Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] з позовними вимогами про позбавлення відповідача батьківських прав щодо його неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] та стягнення з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від доходу позивача, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що її онука [PERSON] проживає разом з нею та своїм дідусем [PERSON]. Мати дитини, [PERSON] померла [INFO]. Відповідач, як батько дитини вихованням і матеріальним утриманням доньки не займається, оскільки вже близько семи років проживає в Російській Федерації. Вихованням дитини займається вона та дідусь [PERSON]. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідач в судове засідання не з'явився. Надав суду письмову заяву про те, що він не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав відносно його доньки, [PERSON], та не заперечує проти стягнення з нього аліментів на її утримання; просив слухати справу за його відсутності. Крім того, відповідачем до судового засідання було надано письмову згоду, відповідно до якої він відмовляється від неповнолітньої дитини [PERSON] на користь [PERSON] в зв'язку з тим, що в даний час не може повноцінно її виховувати. Представник відповідача в судовому засіданні позов визнала у повному обсязі. Представник Служби у справах дітей Олександрійської міської ради у судовому засіданні просила позов задовольнити, посилаючись на відсутність виконання батьківських обов'язків відповідачем по відношенню до дитини. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду справи, дослідивши матеріали справи, суд установив наступні факти та відповідні їм правовідносини. Сторонами визнано та не заперечувалось, що [PERSON] є бабусею [PERSON]. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини серії [NUMBER], актовий запис №567. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 04 липня 2014 року, актовий запис №189, [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, прізвище після держаної реєстрації шлюбу чоловіка та дружини [PERSON]. Згідно свідоцтва про смерть серії [NUMBER], актовий запис 1188, [PERSON] померла [INFO]. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов, складного 09 листопада 2016 року та затвердженого директором ЗНЗ І-ІІІ ступенів №6, [PERSON] проживає по [ADDRESS] зі своєю бабусею [PERSON] та дідусем [PERSON], умови для виховання, навчання та відпочинку дитини створені. Згідно висновку Комісії з питань захисту прав дитини при Виконавчому комітеті Олександрійської міської ради №150/9/10/3 від 20.04.2017 року, [PERSON] не виконує батьківські обов'язки, а саме не цікавиться життям та здоров'ям своєї доньки [PERSON], з нею не спілкується, не допомагає матеріально, у зв'язку з чим комісія просить позбавити [PERSON] батьківських прав по відношенню до доньки [PERSON], [INFO]. Згідно рішення Виконавчого комітету Олександрійської міської ради [PERSON], [INFO], тимчасово влаштовано до сім'ї [PERSON], [INFO], за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Відповідно до п. 2 частини 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків. Пленум Верховного Суду України в п.п. 15 та 16 Постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. Оцінюючи усі докази, що є у справі у їх сукупності, які не суперечать один одному та підтверджують доводи позивача, беручи до уваги висновок органу опіки і піклування, суд вважає встановленим факт ухилення відповідача від виконання батьківських обов'язків по вихованню своєї дитини. При вирішення питання про позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] судом також враховано думку дитини, викладену у її письмовій заяві, відповідно до якої [PERSON] не заперечує проти позбавлення її батька, [PERSON], батьківських прав відносно неї. У відповідності до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Відповідач та представник відповідача визнали позовні вимоги у повному обсязі. Зі змісту ч. 4 ст. 174 ЦПК України, випливає, що у разі визнання відповідачем позову суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд відмовляє у прийнятті визнання відповідачем позову. Враховуючи викладене, та беручи до уваги той факт, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог.

Outcome: approved