Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона є власником квартири, яка розташована за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, кв. Енєргєтіков[ADDRESS]. В 2012 році поставила на реєстраційний облік в квартирі доньку [PERSON], [INFO], зятя [PERSON], [INFO], онука [PERSON], 03.08.2012 та в 2013 році онуку [PERSON], [INFO]. В звязку з проведенням АТО та небезпечним становищем з червня 2014 року виїхали в невідомому напрямку та на теперішній час місце їх мешкання не відоме. Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном. На підставі вищенаведеного, позивач просить суд визнати доньку [PERSON], [INFO], зятя [PERSON], [INFO], онука [PERSON], 03.08.2012 та онуку [PERSON], [INFO] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою, яка розташована за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, кв. Енєргєтіков[ADDRESS]. Позивач у судове засідання не з'явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. \~ \~ \~ \~Відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], 03.08.2012 та [PERSON] у жодне судове засідання не з`явилися, про причину неявки суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про час та місце судового засідання. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обгрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, м. Щастя, кв. Енєргєтіков[ADDRESS], що підтверджується копією витягу про державну реєстрацію та копією свідоцтва про право на спадщину за заповітом (а.с. 16, 17). В 2012 році поставила на реєстраційний облік в квартирі доньку [PERSON], [INFO], зятя [PERSON], [INFO], онука [PERSON], 03.08.2012 та в 2013 році онуку [PERSON], [INFO], що підтверджується довідкою про склад родини (а.с. 20). В звязку з проведенням АТО та небезпечним становищем з червня 2014 року виїхали в невідомому напрямку та на теперішній час місце їх мешкання не відоме, що підтверджується актами про не проживання в жилій будові (а.с.8-15). Відповідачі зареєстровані у вище вказаній квартирі, проте з червня 2014 року не проживають в ньому, на теперішній час місце їх мешкання не відоме. Відповідачі у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачу реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п. 1 ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст. 317 ЦК України, власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїх майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Частинами 2, 3 ст. 386 ЦК України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, судового рішення, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383, ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved