Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Вінницького міського суду Вінницької області з позовною заявою до Подільської митниці Державної митної служби України про визнання права власності та усунення перешкод у його здійснені за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Віжницький районний відділ державної виконавчої служби Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ). Свої вимоги мотивувала тим, що на підставі заяви від 15 лютого 2019 року до митного органу, позивачкою оформлено декларування легкового автомобіля «AUDI A4», номер кузова [NUMBER] вартістю 32\~134 грн. 04 коп. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 06 березня 2019 року вищезазначеному ТЗ присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , а власником останнього зазначена [PERSON] 19 жовтня 2020 року позивачка отримала постанову про відкриття виконавчого провадження №63276060 від 13 жовтня 2020 року про примусове виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року у справі №127/4286/20, щодо конфіскації автомобіля марки «AUDI A4», номерний знак [NUMBER] . Вищезазначена постанова суду ухвалена відносно громадянки [PERSON] , що проживає в Республіці Молдова. Позивачка зазначає, що державним виконавцем протиправно визначено її боржником у виконавчому провадженні, адже вона не вчиняла адміністративне правопорушення. Також вказує, що пропущене тримісячний строк на подання заяви про примусове виконання постанови суду, а зміст постанови про відкриття виконавчого провадження не відповідає змісту резолютивної частини судового рішення. Позивачка вважає, що такими діями відповідач не визнає право останньої на ТЗ, натомість [PERSON] з квітня 2018 року мала право розпоряджатись майном ввезеним на митну територію України, оскільки відносно нього не існувало жодної заборони. За наведеного просить визнати за позивачкою право власності на автомобіль «AUDI A4», реєстраційний номер [NUMBER] , а також визнати такою, що не підлягає виконанню відносно позивачки постанова Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року та стягнути з відповідача судові витрати (а. с. 1-7). Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 05 квітня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін (а. с. 42-43). Відповідач скористався своїм правом передбаченим положеннями ст. 178 ЦПК України та 23 квітня 2021 року представником до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого позов вважає безпідставним та необґрунтованим. Крім того зазначив, що громадянка Республіки Молдова при переміщенні через митний кордон України транспортного засобу «AUDI A4» надала митному органу, як підставу такого переміщення документ, що містить ознаки підробки, чим порушила митні правила. Постановою суду від 20 лютого 2020 року, яка набрала законної сили 03 березня 2020 року, зазначений транспортний засіб конфісковано в дохід держави. Одночасно вказав, що витребуваний судом протокол про порушення митних правил від 16 січня 2020 року відсутній у відповідача, адже перебуває в матеріалах справи про адміністративне правопорушення №127/4286/20 у Вінницькому міському суді (а. с. 48-50). Позивач [PERSON] скористалась своїм правом передбаченим положеннями ст. 179 ЦПК України та 06 травня 2021 року подала до суду відповідь на відзив, в якому зазначила, що вважає визнання відповідачем обставини про відсутність виконавчого документа щодо позивачки. Крім того, відповідач не спростував обставин зазначених позивачем у позовній заяві (а. с. 54-55). Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню. Судом встановлено, що 07 квітня 2018 року о 14:49:01 год. на митну територію України в пункті пропуску «Могилів-Подільський», м/п «Дністер» Вінницької митниці ДФС, громадянкою Р. Молдова [PERSON] в митному режимі «тимчасове ввезення до 1 року» було ввезено автомобіль «AUDI А4», номерні знаки [NUMBER] , кузов номер [NUMBER] . Під час митного контролю дана громадянка до митного оформлення надала, як підставу для ввезення транспортного засобу, свідоцтво про реєстрацію на транспортний засіб [NUMBER] та доручення на право користування транспортним засобом від 13 лютого 2018 під № [NUMBER] , завірене нотаріусом Р. Литва GINTE KUZABAVICIENE. 16 липня 2018 року Вінницькою митницею ДФС направлено проект запиту до митних органів Республіки Литва з метою підтвердження (спростування) факту оформлення та реєстрації доручення на право користування транспортним засобом від 13 лютого 2018 під № [NUMBER] , в нотаріальному бюро GINTE KUZABAVICIENE. Зазначені обставини встановлені Вінницьким міським судом Вінницької області при розгляді адміністративної справи №127/4286/20 відповідно до постанови від 20 лютого 2020 року, що набрала законної сили 03 березня 2020 року та в силу положень ч. 4 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню. 15 лютого 2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою №UA408010/2019/12445, щодо декларування автомобіля «AUDI A4», номер кузова [NUMBER] вартістю 32\~134 грн. 04 коп. (а. с. 17-18). Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу сер. [NUMBER] від 06 березня 2019 року [PERSON] є власником транспортного засобу «AUDI A4», номер кузова [NUMBER] , синього кольору, реєстраційний номер [NUMBER] (а. с. 10). 22 жовтня 2019 року ДФС України отримано відповідь митних органів Республіки Литва від 30 серпня 2019 року, згідно змісту якої 12-м нотаріальним бюро м. Каунас не підтверджено видачу доручення від 13 лютого 2018 під № G-7590 на право користування транспортним засобом марки «AUDI А4», номерні знаки [NUMBER] , кузов номер [NUMBER] громадянкою Республіки Молдова [PERSON] . Зазначена обставина також встановлена постановою Вінницького міського суду Вінницької області при розгляді адміністративної справи №127/4286/20 (а. с. 13-15). Постановою Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року (справа №127/4286/20) визнано винною [PERSON] у вчиненні правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.\~483\~МК України, та застосовано до неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 100 відсотків вартості вилучених товарів, що становить 32\~134 грн. 04 коп. з конфіскацією автомобіля «AUDI А4», номерні знаки [NUMBER] , кузов номер [NUMBER] . Вирішено питання про розподіл судових витрат. Постанова містить відмітку про набрання законної сили 03 березня 2020 року (а. с. 13-15). 18 вересня 2020 року Подільська митниця Держмитслужби звернулась до Вижницького районного відділу ДВС із заявою, щодо виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року в частині конфіскації в дохід держави транспортного засобу «AUDI А4», кузов номер [NUMBER] . Одночасно зазначила, що предмет правопорушення перебуває у володінні [PERSON] (а. с. 11-12). 13 жовтня 2020 року головним державним виконавцем Вижницького районного відділу ДВС винесено постанову про відкриття виконавчого провадження (ВП63276060) з примусового виконання постанови Вінницького міського суду Вінницької області від 20 лютого 2020 року №127/4286/20 щодо конфіскації автомобіля «AUDI А4», кузов номер [NUMBER] , що знаходиться у володінні [PERSON] . Стягувачем у зазначеному виконавчому провадженні визначено Подільську митницю Держмитслужби, боржником [PERSON] (а. с. 19). За наведених обставин позивач звернувся до суду з вимогою, зокрема і про визнання за [PERSON] права власності на автомобіль «AUDI А4», кузов номер [NUMBER] , реєстраційний номер [NUMBER] . Правовою підставою за вищезазначеною вимогою позивач вказала положення ст. 392 ЦК України, відповідно до якої власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З огляду на правову підставу позову предметом доказування у даній справі є оспорювання або не визнання наявного права власності позивача на транспортний засіб відповідачем. Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ст. 34 Закону України «Про дорожній рух», державна реєстрація транспортного засобу полягає у здійсненні комплексу заходів, пов`язаних із перевіркою документів, які є підставою для здійснення реєстрації, а також відсутності будь-яких обтяжень, у тому числі за даними Державного реєстру обтяжень рухомого майна, звіркою і, за необхідності, дослідженням ідентифікаційних номерів складових частин та оглядом транспортного засобу, оформленням і видачею реєстраційних документів та номерних знаків. Відповідно до п.8 Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою КМ України від 07 вересня 1998 року № 1388 (надалі Порядок), державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність, для юридичних осіб - організаційно-розпорядчий документ про проведення державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів та видана юридичною особою довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Крім того, відповідно до п. 8 Порядку, документами,\~що підтверджують\~правомірність придбання\~транспортних засобів,\~їх складових\~частин,\~що мають\~ідентифікаційні номери,\~є оформлені\~в установленому\~порядку є\~зокрема митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в уповноважених органах МВС транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери. Відповідно до п. 16 Порядку, на зареєстровані в уповноважених органах МВС транспортні засоби видаються свідоцтва про реєстрацію, а також номерні знаки (крім тимчасово ввезених на митну територію України транспортних засобів особистого користування), що відповідають державному стандарту України: два номерні знаки - на автотранспорт, один - на мототранспорт, мопед, причіп та напівпричіп, дозволи на встановлення на транспортних засобах спеціальних світлових і (або) звукових сигнальних пристроїв. З наведеного вбачається, що процедура набуття права власності на транспортний засіб відбувається, шляхом проведення державної реєстрації транспортного засобу зокрема і на підставі поданої митної декларації, внаслідок якої видається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу. Враховуючи, що позивачем в березня 2019 року здійснено процедуру реєстрації транспортного засобу «AUDI А4», кузов номер [NUMBER] , якому присвоєно реєстраційний номер [NUMBER] , остання є його власником. Інших доказів про право власності на вищезазначений автомобіль, зокрема і реєстрації такого права за іншими особами, суду не надано. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Позивач вважає, що відповідачем не визнається її право власності внаслідок прийняття судом постанови від 20 лютого 2020 року, яка перебуває на примусовому виконанні у ДВС в частині конфіскації автомобіля з порушенням норм діючого законодавства. Суд не погоджується з таким твердженням позивачки з наступних підстав. Відповідно до\~ст.\~129-1\~Конституції України,\~судове рішення\~є обов`язковим\~до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Відповідно до ст. 447 ЦПК України, сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи. Позивачка в свою чергу стверджує, що її право власності на автомобіль порушується діями відповідача, який є стягувачем у виконавчому провадженні ВП 63276060, та діями державного виконавця, які полягають у наданні [PERSON] статусу «боржника» в межах зазначеного провадження та пропущенням строку пред`явлення виконавчого документа до виконання. Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У разі наявності обставин порушення прав позивача, про які остання зазначає в позовній заяві, належний способом захисту прав є звернення до суду із скаргою в порядку передбаченому Розділом VII «Судовий контроль за виконанням судових рішень» ЦПК України. Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 квітня 2021 року (справа №910/10011/19) зазначила, що застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду, тому обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові. Враховуючи, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту прав (за наявності обставин їх порушення), в задоволенні позову [PERSON] слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed