Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

\~ \~ \~ \~[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] в якій просить визнати відповідача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: вул. Зарічна, буд. 27, с. Андріївка, Великобурлуцький район, Харківська область. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що вона має в своєму користуванні житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: с. Андріївка, вул. Зарічна, 27 Великобурлуцького району Харківської області, який належить їй відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом. За вищевказаною адресою зареєстрований син - [PERSON], [INFO]. Однак, на цей\~час у\~вказаному житловому\~приміщенні позивач\~проживає одна. Відповідач за вказаною адресою не проживає з 2006 року по даний час. Позивач вказує, що таке становище порушує її права та інтереси, не дає можливість користуватись своїм приватним житлом та не дає можливості оформити субсидію. Відповідно до ч.4\~ст.19 ЦПК України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Відповідно до ч.1\~ст.274 ЦПК України, у порядку спрощеного позовного провадження може бути розглянута малозначна справа. Ухвалою Великобурлуцького районного суду Харківської області від 07 вересня 2018 року було відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Окрім того, відповідачу було надано строк для подання відзиву на позовну заяву.\~\~ Позивач [PERSON] до суду не зявилась, належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, на адресу суду надала заяву в якій просила розгляд справи проводити за її відсутності, зазначивши, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, не заперечувала щодо ухвалення заочного рішення у разі неявки відповідача (а.с.21). Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився з невідомих суду причин, хоча про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, судову повістку отримав 08 вересня 2018 року. Заяв та клопотань на адресу суду від відповідача не надходило (а.с.19). За таких обставин суд, враховуючи вимоги ст.ст. 223, 280-281, вважає за можливе розглянути справу без участі відповідача та ухвалити по справі заочне рішення. Відповідно до ч.2\~ст.247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього\~Кодексу\~розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Обов'язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08 листопада 2005 року у справі «Смірнова проти України»). За таких обставин суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних та доказів. Суд, дослідивши надані документи і матеріали, всебічно та повно зясувавши обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, обєктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню за таких обставин. Статтею 47 Конституції України\~визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Європейською конвенцією про захист прав людини та основних свобод (далі\~Конвенція) гарантується кожній особі окрім інших прав, право на повагу до її житла, яке охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла (п.1 ст.8 Конвенції). Пункт 2 ст.8 Конвенції чітко визначає підстави, за яких втручання держави у використання особою прав, зазначених в п.1 цієї статті, є виправданим. Таке втручання має бути передбачене законом і необхідне в демократичному суспільстві, а також здійснюватися в інтересах національної і громадської безпеки або економічного добробуту країни, для охорони порядку і запобігання злочинності, охорони здоровя чи моралі, захисту прав і свобод інших осіб. Цей перелік підстав для втручання є вичерпним і не підлягає розширеному тлумаченню. Водночас державі надаються широкі межі розсуду, які не є однаковими і в кожному конкретному випадку залежать від цілей, зазначених у п.2 ст.8 Конвенції. Судом встановлено, що [PERSON], згідно свідоцтва про право на спадщину за законом, є власником житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого по вул. Зарічна, буд. 27, с. Андріївка Великобурлуцького району Харківської області (а.с.08). Як вбачається з довідки, виданої виконкомом Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області від 31 липня 2018 року за вих. № 02-24/689, в зазначеному будинку зареєстровані: позивач та її син [PERSON] (а.с.09). Отже, відповідача було зареєстровано в будинку як члена сімї. Згідно довідки Андріївської сільської ради Великобурлуцького району Харківської області [PERSON], [INFO], дійсно зареєстрований за адресою: [INFO] (а.с.20). Відповідно до акту обстеження від 31 серпня 2018 року при обстеженні будинку, розташованого за адресою: вул. Зарічна, буд.27, с. Андріївка, Великобурлуцький район, Харківська область засвідчено, що [PERSON] дійсно зареєстрований за вказаною адресою, однак з 2006 року за місцем реєстрації не проживає (а.с.10). Відповідно до ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном за власним розсудом. Відповідно до ч.1 ст.383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно ч.2 ст.3 СК України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Відповідно до\~ст.191 ЦК України\~\~власник майна\~\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно\~ч.2 ст.405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом, а згідно\~ст.72 Житлового кодексу України\~визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Суд приходить до висновку, що позивач довів свій позов, а тому вважає, що [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням, що розташоване за адресою: вул. Зарічна, буд.27, с. Андріївка, Великобурлуцький район, Харківська область у звязку із не проживанням за місцем реєстрації понад один рік без поважних причин. Згідно п.14 «Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб», затвердженого постановою КМ України № 36 від 16.01.2003 p., зняття з реєстраційного обліку здійснюється також на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Отже, рішення суду про визнання [PERSON], [INFO] таким,\~що втратив\~право користування\~жилим приміщенням\~є підставою\~для зняття\~його з\~реєстраційного обліку\~житлового будинку,\~розташованого по вул. Зарічна, буд. 27, с. Андріївка Великобурлуцького району Харківської області.

Outcome: approved