Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , що зареєстрований 28 жовтня 1989 року відділом РАЦС Жовтоводського міськвиконкому про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №618. Свої вимоги обґрунтовує тим, що шлюбні стосунки припинені з жовтня 2016 року у зв`язку з різними поглядами на спільне сімейне життя, ведення господарства, розподілу сімейного бюджету. Неодноразові спроби щодо примирення та збереження сімї бажаних результатів не дали.На розірванні шлюбу наполягає, примирення не бажає, оскільки родина розпалася остаточно. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, пославшись на доводи викладені в позові. При цьому зазначила, що з відповідачем проживають за однією адресою, однак подружніх стосунків не підтримують з 2016 року. Спільного господарство не ведуть, як і не мають спільного бюджету. Вказала, що вони не знаходять порозуміння як при вирішенні питань, що стосуються господарства, так і стосовно відпочинку та іншого. Враховуючи принцип добровільності перебування у шлюбі, який грунтується на вільній згоді чоловіка та жінки просить позово задовольнити. Відповідач у судовому засіданні позовні вимог не визнав, просив суд надати ще час для примирення строком три місяці. Вважає, що причиною звернення дружини до суду з зазначеним позовом є її психолігічний стан, який повязаний з політичною ситуацією в країні. Окрім того зазначив, що спільного бюджету з позивачем не мають вже досить тривалий час, спільно не відпочівають і господарства не ведуть, плату за комунальні послуги здійснюють кожен окремо. Вказав, що декілька років тому був підданий оперативному втручанню і після цього не може отримувати великі доходи. Підтвердив, що вони не знаходять спільного рішення з багатьох питань. Заслухавши думку позивача та відповідача, повно, всебічно та об`єктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 28 жовтня 1989 року відділом РАЦС Жовтоводського міськвиконкому про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис за №618. При цьому дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » (а.с.6). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. Ухвалою Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області від 27 грудня 2018 року, за ініціативи відповідача, сторонам надавався строк на примирення терміном 6 місяців. Однак, вжиті судом заходи для збереження сім`ї належного результату не дали і примирення сторін не відбулось. За таких обставин, позивач вважає їх із відповідачем подальше спільне життя неможливим, нарозірванні шлюбу наполягає. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідного клопотання від позивача не надходило. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, відповідач, невизнавши позовні вимоги, всеж підтвердив відсутність порозуміння і подружніх відносин між ними, те що від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved