Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] ([INFO]) про виселення без надання іншого житлового приміщення з приватного житлового будинку розташованого за адресою провулок Степний, 12 с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. Посилалась на те, що вона є власницею житлового будинку, окрім неї проти її волі проживають її колишній чоловік [PERSON]П (який вселився у 2011 році), її донька [PERSON], із своєю дитиною [PERSON] ([INFO]) та співмешканець її доньки [PERSON] (які вселились у 2014 році). Даний будинок належить їй особисто на праві приватної власності на підставі рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.1982 року, а саме на підставі ухвали про затвердження мирової угоди між нею та [PERSON] За час спільного проживання її відносини із її колишнім чоловіком та донькою погіршились проживання разом стало нестерпним, оскільки останні систематично порушують правила співжиття, що виражається у вчиненні щодо неї психологічного насильства, що виражається у формі погроз та образ, приниження її перед сусідами та односельцями. Такі умови створюють неможливе спільне проживання в одному будинку, суперечить її інтересам, через конфлікти та сварки вона перебуває у стані психологічної напруги, страху, тривоги, в звязку з чим вимушена постійно перебувати поза межами місця мешкання, за для уникнення зустрічі з відповідачами. Для вирішення питання вона неодноразово зверталась на адресу Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та дільничного інспектора , але на зауваження працівників сільської ради та правоохоронних органів вони не реагували, натомість публічно ображали її, обмовляли, принижували. Крім того відповідачі у будинку не зареєстровані, участь в оплаті комунальних послуг приймають періодично, лише іноді сплачуючи незначну частину комунальних послуг, чим завдають їй матеріальні збитки. Відповідачі без її згоди перебудовують її житло, обмеживши їй доступ до кухні та гаражу. Її колишній чоловік [PERSON] весь час після розлучення і по даний час проживав у іншій сімї участі у вихованні дітей та утриманні будинку не брав. Її донька до переїзду у село Фонтанка проживала у [INFO] де має власне житло, крім того їй на праві власності належить земельна ділянка площею 0,092 га по вул. Дачній, 95 у с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. Її співмешканець [PERSON], який є батьком дитини її доньки, мав власне житло у селі Фонтанка, яке на даний час ним відчужено. В судовому засіданні позивачка, а у подальшому її представник просили суд задовольнити позов зазначаючи, що у разі незадоволення позову ситуація може скластися трагічно, оскільки відповідачка [PERSON] та [PERSON] є особами, які притягались до кримінальної відповідальності за споживання наркотичних засобів. В даний час вони активно не вживають наркотичні засоби, але інколи відчувається характерний запах що свідчить про куріння наркотиків. Відповідачка [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] заперечували проти задоволення позову посилаючись на його безпідставність та надуманість. Пояснили суду, що [PERSON] та [PERSON] є внутрішньо переміщеними особами та підпадають під коло осіб, на яких поширюється дія Закону «Про забезпечення праві і свобод внутрішньо переміщених осіб», які в даний час зареєстровані за адресою [INFO], але відомості щодо реєстрації не внесені до паспортів вказаних осіб, як то передбачено вимогами ст. 5 вказаного Закону. Крім того, неповнолітня дитина [PERSON] є дитиною-інвалідом. Питання неможливості проживання є надуманим та недоведеним, оскільки позивачка фактично провокує відповідачів на сварки, звертається до правоохоронних органів та органу місцевого самоврядування, а у подальшому відкликає свої заяви, так як вони не знаходять свого підтвердження. Відповідач [PERSON] пояснив у судовому засіданні, що дійсно, після розлучення між ним з позивачкую було поділено майно в результаті якого він отримав автомобіль, а його дружина, яка залишалась із дітьми даний житловий будинок, який він власноруч побудував. В даний час склалась така ситуація, що у звязку з подіями, які відбуваються на Донбасі їм ніде проживати. Але будинок великий має два поверхи і спільне проживання у ньому не створює жодних перешкод для сторін. Крім того, їх проживання не заважає позивачці здавати на літо в оренду кімнати для проживання відпочиваючих. Питання про те, що його донька та її цивільний чоловік зловживають наркотичними засобами є наклепом з боку позивачки. Оскільки їх спільна донька добре та з любовю ставиться до рідних, до людей взагалі та до тварин. Вона добра мати, дружина та донька, яка створює необхідні умови за для збереження миру у сімї та гідних умов проживання сімї. Просив суд відмовити позивачці у задоволенні позову. Відповідач [PERSON] залишив вирішення питання щодо позову на розгляд суду. Треті особи, залучені до участі у справі ухвалою суду від 28.10.2015 року орган опіки та піклування Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області та Комінтернівський підрозділ ГУ ДМС України в Одеській області в призначені судові засідання не зявились, надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність. Розглянувши поданий позов, матеріали справи, вислухавши пояснення учасників судового розгляду суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що між [PERSON]Є та її донькою [PERSON] протягом тривалого часу періодично виникають та існують неприязні стосунки. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачкою не доведено, що вона є власником житлового будинку у розумінні діючого законодавства. Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За нормами ч. 7 ст. 319 ЦК України діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобовязано допустити до користування його майном інших осіб лишу у випадках і в порядку, встановлених законом. Ухвалюючи рішення по справі суд виходив з того, що відповідно ст. 41 Конституції України право приватної власності набувається в порядку визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно ч. 2 ст. 321 ЦК України особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лишу у випадках і в порядку встановленому законом. Відповідно до ч. 1 ст. 182 ЦК України, право власності та інші речові права на нерухомі речі, обмеження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. У відповідності з ч. 2 ст. 331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив з того, що позивачкою не доведено, а судовим розглядом справи не встановлено відомостей про здійснення реєстрації права власності на нерухоме майно житловий будинку з господарчими будівлями та спорудами розташований за адресою провулок Степний, 12 с. Фонтанка Комінтернівського району Одеської області. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги надані позивакою копію ухвали Комінтернівського районного суду Одеської області від 24.12.1982 року по справі № 2-951 про затвердження мирової угоди між [PERSON] та [PERSON] та копію лише титульної сторінки технічного паспорту на садибний (індивідуальний) житловий будинок виданий КП Комінтернівське РБТІ 02.10.2002 року (а.с.8-10), оскільки дані документи є неналежними доказами та не свідчать про здійснення державної реєстрації права власності на нерухоме майно за [PERSON]. Відповідно ч. 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно ч.ч. 1-3 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. На підставі вищевикладеного, відповідно ст. 41 Конституції України, ст. ст. 182, 257, 316, 319, 321, 331 ЦК України,

Outcome: dismissed