Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська із позовом до [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес», [PERSON], в якому просить суд стягнути з [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» несплачену частку страхового відшкодування в розмірі 29644,80 грн., пеню за несвоєчасну виплату страхового відшкодування за період з 08.09.2017р. по 20.10.2017р. включно, в розмірі 852,80 грн., 3% річних за період з 08.09.2017р. по 20.10.2017р. включно, в розмірі 102,34 грн., індекс інфляції за період з 08.09.2017р. по 20.10.2017р. включно, в розмірі 592,90 грн., а всього 31192,84 грн; стягнути з [PERSON] витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 400,00 грн., франшизу по полісу № АК/0596677 в розмірі 1000,00 грн. та витрати на дефектацію автомобіля [PERSON], номерний знак [NUMBER], після ДТП в розмірі 429,00 грн., а всього 2829,00 грн. В обґрунтування заявлених вимог позивач зазначає, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка відбулась 30.05.2017р. у м. Дніпро по вул. Набережній Перемоги був пошкоджений транспортний засіб [PERSON], номерний знак [NUMBER], який належить на праві власності позивачу. Постановою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2017р., водія [PERSON] було визнано винним у вчинені даної ДТП, цивільно-правова відповідальність якого була застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/0596677, страховик [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1907/17/17 від 14.08.2017р., вартість матеріального збитку спричиненого автомобілю [PERSON], номерний знак [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, складає - 59 631,45 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля, з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з вирахуванням ПДВ, складає - 54022,87 грн. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1400,00 грн., на дефектацію автомобіля [PERSON], номерний знак [NUMBER], після ДТП склали 429,00 грн. 08.09.2017р. [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» здійснив лише часткову виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 23378,07 грн. З метою стягнення решти суми на відшкодування матеріальної шкоди, спричиненої внаслідок ДТП, позивач і звернулась до суду з даним позовом. Позивач та її представник в судовому засіданні не наполягали на задоволенні позовних вимог в частині стягнення з відповідача [PERSON] франшизу по полісу №АК/0596677 в розмірі 1 000,00 грн., з причин оплати останнім вказаної суми, іншу частину позовних вимог підтримали та просили суд їх задовольнити, згідно обґрунтування, викладеного в позові та доказів, наявних в матеріалах справи. Представник страхової компанії в судове засідання не зявився, про дату, час та місце судового розгляду справи був повідомлений належним чином, докази чого наявні в матеріалах справи. Відповідач [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» у своєму відзиві на позов, зокрема вказує, що позовні вимоги є не обґрунтованими, а висновок № 1907/17/17 експертного автотоварознавчого дослідження не може бути взятий до уваги, оскільки потерпілий не отримав законне право передбачене Законом України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для самостійного обрання експерта для визначення розміру збитків. [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, пояснив, що добровільно сплатив на користь позивача франшизу по полісу № АК/0596677 в розмірі 1000,00 грн. Суд, вислухавши пояснення сторін та покази свідка, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку доводам та запереченням сторін в сукупності з наданими письмовими доказами та показами свідків дійшов висновку про часткове задоволення з наступних підстав. Згідно з ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до вимог ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Вимогами ст. 10 ЦПК України передбачено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обовязковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обовязковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Відповідно до вимог ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обовязків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до вимог ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обовязком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Суд залучає відповідний орган чи особу, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, якщо дії законного представника суперечать інтересам особи, яку він представляє. Згідно з ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Згідно ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Положеннями ст. 80 ЦПК України встановлено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Згідно вимог ч.ч. 1, 5, 6, 7 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Статтею 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право звертатися за захистом своїх прав до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини. Кожному гарантується право звернутись із конституційною скаргою до Конституційного Суду України з підстав, установлених цією Конституцією, та у порядку, визначеному законом. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Делегування функцій судів, а також привласнення цих функцій іншими органами чи посадовими особами не допускаються. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Згідно з вимогами п. 1), п. 3) ч. 1 ст. 129 Конституції України одними з основних засад судочинства є: 1) рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом; 3) змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості; У відповідності до вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення. Судом встановлено, що 30.05.2017р. м. Дніпро по вул. Набережній Перемоги в районі е/о № 219 відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу [PERSON], номерний знак [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], що належить на праві власності [PERSON] та транспортного засобу, ВАЗ 21099 номерний знак АЕ 055 ІА, під керуванням водія [PERSON] Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди був пошкоджений транспортний засіб [PERSON], номерний знак [NUMBER]. Згідно постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14.06.2017р. (справа № 201/7913/17), водія [PERSON] було визнано винним у вчинені даної ДТП. Цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована згідно полісу обовязкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів № АК/0596677 від 24.07.2016р., страховик [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес», ліміт відповідальності за шкоду заподіяну майну 100 000,00 грн., франшиза 1 000,00 грн. На виконання вимог Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», позивач надав до страховика: 31.05.2017р. - письмове повідомлення про настання ДТП; 19.06.2017р. - заяву на виплату страхового відшкодування, разом з усіма документами, що передбачені Законом. Також надав для огляду представнику страховика пошкоджений автомобіль [PERSON], номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст. 6 Закону, страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. Згідно п. 1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоровю, майну. Згідно ст. 29 Закону у зв'язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов'язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Згідно висновку експертного автотоварознавчого дослідження № 1907/17/17 від 14.08.2017р., вартість матеріального збитку спричиненого автомобілю [PERSON], номерний знак [NUMBER], пошкодженого в результаті ДТП, складає - 59 631,45 грн., а вартість відновлювального ремонту автомобіля [PERSON], номерний знак [NUMBER], з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу з вирахуванням ПДВ, складає - 54 022,87 грн. Витрати позивача на проведення автотоварознавчого дослідження склали 1 400,00 грн., що підтверджується відповідною квитанцією. Витрати позивача на дефектацію автомобіля [PERSON], номерний знак [NUMBER], після ДТП склали 429,00 грн., що підтверджується наряд замовленням № АМ20159 та відповідною квитанцією про оплату від 04.07.2017р. Згідно ст. 35 Закону, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Згідно п. 2 ст. 36 Закону України Страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов'язаний: у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) або здійснити виплату страхового відшкодування. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. Протягом 3-х робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страхових зобовязаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення. Таким чином, з урахуванням вимог Закону, [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» зобовязаний був здійснити виплату страхового позивачу: вартість відновлювального ремонту з урахування коефіцієнту фізичного зносу та з вирахуванням ПДВ та франшизи в розмірі 53 022,87 грн., в строк до 19.09.2017р. 08.09.2017р. [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» здійснив часткову виплату страхового відшкодування позивачу в розмірі 23 378,07 грн. Сплачена сума страхового відшкодування була розрахована страховою компанією без погодження з позивачем, всупереч ст. 36 Закону. 21.09.2017р. позивач звернувся до [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» із заявою щодо доплати страхового відшкодування, але вона була проігнорована страховиком. Отже, за викладеного, заборгованість [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» складає 29 644,80 грн. (54 022,87 грн. - 23 378,07 грн. - 1000,00 грн. франшиза = 29 644,80 грн.). Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України встановлено що, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання мають виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 9 ЗУ «Про страхування» страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов'язаний провести виплату при настанні страхового випадку. Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку. Страхове відшкодування - страхова виплата, яка здійснюється страховиком у межах страхової суми за договорами майнового страхування і страхування відповідальності при настанні страхового випадку. Оскільки зобов'язання [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» у разі настання страхового випадку полягає у здійсненні страхової виплати, то таке зобов'язання є грошовим. В разі прострочення його виконання настає відповідальність, що передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК України, зокрема - сплата боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення. Проценти річних, так само як і інфляційні витрати на суму боргу, входять до складу грошового зобов'язання, і на відміну від пені не є грошовою санкцією за порушення грошового зобов'язання, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляції і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування отриманими ним грошовими коштами, що підлягають сплаті кредитору. Тому ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника та незалежно від сплати ним неустойки (пені) за порушення виконання зобов'язання. Згідно абз. 2 п. 4 Постанови Пленуму ВССУ № 4 від 01.03.2013р. «Положення статті 625 ЦК не застосовуються до відносин з відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, оскільки відшкодування шкоди є відповідальністю, а не грошовим зобовязанням, яке виникає з договірних зобовязань. Винятком є відповідальність страховика (стаття 992 ЦК)». Стаття 992 ЦК передбачає майнову відповідальність страховика за несплату або прострочку виплати (в тому числі й при відсутності відмови в страховій виплаті) у вигляді сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або ЦК. Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Відповідно до правової позиції Верховного суду України: «Правовідношення, в якому замовник зобовязаний оплатити надану послугу в грошах, а виконавець має право вимагати від замовника відповідної оплати, тобто в якому передбачається передача грошей як предмета договору або сплата їх як ціни договору, є грошовим зобовязанням. Саме до таких грошових зобовязань належить укладений договір про надання послуг, оскільки він установлює ціну договору страхову суму. При цьому потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за цим договором: на його або третьої особи користь страховик зобовязаний здійснити страхове відшкодування. Отже, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобовязань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобовязання». Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного суду України від 01.06.2016 р. у справі № 6-927цс16. Також, Верховний суд України в «Узагальненнях судової практика про розгляд цивільних справ, що виникають з договорів страхування», зазначає, що місцеві суди виходять із того, що ст. 25 Закону № 85/96-ВР гарантує здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком відповідно до договору страхування. Несвоєчасну виплату страхового відшкодування суди вважають простроченням грошового зобовязання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. У ст. 979 ЦК України встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик зобовязаний виплатити страхувальникові грошову суму (страхову виплату). Згідно ст. 36 Закону, за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика (МТСБУ) особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня. Відповідно до вищенаведеного суд дійшов висновку, що [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес», прострочивши виконання грошового зобовязання (здійснення виплати страхового відшкодування не в повному обсязі), повинен сплатити позивачу: - пеню на суму заборгованості 29644,80 грн. за період починаючи: з 08.09.2017р. по 20.10.2017р., яка складає 852,80 грн. - 3% річних на суму заборгованості 29644,80 грн. за період починаючи: з 08.09.2017р. по 20.10.2017р., яка складає 102,34 грн. - індекс інфляції на суму заборгованості 29644,80 грн. за період починаючи: з 08.09.2017р. по 20.10.2017р., яка складає 592,90 грн. Таким чином, загальний розмір штрафних санкцій, що підлягають стягненню з [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес» складає: 852,80 грн. + 102,34 грн. + 592,90 грн. = 1548,04 грн. Згідно із частинами другою, п'ятою статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до ст. 11 ЦК України цивільні права та обов'язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обовязки. Завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ст. 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи. Згідно п. 36.6 ст. 36 Закону України «Про обовязкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», особою, відповідальною за завданні збитки, має бути компенсована сума франшизи, якщо вона була передбачена договором страхування. Таким чином, [PERSON], як особа, що є винною у спричинені збитків, повинен компенсувати позивачу: франшизу за полісом № АК/0596677 в розмірі 1 000,00 грн., витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в розмірі 1 400,00 грн. та витрати на дефектацію автомобіля [PERSON], номерний знак [NUMBER], після ДТП в сумі 429,00 грн., що підтверджується наряд замовленням № АМ20159 та відповідною квитанцією про оплату від 04.07.2017р. А отже загальний розмір заборгованості [PERSON] складає суму 2 829,00 грн. В судовому засіданні було встановлено, що відповідач [PERSON] сплатив на користь позивача франшизу за полісом № АК/0596677 в розмірі 1 000,00 грн. Позивач вказаний факт у судовому засіданні визнала та не наполягала на задоволенні позовних вимог у цій частині. За встановленого, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] до [PERSON] «Страхова компанія «Юнівес», [PERSON] про стягнення шкоди. Вирішуючи питання\~про розподіл\~судових витрат\~на підставі\~ст.\~141\~ЦПК України,\~та беручи\~до уваги\~результат вирішення\~справи,\~суд приходить\~до висновку\~про необхідність\~стягнення з\~[PERSON] «Страхова\~компанія «Юнівес»\~на користь\~позивача витрати\~по сплаті\~судового збору\~в розмірі\~622,00\~грн.\~та з\~[PERSON]\~на користь\~на користь\~позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 18,00 грн. пропорційно задоволеним позовним вимогам. На підставі викладеного,

Outcome: partial