Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Позов мотивований, що [INFO] помер її чоловік [PERSON], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про його смерть, виданим Вінницьким міськвідділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 22.08.2016 р. , який на день смерті мешкав у [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка на підставі ст. 1261 ЦК України, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про одруження спадкодавця і позивача 07.09.1968 р., виданим Теплицьким райбюро ЗАГС Теплицького району Вінницької області 07.09.1968р. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла шляхом подання відповідної заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори. Також вона претендувала на отримання свідоцтв про право на частку у спільному майні подружжя, оскільки спадкове майно було придбано під час її з померлим зареєстрованого шлюбу за спільні кошти. Заповітів [PERSON] не залишав, тому спадкування має здійснюватись за законом. Крім позивача є також син померлого [PERSON] - спадкоємець за законом. Він, подав до нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, але претендує на компенсацію його частки у спадковому майні. На день смерті [PERSON] залишилось майно, а саме: земельна ділянка площею 0,0617 га, призначена для ведення садівництва, кадастровий номер 0510136600:02:003:0166, розташована в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0645 га, призначена для ведення садівництва, розташована в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0519 га, призначена для ведення садівництва, кадастровий номер 0510100000:02:003:0037, розташована в [ADDRESS]; земельна ділянка площею 0,0493 га, призначена для ведення садівництва, розташована в [ADDRESS]. Все згадане вище майно було набуто під час шлюбу позивача і спадкодавця і оформлене на його ім'я. . Позивач зазначає, що на все зазначене вище майно претендує відповідач [PERSON], заперечуючи при цьому її права, як пережилої дружини. Тому у сторін виник спір про порядок оформлення спадщини та про об'єм спадкового майна. Після звернення позивача до Першої вінницької державної нотаріальної контори їй стало відомо, що для видачі на її ім'я свідоцтв про право на спадщину, а також свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя необхідно підготувати ряд документів, у тому числі правовстановлюючі документи на кожен об'єкт нерухомого майна, зазначених вище. Оригіналів таких документів у позивача немає, оскільки вони знаходяться у відповідача, який після смерті спадкодавця забрав їх із помешкання позивача. Позивач має на руках тільки копії документів на згадані вище земельні ділянки. Тому, як зазначила позивач, вона не має можливості підготувати повний пакет документів, необхідний для оформлення її прав у нотаріуса, відповідно, змушена звертатись до суду і просити визнати за нею право власності на зазначені в позовній заяві земельні ділянки в порядку спадкування після смерті чоловіка. Після відкриття провадження в справі судом було поставлено на обговорення сторін питання про заміну відповідача по справі [PERSON] на Вінницьку міську раду, оскільки [PERSON] подав заяву про відмову від спадщини. Ухвалою суду за клопотанням позивача було залучено Вінницьку міську раду в якості співвідповідача по справі. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Також зазначили, що у позивача відсутня можливість реалізувати свої права, як спадкоємця і пережилої дружини, на зазначені в позові земельні ділянки, оскільки спадкодавець [PERSON], який купив усі ділянки (тобто уклав у встановленому порядку договори купівлі-продажу ділянок в тій чи іншій формі, сплатив за них кошти, реально виконавши умови цих договорів) не встиг отримати державні акти на вказані ділянки в порядку, передбаченому на той час чинним земельним законодавством. Порядок і процедура переходу права власності на земельні ділянки, які були закріплені в Земельному кодексі України, чинному на момент укладення [PERSON] договорів купівлі-продажу, і передбачали отримання державного акту на право власності на кожну земельну ділянку покупцем після укладення договору купівлі-продажу, були недосконалими. Вони не передбачали випадку, коли покупець земельної ділянки помер після укладення договору купівлі-продажу та його виконання, але до отримання державного акту на право власності на земельну ділянку, і, відповідно не містили передбаченої процедури реалізації прав спадкоємців такого покупця. У [PERSON] як покупця ділянок виникло право на отримання державного акту на право власності на кожну земельну ділянку. Такий же об'єм прав перейшов до позивача, як правонаступника покупця. Проте, отримати державні акти на своє ім'я позивач не може, оскільки в земельному законодавстві України стались зміни і нині Земельним кодексом України не передбачено наявність такого документа як державний акт на право власності на земельну ділянку. Тому на сьогодні відсутній безспірний адміністративний порядок оформлення чи реалізації прав позивача як пережилої дружини і спадкоємця покупця земельних ділянок [PERSON] Таким чином, є порушеними права позивача як пережилої дружини і спадкоємця. Єдиний спосіб захисту цих порушених прав - звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на кожну із зазначених у позовній заяві земельних ділянок. Позивач просила судові витрати залишити за позивачем. Відповідач [PERSON] у судове засідання 05.02.2018 р. не з'явився, про день, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином. Про причини неявки не повідомив. Раніше подав до суду письмову заяву, у якій позов визнав. Представник відповідача Вінницької міської ради в судове засідання 05.02.2018 р. не з'явилась, про день, час та місце судового засідання була повідомлена належним чином, про причини неявки не повідомила. Подала заперечення проти позову, в якому зазначила про те, що відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов»язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов»язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Набуття права власності на земельні ділянки та перехід права власності на земельні ділянки в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у сукупності : ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку Державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до ст. 1216 ЦК України не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюються дія п. 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу. Як вбачається з матеріалів справи та постанови про відмову у вчиненні нотаріальних дій, жодна із земельних ділянок, на які позивач просить визнати право власності, не зареєстрована відповідно до діючого законодавства. Заслухавши пояснення учасників справи, які з'явились у судове засідання, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню з таких підстав. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про його смерть, виданим Вінницьким міськвідділом ДРАЦС Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 22.08.2016 р., який на день смерті мешкав у [ADDRESS]. Позивач є спадкоємцем за законом після смерті свого чоловіка на підставі ст. 1261 Цивільного кодексу України, що підтверджується свідоцтвом [NUMBER] про одруження спадкодавця і позивача 07.09.68, виданим Теплицьким райбюро ЗАГС Теплицького району Вінницької області 07.09.1968 р. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла шляхом подання відповідної заяви до Першої вінницької державної нотаріальної контори, що підтверджується матеріалами відповідної спадкової справи. Позивач претендувала на отримання свідоцтв про право на частку у спільному майні подружжя, оскільки спадкове майно було придбано під час її з померлим зареєстрованого шлюбу за спільні кошти. Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна [PERSON], заповітів [PERSON] не залишав, тому спадкування має здійснюватись за законом. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є пережила дружина [PERSON] та син померлого відповідач [PERSON] На день смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0617 га, призначена для ведення садівництва, кадастровий номер 0510136600:02:003:0166, розташована в [ADDRESS], яка була набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 11.10. 2007 року за реєстром № 10634. Раніше власником вказаної ділянки була [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН, виданого Вінницькою міською Радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради № 1277 від 11.12.1997 року. Нинішня адреса ділянки відповідно до довідки Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради № П-05-121526/5-05-8 від 19.12.2017 року відповідає «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженого рішенням міської ради від 24 червня 2016 року №333. На день смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0645 га, призначена для ведення садівництва, розташована в [ADDRESS], яка була набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 10.08.2006 року за реєстром № 1273. Раніше власником вказаної ділянки була [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 1/769, виданого Вінницькою міською Радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради № 1277 від 11.12.1997 року, в якому зазначено номер ділянки «[NUMBER]». Нинішня адреса ділянки [NUMBER] відповідно до довідки Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради № П-05-121526/5-05-8 від 19.12.2017 року відповідає «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженого рішенням міської ради від 24 червня 2016 року № 333. Допитана в судовому засіданні приватний нотаріус Вінницького міського нотаріального округу [PERSON] повідомила, що нею було посвідчено 10.08.2006 року за реєстром №1273 договір купівлі-продажу земельної ділянки, відповідно до якого [PERSON] було куплено земельну ділянку [NUMBER] площею 0,0645 га, призначену для ведення садівництва, у товаристві садівників «Дружба» П'ятничанського масиву на території Вінницької міської Ради народних депутатів, яка раніше належала [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН №1/769, виданого Вінницькою міською Радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради №1277 від 11.12.1997 року. У вказаному державному акті, оригінал якого зберігається у справах нотаріуса, зазначено номер ділянки «15», але не у звичайному місці. У договорі купівлі-продажу номер ділянки «15» не був зазначений нотаріусом помилково, що є механічною помилкою. Нотаріус підтвердила, що за вказаним договором від 10.08.2006 року за реєстром №1273 [PERSON] було куплено саме земельну ділянку [NUMBER] у товаристві садівників «Дружба» П'ятничанського масиву на території Вінницької міської Ради народних депутатів площею 0,0645 га, призначену для ведення садівництва. За параметрами ділянки, вказаними у державному акті та у договорі, вказаний об'єкт нерухомого майна ідентифікується безсумнівно. Також на день смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0519 га, призначена для ведення садівництва, розташована в [ADDRESS], яка була набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу у простій письмовій формі від 28 грудня 2004 року, який було визнано дійсним рішенням третейського суду для вирішення конкретного спору від 21.01.2005 року у складі третейського судді Зазгарської Л.В., справжність підпису третейського судді на якому засвідчено [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 21.01.2005 року за реєстром № 102. Раніше власником вказаної ділянки була [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на земельну ділянку серії ЯА № 097522, виданого Вінницькою міською радою 27 грудня 2004 року на підставі договору купівлі-продажу від 29.03.2000 року, № 157, зареєстрованого в книзі реєстрації державних актів за № 5/1-178, у якому зазначено кадастровий номер ділянки 0510100000:02:003:0037. Нинішня адреса ділянки №6 відповідно до довідки Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради № П-05-121526/5-05-8 від 19.12.2017 року відповідає «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженого рішенням міської ради від 24.06. 2016 року № 333. Також на день смерті [PERSON] залишилась земельна ділянка площею 0,0493 га, призначена для ведення садівництва, розташована в [ADDRESS], яка була набута [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу земельної ділянки, посвідченого [PERSON], приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу, 14 березня 2002 року за реєстром № 704. Раніше власником вказаної ділянки була [PERSON] на підставі державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 1/765, виданого Вінницькою міською Радою народних депутатів 12.01.1998 року на підставі рішення виконкому цієї ж ради № 1277 від 11.12.1997 року, в якому також зазначено номер ділянки «11». Нинішня адреса ділянки №11 відповідно до довідки Департаменту архітектури та містобудування Вінницької міської ради № П-05-121526/5-05-8 від 19.12.2017 року відповідає «Переліку назв вулиць, проспектів, бульварів, провулків, проїздів, площ м. Вінниці», затвердженого рішенням міської ради від 24.06.2016 року за № 333. Всі згадані вище земельні ділянки були набуті під час шлюбу позивача і спадкодавця [PERSON] та оформлені на його ім'я. Права позивача на зазначені ділянки, як пережилої дружини та спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину, на момент подання позову були порушені та не визнавались відповідачем [PERSON], який як зазначала позивач, претендує на зазначене вище майно, заперечує її права як пережилої дружини і не надає оригінали наявних у нього документів на земельні ділянки. Після відкриття провадження в справі та витребування доказів позивач повідомила, що вони з відповідачем [PERSON] досягли згоди з приводу позовних вимог, внаслідок якої вона одержала оригінали документів на спірне майно, які надала до суду, в відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позову. Не зважаючи на це, позивач і надалі не має можливості надати нотаріусу документи, необхідні для оформлення її прав у нотаріальному порядку, про що винесено постанову від 01.07.2017 р. №1556/02-31 Першої вінницької державної нотаріальної контори про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно із ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно із ст. 1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Таким чином до позивача як до спадкоємця першої черги за законом, який прийняв спадщину, перейшли всі права [PERSON] на зазначені вище земельні ділянки, які належали йому на підставі вище наведених правочинів. Позивач зобов»язана була відповідно до ст. 1297 ЦК звернутися за видачею свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. На виконання вказаного обов'язку позивач звернулась до належного органу (державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини) у належний строк із заявою про видачу їй свідоцтв про право на спадщину на земельні ділянки. Відповідно до ст. 1299 ЦК, якщо у складі спадщини, яку прийняв спадкоємець, є нерухоме майно, спадкоємець зобов'язаний зареєструвати право на спадщину в органах, які здійснюють державну реєстрацію нерухомого майна. Право власності на нерухоме майно виникає у спадкоємця з моменту державної реєстрації цього майна. Виконати вказаний обов'язок позивач не має можливості з об'єктивних причин. Відповідно до матеріалів спадкової справи до майна [PERSON] у позивача не виникло труднощів із оформленням її прав на інше майно, яке також входило до складу спадкової маси. Проте, на своє звернення щодо оформлення її прав на спірні ділянки, позивач отримала у встановленому порядку постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Зважаючи на те, що нотаріуси, як спеціальні суб'єкти, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» є державними реєстраторами, на яких покладені функції державного реєстратора речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, то вказана постанова є належним доказом неможливості позивача реалізувати її права у нотаріальному процесі. Разом з тим, згідно з ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю а згідно з ч. 4 ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Також згідно ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути позбавлений його чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ст. 60 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як встановлено судом, жодних домовленостей про розмір часток при можливому поділі майна між позивачем та [PERSON] за його життя не було. Шлюбний договір подружжям не укладався. Таким чином позивач як пережила дружина має право на відповідну частку у спільному майні її з [PERSON] подружжя, а саме на 1/2 частку. Відповідно до ч. 1 ст. 1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, спадкове майно після смерті [PERSON] (1/2 частка кожного з об'єктів спільної власності подружжя) мало б ділитись в рівних частках між його спадкоємцями. Таких спадкоємців є двоє - це позивач як пережила дружина і син спадкодавця [PERSON] Оскільки [PERSON] подав до державної нотаріальної контори заяву про відмову від спадщини, то все спадкове майно спадкує позивач. Тому позивач обґрунтовано претендує на всі згадані вище земельні ділянки. Реалізувати свої права як пережила дружина, а також спадкові права в безспірному порядку в межах передбаченого законом порядку оформлення спадкових прав спадкоємців та пережилого з подружжя, а саме в нотаріальному процесі, позивач не може. Разом з тим, до позивача як до спадкоємця першої черги за законом, яка прийняла спадщину, перейшли всі права [PERSON] на зазначені вище земельні ділянки, які належали спадкодавцю на підставі згаданих вище документів. [PERSON] на підставі чинного на момент придбання усіх згаданих у позові ділянок, тобто в період з 2002 року по 2007 рік включно, порядку переходу права власності на земельні ділянки (ст. 125, 126 ЗК у редакції, що діяла до 05.03.2009 р.), мав в право на отримання державних актів на право власності на земельну ділянку на кожну з чотирьох придбаних ним ділянок. Строків реалізації цього права чинним на той період земельним законодавством не встановлено. Інших осіб, які мали б право на отримання державних актів на право власності на земельну ділянку на спірні ділянки немає. Чинне на період придбання [PERSON] усіх згаданих у позові ділянок земельне законодавство не містило порядку чи процедури реалізації прав спадкоємців покупця земельної ділянки, який уклавши договір купівлі-продажу земельної ділянки та виконавши його, помер до отримання ним відповідного державного акту на земельну ділянку. Відповідно такий спадкоємець міг отримати захист свого порушеного права тільки у судовому порядку. Не містить такого порядку і чинний Земельний кодекс України. Крім того, видача державних актів про право власності на земельні ділянки нині не передбачена Земельним кодексом, тому реалізувати свої права у такий спосіб (отримання державного акта) правонаступник покупця не може, не зважаючи на те, що до неї перейшли всі права спадкодавця. Відповідно до ч. 3 ст. 152 ЗК України захист прав на земельні ділянки здійснюється зокрема шляхом визнання прав а також застосування інших, передбачених законом способів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Належним та достатнім способом захисту порушеного права позивача, на переконання суду, буде визнання за нею права власності на спірні земельні ділянки, оскільки у [PERSON] як покупця ділянок виникло право на отримання державного акту на право власності на кожну земельну ділянку і такий же об'єм прав перейшов до позивача як правонаступника покупця. Отримати державні акти на своє ім'я позивач не може, оскільки в земельному законодавстві України стались зміни і нині Земельним кодексом України не передбачено такого документа як державний акт на право власності на земельну ділянку. На момент вирішення справи судом відсутній безспірний адміністративний порядок оформлення чи реалізації прав позивача як пережилої дружини і спадкоємця покупця земельних ділянок [PERSON] Відтак, право позивача на спадкування суд визнав порушеним. Єдиний спосіб захисту порушеного права - звернення до суду з позовом про визнання за нею права власності на земельні ділянки. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України. Позивач просила не стягувати судові витрати з відповідачів. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved