Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому, з урахуванням заяви про уточнення позовної вимоги від 10 червня 2021 року, просить: розірвати шлюб між нею та [PERSON] , зареєстрований Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Херсонській області за актовим записом № 128; стягнути із [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] ) аліменти на утримання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , у розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня подання даної позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги позивачка мотивує тим, що 16 вересня 2017 року між нею та відповідачем укладено шлюб. Від шлюбу вони мають одну малолітню дитину доньку [PERSON] , [INFO] . Під час спільного проживання у них з відповідачем виникла неприязнь у взаємовідносинах. Стверджує, що не зійшлися характерами, не розуміють один одного. Позивачка зазначає, що відповідач не працює та не заробляє кошти на потреби дитини, до того ж проявляє фізичну агресію стосовно неї та наносить побої. Внаслідок цього їх подальше спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити їхнім інтересам, на даний момент вони проживають окремо і примирення між ними неможливе. Крім того, позивачка зазначає, що на момент пред`явлення даного позову між нею та відповідачем не досягнуто згоди з приводу матеріального утримання та виховання дитини. У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду письмову заяву, в якій просила провести судове засідання без її участі. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав. Суд, заслухавши пояснення відповідача, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] (до шлюбу [PERSON] ) зареєстрували шлюб 16 вересня 2017 року (свідоцтво про шлюб від 16.09.2017 серії [NUMBER] ). За час шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] (свідоцтво про народження від 29.06.2018 серії [NUMBER] ). Дитина на даний час проживає з матір`ю. На сьогоднішній день сторони проживають окремо, шлюбні відносини між ними фактично припинені. Подальше збереження шлюбу суперечитиме інтересам позивачки. Крім того, між сторонами немає згоди з приводу матеріального забезпечення дитини, а відповідач ухиляється від обов`язку щодо її утримання. Конституцією України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї (ст. 51). Статтею 24 СК України передбачено, що примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до частини третьої ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. За приписами частини 2 статті 36 та статті 51 СК України шлюб не може бути підставою для надання особі пільг чи переваг, а також для обмеження її прав та свобод, які встановлені Конституцією і законами України. Дружина та чоловік мають рівне право на повагу до своєї індивідуальності, своїх звичок та уподобань. Відповідно до ч. 2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Згідно з ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Відповідно до положень статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Враховуючи ті обставини, що сторони на даний час проживають окремо, фактично шлюбні відносини між ними припинено, подальше спільне життя суперечитиме інтересам позивачки, вимоги позивачки щодо розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 184 СК України Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Зважаючи, що малолітня дитина, [PERSON] , [INFO] , знаходиться на утриманні своєї матері, відповідач є батьком дитини, особою працездатного віку та з огляду на недоведеність іншого, не встановлення підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та також підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved