Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просила визнати право особистої приватної власності на квартиру № 59, що знаходиться в м. Каховка, Херсонської області по проспекту Ворошилова, 22, загальною площею 51,1 кв.м., житловою площею 28,6 кв.м. та визнати відповідача, таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою № 59, що знаходиться в м. Каховка, Херсонської області по проспекту Ворошилова, 22, з примусовим зняття його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позову зазначається, що з 29 серпня 1992 року по 25 вересня 2015 року позивач перебувала у шлюбі з відповідачем. 20 липня 2000 року [PERSON] придбала квартиру № 59, що знаходиться в м. Каховка, Херсонської області по проспекту Ворошилова, 22. Зазначена квартира була придбана за власні кошти позивача, а тому не є спільною сумісною власністю подружжя та не може бути розподілена. Крім того, відповідач більше року не проживає в спірній квартирі та у нього є особисте житло в якому він на цей час проживає. Таким чином, позивач вважає, що є підстави для визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням в квартирі № 59 в м. Каховка по вул. Ворошилова, 22. Позивач та представник позивача в судовому засідання позовні вимоги підтримали з підстав зазначених в позовній заяві та просили їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, з позовними вимогами згоден у повному обсязі. Треті особи у судовому засіданні також позовні вимоги [PERSON] визнали та просили їх задовольнити. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для частково задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 29 серпня 1992 року по 25 вересня 2015 року. 20 липня 2000 року [PERSON] придбала квартиру, що розташована в [ADDRESS]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя.. За змістом ст. 57 Сімейного кодексу України, вбачається, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є, зокрема, майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто. Як вбачається з матеріалів справи, позивачем спірну квартиру придбано 20 липня 2000 року. Одночасно, 20 липня 2000 року мати позивача [PERSON] отримала від реалізації власної квартири № 7 в с. Коробки, Каховського району Херсонської області, вул.. 40 років Перемоги, 12, грошові кошти у розмірі 2800 дол. США.. Кошти отримані матірю під час продажу власної квартири були передані донці [PERSON] для придбання квартири в [ADDRESS]. Факт передавання грошей матірю позивачу підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON], які виступали зі сторони власника квартири [ADDRESS] та одночасно між [PERSON] та [PERSON] було складено розписку про отримання грошей, свідками укладання якої також виступали [PERSON] та [PERSON]. Судом також прийнято до уваги, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], яка йому подарована 17 вересня 2002 року, і, крім того, відповідач не заперечує проти задоволення позовних вимог [PERSON] та . Відповідно до ст. 405 Цивільного кодексу України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. ст. 321 та 391 ЦК України). Як встановлено матеріалами справи, позивач є власниками квартири [ADDRESS]. Відповідач зареєстрований за вказаною адресою, але фактично проживає за адресою: [INFO], тобто у квартирі яка належить йому на праві власності. Згідно ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З урахуванням всього вищевикладеного та встановлених обставини справи, позовні вимоги [PERSON] в частині визнання права особистої приватної власності на квартиру та визнання відвідача, таким що втратив право користування спірною квартирою є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: partial