Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просила слухати справу у її відсутність, проти заочного вирішення справи не заперечує. Відповідачі в судове засідання не зявились, були повідомлені належним чином, причини неявки суду не відомі. Відповідно до статті 74 ЦПК України судові виклики здійснюються на основі судових повісток та судових повідомлень. Судом на кожне судове засідання на адресу відповідачів своєчасно направлялись судові повістки-повідомлення про місце, час проведення судового засідання, але відповідачі в судові засідання не зявлялись, повідомлилась належним чином для надання пояснень та зясування обставин по справі, причини неявки суду не надали. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] являється власником 1/4 частини житлового будинку, який розташований по вул.Першотравневій 25, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24.07.2015 року, видане державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області [PERSON], реєстраційний №1743 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав від 24.07.2015 року за індексним номером 41184328. Співвласниками житлового будинку, який розташований по вул.Першотравневій 25, м.Білгород-Дністровський, Одеської області (по 3/8 частин) являються відповідачі по справі [PERSON] та [PERSON]. Між позивачкою та відповідачами виникають спори про порядок користування і володіння житловим будинком який розташований по вул.Першотравневій 25, м.Білгород-Дністровський, Одеської області, з господарськими будівлями та угоди про спосіб виділення частки із загального майна між сторонами не досягнуто. В звязку з чим, заочним рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 10 грудня 2014 року позов [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності задоволений. Виділено в натурі 3/4 частин житлового будинку літ.«А», які належать на праві власності [PERSON], [PERSON], у складі наступних приміщень: 1-4 коридор, 1-3 кухня, 1-2 ванна, 1-5 - житлова кімната, 1-6 - житлова, 1-7 - житлова, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., сарай літ.«Б», сарай літ.«В», за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Першотравнева 25. Припинено право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] на 3/4 частини житлового будинку літ.«А», у складі наступних приміщень: 1-4 коридор, 1-3 кухня, 1-2 ванна, 1-5 - житлова кімната, 1-6 - житлова, 1-7 - житлова, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., сарай літ.«Б», сарай літ.«В», за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, вул.Першотравнева 25. За [PERSON], [PERSON] визнано право власності на ? частини житлового будинку літ.«А», які належать на праві власності [PERSON], [PERSON], у складі наступних приміщень: 1-4 коридор, 1-3 кухня, 1-2 ванна, 1-5 - житлова кімната, 1-6 - житлова, 1-7 - житлова, загальною площею 55,5 кв.м., житловою площею 44,2 кв.м., сарай літ.«Б», сарай літ.«В». Вказаним рішенням суду було встановлено, що в користуванні та володінні позивачки необхідно залишити з житлового будинку літ.«А» наступні приміщення: 1-1 коридор, 1-10 кухня, 1-9 кімната, 1-8 коридор, 1-11 санвузол, загальною площею 25,9 кв.м., житловою площею 13,2 кв.м., гараж літ.«Г». У відповідності до ч.3 ст.61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Крім того, довідкою управління містобудування та архітектури Білгород-Дністровської міської ради від 30.10.2015 року визначено, що поштова адреса ? частини домоволодіння у складі приміщень житлового будинку літ.«А», коридорів літ.1-1, 1-8, житлової кімнати літ.1-9, кухні літ.10, санвузла літ.1-11, загальною площею 25,9 кв.м. житловою площею 13,2 кв.м., гаража літ.«Г», навісу літ.«а1», вказаний склад примішень спірного домоволодіння належить позивачці [PERSON]. На теперішній час, позивачка [PERSON] для захисту своїх законних прав та інтересів змушена звернутись до суду з позовом про виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Статтею 41 Конституції України передбачено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої власності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державною та органами самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду (ст.47 Конституції України). Відповідно до ч.1 ст.316, ч.1 ст.317 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать, права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч.1 ст.321 ЦК України). Статтею 328 ЦК України встановлено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ч.1 ст.356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитись про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності (ч.ч.1-2 ст.358, ст.361 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Верховний Суд України у постанові від 19.02.2014 року зазначив, що у силу положень статей 21, 24, 41 Конституції України, статей 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Виходячи із цих положень, правовий режим спільної часткової власності визначається главою 26 ЦК України з урахуванням інтересів усіх її учасників. Володіння, користування та розпорядження частковою власністю здійснюється за згодою всіх співвласників, а за відсутності згоди - спір вирішується судом. Незалежно від розміру часток, співвласники при здійсненні зазначених правомочностей мають рівні права. Верховний Суд України у абзаці першому пункту 6 постанови Пленуму «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право власності громадян на жилий будинок» від 4 жовтня 1991 р. N 7 підкреслює, що судам при вирішенні справ про виділ у натурі часток жилого будинку, що є спільною частковою власністю, слід мати на увазі, що це можливо, якщо кожній із сторін може бути виділено відокремлену частину будинку з самостійним виходом (квартиру). Виділ також може мати місце при наявності технічної можливості переобладнати приміщення в ізольовані квартири. Згідно ч.2 ст.367 ЦК України, у разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Суд приходить до висновку, що вимоги позивачки обґрунтовані і доказані, а позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved