Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], Херсонської міської ради, в якому з урахування заяви про збільшення позовних вимог просила усунути перешкоди в користуванні ? частиною домоволодіння [ADDRESS] шляхом виселення та знаття з реєстраційного обліку за цією адресою [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], а також визнати незнаним та скасувати розпорядження Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 09.09.1998 року № 1571 ж про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири та свідоцтво № 1571 про право власності на житло від 09.09.1998 року. Позові вимоги мотивовано тим, що позивач стала переможцем прилюдних торгів, за результатами яких нею було придбано ? частину домоволодіння [ADDRESS]. За документами попереднім власником майна був [PERSON] Пізніше з'ясувалося, що в будинку зареєстровані та проживають відповідачі, які мають свідоцтво про право власності на спірне майно. Частину будинку ними було приватизовано незважаючи на те, що рішення Суворовського народного суду м. Херсона від 16.11.1987 року визнано недійсним ордер та прийнято рішення про виселення відповідачів з житлового приміщення з наданням іншого. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги з урахуванням заяви про збільшення підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позові. Відповідач [PERSON] та її представник позовні вимоги визнали, проти задоволення позову не заперечували, пояснили, що не мають обґрунтованих доводів для спростовання вимог позивача, оскільки судовими рішеннями було позбавлено їх права користування спірним житловим будинком. Крім того, судові рішення в частині надання їм іншого житлового приміщення так і не було виконанні, що змусило їх звернутись із самостійним позовом до суду. Відповідачі [PERSON], який діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились про розгляд справи належним чином повідомлені, причини неявки суду не відомі, письмових заперечень проти позову не надходило. Представник відповідача Херсонської міської ради та третьої особи виконавчого комітету Херсонської міської ради у вирішення справи поклалась на розсуд суду. Треті особи Суворовський РВ у м. Херсоні УДМС України в Херсонській області та [PERSON] надали суду заяви про розгляду справи за їх відсутності. Представник виконавчого комітету Суворовської районної у м. Херсоні ради - органу опіки і піклування Суворовського району м. Херсона проти задоволення позову заперечував, зазначив, що позивачем обрано невірний спосіб захисту. Заслухавши учасників просу, з'ясувавши обставини справи, дослідивши та оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню у зв'язку з наступним. У судовому засіданні встановлено, що на підставі акту про проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого нерухомого майна від 12.02.2014 року позивачем придбано з прилюдних торгів нерухоме майно - ? частину домоволодіння, розташованого за адресою: [ADDRESS], та отримала свідоцтво про право власності на придбане нерухоме майно, посвідчене 14.02.2014 року приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] Попереднім власником спірного майна був [PERSON] на підставі договору дарування від 06.09.1986 року, укладеного з [PERSON] та посвідченого державним нотаріусом Другої Херсонської державної нотаріальної контори. Рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 20.06.2008 року відмовлено в задоволенні позову [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 06.09.1986 року. Ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що наявність свідоцтва про право власності на житло, що видано після визнання судом недійсним ордеру на право зайняття жилої площі не є підставою для визнання договору дарування недійсним. Ухвалою апеляційного суду Херсонської області від 3 вересня 2008 року, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 04.08.1986 року виконавчим комітетом Комсомольської ради народних депутатів м. Херсона відповідачу [PERSON] та членам її сім'ї видано ордер №157 на право зайняття кімнати [ADDRESS]. Рішенням Суворовського народного районного суду м. Херсона від 16.11.1987 року визнано недійсним ордер № 157 та виселено [PERSON] та членів її сім'ї з квартири по [ADDRESS], з наданням іншого жилого приміщення. Судом встановлено, що [PERSON] не порушила закону при отриманні ордера, внаслідок чого вона та члени сім'ї повинні бути забезпеченні житлом. Розпорядженням Фонду комунального майна м. Херсона від 09.09.1998 року № 1571 задоволено прохання наймача [PERSON] і передано у її власність та власність членів її сім'ї квартиру [ADDRESS]. Відповідно до свідоцтва № 1571 про право власності на житло від 09.09.1998 року квартира [ADDRESS] на праві приватної, спільної сумісній власності належить [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. На час розгляду справи відповідачі [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] зареєстровані та проживають в спірному домоволодінні. Згідно вимог ст. 1 ЗУ «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду - це відчуження квартир (будинків) державного житлового фонду на користь громадян України. Відповідно до ч. 1 ст. 2 цього Закону до об'єктів приватизації належать квартири багатоквартирних будинків, одноквартирні будинки, які використовуються громадянами на умовах найму. Відповідно до положень ст.ст. 2, 9, 58, 61 ЖК України користування жилим приміщенням в будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається між власником та наймачем - на підставі ордера на жиле приміщення, виданого громадянину на підставі рішення районної, міської, районної у місті, селищної, сільської ради народних депутатів. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Отже, тільки особа, яка має право користування житловим приміщенням, має право на його приватизацію разом з іншими членами своєї сім'ї. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ, що містяться в п. 5 постанови пленуму від 07.02.2014 року №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно. Це означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності встановлена судом (стаття 328 ЦК України). Частинами 1 та 2 ст. 393 ЦК України передбачено, що правовий акт органу державної влади або органу місцевого самоврядування, який не відповідає законові і порушує права власника, за позовом власника майна визнається судом незаконним та скасовується. Пунктом 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України встановлено таку підставу припинення права власності, як припинення права власності особи на майно, яке за законом не може належати цій особі. Таким чином, у зв'язку з тим, що рішенням Суворовського народного районного суду м. Херсона від 16.11.1987 року визнано недійсним ордер на жиле приміщення та виселено [PERSON] та членів її сім'ї з квартири по [ADDRESS], з наданням іншого жилого приміщення, вона не мала права на приватизацію спірного майна. Оскільки рішенням суду її було позбавлено права користування житловим приміщенням, а приватизація проводиться лише щодо майна, яке використовується на правах найму. Отже, розпорядження Фонду комунального майна Херсонської міської ради від 09.09.1998 року № 1571 ж про передачу в приватну спільну сумісну власність квартири та свідоцтво № 1571 про право власності на житло від 09.09.1998 року є незаконними та підлягають скасуванню. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно вимог ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Частиною 1 ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно вимог ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею ст. 150 ЖК України визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання членів їх сімей і мають право розпорядження цією власністю на свій розсуд. Враховуючи те, що позивач є новим власником спірного майна, відповідачі зареєстровані та проживають в домоволодінні, судовими рішеннями, які набрали законної сили, [PERSON] та членів її сім'ї позбавлено права користування цим житлом, вони не є членами сім'ї попереднього власника, приватизацію житла ними здійснено не правомірно, суд вважає, що вимоги про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку є обґрунтованими.

Outcome: approved