Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить поділити спільне майно подружжя та визнати за нею та [PERSON] право спільної сумісної власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] та визнати за нею право власності на 1/2 частину вказаної квартири. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що за час перебування в шлюбі відповідач набув у власність квартиру [ADDRESS](Іллічівську) Одеської області. Після фактичного припинення шлюбних відносин, відповідач ухиляється від добровільного поділу спільного майна. Позивач, з врахуванням того, що двоє неповнолітніх дітей від шлюбу проживають разом з нею, просить поділити спільне майно, у зв'язку з чим звернулась до суду з вказаним позовом (а.с.4-6). Позивач та її представник подали до суду письмові заяви, в яких зазначили, що підтримують позовні вимоги в повному обсязі та просять розглянути справу без їх участі (а.с.27,43). Відповідач також подав до суду письмову заяву, в якій визнає позовні вимоги в повному обсязі, не заперечує проти задоволення позову та просить розглянути справу без його участі (а.с.39). Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі з 17.11.2001 року (а.с.7). Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.8,9), які проживають разом з матір'ю [PERSON] 30 квітня 1998 року шляхом приватизації [PERSON] та його дід [PERSON] набули права власності по 1/2 частині на квартиру [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло (а.с.10-12). 11 вересня 2003 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Іллічівської міської державної нотаріальної контори Бурлаченко І.К. та зареєстрований в реєстрі за №1825 (а.с.13), на підставі якого [PERSON] набув у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS]. [INFO] року [PERSON] помер (а.с.14). Отже за час шлюбу відповідач набув у власність 1/2 частину квартири [ADDRESS]. Вказане майно є спільною сумісною власністю подружжя відповідно до ст.60 СК України. Відповідно до ст.60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Слід зазначити, що моментом набуття права власності [PERSON] необхідно вважати дату укладення договору довічного утримання, тобто 11 вересня 2003 року, а тому при вирішенні питання щодо визнання спільної власності подружжя, слід також керуватися нормами Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на момент укладення договору. Відповідно до ч.1 ст.22 КпШС майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. На теперішній час, відповідач є одноособовим власником спірної квартири, - 1/2 частина на підставі свідоцтва про власність і 1/2 частина на підставі договору довічного утримання. Частина 1 ст.28 КпШС визначає, що в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Оскільки спільною власністю є тільки 1/2 частина вказаної квартири, яка була придбана відповідачем на підставі договору довічного утримання, то у власність позивача може бути передана тільки 1/4 частина квартири. Але приймаючи до уваги, що у позивача на її утриманні двоє неповнолітніх дітей, батько яких, як вбачається з позову, ніде не працює, не дбає про матеріальне забезпечення родини, а також з урахуванням того, що відповідач визнав позов у повному обсязі, суд вважає можливим відступити від принципу рівності часток подружжя та частку позивача у спільному майні подружжя збільшити до 1/2 частини. Відповідно до ч.2 ст.70 СК України, при вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. Відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Отже визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб.

Outcome: approved