Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Токмацької міської ради про визнання права власності на земельну ділянку у зв`язку з набуттям права власності на розташовані на ній об`єкти нерухомості посилаючись на наступні обставини. Позивачу, на підставі договору довічного утримання, укладеним між нею та [PERSON] 06.11.2001 року належить житловий будинок з усіма прилеглими до нього побудовами та господарськими спорудами на земельній ділянці загальною площею 1000,00 кв. м. за адресою: [ADDRESS] . \~ \~ \~ \~У березні 2020 року позивач звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори з метою отримання консультації щодо посвідчення договору дарування вищевказаного житлового будинку, а саме про пакет документів, який необхідно надати задля його посвідчення. \~ \~ \~ \~При вивченні усіх наданих позивачем документах, було встановлено, що, згідно державного акту на право приватної власності на землю, серія І-ЗП №070882 від 15.12.2000 року, земельна ділянка для обслуговування вищевказаного житлового будинку і господарських споруд перебуває у власності [PERSON] . \~ \~ \~ \~Згідно п. 2 Договору довічного утримання, вказаний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Токмацькою держнотконторою 01.11.2001 року по реєстру №3149 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] . \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії [NUMBER] від 06.02.2007 року. \~ \~ \~ \~Однак за життя [PERSON] не переоформила права власності на дану земельну ділянку з огляду на правову не обізнаність в даній сфері, вважаючи, що приймаючи спадщину в установленому порядку після смерті [PERSON] , стає не тільки власником житлового будинку, а й земельної ділянки для його обслуговування. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~В зв`язку з тим, що право власності на земельну ділянку під належним позивачу будинком не зареєстровано, позивач позбавлена можливості відчужити належну їй нерухомість, що і послугувало підставою для звернення до суду з відповідним позовом. В судове засідання позивач та її представник не зявилися, надали суду заяви з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача в судове засідання не зявився, надав суду заяву з клопотанням про розгляд справи у їх відсутність, посилаючись при розгляді справи повністю на розсуд суду. Оскільки особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились, відповідно до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що позивачу [PERSON] , на підставі договору довічного утримання, укладеного між нею та [PERSON] 06.11.2001 року належить житловий будинок з прилеглими до нього побудовами та господарськими спорудами, розташований на земельній ділянці загальною площею 1000,00 кв. м. за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором довічного утримання, серія АЕЕ №913179 від 06.11.2001 року, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 27.02.2007 року та свідоцтвом про укладення шлюбу від 20.03.2010 року, серія [NUMBER] . \~ \~ \~ \~У березні 2020 року позивач звернулася до Токмацької державної нотаріальної контори з метою отримання консультації щодо посвідчення договору дарування вищевказаного житлового будинку, де при вивченні наданих позивачем документів було встановлено, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії І-ЗП №070882 від 15.12.2000 року, земельна ділянка для обслуговування вищевказаного житлового будинку і господарських споруд перебуває у власності [PERSON] . Даний факт підтверджується державним актом на право приватної власності на землю серії І-ЗП №070882 від 15.12.2000 року та витягом з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 16.04.2020 року. \~ \~ \~ \~Згідно п. 2 Договору довічного утримання, вказаний будинок належав [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого Токмацькою держнотконторою 01.11.2001 року по реєстру №3149 після смерті [PERSON] , який помер [INFO] , про що свідчить свідоцтво про смерть серії [NUMBER] від 28.04.2001 року та копія спадкової справи №266/01, відкритої після смерті [PERSON] . В силу ст. 1\~ст.\~30\~Земельного кодексу\~України від\~18.12.1990\~року,\~№561-XII при переході права власності на вказаний житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами [PERSON] набула право власності на земельну ділянку загальною площею 0,10 гектарів, для обслуговування вищевказаного житлового будинку і господарських споруд, яка розташована на території Токмацької міської ради за адресою: [ADDRESS] без зміни її цільового призначення. \~ \~ \~ \~ [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] від 06.02.2007 року. Згідно матеріалів спадкової справи №146/08 заведеної після смерті [PERSON] , єдиним спадкоємцем за заповітом є позивач, яка спадщину прийняла та 10.04.2008 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на успадковані після спадкодавця грошові внески. Спадкоємці за законом після смерті [PERSON] відповідно до спадкової справи відсутні. Однак за життя [PERSON] не переоформила права власності на земельну ділянку для обслуговування житлового будинку і господарських споруд загальною площею 0,10 гектарів, яка розташована на території Токмацької міської ради за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з чим позивач позбавлена можливості оформити земельну ділянку в досудовому порядку. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Статтею 41 Конституції України\~регламентовано, що право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно\~ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Власність зобов`язує. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Особливості здійснення права власності на культурні цінності встановлюються законом. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до\~ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.392 ЦК України особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ч. 1-2\~ст. 6 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, №561-XII, громадяни України мають право на одержання у власність земельних ділянок для: ведення селянського (фермерського) господарства; ведення особистого підсобного господарства; будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (присадибна ділянка); садівництва; дачного і гаражного будівництва. Громадяни набувають право власності на земельні ділянки у разі: одержання їх у спадщину; одержання частки землі у спільному майні подружжя; купівлі-продажу, дарування та обміну. Відповідно до ч. 1\~ст. 30 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, №561-XII, при переході права власності на будівлю і споруду разом з цими об`єктами переходить у розмірах, передбачених\~статтею 67 цього Кодексу, і право власності або право користування земельною ділянкою без зміни її цільового призначення і, якщо інше не передбачено у договорі відчуження - будівлі та споруди. У разі зміни цільового призначення надання земельної ділянки у власність або користування здійснюється в порядку відведення. Виходячи зі змісту ч.1, 2\~ст. 67 Земельного кодексу України від 18.12.1990 року, №561-XII, громадянам за рішенням сільської, селищної, міської Ради народних депутатів передаються у власність або надаються у користування земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків, господарських будівель, гаражів і дач. Розмір ділянок для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) повинен бути не більше: у сільських населених пунктах - 0,25 гектара, селищах міського типу - 0,15 гектара, а для членів колективних сільськогосподарських підприємств і працівників радгоспів - не більше 0,25 гектара, у містах - 0,1 гектара. Згідно п. 18 ґ\~Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» від 16 квітня 2004 року, №7, Вирішуючи спори про право власності на земельну ділянку, суди мають виходити з того, що: при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати\~статті 30 ЗК\~(2768-14) до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до\~статті 120 ЗК 2001 року\~на підставі цивільно-правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі\~статтею 377 ЦК\~( 435-15 ), а з часу внесення змін до\~статті 120 ЗК\~Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V\~( 997-16 ) - і згідно зі\~статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. При переході права власності на будинок або його частину за договором довічного утримання до набувача переходило право на земельну ділянку, де вони розташовані, на умовах, на яких ця ділянка належала відчужувачу. Згідно з ч. 1\~ст. 377 ЦК України\~до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до п. 7 Перехідних положень Земельного Кодексу України від 25.10.2001 року громадяни, що одержали у власність земельні ділянки, зберігають право на ці ділянки. Частина 1\~ст. 120 ЗК України\~ передбачає, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. У разі переходу права власності на будинок або його частину від однієї особи до іншої за договором довічного утримання право на земельну ділянку переходить на умовах, на яких ця земельна ділянка належала попередньому землевласнику (землекористувачу) (ч. 3 ст. 120 ЗК України) Аналіз змісту норм 30 ЗК України 1990 року та ст. 120 ЗК України 2001 року у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у ч. 1 ст. 30 ЗК України 1990 року та ч. 4 ст. 120 ЗК України 2001 року, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень ст. 30 ЗК України 1990 року у поєднанні з нормою ст. 23 ЗК України 1990 року, а також ст. 120 ЗК України у поєднанні з нормою ст. 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об`єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об`єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об`єкта права власності. Вищевказана позиція також висловлена в постановах Верховного Суду України від 12.10.2016р. у справах за № 6-2225цс16 та № 6-2099цс16. Положеннями п. е) ч. 1 ст. 414\~ЗК України\~встановлено, що підставою припинення права користування земельною ділянкою є набуття іншою особою права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, які розташовані на земельній ділянці. У судовому засіданні достовірно встановлено, що позивачу, на підставі договору довічного утримання, укладеного з [PERSON] , перейшло право приватної власності на житловий будинок в [ADDRESS] . В свою чергу, право приватної власності на земельну ділянку, з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку площею 0,10 га, на території Токмацької міської ради за адресою: [ADDRESS] , згідно Державного акта належить [PERSON] , який помер [INFO] , та після його смерті успадковане [PERSON] , то суд приходить до висновку, що під час набуття права власності на жилий будинок позивачу перейшло і право власності на спірну земельну ділянку (присадибну ділянку) площею 0,10 га з цільовим призначенням для обслуговування житлового будинку та господарських споруд, а тому суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню у повному обсязі. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, доведені в судовому засіданні, тому підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved