Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Богородчанської селищної ради у якому поставила питання про визнання протиправною бездіяльності відповідача стосовно розгляду її зернення від 19.08.2019 року щодо укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища у зв`язку зі здійсненням будівництва нею громадського будинку з житловими приміщеннями за адресою [ADDRESS] . Одночасно просила зобов`язати селищну раду розглянути звернення та, відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», в 15 денний строк укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури у зв`язку із здійсненням будівництва громадського будинку з житловими приміщеннями за згаданою адресою. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є замовником будівництва громадського будинку з житловими приміщеннями по [ADDRESS] . Декларація про початок будівельних робіт була подана нею 21.12.2012 року. Загальна кошторисна вартість будівництва, передбачена кошторисною документацією у поточних цінах станом на 31.07.2019 року, розрахована на підставі експертної оцінки ДП «Спеціалізована державна експертна організація центральна служба Української державної експертизи» «ДП Укрдержбудекспертиза» від 13.08.2019 року, склала 1009,59 тис.грн. 06.05.2019 року вона звернулась до Богородчанської селищної ради із пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури селища. 03.06.2019 року на її звернення надійшла відповідь про необхідність усунення недоліків у поданій нею документації для укладення договору. 19.08.2019 року, після виконання зазначених відповідачем зауважень, повторно подала до Богородчанської селищної ради звернення з пропозицією укласти договір про пайову участь у розвитку інфраструктури відповідно до ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної документації» з урахуванням ч.5 ст.30 Закону, вирішивши одночасно питання прийняття у комунальну власність зовнішніх інженерних мереж водопостачання та каналізації поза межами відведеної їй земельної ділянки та зарахування (відшкодування) різниці між здійсненими витратами на формування інфраструктури та розміром пайової участі у розвитку інфраструктури. До заяви було подано необхідний пакет документів. Зазначене звернення селищна рада отримала 22.08.2019 року. Однак на своє звернення не отримла жодної відповіді, а тому 08.10.2019 року повторно звернулась із заявою у якій просила повідомити про результати розгляду її заяви та виконати вимоги закону щодо укладення довговору про пайову участь. Лише 30.10.2019 року отримала від Богородчанської селищної ради витяг з протоколу засідання виконкому №53 від 17.09.2019 року в якому зазначено, що рішення щодо укладення договору виконкомом не прийнято. При цьому мотиви такої бездіяльності не наведені, а проект договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища відповідачем не надано. Таким чином, позивач вказує на те, що відповідачем не виконано пряму норму Закону та вимоги Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури смт.Богородчан, що затверджене рішенням Богородчанської селищної ради від 18.09.2012 року№784, щодо обов`язку розгляду звернення забудовника і визначення у 10-ти денний строк розміру пайової часті та укладення у 15ти денний строк такого договору. Бездіяльність селищної ради у цьому питанні порушує її права, оскільки без укладення договору про пайову участь, об`єкт будівництва не може бути прийнятим в експлуатацію. Представник відповідача подав суду відзив на позов у якому заявлені вимоги не визнав. Зазначив, що 26.10.2016 року позивачка вперше зверталась до Богородчанської селищної ради із заявою про звільнення її від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури селища при будівництві згаданого об`єкта нерухомості і до поданої заяви долучила зведений кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва на суму 210150 грн., а також кошторис витрат на підключення електропостачання, водопостачання, каналізації на загальну суму 393492 грн. 28.11.2016 року селищна рада повідомила позивачку про неможливість звільнення її від сплати пайового внеску. 12.04.2018 року позивачка повторно звернулась з аналогічною вимогою та додала до заяви зведені кошторисні розрахунки вартості об`єкта будівництва від 07.10.2016 року на суму 448694 грн. та вартості будівництва інженерних мереж поза межами земельної ділянки на суму 393492 грн. 08.05.2018 року рішенням №540 виконком селщної ради у видачі довідки про звільнення [PERSON] від сплати пайової участі у розвитку інфраструктури відмовив знову. При розгляді заяви було встановлено, що у матеріалах відсутня інформація про отримання Технічних умов на проведення зазначених у кошторисах робіт, про виконання самих робіт, технічну готовність вводів по об`єктах будівництва інженерних зовнішніх мереж, про прийняття виконаних робіт з будівнцтва зовнішніх мереж. Крім того, було встановлено, що між матеріалами, які подавались позивачем у 2016 та 2018 роках виявлені суттєві розбіжності. 21.05.2018 року позивачці направлено відповідь з обгрунтуванням відмови у задоволенні заяви та рекомендовано провести експертизу об`єктів будівництва та надати висновок державної експертизи, а також звіт про проведення незалежної оцінки вартості зовнішніх мереж. 06.05.2020 року позивачка черговий раз звернулась до селищної ради вже з приводу укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури, а також стосовно прийняття у комунальну власність зовнішніх мереж водопостачання та каналізації поза межами земельної ділянки по [ADDRESS] . Водночас ставила питання про прийняття рішення про відшкодування різниці понесених витрат на будівництво потрібних їй мереж та розміром пайової участі у розвитку інфраструктури. До заяви подала кошторисний розрахунок вартості об`єкта будівництва від 07.10.2016 року на суму 448694 грн. та вартість будівництва інженених мереж поза межами земельної ділянки на суму 331777 грн. 23.05.2019 року рішенням №771 виконком Богородчанської селищної ради відмовив в укладенні договору про пайову участь у розвитку інфраструктури у зв`язку із розбіжностями у поданих матеріалах. 23.09.2019 року селищна рада направила позивачці повідомлення, у якому зазначила, що для прийняття на баланс зовнішніх водопровідно-каналізаційних мереж необхідно надати проектно-кошторисну документацію, виконавчу документацію, виконавчу схему, акти огляду прихованих робіт, акти випробування водопровідної мережі та випробування системи водовідвення, акт технічної готовності. Позивчці вкотре було доведено до відома, що у матеріалах, наданих у 2016 та 2018 роках містяться суттєві розбіжності та рекомендовано провести експертизу об`єктів будівництва і надати відповідний висновок державної еспертизи, а також звіт про проведення незалежної оцінки вартості зовнішшніх мереж. 19.08.2019 року позивач повторно звернулась до Богородчанської селищної ради з аналогічними вимогами. При цьому ні висновок експертизи об`єктів будівництва, ні запитуваних документів для прийняття на баланс зовнішніх водопровідно-каналізаційних мереж позивачем знову не було додано. Тому 17.09.2019 року на засіданні виконкому селищної ради рішення за зверненням [PERSON] не було прийнято, оскільки позивач вкотре не надала запитувані документи у повному обсязі. Виходячи з наведеного, вважають, що звернення з позовом є передачсним, оскільки право позивача відповідачем не порушено, а неприйняття рішення по зверненню позивачки було наслідком невиконання нею вимог щодо подання необхідних для вирішення питання документів. Крім того, відповідач вважає безпідставними вимоги позивачки про спонукання до укладення договору, посилаючись на ст.6 ЦК України, виходячи з того, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Також відповідач вказує на те, що пропозииція укласти договір (оферта), відповідно до ст.641 ЦК України повинна містити істотні умови договору, якими є ціна (розмір пайової участі), строк сплати, відповідальність сторін. Проте проекту договору позовні вимоги не містять. З огляду на наведене просив у задоволенні позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримав з викладених у позовній заяві підстав. Представник відповідача [PERSON] підтримала позицію, наведену у відзиві. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON] , дослідивши матеріали, подані сторонами у розпорядження суду, суд прийшов до висновку, що заявлений позов підлягає задоволенню. Чинне законодавство України не містить визначення поняття «пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту», однак питання, які пов`язані із встановленням обов`язку її сплати, на час виникнення спірних правовідносин, визначені Законом України від 17.02.2011 № 3038-VI «Про регулювання містобудівної діяльності». Зокрема частина 2,3 ст.40 Закону, що діяв у радекції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, передбачає, що замовник, який має намір щодо забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, зобов`язаний взяти участь у створенні і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту, крім випадків, передбачених частиною четвертою цієї статті. Пайова участь у розвитку інфраструктури населеного пункту полягає у перерахуванні замовником до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до відповідного місцевого бюджету коштів для створення і розвитку зазначеної інфраструктури. Частина 1 ст. 40 Закону визначає, що порядок залучення, розрахунку розміру і використання коштів пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту встановлюють органи місцевого самоврядування. Визначення поняття «замовника» дано у ст. 1 Закону - це фізична або юридична особа, яка має намір щодо забудови території (однієї чи декількох земельних ділянок) і подала в установленому законодавством порядку відповідну заяву. Положеннями підпункту 5 пункту «а» частини першої статті 28 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать: залучення на договірних засадах коштів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, розташованих на відповідній території, та коштів населення, а також бюджетних коштів на будівництво, розширення, ремонт і утримання на пайових засадах об`єктів соціальної і виробничої інфраструктури та на заходи щодо охорони навколишнього природного середовища. Рішенням Богородчанської селищної ради від 18 вересня 2012 року №784 затверджено Положення про пайову участь у розвитку інфраструктури селища Богородчани. Вказане положення розроблене відповідно до ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», ст.40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» та визначає порядок і умови залучення коштів для розвитку соціальної інфраструктури з урахуванням функціонального призначення об`єктів будівництва, регулює організаційно - правові відносини, пов`язані з оформленням договорів про пайову участь замовників будівництва у розвитку соціальної інфраструктури населеного пункту та визначає порядок сплати пайових внесків. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] , подавши 21.12.2012 року декларацію про початок виконання будівельних робіт по надбудові 3-го поверху торгових та житлових приміщень з мансардним поверхом на підставі містобудівних умов забудови, виданих відділом регіонального розвитку, містобудування та архітектури Богородчанської районної державної адміністрації №14 від 07.05.2012 року на земельній ділянці, що була відведена згідно договору оренди від 24.03.2011 року, зареєстрованого в управлінні Деркомзему у Богородчанському районі 04.05.2011 року, набула статусу «замовника» у розумінні ст.1 Закону. Наведені вище положення статті 40 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», а також згадане Положення покладають на замовника обов`язок звернутись до органу місцевого самоврядування з заявою про укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури населеного пункту. Тобто, замовник будівництва має звернутись до відповідного органу місцевого самоврядування щодо укладення договору про пайову участь до прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію, водночас обов`язок підготувати необхідний розрахунок величини пайової участі та сформувати проект договору про пайову участь і запропонувати його для підписання Закон чітко покладає на орган місцевого самоврядування. Укладення договору про пайову участь у розвитку інфраструктури населеного пункту між органом місцевого самоврядування і замовником, який має намір забудови земельної ділянки у відповідному населеному пункті, є обов`язковим в силу вимог закону, а тому у позивача та селищної ради у силу прямої вказівки закону виник взаємний обов`язок укласти договір про пайову участь замовника будівництва у створені і розвитку інженерно-транспортної та соціальної інфраструктури населеного пункту. Більше того, суд приписами Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» не передбачено підстав для відмови укладення вказаного договору. Законодавцем встановлено вичерпний перелік документів, які додаються до заяви, при цьому не передбачено право у органу місцевого самоврядування вимагати додаткові документи. п.2.1 Положення врегульовано, що у разі, якщо загальна кошторисна вартість будівництва об`єкта не визначена згідно з Державними будівельними нормами, стандартами і правилами, вона визначається на основі встановлених органом місцевого самоврядування нормативів для одиниці створеної потужності. Таким чином, виконком Богородчанської селищної ради у порушення статті 40 Закону №3038-VI допустив протиправну, таку що порушує права позивача бездіяльність, що полягає у неукладені з позивачем як замовником будівництва договору про пайову участь у розвитку інфраструктури селища. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюванихх прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (ст.5 ЦПК України). Статтею 16 ЦП України встановлено, що способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках. Сама лише констатація протиправності бездіяльності не може ефективно захистити позивача, оскільки у такому разі можливість використання висновків суду може бути невиправдано ускладнена діями або подальшою бездіяльністю органів влади, їх врахування цілковито залежить від відповідача. Це не сумісно з критеріями ефективності судового захисту. Отже, визнаючи бездіяльність протиправною, є необхідність у силу закону застосувати і засіб впливу, який зобов`язуватиме відповідача виправити порушення у спосіб вчинення певної дії. Суд звертає\~увагу на\~те,\~що позивачем\~були вчинені\~всі необхідні\~для укладення\~договору про\~пайову участь\~у розвитку\~інфраструктури селища\~дії,\~тому у\~відповідача не\~було правових\~підстав для\~затягування часу\~щодо укладення\~договору.\~Отже,\~у органу\~місцевого самоврядування\~відсутні правомірні\~можливості відмовити\~позивачці в\~укладенні договору. Укладення договору пайової участі у розвитку інфраструктури не є дискреційними повноваженнями органу місцевого самоврядування, оскільки Законом не визначено право суб`єкта владних повноважень обирати у конкретній ситуації між альтернативами, кожна з яких була би правомірною. Тому виконавчий комітет селищної ради слід зобов`язати укласти у встановлений Законом строк договір пайової участі у розвитку інфраструктури селища Богородчани за фактом будівництва об`єкту містобудування, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Питання про судові витрати по справі слід вирішити відповідно до ст. 141 ЦПК України, стягнувши з відповідача на користь позивача понесені витрати.

Outcome: approved