Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про визначення ідеальних часток, зокрема, вимогами позову просила визнати, що частка в земельній ділянці площею 0,0740, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2610100000080050069 [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) складає 125/600; частка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) складає 260/600; частка [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] ) - 43/360; частка [PERSON] (РНОКПП - [NUMBER] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] ) складає 43/360. Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 11 червня 2019 року позовні вимоги [PERSON] задоволено (а.с. 64-65). Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 06 лютого 2020 року, за заявою відповідачки [PERSON] , заочне рішення від 11 червня 2019 року скасовано, справу призначено до розгляду за правилами загального позовного провадження. 04.02.2021 року представник позивача подав заяву про уточнення позовних вимог, у якій виклав позовні вимоги у наступній редакції: визнати, що частка власності в земельній ділянці площею - 0,0740, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2610100000:08:005:0069, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , [PERSON] складає 274/360; частка [PERSON] складає - 43/360; частка [PERSON] складає - 43/360. Представник позивача в судове засідання не з`явився, однак подав суду заяву про розгляд справи безе його участі, просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання не з`явилися, про причини неявки суд не повідомили, однак повідомлялись про розгляд справи належним чином. Дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно рішення виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради № 81 від 03 лютого 1977 року «Про доповнення до рішення міськвиконкому від 01 березня 1973 року № 139/14 «Про затвердження акту прийняття в експлуатацію індивідуального жилого будинку по [ADDRESS] , побудованого громадянином [PERSON] » оформлено за останнім право власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 4). Згідно договору дарування від 29.09.1988 року встановлено, що [PERSON] подарував [PERSON] 25/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою в [ADDRESS] (а.с. 5-6). Згідно договору дарування від 29.09.1988 року вбачається, що [PERSON] подарував [PERSON] 10/100 частин будинку з відповідною частиною господарських будівель та споруд за адресою в [ADDRESS] (а.с. 7-8). [INFO] [PERSON] помер, в зв`язку з чим було видано [PERSON] (дружині покійного) свідоцтво від 06 листопада 1998 року про право власності на 1/2 частку в спільному майні подружжя, а саме на 65/100 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 9). Як слідує з матеріалів справи, [PERSON] (дружині покійного) та [PERSON] (сину покійного) видано свідоцтво від 06 листопада 1998 року про право на спадщину за законом по 2/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). Також, [PERSON] (дочці покійного) видано свідоцтво від 27 листопада 1998 року про право на спадщину за законом на 1/3 на спадкове майно, а саме на 65/200 домоволодіння за адресою [ADDRESS] (а.с.11). Згідно рішення Івано-Франківської міської ради № 168 від 20.04.2004 року земельна ділянка площею 0,07400 га, цільове призначення - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, кадастровий номер 2610100000080050069, за адресою: [ADDRESS] , передана у спільну власність [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серія ІФ №061889 [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] є співвласниками земельної ділянки загальною площею 0,0740 га, кадастровий номер 2610100000080050069, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12). [INFO] [PERSON] помер, і після його смерті спадщину по 1/3 прийняли [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] . Як слідує з матеріалів справи, 20 лютого 2020 року між [PERSON] та [PERSON] укладено Договір дарування частки домоволодіння 199/360 частки домоволодіння під номером [ADDRESS] . Згідно підрахунку часток, проведеного ФОП [PERSON] , зазначеного у довідці від 26.01.2021 року, [PERSON] в сукупності вищевказаних документів власності належить - 274/360 домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , зокрема: згідно договору дарування частки домоволодіння від 20.02.2020 року, оформленого приватним нотаріусом Перець Н.В., частка домоволодіння [PERSON] - 199/360; згідно договору дарування частки домоволодіння від 29.09.1988 року, оформленого державним нотаріусом Девляшевською С.П. належить частка 1/10; згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.11.1998 року, оформленого державним нотаріусом Девляшевською С.П. належить - 65/600. Згідно із ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Відповідно до ст. 89 ЗК України співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ або на виділення з неї окремої частки, крім випадків, установлених законом. Згідно зі ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Згідно зі ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення. Тобто, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Невизнання цивільного права полягає в пасивному запереченні наявності у особи суб`єктивного цивільного права, зокрема, на майно, на право користування майном, на спадкування, на частину в загальному майні, яке безпосередньо не спричиняє шкоду суб`єктивному праву, але створює невпевненість у правовому статусі носія суб`єктивного права. Особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачений нормою матеріального права або може скористатися можливістю вибору між декількома способами захисту, якщо це не заборонено законом. Якщо ж спеціальні норми не встановлюють конкретних заходів, то особа має право обрати спосіб із числа передбачених ст. 16 ЦК Україниз урахуванням специфіки порушеного права й характеру правопорушення. За змістом статей 355, 368-372 ЦК України вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільній сумісній власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Пленум Верховного Суду України у п.5постанови від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз`яснив, що при відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними. Таким чином, враховуючи викладене, оцінюючи належність, допустимість кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглянувши справу в межах заявлених вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Суд, відповідно до ст. 89 ЦПК України оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також оцінивши достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності приходить до висновку, що порушене право підлягає захисту в обраний позивачем спосіб, а заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. На підставі наведеного та

Outcome: approved