Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав. Свою позовну заяву позивач обґрунтовує наступним. З 12.09.2009р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі та мають двох малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2013р. шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідач перестав підтримувати будь-який зв`язок з дітьми, не спілкується з ними, не бере участі у їх вихованні, не цікавиться їх культурним, фізичним та духовним розвитком. З огляду на викладене, позивач звернулась до суду з позовом до відповідача про позбавлення останнього батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Ухвалою суду від 12.09.2019р. залучено третьою особою на стороні позивача Орган опіки та піклування Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації. 03 грудня 2018р. від відповідача [PERSON] надійшла заява, в якій відповідач визнає позовні вимоги в повному обсязі та не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав щодо малолітніх синів, а також просить ухвалити рішення про задоволення позовних вимог (а.с.63) Від Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в м. Києві державної адміністрації надійшов лист з проханням слухати справу за відсутності представника та при прийнятті рішення врахувати висновок органу опіки та піклування від 22.01.2019р. №100-1091 (а.с.84). В матеріалах справи наявний лист Служби у справах дітей та сім`ї Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації з проханням слухати справу за відсутності їх представника. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами та просив задовольнити. За даних обставин суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Дослідивши матеріли справи, судом встановлено наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч.3 ст.12, ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 12.09.2009 року, 12.09.2009р. [PERSON] та [PERSON] одружились, після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.8). Відповідно до копій свідоцтв про народження, сторони мають дітей [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9,10). Відповідно до копії рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 22.07.2013р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.11). Згідно копії свідоцтва про зміну імені, [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.12). Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 22.01.2019р., Голосіївська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітніх дітей [PERSON] , [INFO]., та [PERSON] , [INFO]., на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №1 від 16.01.2019р.) (а.с.85-86. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. З огляду на визнання відповідачем [PERSON] позову та враховуючи викладені в позові обставини, суд вважає, що позовна заява [PERSON] є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Згідно ч.1 ст. 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне повернути позивачу 50 відсотків сплаченого судового збору, у зв`язку з визнанням відповідачем позову. Враховуючи викладене та

Outcome: approved