також акт прийому - передачі об»єктів оренди земельної ділянки по договору. Ознайомившись з договором оренди та актом прийому- передачі позивачка [PERSON] побачила, що підписи в договорі оренди та інших додатках до нього виконані не нею. В зв'язку з цим прохає суд визнати договір оренди землі №18 укладений між СФГ «[PERSON]» та нею 07 вересня 2009 року недійсним, та витребувати земельну ділянку з чужого незаконного володіння. Селянське фермерське господарство « [PERSON]» звернулося з зустрічним позовом до [PERSON], селянського фермерського господарства « [PERSON]» про визнання договору оренди земельної ділянки недійним. В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що договір оренди земельної ділянки , який укладений між [PERSON] та СФГ « [PERSON]» є дійсним, умови договору виконуються до теперішнього часу в повному обсязі. 19 червня 2012 року договір був зареєстрований в відділі Держкомзему у Вільнянському районі, Запорізької області. Незважаючи на існування договору, термін дії якого не сплив, відповідачка [PERSON] та СФГ « [PERSON]» 01 січня 2013 року уклали новий договір оренди на належну [PERSON] ту ж саму земельну ділянку строком на 10 років. Тобто договір з СФГ « [PERSON]» укладено під час дії іншого договору оренди цієї земельної ділянки. Тому прохає визнати недійсним договір оренди земельної ділянки сільськогосподарського призначення площею 12,26 гектарів, яка розташована на території Максимівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області, кадастровий номер [NUMBER].. укладений між [PERSON] та СФГ « [PERSON]» 01 січня 2013 року та зареєстрований в реєстраційній службі Вільнянського районного управляння юстиції Запорізької області 12.09.2013 року, індексний № 6327071. Під час судового розгляду справи представник позивача по первісному позову [PERSON] підтримав заявлені позовні вимоги, просить їх задовольнити. В задоволенні зустрічного позову відмовити. Представник відповідача по первісному позову СФГ «[PERSON]» Кравченко В.А. проти задоволення позовних вимог [PERSON] заперечує, посилаючись на те, що [PERSON] визнала, що виконувала підпис різним почерком, а також на те, що з 2009 року по 2014 рік включно [PERSON], як особисто так і через свого сина [PERSON] отримувала в СФГ «[PERSON]» орендну плату. Даний факт свідчить, що позивачка [PERSON] знала про існування договору оренди між нею та СФГ « [PERSON]» і, не зважаючи на те, що підпис в договорі та інших додатках не її, вона продовжувала отримувати орендну плату. В зв'язку з цим адвокатом Кравченко В.А., подано до суду заяву про застосування строків позовної давності. Так як первісний договір оренди з СФГ «[PERSON]» діє, то представник вважає що зустрічний позов підлягає задоволенню і договір оренди земельної ділянки між [PERSON] та СФГ «[PERSON], укладений 01 січня 2013 року підлягає визнанню недійсним. Треті особи в судові засідання не з'являлись. Про час та місце слухання справи неодноразово повідомлялись в встановленому законом порядку. Сторони не заперечують слухати справу у їх відсутність. Суд, заслухавши сторони, свідків, вивчивши матеріали справи, оцінивши та проаналізувавши всі надані докази, вважає що первісний позов [PERSON] задоволенню не підлягає, а зустрічний позов СФГ «[PERSON]» підлягає задоволенню в повному обсязі. Як було встановлено в судовому засіданні та вбачається із матеріалів справи згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12 липня 1999 року на підставі розпорядження Вільнянської районної державної адміністрації Запорізької області від 10 січня 1999 року №2, зареєстрованому в книзі запису державних актів на право власності на землю за № 69, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка площею 12.26 гектарів, яка розташована на території Максимівської сільської ради, Вільнянського р-ну, Запорізької області. 07 вересня 2009 року між [PERSON] та СФГ «[PERSON]» на вищезазначену земельну ділянку укладено договір оренди на 10 років. Оскільки позивач та її представник по первісному позову заперечували факт підписання договору оренди та додатків до нього з СФГ «[PERSON]», у справі була призначена судово-почеркознавча експертиза. Висновком судово-почеркознавчої експертизи Запорізького відділення Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз №171-14 від 04 листопада 2014 року, яка призначалась і проводилась в рамках цивільного провадження, встановлено, що підпис в договорі оренди земельної ділянки з СФГ «[PERSON]» та додатках до нього виконано не [PERSON], а іншою особою. Допитана в судовому засіданні 08.09.2014 року [PERSON] пояснила, що її земельна ділянка знаходиться в оренді у фермерів. Орендну плату за землю отримував її син. (журнал судового засідання т.1 а.с.239, звукозапис почато 9:59:22 закінчено 10:10:21 25.06.2015 року в судовому засіданні [PERSON] пояснила, що орендну платню за землю отримував її син. Вона претензій до фермерського господарства «[PERSON]» не має ( журнал судового засідання т.3 а.с.71-72) 17.09.2014 р. в судовому засіданні свідок [PERSON], син позивачки, пояснив, що з моменту передачі земельної ділянки, яка належить [PERSON], з 1999 року в оренду [PERSON] за усною домовленістю з останнім орендну плату за землю замість матері отримував від без довіреності. Мати боялась отримувати орендну плату, так як старенька. Він отримував гроші та передавав мамі. (журнал судового засідання т.2 а.с.79) звукозапис 15:48:01 25.06.2015 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що у мами [PERSON] та їх родини претензій щодо виплати орендної плати до СФГ «[PERSON]» не має. З моменту передачі землі родині [PERSON], орендну плату бувало з затримками, але виплачували в повному обсязі. Не виплаченою залишилась тільки орендна плата за 2014 рік, так як в цей час вже розглядалась цивільна справа. Землю до теперішнього часу обробляє СФГ «[PERSON]». Іноді орендну плату він отримував від [PERSON], іноді в бухгалтерії. В 2012 році орендну плату отримувала мама-[PERSON] разом з його сестрою [PERSON] В 2013 році [PERSON] привіз орендну плату додому (журнал судового засідання т.3 а.с.72-73) звукозапис почато 10:38:26 закінчено 11:24:21). 25.06.2015 року в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила що мати фактично з 2006 року по 2012 рік проживала в Сєвєродонецьку, Донецької області. Земля знаходилась в оренді у фермера [PERSON]. Розраховувались за оренду земельної ділянки з братом [PERSON] чи бухгалтер, чи [PERSON]. Мати отримувала орендну плату особисто в 2012 році. Скільки платили грошей вона не знає, знає її брат [PERSON], так як він отримував орендну плату. (журнал судового засідання т.3 а.с.73) звукозапис почато 11:29:01 закінчено 11:37:35). Ідентифікаційний код [PERSON]-[NUMBER]. Відповідно податкової форми 1ДФ за користування земельною ділянкою [PERSON] державній податковій інспекції по ідентифікаційному коду який належе [PERSON] за останню сплачені податки в 2007, 2008, 2009, 2010, 2011, 2012, 2013 роках. (т.3 а.с.2-28) Крім того, відповідно відомостей на видачу орендної плати в грошовій формі за 2009, 2011, 2012, 2013 роки [PERSON], як особисто так і її син отримували орендну плату про що свідчать підписи в відомостях.(т.3 а.с.29-39) 06.08.2015 р. в період розгляду справи по суті [PERSON] особисто отримала орендну плату в СФГ «[PERSON]» в грошовому виразі за 2014 рік по договору оренди №18 від 07 вересня 2009 року по що надала письмову розписку, де зазначила, що претензій до господарства СФГ «[PERSON]» не має. Орендна плата по видатковим касовим ордерам склала 16.000 гривень, що значно перевищує орендну плату обумовлену в договорі. Таким чином, з викладеного можна зробити висновок, що як особисто [PERSON], так і її родина знали, що належна на праві власності [PERSON] земельна ділянка знаходиться в оренді СФГ «[PERSON]», не зважаючи на те, що договір оренди між [PERSON] та СФГ « [PERSON]» укладено в 2009 році, [PERSON] орендну плату почала отримувати з 2007 року до укладення договору і останню орендну плату отримала в 2015 році. При цьому до 2014 року позивачка не чинила відповідачу перешкод у користуванні належною їй земельною ділянкою. Представником відповідача по первісному позову Кравченко В.А. під час розгляду справи по суті подано письмову заяву про застосування строків позовної давності в зв'язку з тим, що позивачка про існування договору оренди знала і отримувала орендну плату, що відповідно до ч.ч.3,4 ст.267 ЦК України може бути підставою для відмови у позові. Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність- це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частинами 1, 3, 4 статті 267 ЦК України передбачено, що особа, яка виконала забов'язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Частиною 1 ст.261 ЦК України встановлено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатись про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ст.ст.10, 60 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Це стосується й доведення обставин пропуску строку позовної давності. Тому суд вважає, що первісний позов є доведеним, однак враховуючи, що сплив строк позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, а саме відповідачем по первісному позову, і цє є підставою для відмови у первісному позові. Що стосується зустрічного позову, то судом встановлено наступне. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії [NUMBER] виданого 12 липня 1999 року на підставі розпорядження Вільнянської районом державної адміністрації Запорізької області від 10 січня 1999 року №2, зареєстрованому в книзі запису державних актів на право власності на землю за № 69, [PERSON] га праві власності належить земельна ділянка площею 12.26 гектарів, яка розташована на території Максимівської сільської ради, Вільнянського району, Запорізької області. Судом встановлено, що 07 вересня 2009 року між [PERSON] та СФГ «[PERSON]» на вищезазначену земельну ділянку укладено договір оренди на 10 років. Договір зареєстрований в відділі Держкомзему у Вільнянському районі Запорізької області 21 червня 2012 року. Відповідно до ч.1 ст.20 Закону України «Про оренду землі» який діяв на той час, договір оренди землі підлягає державній реєстрації й на підставі ч.1 ст.210, ч.3 ст.640 ЦК України, ч.2 ст.125 ЗК України та ст.18 Закону України «Про оренду землі» є укладеним з моменту такої реєстрації. 01 січня 2013 року [PERSON] на спірну земельну ділянку яку відповідно договору обробляє СФГ «[PERSON]», уклала договір оренди з СФГ «[PERSON]» терміном на 10 років. Договір зареєстровано в реєстраційній службі Вільнянського РУЮ 12.09.2013 року за №124499323215. В зв'язку з тим, що договір оренди земельної ділянки з СФГ «[PERSON]» укладено під час дії іншого договору оренди цієї ж земельної ділянки, тому відповідно до ст.ст. 203, 215 ЦК України він є недійсним.

Outcome: approved