Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами в [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. В обґрунтування позову позивач послався на те, що після смерті батька залишилась спадщина у виді вищевказаного житлового будинку, яку позивач прийняла фактично оскільки на момент відкриття спадщини проживала і була прописана разом зі спадкодавцем в житловому будинку по [ADDRESS], від спадщини не відмовлялась, але оформити своє право не має можливості, оскільки право власності спадкодавця на спадкове майно у встановленому порядку зареєстровано не було і нотаріальна контора відмовила в оформленні відповідного свідоцтва. В судовому засіданні позивач свої вимоги підтримала і просила їх задовольнити. Відповідачі в судове засідання 06 листопада 2014 року не з'явились, через канцелярію суду надали заяви про визнання позову і розгляд справи у їх відсутність. Суд, вислухавши осіб, які беруть участь у справі, дослідивши надані сторонами докази приходить до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні ним правовідносини. Відповідно до свідоцтва про смерть, виданого Зарожненською сільською радою Чугуївського району Харківської області, [PERSON] помер [INFO] (а.с.14). Згідно довідки виконавчого комітету Зарожненської сільської ради від 17.06.2003 №335, [PERSON] на момент смерті [PERSON] проживала та була зареєстрована в [ADDRESS] (а.с.16). З відповіді Чугуївської державної нотаріальної контори від 15.08.2014 року №3532/01-16 вбачається, що після смерті [PERSON] у встановлений законом 6-ти місячний строк із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась позивач по справі - [PERSON] Заведена спадкова справа №832/2003, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Родинні відносини позивача і спадкодавця підтверджуються даними свідоцтва про народження (а.с.12), а також свідоцтва про одруження (а.с.13), згідно яких батьком позивача вказано [PERSON], та зазначено зміну дошлюбного прізвища позивача з «[PERSON]» на «[PERSON]». Довідками виконавчого комітету Зарожненської сільської ради від 20.06.14р. №323, від 23.06.14р. №325, даними погосподарської книги підтверджується, що право власності на житловий будинок в [ADDRESS] належало [PERSON], померлому [INFO] (а.с.17, 21, 22). Згідно рішення виконавчого комітету Зарожненської сільської ради від 13 лютого 1996року №13/15, [PERSON] було передано у приватну власність земельні ділянки при домоволодінні по [ADDRESS] площею, відповідно 0,25 га для обслуговування житлового будинку та господарських будівель, а також площею 0,16 га для ведення особистого підсобного господарства (а.с.23). Відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», від 01 липня 2004року, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх держаної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Як вбачається з технічного паспорту на житловий будинок по [ADDRESS], останній було збудовано в 1969 році (а.с.20). На час закінчення будівництва державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалась Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженої заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966року. Відповідно до п.6 цієї Інструкції, не підлягають реєстрації будинки і домоволодіння, що розташовані в сільських населених пунктах, які адміністративно підпорядковані містам або селищам міського типу, але до них не приєднані. Як зазначено в п.3.1. Листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13, «якщо право власності на житловий будинок, споруду підтверджується належними право встановлювальними документами, органи місцевого самоврядування зобов'язані видати довідку про належність житлового будинку на праві приватної власності спадкодавцеві, а нотаріус зобов'язаний прийняти таку довідку разом з іншими правовстановлювальними документами для видачі свідоцтва про право на спадщину. При дотриманні вказаних умов, у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину, особа може звернутись до суду шляхом оскарження дій нотаріуса за правилами позовного провадження. Якщо нотаріусом обґрунтовано відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, виникає цивільно-правовий спір, що підлягає розгляду у позовному провадженні. Визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку». Судом встановлено, що позивач зверталась до нотаріальної контори для оформлення спадкових прав. Листом від 03.07.14р №2770/02-17 Чугуївська державна нотаріальна контора запропонувала [PERSON] звернутись до суду для визнання права власності на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с.15). Однак даний лист не може враховуватись судом як належна відмова у вчиненні нотаріальної дії, оскільки, згідно п.3 Глави 13 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Мінюсту України від 22.02.12р. №296/5, зареєстрованого в Мінюсті України 22.02.12р. за №282/20595, нотаріус у такому разі виносить постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії із зазначенням в ній відомостей, визначених Порядком. Доказів наявності постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, а також оскарження в судовому порядку дій нотаріуса, позивач суду не надав. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі по справі [PERSON], [PERSON], [PERSON] спадщину не приймали, із заявою про прийняття спадщини не звертались, позов визнали, що підтверджуються наявним в матеріалах справи заявами вказаних осіб та відповіддю нотаріальної контори на запит суду (а.с.41-43, 49, 57-59). В судовому засіданні позивач на запитання суду підтвердив, що спору між нею та відповідачами по справі щодо спадкового майна не існує. З огляду на це, судом, відповідно до вимог статті 11 ЦПК України, позивачу було роз'яснено його право на заміну неналежного відповідача на належного, однак клопотання про таку заміну позивач не заявив, відмовившись в судовому засіданні від залучення до участі у справі належного відповідача. Зважаючи на викладене вище, всебічно, повно та об'єктивно дослідивши наявні у справі докази, з огляду на відсутність належним чином оформленої відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, залучення позивачем до участі у справі осіб, які не є належними відповідачами і відмови в залученні належного відповідача, враховуючи положення пункту 1 вищенаведеного листа ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ, суд вважає за необхідне в задоволенні позову відмовити.

Outcome: dismissed