Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітнього сина у розмірі ? частки всіх видів доходу, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку. В обґрунтування позовних вимог, посилається на те, що 09 лютого 2016 року вона розірвала шлюб з [PERSON], з яким вони мешкають окремо. Від шлюбу у них 01 червня 2013 року народився син [PERSON]. Відповідач на утримання дитини допомоги не надає. Аліментів на користь інших осіб не сплачує. Місце роботи його позивачці не відоме, проте раніше він працював на шахтах. Позивачка в судове засідання не зявилась, проте надала суду заяву, в якій просить справу слухати у її відсутності, щодо винесення заочного рішення не заперечує Відповідач в судове засідання не зявився, про час і місце слухання справи повідомлений належним чином. За вказаних обставин суд приходить до переконання, що згідно з ч. 1 ст. 224 ЦПК України слід ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, оскільки позивач, згідно з поданою нею заявою, не заперечила проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив такі обставини: Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 25 грудня 2012 року, який було розірвано рішенням Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 09 лютого 2016 року. 01 червня 2013 року у сторін народився син [PERSON]. Встановлено, що дитина проживає разом з матірю та знаходиться на її утриманні, відповідач проживає окремо, участі у вихованні та утриманні сина не приймає. Відповідно до чч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від\~\~20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обовязки щодо утримання дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Згідно п.17 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» - за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той з них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Доказів про те, що між позивачем та відповідачем досягнуто домовленість про сплату відповідачем аліментів на дитину сторони не надали. Правовідносини, що виникли, регулюються ст. ст. 180, 182, 183 СК України, відповідно до яких батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей; за рішенням суду кошти на утримання дітей присуджуються у частці від доходу їх матері, батька; при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Пленум Верховного Суду України у п. 17 постанови від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснив, що, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК України. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, суд враховує стан здоровя та матеріальне становище дитини, яка перебуває на утриманні матері, також враховує стан здоровя відповідача, та матеріальне становище відповідача, який є працездатним, має робочу спеціальність, а тому має можливість надавати матеріальну допомогу дитині. Також суд враховує, що згідно ст. 7 Закону України від «Про державний бюджет України на 2016 рік» - з 1 травня 2016 року встановлений прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років в розмірі 1228 гривень та на працездатних осіб 1450 гривень. Відповідачем не представлено суду жодних доказів про те, що він за своїм станом здоров'я чи матеріальним становищем, чи за наявністю інших причин, не може виконувати своїх обов'язків по утриманню неповнолітньої дитини. З урахуванням всіх цих обставин, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача аліменти в частці 1/4 від всіх видів доходів та заробітку відповідача щомісяця, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає, що такий розмір аліментів на утримання дитини забезпечить належний фізичний та моральний розвиток дитини, не суперечитиме законодавчо встановленому мінімальному розміру аліментів на дитину та відповідатиме потребам дитини, при цьому не порушить права відповідача. Згідно ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь Державного бюджету слід стягнути судовий збір. На підставі викладеного,

Outcome: approved