Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] , відповідно до договору купівлі-продажу від 22 квітня 2021 року. На час укладення договору купівлі-продажу у квартирі зареєстрований власник [PERSON] . Відповідно до п. 4.1 договору купівлі-продажу [PERSON] у строк до 22.06.2021 року зобов`язаний був знятись з реєстрації місця проживання. Проте в супереч умовам договору, відповідач з реєстраційного обліку у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності не знявся, фактично у ній не проживає. Реєстрація проживання відповідача у квартирі створює для позивача перешкоди у вільному користуванні майном оскільки вона вимушена нести додаткові витрати із сплати по рахункам за користування комунальними послугами, які розраховуються залежно від кількості зареєстрованих осіб, хоча по суті ці послуги не надаються зовсім не відповідає її інтересам, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити (а.с. 3). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, однак від нього надійшла нотаріально завірена заява про те, що він надає свою згоду та просить зняти його з реєстрації без його участі (а.с. 22). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитись від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив такі обставини та відповідні до них правовідносини. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 22.04.2021 року (а.с. 5-6) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 7). Відповідно до п. 4.1 зазначеного договору [PERSON] зніметься з реєстрації не пізніше 22.06.2021 року, у разі не виконання цієї умови, покупець має право на звернення до суду (а.с. 6). [PERSON] зареєстрований у вищевказаній квартирі, що підтверджується довідкою про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні виданої ЖКГ КП «Жилбудсервіс» (а.с. 10) та копією паспорта громадянина України (а.с. 8), проте фактично у квартирі не мешкає з 2019 року, що підтверджується актом про фактичне немешкання від 01.07.2021 року (а.с. 11). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідач [PERSON] не знімається з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Згідно зі ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна, а відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. А відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Право членів сім`ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї. Власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час, що і має місце у даному конкретному випадку. Дана правова позиція висловлена у постановах ВС України від 25.07.2018 року по справі 638/13030/13-ц та від 05.11.2014 року по справі № 6-158 цс/14. На думку суду, відповідач, не надавши заперечень на позовні вимоги та жодного доказу поважності підстав, через які він не знявся з реєстраційного обліку у спірному будинку, а навпаки визнавши позовні вимоги у повному обсязі, визначив для себе інше місце мешкання. Тому, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» особа знімається з реєстрації місця проживання внаслідок набрання чинності рішенням про визнання її такою, що втратила право користування житловим приміщенням. А відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved