Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, мотивуючи свої вимоги наступним. На підставі договору дарування № 285 від 13 лютого 1993 року позивачка є власницею 1/2 частки житлового будинку [ADDRESS] . Інша 1/2 частка вказаного будинку на підставі зазначеного договору дарування належить [PERSON] , який помер [INFO] . Після смерті останнього свідоцтво про право на спадщину не видавалось, спадщина не оформлювалась. В зазначеному будинку крім позивачки зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , шлюб з яким розірвано рішенням суду від 31 серпня 2017 року. Після розірвання шлюбу відповідач приблизно в квітні 2018 року виїхав з будинку, його місце знаходження [PERSON] не відомо. Реєстрація відповідача перешкоджає позивачці оформити субсидію. Просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком [ADDRESS] . Позивачка в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, з якої вбачається, що вона позовні вимоги підтримала, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач, повідомлений належним чином, в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив. Згідно із ст. 280 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин, не подав відзив і якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові докази, допитавши свідків, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. У відповідності із ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Судом встановлено, що згідно з договором дарування № 285 від 13 лютого 1993 року [PERSON] є власницею 1/2 частки будинку [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 159926922 від 18 березня 2019 року. Власником іншої 1/2 частки вказаного будинку є [PERSON] , який помер [INFO] (свідоцтво про смерть серії [NUMBER] , видане 05 червня 2018 року Бердянським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Згідно домової книги прописки громадян, що мешкають в будинку [ADDRESS] , [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку з 28 лютого 2012 року, що підтверджується довідкою виконавчого комітету Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 07 травня 2021 року № 933. Відповідно до довідки, виданої Новопетрівським старостинським округом Осипенківської сільської ради Бердянського району Запорізької області від 30 квітня 2021 року № 162 [PERSON] в спірному будинку не проживає. Рішенням Бердянського міськрайонного суду Запорізької області від 31 серпня 2017 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, рішення набрало законної сили 12 вересня 2017 року. Свідок [PERSON] пояснила, що з 2017 року вона проживає по сусідству з позивачкою. [PERSON] бачила весною 2017 року, пізніше він забрав свої речі та поїхав до м. Києва на заробітки. З того часу свідок його в будинку позивачки не бачила. Свідок [PERSON] пояснила, що вона дружить з [PERSON] з 2005 року. Остання з [PERSON] проживали в будинку [ADDRESS] . В 2017 році шлюб між ними було розірвано. В цьому ж році відповідач виїхав з будинку, пізніше, забрав свої речі та поїхав до м. Києва на заробітки. Більше трьох років свідок [PERSON] в будинку позивачки не бачила, про його місце знаходження, або про намір повернутись свідку не відомо. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає більше року в будинку [ADDRESS] , не є власником вказаного будинку, проте зареєстрований. Наявність реєстрації місця проживання [PERSON] в житловому приміщенні, який в ньому не проживає, є перешкодою у здійсненні позивачкою прав власника цього приміщення. Зазначені перешкоди підлягають усуненню шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням.

Outcome: approved