Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. Позов мотивований тим, що сторони зареєстрували шлюб 07.11.2004 року у Гайсинському районному відділі реєстрації актів цивільного стану Вінницької області. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. В період шлюбу за спільні кошти сторонами було набуте рухоме та нерухоме майно. 10.06.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано. Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матірю. Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 15.10.2012 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Осільки при розірванні шлюбу угоди про поділ спільного майна не досягнуто, позивач звернулась до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя. Відповідач звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому просив суд стягнути з [PERSON] на його користь грошову компенсацію в сумі 14427,65 доларів США, визнати боргові зобовязання за договором кредиту обєктом права спільної сумісної власності подружжя та поділити їх по ? частці кожному з подружжя, виділити в натурі [PERSON] меблі та побутову техніку, яка знаходиться у квартирі №205 по бульвару Свободи/вулиці Зодчих, будинок №6/4 у м.Вінниці, стягнувши з неї на його користь грошову компенсацію у розмірі 1/2 частки їх вартості, провести поділ квартири №205 по бульвару Свободи/вулиці Зодчих, будинок №6/4 у м.Вінниця відповідно до принципу рівності часток та визнати право кожному з подружжя на ? частку квартири так і нежилого приміщення комори. Що стосується автомобілів, то оскільки автомобіль є річчю неподільною, то на думку [PERSON], є реальна можливість виділити один автомобіль позивачу, а інший відповідачу зі стягненням грошової компенсації за різницю у їх вартості, або ж виділити два автомобіля [PERSON] зі стягненням з нього на користь [PERSON] грошової компенсації. В судовому засіданні представник позивача-відповідача [PERSON] Ю,В. подав заяву про зменшення позовних вимог, згідно з якою просив виділити у власність [PERSON] нежитлове приміщення комори пр. №XLI на VII поверсі підїзду будинку 6/4 бульвар Свободи/вулиця Зодчих у м.Вінниці; автомобіль марки OPEL ASTRA 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіль марки ВАЗ 21104, 2005 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а [PERSON] виділити у власність квартиру №205, яка знаходиться за адресою: бульвар Свободи/вулиця Зодчих, буд. 6/4, в м.Вінниця, визнавши цю квартиру його особистою власністю. Зустрічні позовні вимоги представник позивача-відповідача [PERSON] не визнав у повному обсязі. Представник відповідача-позивача [PERSON] первісний позов не визнала, подала заяву про збільшення зустрічних позовних вимог, відповідно до якої просила визнати за [PERSON] право власності на ? частку будинку за адресою: Вінницька область, Гайсинський район, м. Гайсин, вул. Уманська, 27, право власності на який зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу ВЕЕ №141998. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову з таких підстав. З 07.11.2004 року сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого мають сина [PERSON], [INFO]. 10.06.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між позивачем та відповідачем розірвано. Дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати з матірю. Згоди про добровільний поділ спільно набутого у шлюбі майна між сторонами не досягнуто. Відповідно до ст. 71 СК України, майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовились про порядок поділу майна спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка, майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання в звязку з припиненням шлюбних відносин. [PERSON] вважає, що все майно придбано [PERSON] у період зареєстрованого з нею шлюбу з 07.11.2004 р. до його розірвання за рішенням Вінницького міського суду від 10.06.2013 р. Свої вимоги позивач обґрунтовує презумпцією, що кожна річ, набута за час шлюбу є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, з посиланням на ст.ст.60, 61СК України. Але така презумпція покладає обов»язок на відповідача [PERSON] доказування зворотного відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі №6-4963св07. Згідно із ст.ст. 11,58,60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданими відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Доказування не може грунтуватись на припущеннях. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Сторони мають право обґрунтовувати належність \~конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. З січня 2011 року сторони припинили подружні стосунки, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, що підтверджується письмовими доказами та змістом судових рішень про розірвання шлюбу. В 2011 році [PERSON] звертався до суду з позовом про розірвання шлюбу з [PERSON] і рішенням Вінницького районного суду від 10.01.2012 року шлюб було розірвано. Проте, це рішення було скасовано ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 29.02.2012 року. В 2012 році відповідач-позивач [PERSON] вдруге звернувся з позовом про розірвання шлюбу і заочним рішенням Вінницького районного суду від 12.04.2012 року шлюб було розірвано. 09.09.2012 року [PERSON] зареєстрував шлюб з іншою жінкою [PERSON] Проте заочне рішення про розірвання шлюбу із [PERSON] було скасовано ухвалою від 19.07.2012 року і справу передано на розгляд до Ленінського районного суду м.Вінниці. Розгляд справи тривав, і 10.06.2013 року рішенням Вінницького міського суду Вінницької області шлюб між сторонами розірвано. Ухвалою Апеляційного суду Вінницької області від 15.07.2013 року рішення суду залишено без змін. Отже, хоча згідно з рішенням суду шлюб було розірвано у 2013 році, проте викладені вище обставини підтверджують, що фактично сторони припинили шлюбні відносини з січня 2011 року, проживають окремо, спільного господарства не ведуть. Відповідно до розяснень п. 23 Постанови пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, зясовувати джерело і час його придбання. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлені ці обставини. Так, судовими рішеннями встановлено, що фактично шлюбні відносини між подружжям [PERSON] та [PERSON] припинено з січня 2011 року, про це зазначено в рішенні Вінницького міського суду Вінницької області від 06.07.2015 р. та ухвалі Апеляційного суду Вінницької області від 08.10.2015 р. Тобто з січня 2011 р. сторони не є сім»єю, мешкали окремо, спільного господарства не вели, спільного бюджету не мали. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, яка викладена у постанові від 03.06.2015р. у справі № 6-38цс15, яка відповідно до ст.360-7 ЦАК України є обовязковою для усіх судів, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи ст.60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. При цьому одним з визначних є той факт, що грошові кошти набуті подружжям під час їх спільного проживання. На переконання суду, спільно набуте сторонами у шлюбі майно підлягає поділу таким чином. Поділ квартири №205 бульвар Свободи/вул. Зодчих 6/4 у м.Вінниці необхідно провести відповідно до принципу рівності часток та визнати право кожного з членів подружжя на ? частку спірної квартири та нежилого приміщення комори №XLI на VII поверсі 6 під»їзду по бульвару Свободи/вулиці Зодчих, 6/4 в м. Вінниці. Повязаним з питанням про поділ нерухомого майна, є вимога [PERSON] про поділ боргового зобовязання подружжя та стягнення на його користь з [PERSON] грошової компенсації за 1/2 частку сплачених ним коштів по кредиту після фактичного припинення шлюбних стосунків, оскільки спірне нерухоме майно : квартира та комора придбане за рахунок цільового кредиту наданого [PERSON] АКБ «Укрсоцбанк» в розмірі 64703 доларів США. Відповідно до довідки ПАТ «Укрсоцбанк» [PERSON] в рахунок погашення заборгованості за період з 18.11.2007 р. по 18.12.2013 р. було перераховано всього за кредитом 11 542,30 долара США та 20 264,50 доларів США відсотків за кредитом, з яких в період після припинення фактично шлюбних стосунків з [PERSON] ним сплачено за період з 01.01.2011 р. по 13.05.2013 р. на користь АКБ «Укрсоцбанк» 28 855,31 доларів США, з яких з 01.01.2011р. по 01.01.2012 р. по тілу кредиту - 4808,24 доларів США, відсотки - 8013,63 долара США, всього за цей період 12 851,87 доларів США, за період з 01.01.2012 р. по 13.05.2013 р. включно по тілу кредиту - 6 087,02 доларів США, відсотки -9 916,42 доларів США, а всього за цей період -16 003,44 доларів США, що підтверджується довідкою № 18-11057 від 18.12.2013р. Таким чином 1/2 частина, яка підлягає стягненню на його користь з [PERSON] становить 14 427,65 доларів США, що відповідно до офіційного курсу валют, визначеного Національним банком України станом на день вирішення справи складає 2512,37 грн. за 100 доларів США. У період шлюбу сторонами було придбано і будинок в м. Гайсин Вінницької області, вул. Уманська, 27, право власності на який зареєстровано за [PERSON] за договором купівлі-продажу ВЕЕ №141998 від 07.03.2007 р. Поділ цього будинку необхідно провести відповідно до принципу рівності часток та визнати право кожного з членів подружжя на ? частку спірного будинку. Щодо вимог про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової компенсації 1/2 частки вартості автомобіля марки ВАЗ 21104, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] та автомобіля марки Ореl Astra, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], та залишення їх у володінні [PERSON] Відповідно до ч.І ст.71 СК України майно, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, діліться між ними в натурі. Відповідно до ч.2 ст.71 СК України неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Автомобіль є річчю неподільною, проте їх два і є реальна можливість виділити один автомобіль позивачу, а інший відповідачу зі стягненням грошової компенсації за різницю у їх вартості. Проте суд дійшов висновку про виділення двох автомобілів відповідачу-позивачу [PERSON], оскільки ці автомобілі знаходяться у його володінні, і відповідно на суму грошової компенсації за половину вартості автомобілів за загальним підрахунком зменшиться сума стягнення коштів з [PERSON] за борговими зобов»язаннями [PERSON] перед ПАТ «Укрсоцбанк». Так, вартість автомобіля марки ВАЗ 21104, 2015 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], визначена позивачем у позові становить 49\~000 грн., а автомобіля марки Opel Astra, 2006 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] 73\~000 грн., тобто їх загальна вартість становить 122 000,00грн, ? якої становить 61 000,00грн. На можливість виділення обох автомобілів відповідачу-позивачу [PERSON] наголошувала в своїх поясненнях його представник в судовому засіданні. Щодо поділу меблів та побутової техніки, яка знаходиться в спірній квартирі, в якій залишається проживати з сином [PERSON], суд вважає за доцільне виділити [PERSON] у натурі меблі та побутову техніку, стягнувши з неї на користь [PERSON] грошову компенсацію 1/2 частки їх вартості, що становить згідно з висновком судово-товарознавчої експертизи 35 599,58 грн. : 2=17 799,79грн. Питання судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 88 ЦПК України. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи, що [PERSON] сплачено судовий збір в розмірі 3 768,70 грн, а також витрати за проведення судових експертиз на суму 4 120,50 грн. ці кошти підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] З огляду на викладене,

Outcome: approved