Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] , треті особи: Служба у справах дітей Дніпровської районної адміністрації, про позбавлення його батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивачка вказує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] зареєстрованого 31 липня 2003 року, актовий запис № 952, відділу реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, який було розірвано 25 листопада 2010 року, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 1046. З моменту розлучення позивач фактично з відповідачем не проживають, спільного господарства не ведуть. Відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, не цікавиться її життям, не відвідував і не відвідує її вдома, з 25.11.2010 р не бачився із донькою. Ніякої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не піклується про її фізичний і духовний розвиток, не спілкується з дитиною. Разом з цим, вважає, що відповідач не справляється зі своїми батьківськими обов`язками, виконувати їх у майбутньому також не збирається, що свідчить про те, що він самоусунувся від виконання батьківських обов`язків. Враховуючи вказане, позивач просить позов задовольнити. Представник позивача у судому засіданні пояснив, що відповідач не спілкується з донькою з 2010р., зазначив, що з дня пред`явлення позову відповідач з дитиною ні разу не бачився і не спілкувався, а тому просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] 20.05.2019р. подав до суду заяву, в якій не заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Представник служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з?явився, до суду подано заяву, в якому в.о. начальника служби Грищенко Л. просить прийняти рішення в найкращих інтересах дитини та розглядати справу без присутності представника служби. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] виданого 31.03.2006р. відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до характеристики, [PERSON] , [INFO] , навчається в Київській інженерній гімназії з 01.09.2012 р. старанна, дисциплінована, уважна учениця. Володіє навчальним матеріалом на достатньому рівні. Мати дитини, [PERSON] , приділяє належну увагу вихованню та навчанню доньки, систематично відвідує батьківські збори, бере участь у суспільному житті класу. 18.06.2019 року за вих. №103/5487/41/3 Дніпровською районною в м. Києві державною адміністрацією надано висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . Згідно статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством. У відповідності до ст. 150 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків виражається у тому, що вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини; не спілкуються з дитиною взагалі, що порушує нормальне самоусвідомлення дитини; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. З огляду на викладене батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини, поведінка батьків повинна бути такою, щоб дитина сама тягнулася до них. Згідно положення пункту 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав» № 3 від 30.03.2007 року із змінами від 19.12.2008 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Для позбавлення батьківських прав мало впевнитися в невиконанні обов`язків по вихованню. Належить також встановити, що особа ухиляється від їх виконання свідомо. А це означає, що вона вперто та систематично, незважаючи на всі заходи попередження, продовжує не виконувати свій батьківський обов`язок. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері (батька), так і для дитини. Це означає, що позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. Як вже зазначалось вище, застосується ця міра судом тоді, коли всі інші засоби впливу виявились безрезультатними. В силу ч. 4 і ч. 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов`язковою є участь органу опіки та піклування, який подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно із ч. 1 ст. 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підстави своїх вимог або заперечень, надавши докази відповідно до вимог ст.ст. 77-80 Цивільного процесуального кодексу України. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до ч. 1 ст. 77 Цивільного процесуального кодексу України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Таким чином, належними вважатимуться докази, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення сторін або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Вони мають належати до складу підстав позову або підстав заперечень проти нього і характеризуватися значущістю для визначення спірних правовідносин та зумовленістю цих фактів нормами матеріального права. У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, повинна довести, що батьки (один із батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один із батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки. Враховуючи те, що відповідач фактично самоусунувся від належного утримання та виховання доньки і не бажає змінити своє ставлення до її виховання, та з урахуванням висновку про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] ., а також визнання відповідачем позову, суд дійшов висновку про наявність правових підстав у позбавленні батьківських прав відповідача [PERSON] відносно доньки [PERSON] , [INFO] . На підставі викладеного та

Outcome: approved