Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-25 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Кредитної спілки «Злагода» про захист прав споживача та стягнення грошових коштів за договором залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок. Позов мотивовано тим, що 18.03.2014 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено договір про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3261. Згідно зазначеного договору позивачем внесено до спілки грошові кошти у розмірі 500 грн. на строк 24 місці з виплатою 27,4% річних в кінці строку. 10.02.2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору № 3261 якою було пролонговано строк дії основного договору до 18.03.2016 року. Загальна сума депозиту зросла до 83\~214, 62 грн., сума відсотків за користування склала 2058, 15 грн. Станом на 18.03.2016 року спілка повинна була повернути позивачці внесок у сумі 83\~214, 62 грн., а також 2058,15 грн. нарахованих відсотків, що в цілому складає 85272,77грн., Просила суд стягнути з Кредитної спілки «Злагода» 85 272,77грн. заборгованість за договором. В судове засідання [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала за обставин викладених в справі, просила суд позов задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. Представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча про день час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно та належним чином, поштовим повідомленням, про причини неявки суд не повідомили. За таких обставин на підставі ст. 224 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення за відсутності відповідача на підставі наявних в справі доказів, оскільки позивач не заперечував проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Згідно ст. ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Між сторонами виникли правовідносини в сфері договірних зобовязань, а саме з договору про депозитний вклад, що регулюються відповідними нормами Цивільного Кодексу України. При розгляді справи, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що 18.03.2014 року між позивачем та Кредитною спілкою «Злагода» укладено договір про залучення строкового внеску члена кредитної спілки на депозитний рахунок № 3261. Згідно зазначеного договору позивачем внесено до спілки грошові кошти у розмірі 500 грн. на строк 24 місці з виплатою 27,4% річних в кінці строку. 10.02.2015 року між сторонами була укладена додаткова угода до договору № 3261 якою було пролонговано строк дії основного договору до 18.03.2016 року (а.с.3-7,9). Однак у встановлений термін грошові кошти позивачка не отримала. Загальна сума заборгованості за договорами становить 85 272,77 грн. (а.с.14). На день розгляду справи, відповідач не виконав вимоги позивачки щодо повернення депозитних коштів та нарахованих відсотків за депозитом. У зв'язку з порушенням відповідачем зобов'язань за договором, загальна сума заборгованості відповідача перед позивачем за договором № 3261 складає 85 272,77 грн. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог кодексу, актів законодавства, а при відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Згідно зі ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ч.1 ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором. У відповідності до ст. 23 Закону України «Про кредитні спілки» вклади (внески)членів кредитної спілки на депозитні рахунки належать членам кредитної спілки на правах приватної власності. Кожен член кредитної спілки має право отримати належні йому вказані кошти в порядку і в термін, які встановлені у відповідності з ч. 7 ст. 10 даного Закону. Повернення вкладів проводиться за взаємною згодою сторін або не пізніше строку, передбаченого відповідним договором, статутом кредитної спілки. Згідно з положеннями ч. 1 та ч. 2 ст. 1070 ЦК України за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Сума процентів зараховується на рахунок клієнта у строки, встановлені договором, а якщо такі строки не встановлені договором, - зі спливом кожного кварталу. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що зазвичай сплачується банком за вкладом на вимогу. Отже, за користування грошовими коштами, що знаходились на рахунку позивача, кредитна спілка повинна сплатити проценти в розмірі, встановленому цим договором. Вище викладена позиція узгоджується із правовою позицією висловленою Верховним Судом України 17.06.2015 року у справі № 6-36цс15. Враховуючи викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що заявлені позовні вимоги щодо стягнення 85 272,77 грн. підлягають до задоволення. На підставі ст.ст. 525, 526, 610, 612, 1058, 1060, 1061 ЦК України та

Outcome: approved