Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] померла його сестра [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входять 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] та частина земельної ділянки площею 0,1305 га, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).Інша частина будинку (3/8 часток) належить відповідачу по справі [PERSON] . Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно, виданим 19 серпня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, земельна ділянка площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] . При житті [PERSON] 10 липня 2017 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповідала йому, [PERSON] . 09 грудня 2019 року [PERSON] оформив в приватного нотаріуса право власності на частину спадкового майна, а саме: на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] . Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 19.08.2014 розмір часток кожного співвласника у праві власності на земельну ділянку не визначено. Приватний нотаріус Вінницького районного нотаріального округу Вінницької області Нідзельська І.Є. постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 09.12.2019 № 321/02-31 відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме: на частину земельної ділянки площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки у свідоцтві про право власності на нерухоме майно, виданому 19 серпня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, на земельну ділянку площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, цільове призначення - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована по [ADDRESS] , не визначено розмір частки у праві власності спадкодавці [PERSON] , яка померла [INFO] , а отже не визначено склад спадкового майна. Позивач вважає, що оскільки його сестрі [PERSON] належало на праві власності 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , а відповідачу [PERSON] належить 3/8 часток вказаного житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, відповідно їх частки у праві власності на земельну ділянку становлять 5/8 та 3/8. За вказаних підстав позивач просить суд визначити ідеальні частки в спільній сумісній власності на земельну ділянку площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), [PERSON] - 5/8 часток земельної ділянки, [PERSON] - 3/8 часток земельної ділянки. В підготовче засідання 19.03.2020 сторони по справі не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи у їх відсутності, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Вінницькі Хутори, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.10.2018 (а.с. 10). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входять 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] і частина земельної ділянки площею 0,1305 га, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що підтверджується копією рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року по справі № 128/5466/13-ц (яке набрало законної сили 24 березня 2014 року), яким, в тому числі, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом на 5/8 частин житлового будинку з відповідною часткою господарських будівель і споруд [ADDRESS] , а також право на завершення приватизації частини земельної ділянки площею 0,1277 га, яка була надана [PERSON] , померлому [INFO] , для будівництва та обслуговування житлового будинку і розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 12-14); копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 25442172 від 11.08.2014 (а.с. 15); копією технічного паспорта на житловий будинок, виготовленого КП «Вінницьке обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 27.05.2013 (а.с. 19-22); копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого 19 серпня 2014 року державним реєстратором реєстраційної служби Вінницького районного управління юстиції Вінницької області, згідно з яким земельна ділянка площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON] (а.с. 23); копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, індексний номер 25787584 від 19.08.2014 (а.с. 24). При житті [PERSON] 10 липня 2017 року склала заповіт, відповідно до якого все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати їй на день її смерті і на що вона за законом матиме право, заповіла [PERSON] . Цей заповіт посвідчено 10 липня 2017 року секретарем Вінницько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області Мришук Г.Ф. та зареєстровано в реєстрі за № 184, що підтверджується його копією (а.с. 11). Судом також встановлено, що інших спадкоємців за заповітом та за законом, а також осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті [INFO] [PERSON] , крім позивача по справі [PERSON] , немає. 09 грудня 2019 року позивач по справі [PERSON] отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , яке зареєстроване в реєстрі за № 1728, що підтверджується його копією (а.с. 16) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 192076585 від 09.12.2019 (а.с. 18). Решта 3/8 частини житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] згідно з рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 11 березня 2014 року по справі № 128/5466/13-ц, яке набрало законної сили 24 березня 2014 року, належить відповідачу по справі [PERSON] , що підтверджується копією вказаного рішення (а.с. 12-14). Постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Нідзельської І.Є. від 09.12.2019 за вих. № 321/02-31 [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на майно померлої [INFO] [PERSON] , а саме: на частку земельної ділянки площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), оскільки не визначено розмір частки у праві власності спадкодавиці, а отже, не визначено склад спадкового майна (а.с. 25). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 1225 ЦК України право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є спадкоємцем за заповітом своєї сестри [PERSON] , яка померла [INFO] . Спадщину [PERSON] прийняв у встановленому законом порядку, звернувшись з письмовою заявою про прийняття спадщини в нотаріальну контору, та на частину спадкового майна, а саме: на 5/8 часток житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS] , 09 грудня 2019 року отримав свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Однак оформити свої спадкові права на частку земельної ділянки площею 0,1305 га, кадастровий номер 0520681000:02:004:0781, що розташована по [ADDRESS] , за цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), позивач не має можливості, оскільки не визначено розмір частки у праві власності спадкодавиці. Так, згідно з п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» за № 20 від 22.12.1995 частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. Відповідно до ч. 2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Згідно з ч. 1 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною 4 статті 120 ЗК України визначено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків та об`єктів державної власності, що підлягають продажу шляхом приватизації). Оскільки судом є установленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на частину спадкової земельної ділянки, оскільки не визначено розмір частки у праві власності спадкодавиці, а отже, не визначено склад спадкового майна, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За відсутності клопотання у позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за останнім.

Outcome: approved