Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району про визнання права власності на спадкове майно. В своїй позовній заяві посилається на те, що [INFO] її мати [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району Волинської області, і на випадок своєї смерті зробила заповітне розпорядження про те, що все належне їй майно з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами в с. [ADDRESS] заповідає своїй донці [PERSON]. [INFO] [PERSON] померла і після її смерті відкрилась спадщина за заповітом на належне їй майно. Вона фактично прийняла спадщину після смерті матері, оскільки була зареєстрована та постійно проживала разом із спадкодавцем на день смерті, і проживає до цього часу, однак у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Просить визнати за нею право власності на індивідуальний житловий будинок загальною площею 77,3 кв.м з господарськими будівлями і спорудами, що розташований в [ADDRESS], в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON], яка померла [INFO] В підготовче судове засідання позивач не з'явилась, подала суду заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просить суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві та розглядати справу у її відсутності. Представник відповідача - Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району, в підготовче судове засідання не з'явився, подав письмову заяву, згідно якої заявлені позовні вимоги визнає у повному обсязі, просить суд розглядати справу у його відсутність. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання, фіксація судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснювалась, що відповідає положенням ч. 2 ст.247 ЦПК України. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем з дотримання порядку, встановленого ст. 206 цього Кодексу. Згідно ч.ч. 1,4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за заявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону не порушує його права, а також свободи чи інтереси інших осіб, тому суд ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок, виданого на підставі рішення виконкому Володимир-Волинської районної Ради народних депутатів №139 від 13 жовтня 1988 року, [PERSON] належить в цілому житловий будинок [ADDRESS] з приналежними до нього будівлями та спорудами. Як вбачається із заповіту, посвідченого 16 квітня 2003 року та зареєстрованого в реєстрі №12, [PERSON] на випадок своєї смерті зробила таке заповітне розпорядження, що все належне їй майно з чого б воно не складалось і де б не знаходилось, в тому числі житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами заповідає своїй дочці [PERSON]. Як стверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] [PERSON] померла [INFO] Як вбачається із фактичних даних, які містяться в матеріалах справи, спірні правовідносини між сторонами виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України 01 січня 2004 року та продовжують існувати у даний момент. У відповідності до ст.ст. 524, 525 ЦК УРСР (1963 року), які діяли на момент смерті, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Часом відкриття спадщини визнається день смерті спадкодавця. У відповідності до ст.526 ЦК УРСР (1963 року), місцем відкриття спадщини визнається останнє постійне місце проживання спадкодавця, а якщо воно не відоме - місце знаходження майна або його основної частини. У відповідності до ст.ст.548, 549 ЦК УРСР (1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Відповідно до ст. 550 ЦК УРСР 1963 року якщо спадкоємець в установлений ст. 549 ЦК УРСР строк вступив в управління або володіння спадковим майном чи його частиною, суд з цих підстав вирішує питання не про продовження пропущеного строку, а про визнання права на спадкове майно. Згідно довідки Оваднівської сільської ради Володимир-Волинського району від 18.10.2018 року № 2281 на день смерті [PERSON] [INFO] залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку з надвірними будівлями та спорудами в [ADDRESS]. Заповіт від [PERSON] посвідчувався на [PERSON] 16 квітня 2003 року у виконавчому комітеті Оваднівської сільської ради, що зареєстровано в реєстрі №12. Спадщину з дня смерті [PERSON] прийняла її дочка [PERSON], яка постійно проживала та зареєстрована разом з нею на день її смерті та по даний час. Згідно роз'яснення державного нотаріуса Володимир-Волинської державної нотаріальної контори вбачається, що через відсутність правовстановлюючих документів на нерухоме майно, видача свідоцтва про право на спадщину є неможливою. Згідно до ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. За положеннями статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Частиною 1 ст. 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ч. 2 ст. 328 ЦК України). Право позивача, як спадкоємця на спадкове майно, підлягає захисту в судовому порядку, оскільки після смерті [PERSON] не залишилося правовстановлюючого документа на це майно, що є перешкодою позивачу в нотаріальному оформленні спадщини. Визнання позову відповідачами будь чиїх прав та інтересів не порушує. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. З досліджених у судовому засідання доказів вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON], але немає можливості отримати свідоцтво про право на спадщину на нерухоме майно через відсутність правовстановчих документів. Тому позовні вимоги підлягають задоволенню, так як рішення суду в такому разі буде підставою для належного оформлення ним права на успадковане майно. Судові витрати по справі суд покладає на позивача.

Outcome: approved