Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 15.02.2014 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюб, однак сторони втратили одне до одного відчуття любові та пошани, примирення не можливе, подружжя проживає окремо, а тому позивач просить шлюб розірвати. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . Також позивач звернулась з вимогою про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини у розмірі ј частини зробітної плати відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до її повноліття. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 19 грудня 2019 року позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено підготовче засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. Ухвалою суду від 05 червня 2020 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та адвокат позивача вимоги позову підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, що викладені в позовній заяві, додатково пояснили, що позов в частині стягнення аліментів є обґрунтованим та таким, що відповідає інтересам дитини, також, позивач зазначила, що за графіком своєї роботи має потребу у послугах няні для дитини у зв`язку з чим, додатково витрачає значні кошти, а відтак визначений нею розмір аліментів є спроможнім для відповідача по справі та таким, що не призведе відповідача до важкого матеріального становища. Відповідач та адвокат відповідача позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнали в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, відповідач додатково пояснив, що на його утриманні перебувають батьки пенсіонери, сам він проживає в орендованій квартирі, а тому позов про стягнення аліментів визнає в розмірі 1/8 частини від заробітної плати, що вважає достатнім на утримання дитини, оскільки позивач також працює та отримує заробітну плату. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані суду: відзив на позовну заяву, відповідь на відзив, заперечення на відповідь та докази надані сторонами на обґрунтування позиції щодо предмета спору в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 15 лютого 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 139 (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 15 лютого 2014 року) (а.с.9). Від шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження серії [NUMBER] від 13.05.2017 р.) (а.с.10). Також, судом встановлено, та не заперечувалось сторонами, що дитина - [PERSON] , проживає разом з матір`ю [PERSON] та перебуває на її утриманні. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що можливість примирення між сторонами відсутня, їх сім`я розпалася остаточно, сторони припинили спільне проживання з серпня 2019 року, припинили ведення спільного господарства, не мають спільного бюджету, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача та відповідача по справі, а тому шлюб підлягає розірванню. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання дитини суд виходить з такого. У відзиві на позовну заяву, відповідач зазначив, що розмір аліментів визначений позивачем, є занадто великим та не обґрунтованим. По-перше, на його утриманні перебувають двоє непрацездатних батьків - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , розмір пенсії кожного складає 2\~000 тисячі гривень. По-друге, відповідач не має власного житла у м. Одесі, оплата за орендовану ним квартиру на місяць складає близько 6\~000 гривень. Крім іншого, у будинку батьків відповідача сталась пожежа та розмір збитків склав 224\~000 гривень. , в той час як його заробітна плата на місяць становить лише 20\~000 гривень.З огляду на його матеріальний стан, вважав можливим стягнення з нього аліментів в розмірі 1/8 частині його доходу, а тому саме у цій частині визнав позов (а.с.23). На обгрунтування власної позиції [PERSON] надав наступні документи: довідку Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області від 21.01.2020 року № 795, згідно якої [PERSON] , отримує пенсію у розмірі 2000 гривень на місяць (а.с.27); довідку Головного Управління Пенсійного Фонду України в Чернівецькій області від 21.01.2020 року № 796 згідно якої [PERSON] , отримує пенсію у розмірі 2000 гривень на місяць (а.с.28); договір оренди від 20.07.2019 року, відповідно до якого [PERSON] винаймає житло за адресою: [ADDRESS] , орендна плата складає 5\~000 гривень на місяць (29); на підтвердження оплати комунальних послуг відповідачем надано квитанції (а.с.30-35), на підтвердження працевлаштування та розміру заробітної плати надано довідку від 21.01.2020 року № 05, згідно якої [PERSON] працює в Одеському національному академічному театрі опери та балету на посаді артиста оркестру першої категорії з 22.12.2011 року, посадовий оклад складає: 22\~259 гривень на місяць (а.с.36), на підтвердження пожежі в будинку батьків відповідача надано акт про пожежу від 30.04.2012 року згідно якого розмір прямих збитків, завданих при пожежі склав 25\~000 гривень (а.с.37-38) та акт про пожежу від 22.11.2019 року, згідно якого розмір збитків склав 150\~000 гривень (а.с.39-40), на підтвердження хвороби батька надано виписку з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого [PERSON] , [INFO] , згідно якої останній перебуває на « [INFO] » обліку з 2002 року (а.с.41-42). Позивачем [PERSON] 04.02.2020 року надано відповідь на відзив. В якому позивач заперечує обставини викладені у відзиві зазначивши, що відповідач [PERSON] не єдина дитина у батьків, в них ще є один син та дочка , які працездатнні та надають батькам допомогу. Крім іншого зазначила, що вона працює музичним виконавцем, її робота закінчується о 22:00 або 22:30 годин, а тому вона має користуватись послугами няні та відповідно нести додаткові витрати, що складають 70 грн. на годину, також зазначила, що має на утримання мати пенсіонерку, яка також потребує догляду, оскільки має хронічні захворювання. У зв`язку з цим зазначила, що аліменти, визначені нею у розмірі ј частини від заробітної плати відповідача є цілком спроможними для останнього. На підтвердження витрат по оплаті послуг позивачем [PERSON] надано квитанції (а.с.54-55); на підтвердження хвороби матері [PERSON] , [INFO] , надано виписку з медичної карти амбулаторного, стаціонарного хворого (а.с.56-57). Також, на адресу суду надійшли заперечення на відповідь на відзив від 10.02.2020 року, відповідно до яких відповідачем [PERSON] надано пояснення, міркування та аргументи щодо наведених позивачем у відповіді на відзив пояснень. Так, відповідач послався на необхідність та обов`язок дітей утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги, також надані додаткові квитанції щодо сплати комунальних послуг нарахованих за адресою проживання позивача (а.с.59-65, 67-70). Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Як передбачено статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За умовами частин першої та другої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Частиною першою статті 3 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. З аналізу наведених правових норм, необхідно дійти висновку, що відповідач зобов`язаний утримувати спільну з позивачем дитину і створювати необхідні передумови для розвитку і забезпечення організації її життя нарівні з позивачем. Судом не приймаються до уваги пояснення відповідача щодо його неспроможності сплачувати аліменти на утримання малолітньої дитини у розмірі ј частини, як такі, що носять суб`єктивний характер. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін по справі, становить: з 1 січня - 1779, з липня - 1859 гривень, з грудня - 1921 гривня. Відповідач є офіційно працевлаштованим, отримує стабільну заробітну плату у розмірі 22\~259 гривень на місяць, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було, також відповідачем не було надано доказів та відомостей щодо наявність у платника аліментів інших дітей, що відповідно до ч. 1 п.2.3 ст. 182 СК України судом приймається до уваги при визначені розміру аліментів. Аргументи позивача та відповідача, що вони утримують непрацездатних батьків судом відхиляються, оскільки доказів, які б свідчили про такий обов`язок, матеріали справи не містять. При цьому, батьки сторін є пенсіонерами та відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»\~отримують пенсію від держави. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дитину є 1/4 частки від заробітної плати відповідача, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Під час розгляду справи, судом було здійснено всіх передбачених заходів щодо забезпечення змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України, зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 768 (сімсот шістдесят вісім) гривень 40 копійок.

Outcome: approved