Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання об`єкту незавершеного будівництва спільною сумісною власністю. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає наступне. З серпня 2005 року позивач проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] та були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, піклувались один про одного, спільно планували щоденне життя, відпочинок, а [PERSON] спільно з позивачем виховував її доньку [PERSON] . Під час цивільного шлюбу у них народилась спільна донька [PERSON] [INFO] . Будинок в якому мешкала позивач з [PERSON] належав матері останнього, яка 09 жовтня 2007 року вказаний будинок подарувала [PERSON] . Під час сумісного проживання позивача з [PERSON] вони почали будівництво нового будинку, яке не було завершено.13 травня 2017 року цивільний чоловік позивача помер та свекруха позивача заявила, що вона є єдиною спадкоємицею майна після смерті [PERSON] . Позивач зазначає, що вона намагалась мирним шляхом вирішити питання спадкування майна, але кожного разу [PERSON] з різних причин відмовлялась це робити. Після того як позивач звернулась до нотаріуса в інтересах своєї спільної доньки щодо розподілу спадкового майна їй було відмовлено у відкритті спадкової справи, про що нотаріус винесла постанову. Позивач стверджує, що їй належить право власності на Ѕ незавершеного будівництва житлового будинку - 84% будівельної готовності, А-1, (начало будівництва 2008 рік) - будівельні матеріали, конструктивні елементи і обладнання, які були використані в процесі будівництва житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] подала до суду відзив на позовну заяву в якому зазначає, що головною ознакою проживання спадкоємця однією сім`єю зі спадкодавцем є систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності, однак позивач жодним чином не доводить факт спільного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] протягом останніх п`яти років до дня його смерті. На сьогоднішній день житловий будинок незавершений будівництвом, яке було розпочато у 2008 році, всі будівельні матеріали померлим придбавались особисто, що підтверджується документами, наданими позивачкою. Відповідач зазначає, що згідно інформаційної довідки у Реєстрі прав власності щодо нерухомого майна, а саме новозбудованого будинку [ADDRESS] відомості відсутні. Отже, вказане домоволодіння належним чином у власність не оформлене та державної реєстрації права власності не здійснено, документи на ново побудований будинок, докази про додержання при цьому будівельних, архітектурних, санітарних, екологічних норм і правил, державних стандартів, введення його в експлуатацію у встановленому порядку, відповідні висновки та документи компетентних установ чи органів позивачем не надано. Крім того відповідач зазначає, що померлий [PERSON] в період часу до 25 грудня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з громадянкою [PERSON] , що підтверджується копіями свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 лютого 2008 року та спростовує факт спільного проживання однією сім`єю з позивачкою. Відповідач зазначає, що для визнання права спільної сумісної власності на майно недостатньо лише доведення факту проживання однією сім`єю, особі, яка зацікавлена у визнанні права спільної сумісної власності та розподілу майна, необхідно довести свій особистий внесок у спільне майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Позивач та її представник у судових засіданнях наполягали на задоволенні позовних вимог у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Відповідач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги не визнали та заперечували проти їх задоволення. Ухвалою суду від 08 липня 2019 року по справі було відкрито загальне позовне провадження. Ухвалою суду від 18 жовтня 2019 року було закрито підготовче провадження, призначено справу до судового розгляду та визначено перелік свідків, необхідних для виклику у судове засідання. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають з огляду на наступне. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є другом [PERSON] , проживали вони з [PERSON] приблизно з 2008 року, можливо раніше, в них є спільна дитина, вони разом жили, свідок часто зустрічався з цією родиною до початку війни та з 2014 або 2015 року вони поїхали до Росії. Після вказаного періоду свідок їх не бачив. Свідок повідомив, що вони жили разом , весь час разом їздили на машині, також вони разом їздили відпочивати. Свідок зазначає, що він віддавав [PERSON] м`які іграшки. Будівництвом будинку за адресою: [ADDRESS] займався [PERSON] та батько [PERSON] , він ложив цеглу, стосовно участі самої [PERSON] свідок відомостей не зазначає. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом позивачки, проживає за адресою [ADDRESS] . Свідок зазначає, що позивачка проживала разом з [PERSON] приблизно з 2005 року до того, як вони поїхали у Росію . Жили вони разом не весь час. Вони їздили спільно на відпочинок а також у Москву , свідок час від часу їх відвідував. Клітку за адресою [ADDRESS] будував бутько [PERSON] . Свідок пояснив, що він не бачив того факту, що [PERSON] безпосередньо сама приймала участь у будівництві. До Росії вони поїхали у 14 році, після цього часу свідок бачив [PERSON] на Олександрівському блокпосту, [PERSON] не бачив, також [PERSON] кожну неділю возила малу бачитись з батьком в суботу та неділю. [PERSON] , була на похоронах [PERSON] . Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона є сусідкою [PERSON] . Свідок пояснила, що [PERSON] проживала з [PERSON] роки півтора-два, не більше, до війни, рік 2011-2012, а після цього вона перейшла до своєї хати, після цього [PERSON] жив то у себе, то у неї. Так, після цих року-півтора, [PERSON] , як правило, жив у себе, але іноді ночував у [PERSON] . Стосовно будинку свідок пояснила, що [PERSON] наймав людей і вони будували цей будинок. Свідок також пояснила, що після війни вони поїхали до Росії, приблизно рік там пожили, коли приїхали, [PERSON] із сином залишились жити у Донецьку, а [PERSON] повернулась до себе. Свідок з 2014 року [PERSON] не бачила. Свідок підтвердила, що після повернення з Росії [PERSON] возила дитину до м. Донецька до батька. Стосовно будинку свідок пояснила, що [PERSON] наймав працівників, а ще племінник [PERSON] будував паркан, сарай, баню. Стосовно того чи приймав батько [PERSON] участь в будівництві будинку свідок однозначно стверджувати не може, однак пояснила, що неодноразово бачила як він заходив на територію подвір`я. Також свідок пояснила, що [PERSON] менше року працювала у магазині. Поховання [PERSON] проводила його мати [PERSON] , [PERSON] при похоронах була присутня, однак фінансову участь не приймала. З 2005 по 2014 рік свідок іноді приходила до [PERSON] , але дуже рідко, в неділю може раз, коли два рази. Коли [PERSON] завагітніла, то вона до них не приходила. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що він є сусідом відповідача. Свідок зазначив, що [PERSON] та [PERSON] з 2012 року приблизно два роки пожили, після того як дитина підросла вони перестали жити. Свідок зазначає, що вони жили разом не постійно. [PERSON] та [PERSON] їздили у Херсон після того, як почалась війна, [PERSON] жила у себе, а [PERSON] у себе. Після приїзду з Херсону через деякий час вони поїхали до Росії , [PERSON] залишився там, а [PERSON] повернулась. Свідок зазначив, що [PERSON] будував будинок, приблизно з 2010 року. Свідок пояснив, що вони проживали однією сім`єю десь в період часу коли повинна була народитись дитина. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснив, що позивачка є її донькою, [PERSON] та [PERSON] мешкали разом приблизно з 2005 року до 2014 року по вул. Артема , ще з ними не проживав, а числився син [PERSON] . Свідок приймав участь у будівництві будинку, будував його, фінансово участі не приймав. Свідок зазначив, що [PERSON] працювала у магазині, як довго він не знаю, фінансово [PERSON] свідок не допомагав. Допитана у судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживала по [ADDRESS] з 1979 року по 2008 рік. Стосовно спільного проживання [PERSON] та [PERSON] свідок пояснила, що вони ходили один до одного, за адресою [ADDRESS] , [PERSON] разом з [PERSON] та двома доньками проживала приблизно півроку у зв`язку з тим що їй не було де жити, оскільки її будинок ремонтувався. З [PERSON] жив його менший син, а [PERSON] то приходила та уходила. З 2008 року почалось будівництво вдома у [PERSON]. [PERSON] дійсно приймав участь у будівництві будинку, однак брат свідка, [PERSON] , платив йому за виконання робіт. Фінансову допомогу на будівництво будинку позивач не надавала та самостійну участь у будівництві позивач не приймала, їжу робітникам не готувала. Копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 27 вересня 2017 року підтверджується факт смерті [PERSON] [INFO] . Згідно копії рішення довідки Військово-цивільної адміністрації м. Мар`їнка та с. Побєда від 27 червня 2019 року за № 1597 [PERSON] зареєстрована у [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: [PERSON] , [PERSON] (донька), [PERSON] (донька). Копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 29 травня 2012 року підтверджується, що [PERSON] народилась [INFO] та її батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З копії постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії вбачається, що [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім`я її доньки [PERSON] , народження [INFO] після смерті її батька [PERSON] , померлого [INFO] у зв`язку з відсутністю у заявника правовстановлюючих документів, що підтверджують право власності померлого на нерухоме майно. З копії долученої до позовної заяви [PERSON] зустрічної позовної заяви [PERSON] про визнання права власності вбачається, що [PERSON] у зустрічній позовній заяві вказує, що її син [PERSON] проживав у цивільному шлюбі з позивачкою та від цього шлюбу у них народилась донька [PERSON] , [INFO] . Відповідно до умов нотаріального посвідченого договору дарування житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами від 09 жовтня 2007 року, копія якого наявна в матеріалах справи, даритель передав, а одарований прийняв у власність житловий будинок [ADDRESS] . Як вбачається з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 171825147 будинок житловий з господарськими будівлями та спорудами, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно висновку про ринкову вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами ринкова вартість житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , складає 125500 (сто двадцять п`ять тисяч п`ятсот) гривень. Як вбачається з копії технічного паспорту вбачається, що за адресою: [ADDRESS] розташовані наступні об`єкти: житловий будинок - А1 (незакінчене будівництво), літня кухня - Е1, тамбур до літньої кухні - е1, сарай - Г1, сарай - С1, вбиральня - У1, душ - Д1, погріб - П1, фундамент під господарську будівлю - ф, колодязь - к, ворота - №1, паркан - № 2. Відповідно до довідки з РКП «Мар`їнське БТІ» за № 06-918 від 09.11.2018 року право власності на житловий будинок (рік будівництва до 1917 р.) з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] , зареєстровано 27.10.2007 р. РКП «Мар`їнське БТІ» (реєстраційний номер: 19507632; номер запису: 443 в книзі 2-74) за [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого (09.10.2007 р. Леоновим С .І. , приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу, реєстр № 2096. При проведенні поточної технічної інвентаризації 22.10.2018 р. вищезазначеного об`єкта нерухомого майна виявлені наступні будівлі та споруди: 1) незавершений будівництвом житловий будинок - 84 % будівельної готовності, А-1. (начало будівництва 2008 р.); 2) господарські будівлі та споруди: літня кухня-сарай, Е-1 (1979 р.), тамбур до літньої кухні-сараю, е-1 (2007 р.), сарай, Г-1 (2007 р.), сарай, С-1 (2007 р.), вбиральня, У-1 (2007 р ), душ, Д-1 (2007 р.), погріб, П-1 (1979 р.), фундамент під господарську будівлю, ф (1979), колодязь, к (2008 р.), ворота, №1 (2008 р.), паркан, №2 (2008 р.). 3 зазначені у договорі дарування, посвідченого 09.10.2007 р. Леоновим С. І. приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу, реєстр № 2096: житловий будинок (рік будівництва до 1917 р.) з тамбуром до житлового будинку (1970 р.), А-1, загальною площею 35,6 кв.м., житловою площею 20,9 кв.м., А-1, сарай, Б-1 (до 1917 р. будівництва), ворота, №1, паркан, №2 - розібрані. Як вбачається з податкової накладної від 23 жовтня 2008 року за порядковим номером 2740 приватна особа [PERSON] придбала у ВАТ «Красногорівський вогнеупорний завод» наступні товари: фасонні вироби ДКР-1 31019, фасонні вироби ДКР-1 ДС-16, фасонні вироби ДКР-1 ДЛ 1-1,2 № 5 (1, 72), дерев`яні піддони одинарні, загальна сума з ПДВ становить 1551 гривню. Згідно копії платіжної вимоги-доручення № 2740 грузоотримувачем вищенаведених матеріалів є саме приватна особа [PERSON] . З платіжних документів за електроенергію вбачається, що особовий рахунок [NUMBER] закріплений за [PERSON] , якому нараховувались відповідні суми за користування електроенергією: 42 гривні 05 копійок - місяць за який нараховано вказану вартість встановити неможливо внаслідок неналежної якості долученого документу, 42 гривні 05 копійок - за кожен наступний місяць: листопада, грудень, січень, в останньому платіжному документів місяць не зазначений, проте сума залишається незмінною - 42 гривні 05 копійок. На підтвердження заявлених позовних вимог позивачем також долучено до позовної заяви копії 9 фотографій на яких зображені [PERSON] , [PERSON] та їх донька. Як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 26 лютого 2008 року між [PERSON] та [PERSON] було розірвано шлюб, про що в книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено відповідний актовий запис за № 359 від 25 грудня 2007 року. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до частини другої статті 3 Сімейного кодексу України (далі -СК України) сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Статтею 25 СК України передбачено, що жінка та чоловік можуть одночасно перебувати лише в одному шлюбі. Жінка та чоловік мають право на повторний шлюб лише після припинення попереднього шлюбу. Згідно з частиною першою статті 36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до частиною першою статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Згідно з частиною першою статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. За змістом статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 3.06.99 №5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Звертаючись до суду з позовом [PERSON] вказувала, що вона з серпня 2005 року проживала у цивільному шлюбі з [PERSON] та була пов`язана з ним спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, спільно планували щоденне життя. За загальними правилами доказування кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обгрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Надаючи правову оцінку показами свідків, допитаних у судовому засіданні, суд зазначає наступне. Свідки [PERSON] та [PERSON] зазначили про спільне проживання [PERSON] та [PERSON] , водночас покази даних свідків мають суттєву розбіжність яка у часі з якого почалось таке проживання, так, один зі свідків вказав, що таке спільне проживання почалось з 2005 року, інший свідок зазначив про 2008 рік. Окрім того, надаючи пояснення вказані свідки зазначаючи про спільне проживання однією [PERSON] та [PERSON] також згадували про наявність межі між їх будинками, тобто фактично стверджували про наявність відокремленого майна, та усвідомлення вказаними особами свого проживання як , що, в свою чергу, породжує обґрунтовані сумніви в достовірності показів даних свідків про спільне проживання саме однією сім`єю. Крім цього, покази даних свідків прямо суперечать показам [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] які зазначають що спільне проживання [PERSON] та [PERSON] мало тимчасовий характер, тривало від півроку до двох та мало місце саме під час здійснення ремонту в будинку [PERSON] та під час її вагітності, а після настання вказаних подій дані особи жили окремо, однак [PERSON] міг навідувадись, жити у [PERSON] , що, в розумінні суду, не відповідає конструкції життя однією сім`єю та виникнення подружніх відносин. Суд критично відноситься до показів [PERSON] , оскільки останній є батьком позивача та свої покази з приводу спільного життя надавав саме зі слів позивача, тобто першоджерелом його показів був саме позивач, а не самостійне сприйняття вказаним свідком об`єктивних обставин суспільного життя. Щодо питання оцінки показів свідків суд також приймає до уваги висновок Верхвного суду, висловлений у постанові від 14 лютого 2018 року по справі 129/2115/15-ц за яким для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу та визнання майна спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Вказані обставини судом не встановлено, а покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. Стосовно письмових доказів суд зазначає наступне, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю позивач долучив до позовної заяви 9 фотографій, оригінали яких були надані для огляду в судовому засіданні. На 1 та 4 фотографіях зображені [PERSON] та [PERSON] з малолітньою дитиною на відпочинку на морському узбережжі. На більшій кількості фотографій зафіксована дитина позивача від першого шлюбу, а не спільна дитина з [PERSON] . На 3 та 6 фотографіях зображений [PERSON] та малолітня дитина та, виходячи з навколишньої обстановки вказані фотографії зроблені в паркі розваг та в будинку відповідно. На п`ятій фотографії зафіксовані [PERSON] та [PERSON] з малолітньою дитиною в будинку. На інших фотографіях (7 та 9 фото) зображені [PERSON] поблизу груди шлакоблоку та на фоні вантажного автомобілю, на 8 фотографії зображена малолітня дитина на подвір`ї будинку. [PERSON] на фотографіях 7, 8 та 9 відсутній. Щодо посилань позивача про використання спільних коштів в період сумісного проживання однією сім`єю суд зазначає наступне. З копії податкової накладної від 23 жовтня 2008 року за порядковим номером 2740 вбачається, що фасонні вироби та дерев`яні піддони одинарні були придбані саме [PERSON] , будь-яких відомостей про участь [PERSON] у здійсненні угоди з купівлі-продажу вказаних матеріалів податкова накладна не містить. Складовою частиною вказаної податкової накладної є платіжна вимога-доручення № 2740 в якій також відсутні відомості стосовно [PERSON] , оскільки грузоотримувачем за вказаною платіжною вимогою-дорученням є особа, яка придбала товар - [PERSON] , а не [PERSON] , яка, у випадку наявності спільного бюджету, могла б бути грузоотримувачем, що свідчило б про її участь у веденні спільного господарства. Так само платіжні документи за електроенергію виписані на ім`я саме [PERSON] та в них відсутні будь-які відомості стосовно того, що вказані платіжні документи були складені [PERSON] . Оскільки позивачем порушено питання щодо правовідносин зі споживання електричної енергії суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні підтверджуючі дані про участь саме [PERSON] у сплаті витрат за споживання електроенергії, або ж про надання грошових коштів останньою на вказані цілі, що цілком могло б бути наявним у випадку наявності подружніх відносин, зокрема у разі ведення спільного бюджету, наявності спільних витрат на утримання сім`ї. Судом враховується також правовий висновок Верховного суду, викладений в постанові від 15 серпня 2019 року по справі 588/350/15 згідно якого факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не можуть свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні подружжю. Вказана правова позиція Верховного суду узгоджується з висновками, викладеними в постанові Верховного суду від 25 січня 2018 року за результатами розгляду справи 337-5266/15-ц в якій зазначено, що ст.74 СК поширюється на правовідносини між чоловіком і жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності в сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Зі змісту заявлених позовних вимог слідує, що позивач просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з серпня 2005 року по травень 2017 року. Вирішуючи питання щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу суд повинен дослідити, зокрема, часовий проміжок часу протягом якого існували фактичні шлюбні відносини, водночас, позивач, зазначаючи про початок шлюбних відносин без реєстрації шлюбу з серпня 2005 року, не надав доказів на підтвердження виникнення вказаного юридичного факту саме з 2005 року та саме з серпня, при цьому цивільне процесуальне законодавство саме на позивача покладає обов`язок довести наведені ним обставини справи. У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Вказані роз`яснення Пленуму Верховного Суду України знайшли своє подальше відображення в Постанові Верховного суду від 25 квітня 2019 року по справі 759/4596/18 в якій Верховний суд робить зазначає, що для застосування положень статті 74 СК України необхідною умовою є, зокрема, встановлення факту неперебування осіб у будь-якому іншому шлюбі. Зважаючи на те, що [PERSON] у період до 25 грудня 2007 року перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , вказаний факт спростовує твердження позивача про можливе проживання однією сім`єю з 2005 року. При цьому всі свідки по справі пояснили, що в 2014 році [PERSON] та [PERSON] поїхали до Росії а через деякий час до м. Мар`їнка повернулась лише [PERSON] , в той час як [PERSON] залишився на тимчасово окупованій території України, що свідчить про неспроможність доводів позивача про проживання однією сім`єю з [PERSON] після повернення з Росії та до 2017 року. Таким чином, суд приходить до висновку, що подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, здійснення витрат в інтересах сім`ї, придбання будь-якого іншого майна, необхідного у повсякденному побуті, виникнення взаємних прав та обов`язків подружжя у зв`язку з чим позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу задоволенню не підлягає. Покази допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON] викликають обґрунтовані сумніви у достовірності наданих відомостей та не дають можливості однозначно стверджувати про наявність спільного сімейного життя між [PERSON] та [PERSON] , спростовуються показами інших допитаних у судовому засіданні свідків у зв`язку з чим за відсутності інших доказів не може бути встановлений факт спільного проживання чоловіка та жінки без реєстрацією шлюбу. Жодних інших належних письмових доказів, які б підтверджували доводи позивача щодо існування між ним та відповідачем відносин, притаманних подружжю, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та побуту, та придбання спірного житлового будинку за їх спільні сумісні кошти або спільною працею у матеріалах справи відсутні. Наявність у сторін по справі спільної доньки не може свідчити про наявність у сторін по справі спільного бюджету, ведення спільного господарства, спільних витрат та придбання іншого майна в інтересах сім`ї, а свідчить лише про те, що [PERSON] та [PERSON] мали відносини як чоловік та жінка, проте не свідчить про утворення родини та спільність побуту. За відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, відсутні і підстави, передбачені 74 СК України вважати майно (об`єкт незавершеного будівництва) таким, що належить на праві спільної сумісної власності сторонам, як жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою. Крім цього, суд вважає за необхідне зазначити, що під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого під час проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, слід встановити не лише обставини щодо факту спільного проживання сторін у справі, а й ті обставини, що спірне майно було придбане сторонами внаслідок спільної праці. Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові Верховного Суду України від 23 вересня 2015 року у справі № 6-1026цс15 майно, набуте під час спільного проживання особами, які не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою, є об`єктом їхньої спільної сумісної власності, якщо: 1) майно придбане внаслідок спільної праці таких осіб як сім`ї (при цьому спільною працею осіб слід вважати їхні спільні або індивідуальні трудові зусилля, унаслідок яких вони одержали спільні або особисті доходи, об`єднані в майбутньому для набуття спільного майна, ведення ними спільного господарства, побуту та бюджету); 2) інше не встановлено письмовою угодою між ними. У зв`язку із цим суду під час вирішення спору щодо поділу майна, набутого сім`єю, слід установити не лише факт спільного проживання сторін у справі, а й обставини придбання спірного майна внаслідок спільної праці. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України, частина третя статті 368 ЦК України), відповідно до частин другої, третьої статті 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Такий висновок відповідає висновкам, викладеним у Постанові Верховного Суду України від 09 жовтня 2019 року у справі № 509/5351/15-ц (провадження № 61-27160св18). Водночас, позивачем на виконання свого процесуального обов`язку з доведення обставин справи, на які він посилається як на підставу для задоволення своїх позовних вимог, не було надано суду належних і допустимих доказів, що незавершений будівництвом житловий будинок акумулював у собі грошові активи саме [PERSON] та [PERSON] , а навпаки, матеріалами справи підтверджується участь тільки [PERSON] у будівництві будинку, оскільки саме останнім, згідно податкової накладної, придбавались будівельні матеріали та саме за його кошти, як вбачаєтсья з показів свідків, здійснювалось будівництво будинку, так само суд зазначає, що [PERSON] могла не надавати грошові кошти на вказану мету, однак у випадку усвідомлення та сприйняття спірного будинку саме у якості спільної сумісної власності [PERSON] могла своєю працею приймати участь у будівництві будинку (поклейка шпалер, шпаклювання та інші види помірно тяжкої праці, яка б могла виконуватись саме особою жіночої статі, або у якій остання могла б приймати другорядну, допоміжну участь), водночас суду не надано жодного доказу на підтвердження вказаного. Крім цього суд зазначає, що жоден зі свідків не підтвердив участь [PERSON] у здійсненні будівництва спірного будинку, в свою чергу участь батька [PERSON] у будівництві будинку для визнання спірної нерухомості спільною сумісною власністю не має правового значення, оскільки таке майно повинно бути створене, придбане спільною працею членів сім`ї, в той час як зі змісту заявлених позовних вимог сім`ю, тобто спільно проживав, мав спільний побут та взаємні права і обов`язки, [PERSON] утворював саме з [PERSON] . Також, окрему увагу суд приділяє факту отримання грошових коштів від [PERSON] за виконану роботу з будівництва будинку батьком [PERSON] , що підтверджується показами свідка [PERSON] . У відповідності до ч. 7 ст. 81 ЦПК України суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумнів у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до положень ст. 83 ЦПК України позивач повинен подати докази разом з поданням позовної зави. Якщо докази не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасники справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу. Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. На позивача покладений обов`язок з врахуванням предмету і підстав позову довести в суді ті обставини на які він посилається, як на підставу своїх позовних вимог і відповідно, що є підстави до застосування до спірних правовідносин відповідних положень чинного законодавства України. Тобто, позивач повинен був довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ЦПК України, зазначені ним обставини. Однак таких доказів він не надав і не ставив перед судом питання про їх витребування. Відповідно до ч. 1 ст.141 ЦК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи той факт, що сплата судового збору була відстрочена позивачу за його власним клопотанням згідно ухвали суду від 18 жовтня 2019 року до ухвалення судового рішення по справі, у зв`язку з чим відповідний судовий збір за подачу позовної заяви не був сплачений, суд приходить до висновку, що судовий збір у розмірі 1536,8 гривень підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved