Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду з позовом до [PERSON] , про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька, посилаючись на наступні обставини. Між позивачем та відповідачем було укладено шлюб 21 серпня 2004 року, який було зареєстровано у Горлівському міському відділі реєстрації громадського стану, актовий запис № 808. Від даного шлюбу вони мають доньку [PERSON], [INFO]. Зазначила, що разом з відповідачем вони не проживають разом з липня 2014 року, спільного господарства не ведуть та жодних стосунків не підтримують. Крім того , відповідач не несе витрат на утримання дитини , не приймає участі у придбанні одягу, продуктів харчування, не виконує обовязків по вихованню дитини. Зазначила, що на даний час вона проживає разом з дитиною за місцем реєстрації у місті Горлівка Донецької області та працює теж там. Додала, що відповідач не бажає виїжджати на контрольовану територію України та оформити нотаріально посвідчений дозвіл на вивіз дитини за кордон, звернутися до нотаріуса в Горлівці на даний час неможливо, оскільки територія міста Горлівки не підконтрольна Українській владі, а нотаріуси у місті Горлівка не працюють. З таких підстав просила надати їй дозвіл на оформлення проїзних документів( закордонного паспорту дитини) на тимчасовий виїзд [PERSON], [INFO] без дозволу \~\~на таке оформлення батька [PERSON], за межі України. Надати їй дозвіл на тимчасовий виїзд з території проведення антитерористичної операції та тимчасовий вїзд до території проведення антитерористичної операції у її супроводі [PERSON] , без дозволу на такі виїзди та вїзди, а також без супроводу батька [PERSON] строком до 01 серпня 2019 року. Надати їй дозвіл, на тимчасові виїзди за межі України у її супроводі ,[PERSON], [INFO], без дозволу на такі виїзди, а також без супроводу батька [PERSON] строком до 01.08.2016 року на оздоровлення, навчання та відпочинок до Російської Федерації, Автономної республіки Крим, Білорусії, Туреччини , Єгипту. \~\~ Позивачка [PERSON] належним чином повідомлена про розгляд справи у суді, в судове засідання не зявилася, надала до суду клопотання, в якому просила розглянути справу за її відсутності. Просила задовольнити її вимоги у повному обсязі. Місце реєстрації та проживання відповідача [PERSON] було зазначено: пр. Леніна, 232/72 м. Горлівка Під час розгляду справи, судом приймались усі передбачені діючим законодавством заходи щодо належного повідомлення [PERSON] про місце, день та час розгляд заяви. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 07 листопада 2014 року № 1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження», пересилання пошти не здійснюється до м. Горлівка Донецької області, що позбавляє суд можливості надіслання поштою судового виклику до суду [PERSON] , тому він про час та місце судового розгляду цієї заяви був повідомлений шляхом розміщення оголошення на сайті Словянського міськрайонного суду. Незважаючи на прийняті судом заходи, [PERSON] у судове засідання не з'явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, заяви про відкладення розгляду справи від нього до суду не надходило. За таких обставин, суд вважає можливим провести\~\~розгляд заяви по суті у відсутність учасників цивільного процесу. \~\~\~\~ Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, суд, у межах заявлених позовних вимог (стаття 11 ЦПК України) установив наступне. Судом встановлено, подружжя [PERSON] перебуває у зареєстрованому шлюбі з 21.08.2004 року , про що свідчить свідоцтво про одруження видане Горлівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції ( а.с. 8) , також цей факт підтверджується копіями сторінок паспорту де в графі « сімейний стан» у сторін зазначено відповідно один одного.( а.с. 6,7) Від шлюбу сторони мають дитину [PERSON],[INFO], про що свідчить свідоцтво про народження , в якому зазначено батьками [PERSON] та [PERSON]. ( а.с. 8) Як зазначає сама позивачка, дитина проживає з нею за місцем реєстрації , а саме у місті Горлівка по вул. Фібролітова, 14/1 та знаходиться на її вихованні. Згідно з ч. ч. 1, 2 ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обовязків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. (ч. 2 ст. 150 СК України) Відповідно до абзацу третього ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновителів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 р. N57 затверджено Правила перетинання державного кордону громадянами України. Пунктами 3-4 цих Правил передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) (далі - батьки) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків: якщо другий з батьків є іноземцем або особою без громадянства, що підтверджується записом про батька у свідоцтві про народження дитини, та який (яка) відсутній у пункті пропуску; якщо у паспорті громадянина України для виїзду за кордон, з яким перетинає державний кордон громадянин, який не досяг 16-річного віку, або проїзному документі дитини є запис про вибуття на постійне місце проживання за межі України чи відмітка про взяття на консульський облік у дипломатичному представництві або консульській установі України за кордоном; у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій: свідоцтва про смерть другого з батьків; рішення суду про позбавлення батьківських прав другого з батьків; рішення суду про визнання другого з батьків безвісно відсутнім; рішення суду про визнання другого з батьків недієздатним; рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до ч.2 ст.3 Конвенції «Про права дітей» від 20.11.1989року - Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Статтею 8 цієї Конвенції передбачено, що Держави-учасниці зобов'язуються поважати право дитини на збереження індивідуальності, включаючи громадянство, ім'я та сімейні зв'язки, як передбачається законом, не допускаючи протизаконного втручання. Статтею 10 ч.2 Конвенції передбачено, що дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою і відповідно до зобов'язання Держав-учасниць за пунктом 2 статті 9 Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами. Таким чином судом підлягають захисту інтереси дитини в частині надання їй права виїзду за кордон у супроводі матері [PERSON] , без згоди батька дитини. Разом з тим позивачка просить визначити держави прямування : Російська Федерація, Автономна республіка Крим, Білорусія, Туреччина, Єгипет та часовий проміжок до 01 серпня 2019 року, визначаючи мету оздоровлення та навчання дитини. Вимоги позивачки стосовно навчання та дитини за межами України нічим не обґрунтовані, не зазначено в позові підстави такого тривалого виїзду за межі України, доказів з цього приводу, суду ніяких не надано. Разом з тим встановлено, що дитина [PERSON], [INFO], тобто за віком є школярем. Виїзд дитини за межі України у такому віці без обґрунтованих підстав суд вважає неможливим з врахуванням вимог Конвенції «Про права дітей» від20.11.1989року та діючого законодавства України . Тому вимоги позивача в частині часового періоду виїзду дитини за межі України без згоди батька дитини слід задовольнити в межах часового періоду перебування дитини на літніх канікулах, з можливістю повернутися своєчасно до навчання в період до 15 серпня 2016 року. Стосовно вимог про надання дозволу оформлення проїзних документів (закордонний паспорт дитини) , дозволу на тимчасовий виїзд з території проведення антитерористичної операції та вїзд до такої території без супроводу та згоди батька дитини , суд виходить з того, що зазначений порядок виїзду та вїзду на таку територію регулюється Законом України «Про боротьбу з тероризмом». Відповідно до Тимчасового порядку переміщення осіб, транспортних засобів та вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської областей затвердженого керівництвом антитерористичної операції № 415 від 12.06.2015 року із змінами, передбачено , що громалдяни України за умови предявлених документів , що посвідчують особу, а також внесення даних про таку особу до електронного реєстру, мають право на вільний та безперешкодний перетин лінії зіткнення через БП, та ПВВ. ( пункт 1.4) Пунктом 5.1.1, п. 5.1.2 Тимчасового положення пердбачено, що вїзд на неконтрольовану територію дітей , які не досягли 16 річного віку здійснюються з дотриманням вимог передбачених до таких осіб відповідно до Правил перетинання державного кордону громадянами України затверджених Постановою КМУ № 57 від 27 січня 1995 року. Також в обгрунтування вимог про надання дозволу на оформлення проїзних документів (закордонний паспорт дитини) позивачка посилається на ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і вїзд в Україну громадян України». Приписами цієї статті зазначено, що громадянам України, які постійно або тимчасово проживають за кордоном і досягли 16-річного віку, - за їх особистим клопотанням про отримання паспорта або через їх законних представників до закордонних дипломатичних установ України. Громадяни України, які постійно проживають за кордоном, можуть звернутися з клопотанням про отримання паспорта також до Міністерства закордонних справ України. Оформлення паспорта громадянам України, які не досягли 16-річного віку, провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або їх законних представників у разі потреби в самостійному виїзді таких осіб за кордон. Тобто аналізуючи норми вказаної статті Закону вбачається, що оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. Разом з тим з цього приводу позивачкою не наведено в позові жодного доводу та не надано жодних доказів про наявність потреби самостійного виїзду неповнолітньої дитини за кордон. Тобто вимоги позивачкою в цієї частині не доведені та не підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути понесені позивачем витрати по сплаті судового збору в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial