Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом 04.01.2017 року, який обґрунтовує тим, що вона з 08.10.2014 року перебуває з відповідачем [PERSON] в зареєстрованому шлюбі. [INFO] року у них народився син [PERSON], який проживає з позивачем та знаходиться на її утриманні. Подружнє життя у сторін не склалося, в зв'язку з чим позивач звернулась до суду також з позовною заявою про розірвання шлюбу. Позивач в позові вказує, що вона сама доглядає, виховує та матеріально забезпечує сина. Відповідач коштів в добровільному порядку на утримання сина не надає, хоча може надавати таку допомогу, оскільки фізично здоровий, інших утриманців не має, працює неофіційно та має достатній заробіток. Таким чином, на думку позивача, відповідач в змозі сплачувати аліменти на утримання сина у визначеному нею розмірі, а саме в розмірі 1500 грн. В судове засідання 22.05.2017 року сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву з проханням проводити розгляд справи без її участі, в заяві зазначила, що вважає, що позовні вимоги в розмірі 1500 грн. є мінімальною сумою необхідною для утримання їхнього сина, так як на даний час вона ніде не працює і не має змоги працювати та отримувати кошти на утримання дитини, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною з 26.10.2015 року по 19.08.2018 року. На даний час мінімальна заробітна плата становить 3200 грн. і заявлена нею сума не становить навіть 1/2 частки від мінімальної заробітної плати. Відповідач постійного місця роботи не має, має нерегулярний дохід, так як працює переважно неофіційно за кордоном та отримує достатньо коштів, щоб сплачувати аліменти в розмірі 1500 грн. на утримання дитини. За вказаних обставин позивач просить позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також у заяві зазначила, що у випадку неявки в судове засідання відповідача просить постановити заочне рішення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] з'явився в судове засідання, яке було призначене на 22.03.2017 року, однак, у зв'язку з неявкою в судове засідання позивача розгляд справи було відкладено. В судове засідання призначене на 22.05.2017 року відповідач [PERSON] не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, що підтверджується зворотнім поштовим повідомленням про вручення судової повістки, яке повернулось на адресу суду. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку та позицію позивача, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] з 08 жовтня 2014 року перебувають в зареєстрованому шлюбі, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого повторно 08.11.2014 року (а.с. 6). [INFO] року у сторін по справі народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження серії [NUMBER] від 08.09.2015 року (а.с. 5). З довідки № 352, виданої виконкомом Лука-Мелешківської сільської ради Вінницького району Вінницької області 14.12.2016 року вбачається, що син сторін по справі - [PERSON], [INFO], проживає разом з матір'ю [PERSON], [INFO], за адресою: [ADDRESS], Вінницького району Вінницької області (а.с. 7). Відповідно до довідки про склад сім'ї № 123, виданої Уладівською сільською радою Літинського району Вінницької області 17.02.2017 року, відповідач [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS], разом з ним за цією адресою зареєстровані його мати [PERSON] та її син [PERSON] (а.с. 22). Згідно ксерокопії довідки № 19, виданої відділом кадрів Вінницького обласного клінічного онкологічного диспансеру 13.02.2017 року, [PERSON] працює в Вінницькому обласному онкодиспансері на посаді фельдшера-лаборанта цитологічної лабораторії з 15.05.2012 року (наказ № 67 від 14.05.2015 року). На даний час знаходиться у відпустці по догляду за дитиною з 26.10.2015 року по 19.08.2018 року (наказ № 259 від 09.10.2015 року) (а.с. 26). З довідки, виданої ФОП [PERSON] від 20.02.2017 року, вбачається, що [PERSON] знаходиться на випробувальному терміні на посаді водій-кур'єр на фірмі «Експрес-піца» (а.с. 21). Так, судом встановлено, що між сторонами не досягнуто домовленості щодо утримання малолітнього сина [PERSON]. Обставин, які б доводили необхідність звільнення відповідача від обов'язків утримувати сина, судом не встановлено. Відтак, суд вважає, що відповідач не позбавлений можливості забезпечувати на рівні з позивачем інтереси та утримання спільної дитини, тобто може надавати допомогу на його утримання. Таким чином, судом встановлено, що відповідач ухиляється від надання добровільної матеріальної допомоги на утримання сина [PERSON], [INFO]. Відповідно до частини 1 статті 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Згідно ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Статтею 184 СК України визначено, що якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Якщо розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, менше мінімального розміру, передбаченого частиною другою статті 182 цього Кодексу, то дитині призначається відповідно до закону державна допомога в розмірі різниці між визначеним розміром аліментів і 30 відсотками прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Визначаючи розмір аліментів на утримання малолітнього сина сторін по справі, суд враховує його стан здоров'я та матеріальне становище, який здоровий, перебуває на утриманні матері, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, який фізично здоровий, працездатного віку, та приходить до висновку, що розумним і справедливим буде розмір аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], визначений у твердій грошовій сумі в розмірі 1000 (одна тисяча) грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття, з індексацією цієї суми відповідно до закону. В решті позовних вимог позивача слід відмовити у задоволенні за необґрунтованістю. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України, Сімейним кодексом України, Конвенцією про права дитини від 20.11.1989 року, що ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ від 27.02.1991 року, і є частиною національного законодавства України. Так, відповідно до ст.51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Обов'язок утримувати дитину є рівною мірою обов'язком як матері, так і батька. Статтями 18, 27 Конвенції про права дитини встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі ст.191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Таким чином, вимоги позивача про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Відповідно до вимог ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь держави - судові витрати, які складаються із суми судового збору, від сплати яких звільнено позивача.

Outcome: partial