Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить розірвати шлюб, укладений між нею і відповідачем 19.11.2011 та стягнути з відповідача [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON] , [INFO] у розмірі ј усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення донькою повноліття, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтований тим, що 19 листопада 2011 року вони з відповідачем уклали шлюб, який зареєстрований у виконавчому комітеті Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Україна. Від шлюбу мають спільну дитину - [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалося через несумісність, з цього приводу в їх сім`ї виникали сварки та конфлікти, що призвели до розладу сім`ї. Шлюбні відносини між сторонами припинені з 2016 року. Згідно довідки виконавчого комітету Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 14.07.2020, позивачка з дитиною проживають окремо, дитина перебуває на її утриманні. Власного сталого доходу для забезпечення життєвих потреб дитини та повноцінного їх розвитку, [PERSON] не має. Позивачка вважає, що подальше перебування в статусі подружжя та існування шлюбу без фактичних шлюбних відносин, а також безперспективності їх поновлення, суперечить у подальшому її немайновим правам та інтересам. На примирення не згодна, а тому вважає, що необхідно розірвати шлюб. Ухвалою судді від 25 серпня 2020 року відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження з викликом сторін та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. В судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, будучи належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, а також просить не стягувати з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити та після розірвання шлюбу залишити прізвище « [PERSON] ». Відповідач [PERSON] який належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився. Надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши обставини справи та наявні докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі, зареєстрованому 19 листопада 2011 року виконавчим комітетом Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, актовий запис №20, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб виданого 19.11.2011 серії [NUMBER] /а.с.9/. У період шлюбу у сторін народилася донька - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, Україна, актовий запис №15 від 22.05.2015/а.с.10/. Згідно довідки виконавчого комітету Новобогданівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області від 14.07.2020, позивачка - [PERSON] та її донька - [PERSON] проживають окремо, донька перебуває на утриманні позивачки, за адресою: [ADDRESS] . Судом встановлено, що шлюбні відносини припинені через відсутність взаєморозуміння. Сім`я фактично розпалася і надалі спільне проживання і збереження сім`ї неможливе. Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. За таких обставинах суд вважає, що сформовані в родині відносини виключають спільне проживання чоловіка і жінки й роблять їх спільне життя надалі неможливим тому, що збереження родини суперечило б інтересам сторін. Відповідно до ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Аналогічне відображено в ч. 8 ст. 7 СК України, де вказано, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789 Х11 (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає правом кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного морального і соціального розвитку дитини. За Законом України №2037-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Прожитковим мінімумом відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» є вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Визначаючи в межах позовних вимог розмір аліментів, які підлягають стягненню, суд виходить з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягнення ними повноліття та нести відповідні витрати в рівних частках, забезпечуючи їм рівень життя виходячи із мінімального прожиткового мінімуму. Враховуючи викладене, суд вважає можливим стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу) [PERSON] , але не менш 50 % прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку щомісячно до досягнення донькою повноліття. Вирішуючи питання щодо витрат по справі, суд керується вимогами ст. 141 ЦПК України, однак враховуючи те, що позивачка просила не стягувати з відповідача на її користь витрати по сплаті судового збору, суд вважає за можливе залишити їх за нею. Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, він стягується з відповідача в дохід держави, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved