Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Богодухівського районного суду Харківської області з позовом до [PERSON] , в якому, з урахуванням уточненої позовної заяви, прийнятої судом, просить стягувати на свою користь з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , щомісяця в твердій грошовій сумі у розмірі 2300 грн., починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі, від шлюбу мають дитину [PERSON] , [INFO] . Вказала, що дочка постійно проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. Відповідач на утримання дитини в добровільному порядку допомоги не надає ні в грошовій, ні в натуральній формі, тому виникають значні матеріальні труднощі в утриманні дитини, яка має захворювання зору. Позивач вказує, що відповідач матеріально забезпечений, працює неофіційно, отримує достатню заробітну плату, фізично здоровий та працездатний, тому має змогу платити аліменти у вказаному розмірі, у зв`язку з чим вона звернулась до суду з даним позовом. Ухвалою Богодухівського районного суду Харківської області від 17.08.2020 позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів, прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Визначено розгляд справи здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Призначено у справі судове засідання. Заходи забезпечення позову не вживались. Позивач [PERSON] та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили суд стягувати на користь позивачки з [PERSON] аліменти на утримання доньки [PERSON] щомісяця в твердій грошовій сумі у розмірі 2300 грн., починаючи стягувати з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач пояснила, що відповідач залишив сім`ю та не проживає з нею більше 3 років. Дитина [PERSON] протягом цього строку проживала з матір`ю та її батьками у будинку [ADDRESS] , який на праві власності належить відповідачу. З серпня 2020 року дитина проживає з матір`ю у м. Харкові. Надавати допомогу на утримання дитини відповідач почав лише після того, як позивач звернулась до суду з позовом про стягнення аліментів. Вважає, що розмір заробітної плати [PERSON] , зазначений у довідці з місця роботи, - 5000 грн. - не відповідає дійсності, фактично дохід відповідача є значно вищим та дозволяє сплачувати аліменти у розмірі 2300 грн. При цьому, оскільки на утриманні відповідача перебувають неповнолітні діти жінки, з якою [PERSON] перебуває у фактичних шлюбних відносинах, вважає, що дохід відповідача дозволяє йому належним чином брати участь в утриманні їх спільної дитини та сплачувати аліменти у вищезазначеному розмірі. Зазначила, що відповідачу на праві власності, крім вищезазначеного житлового будинку, належить автомобіль, марку та модель якого вона точно назвати не може. Про витрати відповідача на придбання майна, розмір яких перевищує 10 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, позивачці не відомо, доказів здійснення таких витрат вона навести не може. Представник позивача у судовому засіданні пояснив, що досягти згоди та примирення позивача з відповідачем у питанні матеріального утримання дитини не вдалося. З огляду на нерегулярний характер доходу відповідача розмір аліментів слід визначити саме у твердій грошовій сумі. Відповідач у надісланому до суду письмовому відзиві просив суд задовольнити частково, а саме стягувати з [PERSON] аліменти на утримання неповнолітньої [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі однієї четвертої від усіх доходів до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, що факти, викладені позивачкою у позовній заяві, не відповідають дійсності. Пояснив, що відповідач офіційно працевлаштований у ТОВ «Каскад 21 Плюс», займає посаду заступника директора та отримує офіційну заробітну плату в розмірі 5000 грн. щомісячно. З посиланням на ст.ст.182, 183, 184 Сімейного кодексу України стверджує про відсутність підстав для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі, оскільки дохід відповідача та його розмір є регулярними. З огляду на викладене, вважає, що розмір аліментів слід визначити в розмірі саме однієї четвертої від усіх видів заробітку, а не у твердій грошовій сумі, як просить позивач. Стверджує, що відповідач постійно надає матеріальну допомогу на придбання дитині канцтоварів до школи, купує одяг та медикаменти, возить дитину на відпочинок на море, востаннє це мало місце влітку 2020 року. Твердження позивачки про проблеми із зором у дитини відповідає дійсності, проте, про цю обставину позивачка дізналася лише від відповідача, який відводив дитину на консультацію до лікаря-офтальмолога, їй було поставлено діагноз та видано рецепт на окуляри, які придбав дитині відповідач. Твердження позивачки про те, що дитина постійно мешкає з матір`ю, частково відповідає дійсності, оскільки до 01 вересня 2020 року [PERSON] мешкала з батьком у с. Максимівка та навчалася у місцевій школі, мати лише 31.08.2020 забрала документи дитини зі школи та перевела її в іншу школу за місцем свого тимчасового мешкання. Представник відповідача у судовому засіданні пояснив, що відповідач фактично визнає позов, а саме в частині стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] на користь [PERSON] в розмірі однієї четвертої частини від усіх доходів до досягнення дитиною повноліття. Зазначив, інших доходів, крім заробітної плати заступника директора ТОВ «Каскад 21 Плюс» у розмірі 5000 грн., цінного рухомого або нерухомого майна (крім будинку [ADDRESS] ) відповідач не має, користується службовим автомобілем. Вказав, що [PERSON] постійно допомагає в матеріальному утриманні дитини, зокрема, купує канцтовари до школи, медикаменти, окуляри, возив дитину на море у серпні 2020 року, займається її здоров`ям. Відмітив, що відповідач перебуває у фактичних шлюбних відносинах з іншою жінкою - [PERSON] , та має на утриманні двох неповнолітніх дітей останньої. З огляду на викладене, вважає, що розмір аліментів, заявлений до стягнення [PERSON] , є завищеним. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представників сторін, дослідивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Стаття 18 Конвенції ООН про права дитини декларує, що Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.27 Конвенції ООН про права дитини). Статтею 51 Конституції України та статті 180 Сімейного кодексу України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом (частина перша статті 183 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 184 Сімейного кодексу України суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що відповідно до наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про одруження серії [NUMBER] від 13.03.2000, виданого Білоріченською селищною радою Лутугінського району Луганської області, [PERSON] та [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с. 2). Разом з тим, у судовому засіданні сторонами по справі визнано, що [PERSON] не проживає разом із [PERSON] , а фактично проживає у [ADDRESS] , однією сім`єю із [PERSON] . Відповідно до копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 16.10.2013 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Богодухівського районного управління юстиції у Харківській області, [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] (а.с. 3). Згідно з довідкою виконавчого комітету Крисинської сільської ради Богодухівського району Харківської області від 23.07.2020 № 02-31/477, [PERSON] проживає в [ADDRESS] та має наступний склад сім`ї: чоловік - [PERSON] , 1975 р.н.; донька - [PERSON] , 2013 р.н; донька - [PERSON] , 2001 р.н. (а.с. 5). Відповідно до довідки, виданої сімейним лікарем Крисинської медичної амбулаторії від 28.07.2020, [PERSON] , [INFO], не перебуває на диспансерному обліку. Діагноз: практично здорова, міопія слабкого ступеня обох очей (а.с. 4). Судом встановлено, що фактично дитина [PERSON] до серпня 2020 року проживала разом з матір`ю та її батьками у [ADDRESS] , наразі проживає разом із матір`ю за місцем тимчасового мешкання останньої в с. Циркуни Харківського району Харківської області. Твердження відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву, про те, що дитина до вересня 2020 року проживала разом з відповідачем в його будинку, є необґрунтованим, оскільки не підтверджене жодними доказами, та суперечить фактичним обставинам, встановленим у судовому засіданні. Так, відповідачем у відзиві зазначено, що дитина мешкала за адресою : [ADDRESS] , та навчалася в місцевій школі, і лише 31.08.2020 мати дитини забрала документи дитини зі школи та перевела її в іншу школу за місцем свого тимчасового мешкання. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2020, єдиним будинком, який належить [PERSON] на праві власності, є будинок [ADDRESS] , в якому і проживала дитина. Довідка філії № 1 Центру первинної допомоги КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, яка була надана відповідачем разом з відзивом на позовну заяву, про те, що [PERSON] , [INFO] , перебуває під спостереженням в КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради, на думку суду, не є належним доказом проживання дитини разом із батьком у м. Харкові, оскільки вказана довідка не має жодної дати (а.с.32, 34). Крім того, за твердженням позивачки, яке не спростовано представником відповідача у судовому засіданні, медична картка дитини [PERSON] перебуває у батька, а відтак, видача вказаної довідки медичною установою, що знаходиться у м. Харкові, не є беззаперечним свідченням проживання дитини у м. Харкові. Судом встановлено, що дитина [PERSON] має проблеми із зором, що підтверджується довідкою сімейного лікаря Крисинської медичної амбулаторії від 28.07.2020, (а.с. 4) та визнається сторонами по справі. Наданими відповідачем копіями рецепту лікаря-офтальмолога від 04.06.2020 на придбання окулярів та замовленням на придбання окулярів від 11.06.2020 № 45, виданого оптикою «Комфорт», підтверджується те, що батько брав участь у медичному обстеженні дитини та придбав для неї окуляри, що не заперечувалось позивачем у судовому засіданні. Також відповідачем надано до матеріалів справи копію та оригінал направлення дитини [PERSON] на консультацію до логопеда, виданого лікарем філії № 1 Центру первинної допомоги КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 19» Харківської міської ради 02.06.2020. Зазначені обставини свідчать про те, що батько цікавиться здоров`ям дитини та бере участь у витратах на її медичне обслуговування. Крім того, наданими відповідачем копіями чеків ТОВ «Альфа-продукт» (супермаркет, вул. Дудинської, 1А, м. Харків), датованими 30.08.2020, підтверджується придбання [PERSON] дитячих канцтоварів на суму 1740,50 грн. (а.с.33). Судом взято до уваги пояснення позивача про те, що ці канцтовари придбано не лише для її спільної з відповідачем дитини, що підтверджується найменуваннями канцтоварів, присутніми у цьому переліку (два щоденники, зошити на 48 та 60 аркушів, які, за твердженням позивача, призначені для дітей старшого віку, а не для дитини 7 років, яка навчається у молодших класах). Поряд з цим, позивачем не заперечується, що цього року [PERSON] було передано їй для дитини 20 зошитів на 12 аркушів, 10 обкладинок, олівці, альбом для малювання, всього на суму близько 300-400 грн. З викладеного вбачається, що відповідач брав певну майнову участь у підготовці дитини до школи шляхом купівлі канцтоварів. Також, у судовому засіданні сторонами було визнано, що [PERSON] у серпні 2020 року возив дитину [PERSON] на відпочинок на море, хоча це й мало місце після подачі [PERSON] позовної заяви (30.07.2020). Враховуючи викладене, суд вказує, що твердження позивача про відсутність будь-якої допомоги з боку батька на утримання дитини, не можуть вважатися цілком обґрунтованими. Поряд з цим, суд вважає за необхідне вказати, що інших доказів понесення батьком [PERSON] витрат на утримання дитини [PERSON] , регулярної та суттєвої участі у її матеріальному забезпеченні нарівні з матір`ю відповідачем не надано. З огляду на наведене, беручи до уваги, що домовленості щодо порядку виконання батьками обов`язку утримання дитини між [PERSON] та [PERSON] не досягнуто, суд вважає, що з метою забезпечення прав та інтересів дитини слід стягувати з відповідача на користь [PERSON] аліменти до дня досягнення дитиною повноліття. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає стягненню, суд вважає за необхідне вказати, що відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ч.3 ст.182 СК України). Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів (ч.4 ст.182 СК України). Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати. За приписами ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (ч.5 ст.81 ЦПК України). В силу ч.ч.1-4 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Згідно з ч.ч.2-3 ст.13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Як зазначалось вище, відповідно до довідки, виданої сімейним лікарем Крисинської медичної амбулаторії від 28.07.2020, [PERSON] , [INFO], не перебуває на диспансерному обліку. Діагноз: практично здорова, міопія слабкого ступеня обох очей (а.с. 4). Судом встановлено, що [PERSON] проживає у фактичних шлюбних відносинах із [PERSON] , та двома її неповнолітніми дітьми. Наявності у відповідача хронічних захворювань або інвалідності судом не встановлено. Надаючи оцінку майновому стану відповідача, суд зазначає, що відповідно до довідки від 02.09.2020, [PERSON] станом на 02.09.2020 працює в ТОВ «Каскад 21 Плюс» заступником директора, заробітна плата становить 5000,00 грн. на місяць згідно зі штатним розкладом (а.с.30). Твердження позивача про те, що фактично заробітна плата відповідача не обмежується сумою у 5000,00 грн., вказаною у довідці ТОВ «Каскад 21 Плюс», є необґрунтованим, оскільки жодних доказів таких доводів позивачем не надано. Судом було поставлено на обговорення питання про надання сторонами доказів наявності у [PERSON] інших джерел доходів, крім заробітної плати, а також щодо наявності у нього цінного рухомого та нерухомого майна. Судом, за клопотанням представника відповідача, 07.10.2020 було надано відповідачу час для отримання та подання до суду відомостей з Державної податкової служби про суми отриманих [PERSON] доходів та сплачених податків, відомостей з щодо наявності у відповідача цінного рухомого та нерухомого майна. У судовому засіданні 12.10.2020 представником відповідача було надано відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] . Щодо відомостей з Державної податкової служби про доходи відповідача, представником відповідача було зазначено про те, що отримати вказані відомості не вдалося, оскільки податковий орган, в якому відповідач перебуває на обліку як платник податків, закритий на карантин. Судом було поставлено питання про можливість продовження слухання справи за відсутності вказаних вище доказів, однак, заперечень проти продовження слухання справи за відсутності вказаних вище доказів ані зі сторони відповідача, ані зі сторони позивача не надійшло, на наданні вказаних доказів сторони не наполягали. Відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 11.10.2020, [PERSON] на праві власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами площею 67,4 кв.м., розташований по [ADDRESS] , який став власністю відповідача в порядку спадкування згідно зі свідоцтвами про право на спадщину від 26.01.1988 та від 23.04.2018. Вказаний будинок з 11.11.2014 перебуває під арештом на підставі постанови Відділу державної виконавчої служби Богодухівського районного управління юстиції від 11.11.2014 № 17125912, особа, в інтересах якої встановлено обтяження - ПрАТ «ВАП-АСИСТАНС». Доказів наявності у відповідача іншого цінного рухомого (зокрема, автомоблія) або нерухомого майна, позивачем не надано. Посилання позивача на наявність у [PERSON] автомобіля суд відхиляє, оскільки марки та моделі автомобіля позивач назвати не змогла. При цьому, за твердженням представника відповідача, [PERSON] користується службовим автомобілем, іншого позивачем не доведено. Обставин, які б свідчили про здійснення відповідачем витрат на придбання майна, вартість якого перевищує 10-кратний розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, позивачем та її представником не наведено, відповідних доказів на пропозицію суду не надано. Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено на 2020 рік прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня 2020 року - 2218 гривень, з 1 липня - 2318 гривень, з 1 грудня - 2395 гривень. Суд зауважує, що заявлений позивачем до стягнення розмір аліментів - 2300 грн. - не перевищує прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, проте, з урахуванням приписів ч.4 ст.182 ЦПК України, надає оцінку майновому стану відповідача та фактичній можливості останнього сплачувати аліменти у вказаному розмірі. Позивачем не доведено, а судом не встановлено наявності у відповідача на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав, які б приносили пасивний дохід, а також здійснення відповідачем витрат, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, щодо яких відповідачем не доведено джерело походження коштів. Отже, розмір аліментів, заявлений до стягнення, має бути зменшений з урахуванням матеріального становища відповідача, зокрема, документально підтвердженого розміру його доходу та наявність обтяжень щодо належного відповідачу нерухомого майна, наявність у сім`ї, де проживає відповідач, двох неповнолітніх дітей, з урахуванням матеріальної допомоги, яку надає відповідач дитині. Доводи відповідача про неможливість стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та необхідність стягнення аліментів в розмірі лише однієї четвертої від усіх видів заробітку, є безпідставними. В обґрунтування таких доводів відповідач посилається на ст. 184 СК України, яка передбачала, що обов`язковою умовою для стягнення аліментів у твердій грошовій сумі є наявність у платника аліментів мінливого, нерегулярного доходу. Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17.05.2017 № 2037-VIII, який набрав чинності з 08.07.2017, статтю 184 Сімейного кодексу України викладено в іншій редакції, та встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, наразі вичерпного переліку обов`язкових умов або перешкод для визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі закон не містить, а відтак, розмір аліментів визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх суттєвих обставин справи. У відповідності до ч. 1 ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. З урахуванням системного аналізу зазначених вище норм, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1800 грн. щомісячно, з дня пред`явлення даного позову - 30.07.2020 до дня досягнення дитиною повноліття. Згідно з ч. 2 ст. 184 Сімейного кодексу України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Відповідно до ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми виплати за один місяць. Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає, що згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інших судових витрат позивачем не заявлено. Беручи до уваги, що позивач згідно із Законом України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: partial