Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача пеню за несвоєчасну сплату аліментів у розмірі 47919,60грн. та додаткові витрати на утримання дитини у сумі 12607,50грн. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що за рішенням суду [PERSON] сплачує на її користь аліменти на утримання спільної дитини, [PERSON], [INFO]. Однак, свій обов'язок по сплаті аліментів відповідач належним чином не виконує, внаслідок чого з цього приводу виникла заборгованість, та, відповідно, у позивача з'явилось право на стягнення з відповідача пені (неустойки) на суму несплачених аліментів. Крім того, [PERSON] зазначила, що дитина - [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю з дитинства, тому, у зв'язку із його захворюванням періодично доводиться робити операції, сплачувати кошти за консультації лікарів, придбати медичну техніку та засоби реабілітації, в зв'язку з чим дитина потребує додаткових витрат, пов'язаних із лікуванням. Відповідач добровільно свої обов'язки по участі в утриманні спільної дитини не приймає. Позовна заява [PERSON] надійшла до Харківського районного суду Харківської області 27 серпня 2018 року. На виконання вимог діючого законодавства було направлено запит про отримання інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача [PERSON], [INFO], який мешкає за адресою: [ADDRESS]. 17 жовтня 2018 року Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання Головного управління Державної міграційної служби України в Харківській області була надана інформація, яка надійшла до Харківського районного суду Харківської області 01 листопада 2018 року, щодо зареєстрованого місця проживання відповідача, згідно якої відповідач зареєстрований за адресою, вказаною у позовній заяві. 13 листопада 2018 року було відкрито провадження у справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] та призначено по справі судове засідання на 12 грудня 2018 року о 16год. 30хв., яке було перенесено на 29 січня 2019 року. Відповідачу направлено копію позовної заяви з копіями доданих до неї документів та запропоновано надати письмові заперечення проти позову та посилання на докази, якими вони обґрунтовуються. Заперечення на позовну заяву від відповідача у встановлений законом строк і порядок до Харківського районного суду Харківської області не надходили. Позивач [PERSON] подала до суду заяву про слухання справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги визнав у повному обсязі, просив суд їх задовольнити. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд вважає, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, розглянувши справу в межах заявлених вимог, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією Свідоцтва про народження серії [NUMBER]. Як вбачається із копії розрахунку заборгованості, складеного державним виконавцем Шершень К.В. від 21.11.2017 за № 78511, відповідно до виконавчого листа № 2-1276/09 від 24.04.2009, виданого Харківським районним судом Харківської області про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів у розмірі 500,00грн. щомісячно, до досягнення повноліття [PERSON], [INFO], починаючи з дня набрання рішенням законної сили (03.03.2009), сума заборгованості за даним розрахунком станом на 21.04.2017 становить 26290,56грн. Як вбачається із копії розрахунку заборгованості складеного державним виконавцем Щегульною Г.О., відповідно до виконавчого листа № 635/1068/17 від 25.04.2017, виданого Харківським районним судом Харківської області про збільшення розміру аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], які підлягають стягненню з [PERSON] на користь [PERSON] згідно рішення Харківського районного суду Харківської області від 20.02.2009 та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO], у розмірі 1500,00грн., щомісячно, починаючи з дня набрання рішенням законної сили до досягнення дитиною повноліття; сума заборгованості за даним розрахунком станом на 01.07.2018 становить 21450,00грн. Згідно цих розрахунків заборгованість по аліментам на утримання дитини [PERSON], [INFO], становить загалом 47919,60грн. Частиною 1 статті 196 СК України визначено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Таким чином, обов`язковою підставою для стягнення пені за прострочення сплати аліментів є вина боржника у виникненні заборгованості. Згідно наданого позивачем розрахунку пені за прострочення сплати аліментів на утримання дитини за період з 21 квітня 2017 року по 01 липня 2018 року, сума такої пені складає, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 196 СК України, 47919,60грн. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, неподання останнім заперечень на наданий позивачем розрахунок пені та наявність законних підстав, суд вважає за можливе позовну вимогу щодо стягнення з відповідача пені за несвоєчасну сплату аліментів, яка становить 47919,60грн. задовольнити. Щодо позовної вимоги про стягнення додаткових витрат на дитину суд зазначає наступне. Як вбачається із копії лікарського висновку на дитину (підлітка) інваліда у віці до 18 років № 178 від 01.12.2014 [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], має захворювання - ДЦП, подвійна геміплегія, затримка психомовного розвитку; термін дії лікарського висновку до 01.12.2019. З копій наданих до суду довідок вбачається, що [PERSON], [INFO], з 2009 року лікувався та неодноразово був прооперований у медичному закладі ЗАТ «Інститут клінічної реабілітології» (м. Тула, Російська Федерація). З копії товарних чеків вбачається, що на придбання медичної техніки та засобів реабілітації, оплату лікування та операцій було витрачено загалом 25215,00грн. (2000,00грн.+1445,00грн.+8000,00грн.+70,00 грн.+6500,00грн.+7200,00грн.). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Отже, підставою для стягнення додаткових витрат на дитину є особливі обставини, якими викликані такі витрати, зокрема, розвиток здібностей дитини, її хвороба, каліцтво тощо. Враховуюче те, що спільна дитина сторін по справі, [PERSON], [INFO], є особою з інвалідністю та, у зв'язку із необхідністю його лікування, реабілітації, виникли додаткові витрати. Наданими позивачем доказами підтверджено витрати у загальній сумі 25215,00грн. Отже, враховуючи визнання позову відповідачем, неподання останнім заперечень на надані позивачем докази понесених додаткових витрат на лікування дитини, суд вважає за можливе задовольнити позовну вимогу [PERSON] та стягнути з відповідача [PERSON] 50% додаткових витрат на дитину, що становить 12607,50грн. Враховуючи вищевикладене, та з огляду на те, що відповідачем [PERSON] визнано позовні вимоги у повному обсязі, в ході судового розгляду ним не надано беззаперечних, належних та допустимих доказів того, що заборгованість по аліментам утворилась з незалежних від нього причин та доказів того, що він приймав участь у понесених додаткових витрат на дитину, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Питання про розподіл судових витрат суд вирішує на підставі ст. 141 ЦПК України та стягує з відповідача на користь держави.

Outcome: approved