Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просила визначити місце проживання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], разом з нею за адресою: пр. Азовський, 21/ [ADDRESS], визначивши [PERSON] час для особистого спілкування з донькою відповідно до висновку органу опіки та піклування виконкому бердянської міської ради від 01.11.2017 року №01-6883/47, а саме: один з вихідних днів з 9.00 до 13.00 та в один із будніх днів з 16.00, забираючи доньку з дитячого садка до 20.00, в присутності матері; стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи стягнення з 07 серпня 2017 року і до повноліття дитини, та судові витрати в розмірі 640 грн. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що з 01 серпня 2014 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON] [INFO]. 01 червня 2016 року відповідач пішов із сімї та став проживати з іншою жінкою. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 01 серпня 2017 року шлюб між сторонами був розірваний. Малолітня донька [PERSON] до і після розлучення проживає з нею та її старшим сином [PERSON], [INFO], в належній її матері квартирі №12, що знаходиться за адресою: м. Бердянськ, пр.. Азовський, 21/ вул. Шевченка, 1. До червня 2017 року вона, на прохання відповідача, постійно дозволяла останньому брати доньку до себе для спілкування. Проте, з червня 2017 року відповідач самовільно, не погодивши з нею, почав несвоєчасно повертати доньку, почав їй погрожувати забрати доньку та відвести її на свою батьківщину в Полтавську область. В судовому засіданні [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні не заперечував проти визначення місця проживання доньки з матірю та стягнення з нього аліментів на утримання доньки в розмірі 2000 грн. щомісячно. Представник органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради за довіреністю [PERSON] надала висновок від 01.11.2017 року №01-6883/17 про доцільність визначення місця проживання малолітньої [PERSON], [INFO], з матірю з встановленням батьку часу для особистого спілкування з донькою. Заслухавши учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі та мають доньку [PERSON], [INFO], яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилася проживати з матірю. В червні 2017 року між сторонами виник спір щодо місця проживання малолітньої доньки. За правилами ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і розірвання шлюбу між ними не впливає на обсяг їх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою. За положеннями ч. ч. 1, 2 ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Преамбулою Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 грудня 1991 року (далі - Конвенція) визнається, що дитині для повного і гармонійного розвитку її особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові і розуміння. Відповідно до ст. 3 Конвенції у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно з положеннями ст. З зазначеної Конвенції держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. При цьому поняття розлучення слід тлумачити з огляду на право одного з батьків на спілкування з дитиною та обов'язок другого з батьків надати можливість для такого спілкування. Крім того, відповідно до положень принципу № 7 абз. 2 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією № 1385 Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року, найкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, на кому лежить відповідальність за її навчання: ця відповідальність лежить перш за все на батьках. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв'язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Також при розгляді справ щодо визначення місця проживання дитини необхідно виходити з балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов'язком батьків діяти в її інтересах. З огляду на викладене та в контексті першочергового врахування саме інтересів дитини, які переважають над інтересами батьків, вимог сімейного законодавства України, законодавства України про охорону дитинства та положень Конвенції про права дитини, яка набрала чинності для України 27 лютого 1991 року, суд враховує визнання відповідачем позову, висновок органу опіки та піклування виконкому Бердянської міської ради від 01.11.2017 року №01-6883/17, ставлення батьків до виконання своїх батьківських обовязків, вік дитини, і приходить до висновку про необхідність задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з матірю з визначенням [PERSON] часу для особистого спілкування з донькою, таким чином: один з вихідних днів з 9.00 до 13.00 та в один із будніх днів з 16.00, забираючи доньку з дитячого садка до 20.00, в присутності матері. Окрім того, позивач та відповідач не досягли згоди щодо участі останнього в матеріальному забезпеченні дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Частиною 2 ст. 18 СК України передбачено, що суд застосовує ті способи захисту прав або інтересів учасників сімейних відносин, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Згідно із ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Статтями 181, 183 СК України встановлено що одним із способів утримання дитини є сплата аліментів за рішенням суду, які присуджуються у частці від доходу її матері (батька) і (або) у твердій грошовій сумі. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих \~\~норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» N 3 від 15.05.2006 року за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька (ст. 183 цього Кодексу) або в твердій грошовій сумі (ст. 184 СК) і виплачуються щомісячно. Визначаючи розмір аліментів, суд враховує визнання позову відповідачем, стан здоровя та матеріальне становище сторін, рівний обовязок обох батьків брати участь в утриманні дитини, відсутність у відповідача стабільного заробітку, і вважає за можливе стягнути аліменти у твердій грошовій сумі в розмірі 2000 грн. щомісячно. Згідно ч.1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову.

Outcome: approved