Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання. Позивач в обґрунтування своїх вимог за позовом зазначила, що вона є рідною донькою відповідача, що підтверджується свідоцтвом про народження. Шлюб між її матір`ю [PERSON] та батьком [PERSON] було розірвано 23 грудня 2009 року. Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 травня 2019 року було стягнуто з [PERSON] аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2019 року і по 30 червня 2019 року, за умови продовження навчання. В даний час вона продовжує навчання після закінчення Державного вищого навчального закладу «Харківський коледж будівництва архітектури та дизайну» на 3 курсі денної форми здобуття освіти архітектурного факультету Харківського національного університету будівництва та архітектури. Контрактна форма навчання, за першим освітнім ступенем бакалавр зі спеціальності 191 Архітектура та містобудування з 01 вересня 2019 року по 30 червня 2021 року. Вважає, що потребує матеріальної підтримки, оскільки відповідач матеріальної допомоги не надає, не зважаючи на те, що згідно законодавства зобов`язаний це робити. Мати не в змозі самостійно утримувати її, в зв`язку з тим, що позивачу необхідні кошти на проїзд до місця навчання, проживання, одяг, харчування, підручники тощо, що й зумовило необхідність звернення до суду. Позивач також вказала, що відповідач працює головним державним інспектором Харківської митниці ДФС, інші особи, щодо яких відповідач має аліментні зобов`язання відсутні. Ухвалою від 17 вересня 2019 року відкрито провадження у справі, яку постановлено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження. В судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась своєчасно та належним чином. В матеріалах справи міститься заява, в якій вона зазначає, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні, просила розглянути справу без її участі, у разі неявки відповідача по справі не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав. Враховуючи, що розгляд справи відбувався у відсутність сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Враховуючи умови ст. 280 ЦПК України, судом, за згодою позивача, розглянуто справу в заочному порядку. Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано 23 грудня 2009 року (свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , а.с. 3) та мають доньку [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] , а.с. 7). Заочним рішенням Фрунзенського районного суду м.Харкова від 27 травня 2019 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, задоволені. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у розмірі ј частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи з 26 березня 2019 року і до 30 червня 2019 року, за умови продовження навчання (а.с.8-9). [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми здобуття освіти архітектурного факультету Харківського національного університету будівництва та архітектури IV рівня акредитації; контрактна форма навчання, за першим освітнім ступенем бакалавр зі спеціальності 191 Архітектура та містобудування з 01 вересня 2019 року. Закінчує університет 30 червня 2021 року (довідка від 13.08.2019 року №11-03/211, а.с.4). Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина. Згідно ст. 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок щодо застосування статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)». Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Сімейний кодекс України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина. Згідно зі ст. ст.12,81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи свідчать про те, що [PERSON] є студентом 3 курсу денної форми здобуття освіти архітектурного факультету Харківського національного університету будівництва та архітектури; контрактна форма навчання. Звертаючись з позовом [PERSON] зазначила, що потребує матеріальної допомоги батька, посилаючись, зокрема, на витрати, пов`язані з навчанням, харчуванням, проживанням, необхідністю витрат на проїзд до місця навчання, купівлею підручників. [PERSON] є працездатним; доказів у відповідності до ст.81 ЦПК України наявності вад за станом здоров`я та інших обставин, що унеможливлює сплату аліментів, матеріали справи не містять. Даних щодо наявності інших осіб на утриманні відповідача матеріали справи не містять. Положеннями частини першої статті 191 СК України закріплено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Отже, враховуючи рівний обов`язок батьків щодо утримання дітей, виходячи із зазначених у статті 3 ЦК України засад розумності, справедливості і добросовісності цивільного законодавства, суд вважає необхідним стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] , аліменти на її утримання, як дитини, яка продовжує навчання, у розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, починаючи від дня пред`явлення позову по 30 червня 2021 року, за умови продовження навчання. Суд вважає, що визначений судом розмір аліментів відповідає вимогам закону, розумності і справедливості. Вимога позивача, щодо стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення нею двадцяти трьох років, задоволенню не підлягає, оскільки ч.2 ст. 199 СК України визначено, що право на утримання припиняється у разі припинення навчання, згідно наданої довідки термін закінчення навчання позивача - 30 червня 2021 року. Одночасно, сторонам роз`яснюється, що розмір аліментів може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених СК України, що відповідає положенням ст. 192 СК України. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Питання про розподіл судових витрат між сторонами суд вирішує у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. За частиною шостою вищевказаної статті, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що [PERSON] звільнено від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», зі [PERSON] в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 768,40 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved