Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивовані тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача в даній квартирі зареєстровані [PERSON] (син позивача), [PERSON] (дружина сина) та [PERSON], [INFO] (онука). [PERSON] після розірвання шлюбу з сином позивача з вересня 2014 року виїхала з квартири та більше в ній не зявлялась. Перебування відповідача на реєстраційному обліку спричиняє позивачеві додаткові витрати на утримання житла, а також ускладнює реалізацію її права власності на квартиру. Представник позивача в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити. В заяві наданої суду, у разі задоволення позову наполягала на повернені сплаченого судового збору за подачу позову до суду. Відповідач в судовому позовні вимоги визнала не заперечувала проти їх задоволення, однак заперечувала проти стягнення з неї суми судового збору. Зясувавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Крім позивача в даній квартирі зареєстровані: [PERSON] - син, [PERSON] невістка та [PERSON] онука (довідка КП «Таврійський» № 1340 від 09.08.2015 року). 14.11.2014 року рішенням Суворовського районного суду м. Херсона шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Допитана в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснила, що дійсно відповідач вже більше року не проживає в квартирі позивача, в ній не зявляється та особистих речей не має. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до положення ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 156 ЖК України з урахуванням положень ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному відповідно до угоди з власником. Частиною 2 ст. 405 ЦК України визначено, що член сімї власника житла втрачає право користування житлом у разі відсутності члена сімї без поважних причин понад один рік. Таким чином, належними та допустимими доказами було доведено те, що відповідач не проживає у квартирі позивача більше року, сторони не спілкуються, також відповідачем визнано позовні вимоги, відтак вони є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України, враховуючи те що, представник позивача наполягала на поверненні сплаченого судового збору, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються з судового збору у розмірі 487,2 грн.

Outcome: approved