Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітнього [PERSON], [INFO]. Свою позовну заяву позивач обґрунтовує наступним. 30.12.2005р. відповідачі [PERSON] та [PERSON] одружились та [INFO] року у відповідачів народився син - [PERSON], [INFO]. В силу сімейних обставин, шлюб між [PERSON] та [PERSON] не склався, а тому рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 06.08.2013р. був розірваний. Після розлучення, за домовленістю між батьками, малолітній [PERSON] залишився проживати разом з матір'ю - [PERSON] та останні переїхали на постійне проживання до квартири позивачки за адресою: [ADDRESS]. З моменту розлучення, позивач [PERSON] фактично займалась доглядом, вихованням, навчанням та утриманням малолітнього онука, оскільки його батьки, всупереч вимогам чинного сімейного законодавства не виконували своїх батьківських обов'язків щодо сина. Так, мати після розлучення почала зловживати спиртними напоями, внаслідок чого втратила роботу та постійно перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння систематично та на тривалий час (півроку, рік) залишала свого сина з позивачем, займаючись бродяжництвом. При цьому ухилялась від працевлаштування, проживала з особами з антисоціальною поведінкою, зловживала спиртними напоями, а з травня 2016 року залишила місце проживання, покинувши дитину на позивача. Факт відсутності відповідачки [PERSON] за місцем проживання малолітнього сина підтверджується відповідними актами та інформацією з Деснянського УП ГУ НП у м. Києві. З моменту розлучення, батько малолітнього [PERSON] добровільно аліменти на утримання сина не сплачував взагалі, а згодом, незважаючи на усні домовленості, між колишнім подружжям, систематично затримував сплату аліментів на один, два місяці та сплачував їх за наполегливої вимоги з боку позивача. В період з квітня 2016р. по лютий 2017р. відповідач [PERSON] взагалі не сплачував аліменти та будь-якої матеріальної допомоги на утримання свого сина не надавав, знаючи про те, що дитина перебуває повністю на утриманні позивача. Відповідач [PERSON] навчанням та шкільним життям сина не цікавиться, школу останнім часом взагалі не відвідує. З результатами розгляду звернення позивач до Служби у справах дітей Деснянської районної в м. Києві державної адміністрації, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити відповідачів [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань прав дитини, що підтверджується висновком про доцільність позбавлення батьківських прав від 14.12.2017р. Позивач продовжує самостійно забезпечувати необхідний рівень харчування, виховання, а також медичного, лікувального догляду, культурного виховання та збереження духовних цінностей, чим в свою чергу не займаються та навмисно ухиляються батьки - відповідачі по справі. З огляду на викладене, позивач [PERSON] просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина - [PERSON], [INFO] року народження, призначити позивача опікуном над онуком, стягнути з відповідачів на корись позивача по ? частині від заробітку (доходу) аліментів на утримання малолітнього сина. 13.07.2018р. відповідач [PERSON] подав до суду відзив, в якому зазначає, що після розлучення з [PERSON], остання забрала дитину та переїхала на постійне місце проживання до своєї матері - позивача. На даний час малолітній син проживає разом з позивачем. В свою чергу, відповідач [PERSON], по мірі можливості, зустрічається з сином, проводить з ним час та у відповідності до своїх можливостей забезпечує його потреби. Кожного місяця на утримання сина [PERSON] пересилає позивачу 1/3 частину своєї заробітної плати, що становить 1000,00 грн. При зустрічі з сином [PERSON] надає кишенькові гроші в розмірі 100-200грн., періодично купляє сину одяг, техніку (телефон, планшет, велосипед). В час, коли син навчається у школі [PERSON] бачиться з ним періодично, приблизно два рази на місяць, по телефону спілкуються часто, а в літній період бачаться значно частіше. Влітку відповідач [PERSON] разом з сином, сестрою відповідача [PERSON]. та її чоловіком [PERSON] майже кожні вихідні, відпочивають на дачі, що розташована в Київській області, Бородянському районі в с. Шибине. Відповідач [PERSON] має бажання приймати участь у вихованні сина, піклуватись про нього, цікавитись його життям та розвитком, забирати його до себе, в тому числі на постійне проживання та вважає, що участь батька у вихованні 12-річного хлопця має дуже важливе значення. А висновок органу опіки та піклування є невмотивований, оскільки був зроблений без заслуховування його позиції та думки його сина. Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою та крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведенні винної поведінки когось з батьків або їх обох з врахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Щодо стягнення аліментів відповідач [PERSON] зазначає, що має на утриманні малолітнього сина [PERSON], [INFO].н. та утримує дружину [PERSON], оскільки остання перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку. Аліменти в розмірі 1000,00 грн. [PERSON] сплачує добровільно, а тому просить відмовити в задоволенні позовних вимог. Заслухавши вступне слово позивача [PERSON], відповідача [PERSON], дослідивши зібрані в справі письмові докази та вислухавши показання свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку про часткове задоволення вимог позивача з огляду на наступне. Згідно вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 150 Сімейного кодексу України закріплено, що батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. А частиною 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Ті ж самі принципи закріплені Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, відповідно п. 6. та п. 7 якої проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Якнайкраще забезпечення інтересів дитини має бути керівним принципом для тих, хто відповідає за її освіту і навчання; ця відповідальність лежить насамперед на її батьках. Згідно копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] від 30.12.2005 року, 09.09.2005 року [PERSON] та [PERSON] одружились, після одруження [PERSON] змінила прізвище на [PERSON] (а.с.13). Батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], відповідно до свідоцтва про народження [NUMBER] Відповідно до копії свідоцтва [NUMBER], [PERSON] є рідною донькою [PERSON] (а.с.12). Отже, малолітній [PERSON] є онуком позивача [PERSON] Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав від 14.12.2017р., Деснянська районна в м. Києві державна адміністрація, на яку покладені повноваження органу опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] та [PERSON] стосовно малолітнього сина [PERSON], [INFO], на підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини (протокол №23 від 07.12.2017р.) (а.с.28-30) З наданих актів від 05.08.2017р., 03.01.2018р. вбачається, що малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований та проживає за [ADDRESS] Відповідач [PERSON] (мати малолітнього) за зареєстрованим місцем проживання - [ADDRESS] - не проживає, відповідно до актів, наявних в матеріалах справи (а.с.15,17). Згідно листа Деснянського управління поліції ГУ НП у м. Києві від 26.07.2017р., встановити місце перебування [PERSON] не виявляється можливим (а.с.19). З наданих пояснень в судовому засідання як позивача [PERSON], так і відповідача [PERSON] та свідків [PERSON] та [PERSON], судом встановлено, що відповідач [PERSON] - мати малолітнього [PERSON] самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків, зокрема, не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, не готує його до самостійного життя, не забезпечує необхідним харчуванням, не спілкується з сином, не виявляє інтересу до його внутрішнього світу, не створює належних умов для проживання та розвитку, нехтує потребами останнього. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення матері від виховання сина та свідомого нехтування своїми обов'язками. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, тому питання для його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. У пункті 16 цієї постанови йде мова про те, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Свідок [PERSON] в судовому засіданні засвідчив, що майже кожні вихідні він та його дружина [PERSON] забирають малолітнього [PERSON] на дачу до батьків відповідача [PERSON], також відвідує з ним боулінг, при нагоді та перебуваючи у відпустці забирає [PERSON] на декілька днів. На питання головуючого судді пригадати, коли батько в 2018 році відвідував сина, свідок [PERSON] згадав лише вихідні після травневих свят, на яких відповідач [PERSON] приїхав до своїх батьків на дачу та бачився з сином. Будь-яких інших подій свідок не пригадав. В судовому засіданні свідок [PERSON] зазначила, що особисто приймає участь у виховані дитини (відвідування з малолітнім боулінгу та кінотеатру) та у придбанні малолітньому [PERSON] велосипеда. Також малолітній [PERSON] перебував разом зі свідком на відпочинку на морі. Свідок зазначила, що при відвідуванні дачі в більшій мірі дитина проводить час з батьками відповідача [PERSON] Хоча в судовому засіданні при допиті свідків [PERSON] та [PERSON], останні зазначили, що зацікавлені в розгляді справи та вважають, що відповідач [PERSON] (батько дитини) не може бути позбавлений батьківських прав, суд приймає їх показання до уваги, оскільки обидва свідки засвідчили в судовому засіданні, що вони піклуються про фізичний та духовний розвиток малолітнього, приділяють йому більшої уваги, а рідний батько бачить дитину по мірі своїх можливостей. В судовому засіданні відповідач [PERSON] зазначив, що йому не чиняться з боку позивача перешкоди у спілкуванні сином. На питання який клас відвідує дитини, відповідач [PERSON] не надав чіткої відповіді, зазначивши спочатку, що дитина закінчила сьомий клас, потім висловив думку, що дитина навчається в шостому класі, а згодом виправив себе зазначивши про п'ятий клас. При з'ясуванні ім'я та по батькові класного керівника дитини, відповідач зазначив, що класним керівником сина є [PERSON], після чого, в судовому засіданні було встановлено, що так звали вихователя у дитячому садочку малолітнього [PERSON]. Також відповідач [PERSON] в судовому засіданні зазначив, що позивачка обіцяла записати сина на гурток з футболу, однак останній зазначив, що він не має можливості контролювати дитину, оскільки в нього інша сім'я і він проживає достатньо далеко від місця проживання дитини - в Оболонському районі м. Києва. Щодо піклування про фізичний і духовний розвиток сина, відповідач [PERSON] зазначив, що в 2018 році сина ще нікуди не водив, окрім дня його народження, в кінці січня 2018 року, кінотеатр дитина з батьком відвідувала в 2017 року один раз. Враховуючи надані відповідачем пояснення по справі в сукупності з показаннями свідків [PERSON] та [PERSON], суд приходить до висновку, що батько не виявляє інтересу до внутрішнього світу сина, будь-якої ініціативи щодо відвідування сина в школі або за місце його проживання батько не виявляє, зазначаючи про наявність нової сім'ї та віддаленого місце свого проживання відсутня. Зазначена відповідачем [PERSON] наявність у останнього бажання приймати участь у вихованні сина, піклуватись про нього, цікавитись його життям та розвитком, забирати його до себе, в тому числі на постійне проживання та вважає, що участь батька у вихованні 12-річного хлопця має дуже важливе значення, не свідчить про вчинення будь-яких дій щодо реалізації такого бажання та виконання батьківських обов'язків, передбачених нормами сімейного законодавства.. Враховуючи встановлені по справі обставини, вимоги чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що відповідачі по справі внаслідок свідомого нехтування покладених на них, як батьків, обов'язків, ухиляються від їх виконання, у зв'язку з чим вважає позовні вимоги в частині позбавлення батьківський прав доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Щодо стягнення аліментів. Згідно із ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від зобов'язання по утриманню дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може за вимогою позивача чи за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. У відповідності до приписів ч.1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно з ч.2 ст. 184 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. За загальним правилом, встановленим ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, тобто 26 січня 2018 року. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] (матері малолітнього) на користь позивача аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON] в розмірі ? частки від усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2018р. Визначаючи розмір аліментів, який повинен бути стягнутий з відповідача [PERSON] (батька малолітнього) суд, враховує його матеріальний стан, наявність у відповідача малолітнього сина [PERSON], [INFO], а тому визначає розмір аліментів - 1/6 частину з усіх доходів, але не менше 50 відсотків прожитого мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 26.01.2018р. з урахуванням виплачених коштів. Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь держави підлягає стягненню судовий збір в розмір 1409,60 грн. з кожного. Враховуючи викладене та

Outcome: partial