Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням будинком № 15 по вул.Блюхера в м.Сарни Рівненської області. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені позивачем вимоги підтримала повністю, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлені до неї вимоги не визнала в повному обсязі, пояснила, що вона дійсно є зареєстрованою [INFO], однак, у вказаному приміщенні не проживає орієнтовно 6 останніх років. В обґрунтування заперечень щодо позовних вимог відповідач пояснила, що їй у вказаному житлі були створені умови, через які вона була змушена залишити житло позивача, до якого в подальшому позивач її не допустила. Крім цього, відповідач вказує, що у будинку № 15 на даний момент залишаються усі її особисті речі. Дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд дійшов до наступного. Надана позивачем копія витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 20 січня 2010 року свідчить про те, що за позивачем [PERSON] зареєстровано право власності на 1/2 частину будинковолодіння по вул.Блюхера, 15 м.Сарни Рівненської області, яка належить позивачу на праві приватної спільної часткової власності. Довідка № 3023 від 2 лютого 2016 року, видана КП «Житлосервіс», доводить, що відповідач [PERSON], дійсно зареєстрована у належному позивачу будинку. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Із позовної заяви вбачається, що позивач посилається на ті обставини, що [PERSON] тривалий час відсутня та не проживає [INFO], на підтвердження чого позивачем надані копії позовної заяви [PERSON] про стягнення аліментів, датованої 9 лютого 2012 року та рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 2 вересня 2014 року у справі про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON], відповідно до яких відповідачем особисто підтверджено факт припинення проживання за вказаною вище адресою. Однак, відповідно до вказаної вище норми особа втрачає право користування житлом у разі її відсутності понад один рік, однак, така відсутність має бути саме без поважної причини. В судовому засіданні відповідач заперечувала факт її добровільного виселення із належного позивачу будинку, зазначаючи, що в будинку і на даний момент залишаються її особисті речі. Допитана судом свідок [PERSON] підтвердила факт відсутності [PERSON] у житлі, розташованому по вул.Блюхера,15 м.Сарни Рівненської області, однак, пояснити причини її виселення та обставини, за яких це відбувалось не змогла. Крім цього, судом враховуються вимоги ч.4 ст.156 ЖК України, якою встановлено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Відповідно до ст.60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Оскільки в ході судового слідства доведено факт не проживання [PERSON] [INFO] протягом тривалого часу, однак, не надано доказів на підтвердження такої відсутності саме без поважних причин, суд вважає, що позовні вимоги позивача не підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 395, 405 ЦК України,

Outcome: dismissed