Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в особистих інтересах та в інтересах неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], з позовом до [PERSON], в якому після зменшення позовних вимог просила суд вселити її з дітьми в житлове приміщення - квартиру [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що перебуваючи у шлюбі з 20 жовтня 1994 року, [PERSON] та [PERSON] побудували та у 2005 році ввели в експлуатацію нежитлове приміщення та житлове приміщення - квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом на право власності 19 грудня 2011 року рішенням Київського районного суду м. Одеси шлюб між сторонами було розірвано. Спірне житлове приміщення (квартира) використовується з січня 2009 року особисто відповідачем. Позивачці з двома дітьми доводиться проживати у її батьків, оскільки відповідач стверджує, що весь будинок 93, а зокрема і квартира у ньому, належать тільки йому особисто і створює перешкоди в користуванні вищевказаною квартирою, що і стало приводом для звернення до суду. У судове засіданні з`явився представник позивачки, підтримав позов та просив суд його задовольнити. У судове засіданні з`явився представник відповідача, який заперечував проти задоволення позову. Представники третіх осіб - прокуратури Приморського району м. Одеси та органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, які були залучені до участі у справі з метою захисту законних прав та інтересів неповнолітніх дітей, в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити, після оголошення у судовому засіданні перерви до суду не з`явились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Як встановлено судом, [PERSON] та [PERSON] одружились 20 жовтня 1994 року у Міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], та повнолітню доньку - [PERSON], 1994 року народження. Під час шлюбу [PERSON] набув у власність квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності від 22.04.2005 року, виданого виконавчим комітетом Одеської міської ради замість свідоцтва про право власності, виданого представництвом по управлінню комунальної власністю Одеської міської ради 21.11.2000 року №010833, зареєстрованого ОМБТІ та РОН 22.12.2000 року, р.№965, стор. 198, кн. 10неж. Відповідно до рішення Київського районного суду м. Одеси від 19.12.2011 року по справі №2-1315/11 (набрало законної сили 30.12.2011 року) шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Згідно з рішенням Київського районного суду м. Одеси від 05.02.2014 року по справі №1512/469/2012 за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS], загальною площею 191,2 кв.м., в тому числі житловою 114,4 кв.м., право власності на ? частину нежилих приміщень (офіс, магазин) по [ADDRESS], загальною площею 717,5 кв.м. Відповідно до рішення апеляційного суду Одеської області від 26.03.2014 року зазначене рішення Київського районного суду м. Одеси змінено в частині судових витрат, в іншій частині залишено без змін (а.с. 221-225). Таким чином, на день постановлення судом рішення по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення, [PERSON] є власниця ? квартири [ADDRESS]. Як встановлено в судовому засіданні, відповідач після розірвання шлюбу з позивачкою чинить перешкоди їй та неповнолітнім дітям для проживання у спірній квартирі. За правилами ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 4 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. За таких обставин суд, встановивши фактичні обставини справи, оцінивши докази, наявні в матеріалах справи, приходить до висновку про те, що право позивачки та її дітей на проживання та користування спірною квартирою підлягає захисту шляхом вселення, а відповідно її позов задоволенню. Враховуючи викладене,

Outcome: approved