Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом, надалі надала уточнену позовну заяву, в якому зазначила, що наказом № 68-к від 04 серпня 2014 року вона була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу забезпечення якості правової допомоги в Запорізький обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Цей факт підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER]. За весь час її роботи на вказаному підприємстві до неї не висовувалось жодних претензій або зауважень, не виносились догани, напроти за роботу в серпні, вересні та жовтні 2014 року їй виплачувались премії та надбавки за високі досягнення в праці. Але не дивлячись на відсутність зауважень до її роботи, 29 жовтня 2014 року директор Центру повідомила її, що вона працює на даній посаді лише до 31 жовтня. В той же день нею були написані дві заяви : одна на звільнення її з посади за власним бажанням з 31 жовтня 2014 року, а друга - про надання їй відпустки за власний рахунок на 29,30 та 31 жовтня 2014 року. Обидві її заяви були завізовані на погодження керівником. Також їй було запропоновано з'явитись 31 жовтня 2014 року до Центру з метою отримання оформленої трудової книжки з записом про звільнення. 31 жовтня 2014 року їй трудову книжку не видали, пояснивши свою відмову тим, що треба переписати заяву про звільнення за власним бажанням, зазначивши в ній дату написання 17 жовтня 2014 року. Переписати заяву вона відмовилась. 3 листопада 2014 року вона знову відмовилась переписати заяву. 4 листопада 2014 року їй в телефонному режимі повідомили, що вона може отримати свою трудову книжку. В трудовій книзі було зроблено запис - звільнена з займаної посади за результатами випробування згідно ст.. 28 п.2 ст. 40 КЗпП України за невідповідність займаної посади , наказ № 98-к від 04.11.2014 року. Вона ознайомилась з вказаним наказом та зробила в ньому підпис із зазначенням дати 04.11.2014 р та відміткою про свою незгоду. Вважає, що її звільнення з посади відбулось з порушенням норм чинного трудового законодавства. Просить суд Визнати незаконним наказ № 98-к від 04.11.2014 року про її звільнення за ст.. 28 , п.2 ст. 40 КЗпП України за невідповідністю працівника займаній посаді та скасувати його. Поновити її на роботі. Стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 18365 грн.84 коп. та моральну шкоду в розмірі 2000 грн. Позивачка підтримала позовні вимоги в повному обсязі. Представник відповідача Гришин О.М. поклався на розсуд суду. Суд, заслухавши пояснення сторін, свідків, вивчивши матеріали справи , надані суду докази, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено , що відповідно до наказу Міністерства юстиції України № 331/5 від 10.03.2015 року Запорізький обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги перейменований на Регіональний цент з надання безоплатної вторинної правової допомоги у Запорізькій області і відповідно наказу Координаційного центру з надання правової допомоги « 195-к від 05.05.2015 року директором центру є Наливайко П.І. з 08 травня 2015 року. Наказом № 68-к від 04 серпня 2014 року позивачка була прийнята на посаду головного спеціаліста відділу забезпечення якості правової допомоги в Запорізький обласний центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги. Цей факт підтверджується записом в трудовій книжці [NUMBER]. Відповідно до наказу № 98 від 04.11.2014 року позивачка за результатами випробування звільнена з посади головного спеціаліста забезпечення якості правової допомоги Запорізького обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги за невідповідності працівника займаній посаді внаслідок недостатньої кваліфікації п.2) ст.. 40 КЗпП України. Однак як встановлено судом , виплати, що належали позивачці при звільненні, а саме виплати заробітної плати та компенсації за невикористану щорічну відпустку відбулись 31 жовтня 2014 року, що підтверджується розрахунковим листом, а також поточним звітом за операції по поточному картковому рахунку з 01.10.2014 р по 31.10.2014 р. В розрахунковому листі зазначено, що компенсація за невикористану відпустку в розмірі 33 грн.44 коп. Цей факт ставить під сумнів пояснення представника відповідача Бізденежного С.Р. ( довіреність якого скасована 20 травня 2015 року ) і підтверджує, що наказ про звільнення позивачки вже існував 31 жовтня 2014 року, тому що згідно цього наказу були зроблені всі необхідні нарахування, а саме компенсація за невикористану відпуску, яка надається працівникові також при звільненні. Суд вважає, що звільнення позивачки відбулося з порушенням норм чинного трудового законодавства, та наказ про звільнення позивачки є незаконним та таким, що підлягає скасуванню. Крім того відповідно листа Координаційного центру з надання правової допомоги від 23.04.2015 року № 25-471 за підписом директора центру Вишневського А. по розгляду скарги [PERSON] , за результатами проведеної перевірки фактів, вказано, що звільнення [PERSON] з посади головного спеціаліста відділу забезпечення якості правової допомоги Запорізького обласного центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги є незаконним та містить порушення чинного законодавства про працю. Статтею 26 КЗпП України передбачено можливість при укладенні трудового договору з працівником застосування умови про встановлення випробувального терміну. Метою випробування є перевірка відповідності працівника виконуваній роботі на певній посаді; Якщо протягом строку випробування встановлено невідповідність працівника посаді, на яку його прийнято, власник або уповноважений ним орган вправі розірвати трудовий договір ( ст.. 28 КЗпП України) але при цьому невідповідність працівника повинна бути задокументована, а від працівника повинні бути взяті пояснення з приводу неможливості ним виконання завдань. Суду не були надані докази, що позивачці виносились догани , зауваження, або попередження за неякісну роботу, також позивач не одбирав у позивачки ніяких пояснень з приводу її роботи. Крім того позивачці виплачувались надбавки за високі досягнення в праці та премії. Тож нарахування надбавки за високі досягнення в праці та премії на думку суду є підтвердженням того, що позивачка справлялась зі своїми обов'язками. Гришин О.М., який був допитаний судом як свідок, суду пояснив, що представником відповідача були надані до суду неправдиві документи стосовно звільнення позивачки. Таким чином суд вважає, що позивачка була звільнена незаконно, а тому підлягає поновленню на роботі. Відповідно до ст.. 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Розрахунок середньоденного заробітку за час вимушеного прогулу здійснюється відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України № 100 від 08 лютого1995 року. Відповідно до ст.. 2 Постанови , період за яким обчислюється середня заробітна плата, обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, які передують події, з якою пов'язана виплата . Враховуючи те , що позивачка фактично була звільнена 31 жовтня 2014 року, то в обчислення середнього заробітку слід брати жовтень та вересень 2014 року ( 2017,48 грн + 1710,31 грн = 2727,79 грн.) Відповідно до розділу 4 п. 5 Постанови № 100 - нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної заробітної плати. Таким чином, враховуючи, що в вересні 2014 року позивачем було відпрацьовано 19 робочих днів, а в жовтні 2014 року - 22 робочих дні, за два місяці сумарна кількість робочих днів становить 41 робочий день. П.8 Постанови № 100 передбачено, що середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на кількість цих відпрацьованих днів. Таким чином , середньоденний заробіток позивача становить 3727,79 грн.: 41 робочий день = 90,92 грн. Відповідно до п.8 розділу 4 Постанови № 100 нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу. Таким чином , станом на 21 травня 2015 року число днів вимушеного прогулу становить 202 дні., а розмір середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу становить 18365 грн.84 коп ( 90,92 грн. х 202 дня) , а тому сума 18365,84 грн підлягає стягненню з відповідача на користь позивача В частині стягнення моральної шкоди в розмірі 2000 грн суд вважає за необхідне відмовити, тому що позивачка не надала суду доказів спричинення їй моральної шкоди.

Outcome: approved