Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа: Орган опіки та піклування Кривоозерської районної державної адміністрації про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщення та зняття з реєстрації, вказуючи на те, що їй на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], в якому вона зареєструвала відповідача та її дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO], оскільки вони є її невісткою та внуками. В подальшому син позивача розірвав шлюб з відповідачем та остання стала проживати окремо та з 2015 року в квартирі фактично не проживає. З того часу відповідач не веде спільне господарство, не сплачує комунальні платежі за житло, не веде будь-який догляд за будинком, на прохання знятись з реєстрації відповідачі не реагує, тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити. Відповідач в судовому засіданні позов не визнала, заперечувала проти його задоволення. Представник третьої особи - Органу опіки та піклування Кривоозерської районної державної адміністрації в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений вчасно та належним чином. В судових засіданнях 21 червня 2017 року, 4 грудня 2017 року позов в частині визнання неповнолітніх [PERSON] та [PERSON] таким, що втратили право користування житловим приміщенням не визнав, вважає, що враховуючи інтереси малолітніх дітей позов в цій частині задоволенню не підлягає. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що на підставі рішення Кривоозерського районного суду від 18 жовтня 2016 року за [PERSON] визнано право приватної власності на квартиру [ADDRESS]. Вказана обставина підтверджується даними копії технічного паспорту, виданого 02 грудня 2015 року Комунальним підприємством «Первомайське міжміське бюро технічної інвентаризації», де власником вказана [PERSON], та копією витягу з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 01 грудня 2016 року Відповідно до довідки виконавчого комітету Кривоозерської селищної ради № 1328 від 17 лютого 2017 року, встановлено, що [PERSON] зареєстрована в [ADDRESS], в склад її сім'ї входять діти: [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO]. Відповідно до висновку Кривоозерської районної державної адміністрації від 22 березня 2017 року № 160/02-35-21/17, орган опіки та піклування вважає недоцільним визнання малолітніх [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житлом за вищевказаною адресою, оскільки це не відповідає інтересам дітей. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім'ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Дослідивши матеріали справи, суд вважає доведеним факт, що відповідач більше року за вищевказаною адресою не проживає, відповідно не несе витрат на утримання житла, не веде спільне господарство, не має іншої домовленості на право користування житлом з власником житла, тому відсутні підстави для збереження жилого приміщення за тимчасово відсутнім зареєстрованим мешканцем будинку, передбачені ст. 71 Житлового кодексу Української РСР. Відповідно до ст.72 Житлового кодексу Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 386 ЦК України передбачено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Враховуючи, що встановлені законом права неповнолітніх дітей не можуть бути порушенні, тому суд вважає необхідним задовольнити позов частково. Згідно п.2 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням, тому зазначити цю обставину в судовому рішенні не є необхідним. Враховуючи викладене, що в даному випадку факт реєстрації відповідача у спірному будинку перешкоджає у користуванні позивачу правом його власності, тому суд вважає що позовні вимоги [PERSON] в частині позовних вимог щодо відповідача [PERSON] є законними та такими, що підлягають частковому задоволенню. На підставі ст.ст. 71, 72 Житлового кодексу Української РСР, ч. 2 ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», ч.ч. 1, 2 ст. 405 ЦК України,

Outcome: partial