Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Михайлівка, Вінницького району Вінницької області помер її чоловік [PERSON]. Після його смерті відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на частку будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS]. Спадкове будинковолодіння відносилося до суспільної групи колгоспних дворів і його членами станом на 1991 рік значились [PERSON] (голова двору) та [PERSON] (член двору), а тому, згідно діючого на той час законодавства, вони набули право власності по 1/2 частці кожний на майно колгоспного двору, так як воно збереглося в натурі. Позивач є спадкоємецею першої черги за законом. Інших спадкоємців першої черги немає. Однак, отримати свідоцтво про право на спадщину за законом на спадковий будинок в нотаріальній конторі позивач не має можливості, оскільки в свідоцтві про одруження прізвище чоловіка і її прізвище після реєстрації шлюбу записані як «[PERSON]», а в свідоцтві про смерть чоловіка його прізвище записано «[PERSON]», також в свідоцтві про шлюб невірно зазначено рік народження позивача - 1925, замість вірного 1924. Крім того, відсутні правовстановлюючі документи на вищезазначене будинковолоідння. За даних обставин позивач просить суд встановити факт, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з спадкодавцем, а також визнати за нею право власності на цілий житловий будинок, розташований в [ADDRESS], на 1/2 частку як за членом колгоспного двору та на 1/2 частку в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка [PERSON] В судове засідання сторони не з'явились, попередньо через канцелярію суду подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі, при цьому представник позивача [PERSON] за довіреністю [PERSON] позов підтримує в повному обсязі та просить його задовольнити, а представник відповідача - сільський голова Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області позовні вимоги визнає. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників процесу, викладені у поданих через канцелярію суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] в с. Михайлівка, Вінницького району Вінницької області померл [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.12.1990 року (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також частина будинковолодіння, розташованого в [ADDRESS], загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, яке згідно відомостей технічного паспорта, виготовленого КП «ВООБТІ» 18.03.2016 року, в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», веранди літ. «а», ганку, сараю літ. «Б», погребу літ. «п/Б», літньої кухні літ. «В», тамбуру літ. «в», убиральні літ. «Г», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3 (а.с. 17-21). Згідно копії свідоцтва [NUMBER] від 19.03.1990 року вказане будинковолодіння належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON]. Право власності зареєстроване в КП «ВООБТІ» 19.03.1990 року і записано в реєстрову книгу за реєстровим № 135 (а.с. 14). Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2010 року у справі № 2-о-32/2010 року було встановлено факт належності [PERSON], який помер [INFO] в с. Михайлівка, Вінницького району Вінницької області, правовстановлюючого документу, а саме: свідоцтва [NUMBER] про право власності на домоволодіння від 19.03.1990 року, виданого на ім'я [PERSON], як голові колгоспного двору будинку [ADDRESS]. Рішення набуло законної сили 03.05.2010 року, що підтверджується його копією (а.с. 15). Частиною 1 статті 61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Згідно копії рішення виконавчого комітету Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 106 від 01.12.2011 року вирішено оформити право приватної власності на житловий будинок літ. «А» загальною площею 54,4 кв.м, житловою площею 15,5 кв.м, який складається з: веранди літ. «а», ганку, сараю літ. «Б», літньої кухні літ. «В», погребу літ. «п/Б», убиральні літ. «Г», тамбуру літ. «в», огорожі № 1, воріт № 2, хвіртки № 3, які розташовані в [ADDRESS], на ім'я [PERSON], взамін свідоцтва [NUMBER] від 19.03.1990 року (а.с. 16). Згідно копій погосподарських книг Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області на будинковолодіння [ADDRESS] станом на 01.07.1990 року та на 15.04.1991 року його членами були двоє осіб: [PERSON] та [PERSON] (а.с. 27-46). Зазначене також підтверджується довідкою № 256, виданою виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького рйаону Вінницької області 15.03.2016 року (а.с. 25). Той факт, що за життя [PERSON] володів, користувався та розпоряджався 1/2 часткою будинковолодіння [ADDRESS] як член колгоспного двору, так як помер вже після 01.07.1990 року, підтверджується довідкою № 255, виданою виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.03.2016 року, (а.с. 25) та копіями виписок з погосподарських книг Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 27-46). Згідно ч. 1 ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємцем першої черги за законом після смерті [PERSON] є його дружина (позивач по справі) [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 31.01.1954 року (а.с. 7). Інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом немає, що підтверджується копією спадкової справи № 222/91, заведеної до майна померлого [INFO] [PERSON] (60-64); копіями виписок з погосподарських книг Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 27-46). Однак, в свідоцтві про одруження серії [NUMBER], виданому 31.01.1954 року, прізвище чоловіка позивача та її прізвище після реєстрації шлюбу значиться як «[PERSON]» (а.с. 7), а в свідоцтві про смерть серії [NUMBER], виданому 06.12.1990 року, прізвище спадкодавця зазначено як «[PERSON]» (а.с. 6), також в свідоцтві про шлюб не вірно зазначено рік народження позивача - 1925, замість вірного - 1924, відповідно до її паспорта серії [NUMBER], виданого Вінницьким РВ УМВС України 27.05.1998 року (а.с. 9). Той факт, що [PERSON], [INFO], з 31 січня 1954 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON], 1935 року народження, який помер [INFO], підтверджується копією архівної довідки про народження позивача за № 07-1787/7, виданої Державним архівом Вінницької області від 23.05.2016 року (а.с. 11); копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 31.01.1954 року (а.с. 7); актом від 15.03.2016 року, складеним в присутності сусідів та затвердженим підписом сільського голови Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області Хоменко О.І. та скріпленим гербовою печаткою Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 22); копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 23.04.2010 року по справі № 2-о-32/2010 (а.с. 15); копіями виписок з погосподарських книг Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 27-46) та довідкою № 259, виданою виконкомом Гуменської сільської ради Вінницького району Вінницької області від 15.03.2016 року (а.с. 23). Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд вправі встановити факт реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення. Тому, оскільки факт, який просить встановити позивач, має для неї юридичне значення, так як від нього залежить виникнення її спадкових прав, суд вважає дану вимогу обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. Спадщину після смерті чоловіка позивач прийняла належним чином, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини і на частину спадкового майна 11.06.1991 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, отримати свідоцтво про право власності на спадкове будинковолодіння позивач не має можливості, оскільки з правовстановлюючого документу зробити висновки про те, яка саме частка у праві власності на домоволодіння належить спадкодавцю неможливо, що підтверджується листом Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 1286/02-17 від 24.05.2016 року (а.с. 47). Відповідно до ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час виникнення та існування колгоспного двору, майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності, розмір частки члена двору встановлюється, виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 20 від 22.12.1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» роз'яснено, що положення статей 17, 18 Закону України «Про власність» щодо спільної сумісної власності поширюються на правовідносини, які виникли після введення в дію цього Закону (з 15 квітня 1991 року). До правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається перебування на дійсній строковій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається, виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається, виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося; г) згідно зі ст. 4 Постанови Верховної Ради України «Про введення в дію Закону «Про власність» загальні правила спадкування щодо частки члена колгоспного двору в майні двору застосовуються з 1 липня 1990 року. Отже, з зазначеного вбачається, що частки позивача та спадкодавця в будинковолодінні, що розташоване за адресою: [ADDRESS], є рівними та становлять по 1/2 частці. Згідно пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володів та користувався належною йому часткою в спадковому майні, а позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після його смерті, що дає суду законні підстави для задоволення позову. Крім того, за заявою представника позивача, суд вважає залишити судові витрати за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved