Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: м.Одеса, вул. Проф.Каришковського, буд.22. \~Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що за вищевказаною адресою зареєстрована та проживає разом з донькою [PERSON]М та онуком [PERSON], там же з 22.06.1984 зареєстрований і відповідач [PERSON] З лютого 2014р., відповідач, з яким позивач знаходилась у шлюбі, в даному будинку не проживає без поважних причин, виїхав на постійне місце проживання в інше місце, його особистих речей в будинку немає, обовязки наймача він не виконує. Наявність реєстрації колишнього чоловіка в будинку перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю та призводить до додаткових витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Сторони, повідомлені належним чином, в судове засідання не зявились, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. В матеріалах справи наявна заява позивача про підтримання позовних вимог та клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому вона також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 16 квітня 1979 р., посвідченого нотаріусом Четвертої Одеської державної нотаріальної контори [PERSON], [PERSON] продала, а [PERSON] купила 27/50 частин цілого житлового будинку з надвірними господарчими спорудами, що знаходиться в м. Одесі, по вул.Більшовицькій під №22 (а.с.11-13). Вищевказаний договір 25.04.1979 р. було зареєстровано в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації за №253 в книзі №185, на сторінці №59. 12 травня 1984 р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб та після реєстрації шлюбу дружина змінила прізвище з «Пантюк» на «Савельєва» (а.с.28) Шлюб між сторонами розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 22.09.2010р., виданим Другим Суворовським відділом РАЦС ОМУЮ, актовий запис №205 (а.с.14). З 22 червня 1984 року відповідач [PERSON] як чоловік власниці, був зареєстрований за вказаною адресою (а.с.30). Не проживання відповідача в квартирі підтверджується письмовим актом про непроживання від 25.05.2015 р., підписаним сусідами [PERSON]Л та [PERSON], підписи яких завірено головою органу самоорганізації населення комітету мікрорайону «Балтський» у м. Одесі [PERSON] та секретарем Вегержинською Л.Н. (а.с.15), у якому зазначається, що [PERSON] з 23.02.2014 року не проживає в [INFO]. Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач понад один рік без поважних причин не проживає у вказаній квартирі.

Outcome: approved