Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання заповіту недійсним, посилаючись на те, що [INFO] померла [PERSON] Після її смерті [INFO] Полтавською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за заявою спадкоємців [PERSON] сина спадкодавця та [PERSON], дочки спадкодавця. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши спадщину після смерті матері. Спадкоємцями на його майно за законом є дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] Остання прийняла спадщину після смерті батька і в 2013 році звернулась до Полтавського районного суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно. Під час судового розгляду справи [PERSON] надала суду дублікат заповіту від 28 березня 2000 року [PERSON], яким мати заповідала їй все своє майно. Вказаний заповіт був посвідчений Ковалівською сільською радою Полтавського району 28 березня 2000 року. Однак, у передбаченому законом порядку зареєстрований не був. Полтавською районної державної нотаріальною конторою сформована інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно якої вказаний вище заповіт від 28 березня 2000 року був зареєстрований в реєстрі 03 травня 2007 року, тобто через 2,4 роки після смерті заповідача. Також вказала, що Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповітів/спадкових договорів) №36892550 від 17 березня 2014 року, що сформована Полтавською районної державною нотаріальною конторою підтверджується, що виданий Ковалівською сільською радою Полтавського району 29 червня 2013 року дублікат заповіту [PERSON] від 28 лютого 2000 року зареєстрований не був і тому також є недійсним. Враховуючи вказане, просила визнати недійсним заповіт [PERSON], що посвідчений Ковалівською сільською радою Полтавського району 28 березня 2000 року; визнати недійсним дублікат заповіту від 28 березня 2000 року [PERSON] виданий Ковалівською сільською радою Полтавського району 29 червня 2013 року. В клопотанні, направленому до суду просила поновити строк позовної давності, пропущений з поважних причин. В судовому засіданні позивач [PERSON] позов підтримала, дала пояснення аналогічні викладеному в позовній заяві. Представник позивача адвокат [PERSON] вважала, що оскільки заповіт [PERSON], що посвідчений Ковалівською сільською радою Полтавського району 28 березня 2000 року не був у встановлені строки зареєстрований у Спадковому реєстрі, його слід визнати недійсним, також вважала, що дублікат вказаного заповіту, виданий Ковалівською сільською радою Полтавського району Полтавської області 29 червня 2013 року. Представник відповідача адвокат [PERSON] позов вважає таким, що не підлягає задоволенню, оскільки згідно п.1.1. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5 і зареєстрованого в міністерстві юстиції України 07 квітня 2005 року за №373/10653, це Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, створення єдиної системи обліку заповітів та установлює порядок ведення та користування Спадковим реєстром. Таким чином останній створено з метою створення єдиної системи обліку заповітів і той факт, що заповіт чи дублікат заповіту не зареєстрований в єдиному реєстрі заповітів сам по собі не є підставою з точки зору закону для вирішення питання про дійсність заповіту чи його дублікату. Крім того, зазначила, що позивачем оскаржується заповіт від 28 березня 2000 року, посвідчений у спадковому реєстрі 03 травня 2007 року, при цьому даний позов подано до суду у квітні 2012 року, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Представник відповідача [PERSON] також вважала, що позов не підлягає задоволенню з наведених вище підстав. Представник третьої особи Ковалівської сільської ради Полтавського району Полтавської області [PERSON] вважала, що позов не підлягає задоволенню Представник третьої особи Полтавської районної державної нотаріальної контори направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Треті особи [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи. Суд, заслухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Так, судом встановлено та визнано сторонами, що [INFO] померла [PERSON]. Після її смерті [INFO] Полтавською районною державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа за заявою спадкоємців [PERSON] - сина спадкодавця та [PERSON], дочки спадкодавця. [INFO] [PERSON] помер, не оформивши спадщину після смерті матері. Спадкоємцями на його майно за законом є дружина [PERSON], син [PERSON] та дочка [PERSON] Остання прийняла спадщину після смерті батька і в 2013 році звернулась до Полтавського районного суду з позовною заявою про визнання за нею права власності на спадкове майно. Під час судового розгляду справи [PERSON] надала суду дублікат заповіту від 28 березня 2000 року [PERSON], яким остання заповідала їй все своє майно. Вказаний заповіт був посвідчений Ковалівською сільською радою Полтавського району 28 березня 2000 року (а.с.9). Державна реєстрація заповітів врегульована Конвенцією про запровадження системи реєстрації заповітів, що ратифікована Законом України №2490-6 від 10 липня 2010 року, постановою Кабінету Міністрів України від 11 травня 2011 року №491 «Про затвердження порядку державної реєстрації заповітів і спадкових договорів у Спадковому реєстрі», постановою Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5. Відповідно до наказу Міністерства юстиції України реєстрація заповіту здійснюється на підставі заяви посадової особи або заповідача. Відповідно до п.2.4 Наказу Міністерства юстиції України №51/5 від 17 жовтня 2000 року, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 жовтня 2000 року за №714/1935, що діяв на час відкриття спадщини, посадові особи органів місцевого самоврядування, здійснюють унесення відомостей до Спадкового реєстру шляхом подання державному підприємству «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України чи його регіональним філіям заяв установленого зразка. Згідно п.2.6 Наказу заяву про реєстрацію заповіту, посвідченого посадовими, службовими особами, може бути надано реєстратору безпосередньо заповідачем. Наказом №51/5 Міністерства юстиції України встановлені конкретні строки вчинення таких дій. Так, згідно п.6 всі заповіти, складені та посвідчені, змінені у встановленому законодавством порядку, заведені спадкові справи та видані свідоцтва про право на спадщину до 01 грудня 2000 року підлягають обов'язковій реєстрації в спадковому реєстрі в строк до 01 травня 2005 року. Заповіт [PERSON] від 28 березня 2000 року в Єдиний реєстр заповітів та спадкових прав внесений не був, що підтверджується тим, що у відповідності до п.7 постанови Міністерства юстиції України №51/5 від 17 жовтня 2000 року державним нотаріусом Державної нотаріальної контори Полтавського району при реєстрації спадкової справи був сформований витяг про наявність (відсутність) заповіту. Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру №690863 від [INFO] у Спадковому реєстрі інформація щодо зареєстрованих заповітів відсутня. 17 березня 2014 року Полтавською районної державної нотаріальною конторою сформована інформаційна довідка зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори), згідно якої вказаний вище заповіт від 28 березня 2000 року був зареєстрований в реєстрі 03 травня 2007 року. 29 червня 2013 року секретарем Ковалівської сільської ради Полтавського району виданий дублікат заповіту [PERSON] від 28 лютого 2000 року (а.с.10). Про наявність вказаного заповіту та його дублікату [PERSON] стало відомо в іншому судовому засіданні при розгляді Полтавським районним судом Полтавської області іншої цивільної справи №545/3589/13-ц, провадження №2/545/1593/13, а тому суд вважає, що [PERSON] з об'єктивних причин, що не залежали від її волі пропустила процесуальний строк звернення до суду з даною позовною заявою, а тому позивачу слід поновити строк для звернення до суду. Правовідносини, які розглядаються судом врегульовані нормами ЦК України в редакції, що діяла на момент виникнення даних правовідносин, Законом України «Про нотаріат» в редакції, що діяла на момент виникнення даних правовідносин (28 квітня 1998 року) та Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад, затвердженою наказом Міністерства юстиції України від 25 серпня 1994 року, в редакції що діяла на час виникнення даних правовідносин (10 червня 1999 року). Згідно ст.37 Закону України «Про нотаріат» від 02 вересня 1993 року і статтями 38, 42, 59 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21 травня 1997 року (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) в населених пунктах, де немає нотаріусів, повноваження посвідчувати заповіти належать посадовим особам виконавчих органів сільських, селищних, міських (міст обласного значення) рад, на яких такий обов'язок покладено даним виконавчим органом або сільським, селищним, міським головою, а також цьому голові. Згідно ст.541 ЦК України (в редакції 1963 року) заповіт повинен бути укладений у письмовій формі з зазначенням місця і часу його укладення, підписаний особисто заповідачем і нотаріально посвідчений. Таке ж положення передбачено п.33 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій посадовими особами виконавчих комітетів сільських, селищних, міських Рад народних депутатів України від 25 серпня 1994 року. Станом на 28 березня 2000 року законодавчими актами не передбачалась реєстрація в спадковому реєстрі, така форма набула чинності 01 грудня 2000 року, тому заповіт не був зареєстрований в Спадковому реєстрі, а лише був зареєстрований в реєстрі нотаріальних дій за номером 34. Відповідно до ст.541 ЦК України (в редакції 1963 року) вимоги до складеного заповіту дотримані, а саме він складений у письмовій формі, особисто підписаний заповідачем, заповіт посвідчений особою, яка мала на це повноваження. При посвідченні заповіту уповноваженою особою перевірена дієздатність [PERSON] про що зазначено в заповіті. Згідно п.1.1. Положення про Спадковий реєстр, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 17 жовтня 2000 року №51/5 і зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 квітня 2005 року за №373/10653, це Положення розроблено з метою захисту майнових прав та інтересів фізичних та юридичних осіб, створення єдиної системи обліку заповітів та установлює порядок ведення та користування Спадковим реєстром. Таким чином останній створено з метою створення єдиної системи обліку заповітів і той факт, що заповіт чи дублікат заповіту не зареєстрований в єдиному реєстрі заповітів сам по собі не є підставою з точки зору закону для вирішення питання про дійсність заповіту чи його дублікату. Відомості про спірний заповіт на даний час внесені до Спадкового реєстру, а тому відсутні правові підстави для визнання заповіту недійсним. Оскільки заповіт [PERSON] від 28 березня 2000 року нею не змінений, не скасований, рішення суду про визнання заповіту недійсним відсутнє, він є дійсним, не зважаючи на те, що він не був внесений до Єдиного реєстру заповітів. Зважаючи на викладене, суд вважає за необхідне відмовити позивачу в задоволенні позову в повному обсязі. Судові витрати суд розподіляє у відповідності до ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed