Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON] про встановлення батьківства, у якій зазначила, що з відповідачем у справі, [PERSON], вони були знайомі та дружили з дитинства. З початку червня 2008 року вони стали проживати разом однією сімєю, як чоловік та дружина, тільки без реєстрації шлюбу. Проживали вони разом з відповідачем за місцем її проживання: [INFO]. Весь цей час, з червня 2008 року по кінець липня 2012 року, вони з відповідачем мали спільний бюджет, вели спільне господарство, разом харчувались, за їхні спільні кошти сплачували за комунальні послуги, тобто приймали участь у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності їхньої сімї. У лютому 2009 року вона дізналась про свою вагітність та повідомила про це відповідача. [PERSON] не заперечував проти народження у них дитини. Заручившись підтримкою відповідача, вона стала на облік по вагітності та пологам у себе на роботі у ПАТ «ЛІНІК», а потім до жіночої консультації м. Новодружеськ. 18.09.2010 року у них народилась донька, [PERSON], що підтверджено актовим записом про її народження за № 51 від 23.09.2010 року, складеним виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області. [PERSON], виконуючи свій обовязок батька, прямо з пологового будинку забрав їх з донькою. Після народження дитини відповідач піклувався про них з донькою, купував донці необхідні речі та харчі: дитяче ліжко, одяг, памперси та інше. Крім того, коли нашій дочці виповнився рік, вони разом, як батьки дитини, похрестили її у храмі с. Миколаїва, Луганської області. Біль того, у червні 2012 року вони відповідачем та їхньою донькою [PERSON], як сімя, разом їздили на відпочинок на Азовське море. У встановлений законом місячний строк вона повинна була зареєструвати народження їхньої доньки [PERSON], для того, щоб отримати державну допомогу при народжені дитини. Вона повідомила відповідачу про необхідність своєчасної реєстрації їхньої доньки, але [PERSON] не квапився реєструвати дитину, тому вона була змушена зареєструвати їхню дочку [PERSON] за її прізвищем «Гайворонська». По батькові дитини нею були зазначені за іменем відповідача «Андріївна». Але, після їхнього спільного відпочинку на Азовському морі, у літку 2012 року, їхні сімейні відносини з відповідачем різко погіршилися і він залишив їх з донькою, пообіцявши, що буде добровільно утримувати їх обох. Деякий час відповідач дійсно матеріально допомагав їм з донькою, робив грошові перекази. Більш того, надавав сам та передавав їм через спільних знайомих грошову допомогу. Однак після появи в його житті іншої жінки, ця допомога припинилась. У теперішній час відповідач визнати дитину, [PERSON], [INFO], своєю донькою, у добровільному порядку відмовляється. Ніякої матеріальної допомоги на утримання їхньої доньки він у теперішній час не надає, тому вона змушена вернутись до Лисичанського міського суду позовом про визнання батьківства. На підставі викладеного, просила суд встановити, що [PERSON], [INFO], уродженець [INFO], є батьком [PERSON], [INFO]. На підставі рішення Лисичанського міського суду зобовязати Відділ державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції в Луганській області внести зміни до актового запису про народження [PERSON] № 51 від 23.09.2010 року, складеного виконавчим комітетом Новодружеської міської ради: в графі прізвище вказати - «Чапурда», в графі батько дитини вказати [PERSON], [INFO]. Стягнути з відповідача на її користь судові затрати, а саме витрати, щодо сплати судового збору та витрати на надання юридичної допомоги у розмірі 400 гривень. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, підтвердила факти, викладені у позовній заяві, та просила суд її задовольнити. Підтвердила факт того, що з 2010 року вони з відповідачем стали разом проживати, шлюб не зареєстрували. Під час сумісного проживання з відповідачем у них народилася донька Лера. Відповідач є її батьком. В свідоцтві про народження прізвище дитини зазначила своє [PERSON], по батькові за відповідачем [PERSON]. Запис про батька в свідоцтві про народження дитини зроблений з її слів. На теперішній час відповідач уникає зустрічі з дитиною, заперечує факт того, що він є батьком дитини. Проти заочного рішення не заперечувала. У судовому засіданні відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що дитина, [PERSON], [INFO], не є його дитиною. У судовому засіданні представник відповідача [PERSON] позовні вимоги не визнав, проти задоволення позову заперечував. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є хрещеною матірю [PERSON] та сестрою позивачки. З 2008 року [PERSON] почала зустрічатися з [PERSON]. 18 вересня 2010 року народилась [PERSON]. Вони проживали разом, коли [PERSON] була вагітною. Після народження дитини вони ще кілька місяців прожили разом. Відповідач то уходив, то повертався. За пару тижнів до хрестин дитини, відповідач пішов і більше не повертався. [PERSON] не відмовлявся від того, що він є батьком [PERSON]. Раніше ніколи не заперечував цього факту. В 2013 році відповідач почав зустрічатися з іншою жінкою та почав відмовлятися від власної дитини. У судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона є сусідкою позивача, живуть в одному підїзді. Вони знає сімю позивачки 6 років. Їй відомо, що 4 позивач проживала з відповідачем чотири роки. Коли у них (позивача та відповідача) народилась дитина, Лера, відповідач часто гуляв з нею. Сплачував аліменти на утримання дитини. Вислухавши позивача, відповідача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Відповідно до ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 128 СК України, підставною для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ч. 3 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства може бути предявлений матірю дитини. Відповідно до ч. 4 ст. 128 СК України, позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Відповідно до ст. 134 СК України, на підставі рішення суду, орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до актового запису про народження, складеного органами державної реєстрації актів цивільного стану України, та видає нове Свідоцтво про народження. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, відповідно до статей 213, 215 ЦПК рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст. 212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. У разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, оскільки підстави для визнання батьківства за рішенням суду, зазначені у ст. 128 СК України, істотно відрізняються від підстав його встановлення, передбачених у ст. 53 КпШС України, суди вирішуючи питання про те, якою нормою слід керуватися при розгляді справ цієї категорії, повинні виходити з дати народження дитини. Таким чином, справи про визнання батьківства щодо дитини, яка народилася не раніше 1 січня 2004 року, суд має вирішувати відповідно до норм СК, зокрема ч. 2 ст. 128, на підставі будь-яких доказів, що засвідчують походження дитини від певної особи й зібрані з дотриманням норм цивільного процесуального законодавства. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про народження серії І-ЕД № 189199 виданого 23 вересня 2010 року Виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області, 18.09.2010 року народилась [PERSON], батьком якої записаний [PERSON], а матірю [PERSON], про що зроблено відповідний запис № 51 (а.с. 9). Згідно з актовим записом про народження № 51 від 23 вересня 2010 року, підстава запису відомостей про батька: заява матері від 23 вересня 2010 року № 13 по виконавчому комітету Новодружеської міської ради Луганської області (а.с. 47). Отже, у позивача [PERSON] виникло право на звернення до суду з даним позовом відповідно до ч.ч. 2,4 ст. 128 СК України, яка передбачає, що позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Згідно з довідкою, наданою головою вуличного комітету [PERSON], вбачається, що [PERSON] з 2008 року стала проживати з [PERSON], разом, однією сімєю, як чоловік та дружина. Проживали разом за адресою: м. Новодружеськ, вул. Куйбишева, 42/14. 18.09.2010 року у них народилась донька, [PERSON]. До липня 2012 року [PERSON] та [PERSON] проживали разом, однією сімєю і разом виховували доньку [PERSON]. Але влітку 2012 року вони припинили свої шлюбі відносини і [PERSON] залишив сімю, дочку та дружину і став проживати окремо від них. У теперішній час малолітня донька [PERSON], [INFO], повністю знаходиться на утримання своєї матері [PERSON] (а.с. 12). У судовому засіданні були надані фотокартки, які також свідчать, що відповідач визнавав своє батьківство відносно [PERSON] (а.с. 10-11). Окрім цього, ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 30 грудня 2013 року була призначена судово-генетичні експертиза, виконання якої було доручено експертам Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи та, потворно ухвалою Лисичанського міського суду Луганської області від 02 квітня 2014 року була призначена судово-генетичні експертиза, виконання якої було доручено експертам Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи. Оплата за проведення експертизи була покладена на позивача - [PERSON] (а.с. 44, 65). Водночас, сторонам була розяснена ст. 146 ЦПК України, згідно з якою - у разі ухилення особи, яка бере участь у справі, від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні; - у разі відхилення відповідача від проведення судово-генетичної експертизи у справах про визнання батьківства, суд має право постановити ухвалу про примусовий привід на проведення такої експертизи. Проте експертиза ані в перший раз, ані повторно проведена не була, у звязку з ухиленням відповідача від проходження експертизи, який був належним чином повідомлений про проведення експертизи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та власноруч написана розписка про повідомлення дати, часу та місця проведення експертизи (а.с. 67). Так, згідно з супровідним листом № б/н від 07.02.2014 року Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, 07.02.2014 року гр. [PERSON] з дитиною відвідала відділення судово-медичної експертизи імунології Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи. Гр. [PERSON] на експертизу не зявився (а.с.55). Згідно з супровідним листом № б/н від 23.04.2014 року Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, 23.04.2014 року гр. [PERSON] з дитиною відвідала відділення судово-медичної експертизи імунології Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи. Гр. [PERSON] на експертизу не зявився (а.с.68). З аналізу вище зазначених норм, судом встановлено, що якщо дитина народилася не раніше 01 січня 2004 року, то предмет доказування визначений ч. 2 статті 128 СК України (підставами для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи) мається на увазі біологічне походження. Одним з важливих доказів є відповідна експертиза (судова-генетична тощо), яка оцінюється за правилами ст. 212 ЦПК України. Як зазначено вище призначена судом судово-генетична експертиза не проведена, у звязку з ухиленням відповідача від проходження експертизи. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15 травня 2006 року № 3, у разі коли ухилення сторони у справі зазначеної категорії від участі в експертизі або від подання необхідних матеріалів, документів тощо унеможливлює її проведення, суд відповідно до ст. 146 ЦПК може визнати факт, для з'ясування якого її було призначено, або відмовити в його визнанні (залежно від того, хто зі сторін ухиляється, а також яке значення має для них ця експертиза). Як вбачається із роз'яснень, даних в Листі Верховного Суду України від 01.01.2012 «Судова практика розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» передумовою звернення до суду із заявою про встановлення батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, або оголошення її померлою. При цьому слід враховувати дату народження дитини: якщо помер батько дитини, яка народжена після 1 січня 2004 р., факт його батьківства може бути встановлений на підставі різних доказів (зокрема, висновку судово-медичної експертизи). Справи за заявами про встановлення фактів батьківства розглядаються за правилами окремого провадження, а відповідно до ст. 128 СК України справи про визнання батьківства - за правилами позовного провадження. У першому випадку передумовою звернення до суду за заявою про встановлення факту батьківства є смерть особи, батьківство якої встановлюється, а в другому - особа, батьківство якої встановлюється в судовому порядку, є відповідачем у справі. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у фактично шлюбних стосунках. 28.09.2010 року [PERSON] народила доньку [PERSON]. Під час реєстрації народження дитини в свідоцтві про її народження запис про батька дитини було зроблено за заявою матері [PERSON] відповідно до положень ст. 135 СК України. Судом була двічі призначена судово-генетична експертиза з метою зясування чи є [PERSON], [INFO], біологічним батьком [PERSON], [INFO] Відповідачу було розяснено положення ст. 146 ЦПК України. Однак, відповідач двічі не зявився у встановлений термін для здачі зразків крові у відділення судово-медичної імунології Донецького обласного бюро судово-медичної експертизи, у звязку з чим провести зазначені експертизи було неможливо. Таким чином, враховуючи, що відповідач ухиляється від участі в експертизі, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, поясненнями свідків, сумніву у суду не викликають та за таких обставин суд вважає, що позовна заява [PERSON] до [PERSON] про встановлення батьківства підлягає задоволенню. Що стосується стягнення з відповідача витрат на правову допомогу, суд вважає, що вони підлягають задоволенню у повному обсязі з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України витрати, повязані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Отже, до складу витрат, повязаних з оплатою правової допомоги, включаються витрати на оплату праці адвоката або іншого фахівця у галузі права (гонорар), а також відшкодування витрат, зумовлених наданням правової допомоги. Документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, повязаних із наданням правової допомоги повинні бути оформлені у встановленому законом порядку, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, в яких така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, а в адміністративних справах субєктом владних повноважень, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. В даному випадку суд вважає, що позивачем доведено факт надання йому правової допомоги адвокатом [PERSON], а саме: договором щодо надання юридичної допомоги від 08.06.2013 року та квитанціями від 03.07.2013 року про сплату 400,00 грн. за надання правової допомоги, оскільки згідно з нормами діючого цивільного законодавства вони є належними доказами надання правової допомоги. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 797 від 26.09.2013 року про сплату судового збору в сумі 114 гривень 70 копійок. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 114 гривень 70 копійок.

Outcome: approved