Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , якою просить розірвати шлюб зареєстрований між ними 29 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 697, при розірванні шлюбу просила залишити їй прізвище « [PERSON] ». Ухвалою від 22 квітня 2021 року провадження у справі було відкрито, справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання було призначено на 18 травня 2021 року о 09 годині 40 хвилин. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просила розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримала. У випадку неявки відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала у тому, що під час спільного проживання у неї з [PERSON] , не склались відносини, внаслідок чого спільне життя та збереження шлюбу стало суперечити її інтересам. У зв`язку із цим, з січня 2021 року вона припинила шлюбні відносини з [PERSON] та вони перестали вести спільне господарство. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON] ( [INFO] ) та [PERSON] ( [INFO] ) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 20 листопада 2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Сєвєродонецького міського управління юстиції у Луганській області, актовий запис № 697. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] » (а.с. 3 свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ). Разом з цим, з причин розбіжності характерів та втрати почуття любові і поваги один до одного, спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] , і вона подала позов про розірвання шлюбу (а.с.1-2). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов в частині вимог про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині залишення позивачу, після розірвання шлюбу, права і надалі іменуватись прізвищем « [PERSON] », задоволенню не підлягають, у зв`язку із наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку. Таким чином,

Outcome: partial