Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Приватного акціонерного товариства «Українська пожежно-страхова компанія» (надалі ПрАТ «УПСК») про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. В подальшому позивач відмовилась від позовних вимог до [PERSON], з яким спір вирішено добровільно.Уточнила позовні вимоги та просила стягнути з відповідача - ПрАТ УПСК відшкодування матеріальної шкоди у вигляді витрат на поховання у розмірі 8069 грн., а також кошти на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,4 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн. на кожного з потерпілих. В судовому засіданні представник позивача підтримала позовні вимоги, надала докази на обґрунтування позовних вимог, клопотала про розгляд справи у її відсутності. Представник відповідача заперечив проти позову, надав письмові заперечення та пояснення з приводу позовних вимог, які долучені до справи, вказував, що дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої загинув чоловік позивача, не являється страховим випадком, і не є підставою для здійснення страхового відшкодування; крім того, наданий позивачем розрахунок не може бути прийнятий до уваги страховою компанією. Дослідивши письмові докази, пояснення та заперечення сторін, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що 29 листопада 2015 року приблизно о 18 год. Ю хв. водій [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2109, реєстраційний номер [NUMBER], рухаючись на 73 км. + 500 м. автодороги Переброди-Дубровиця-Володимирець-Суховоля, поблизу с.Берестівка Володимирецького району Рівненської області в напрямку с.Суховоля Володимирецького району Рівненської області, скоїв наїзд на пішохода [PERSON], який помер від отриманих тілесних ушкоджень. За фактом вказаного ДТП було порушено кримінальну справу за ч.2 ст.286 КК України, кримінальне провадження внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 42015180070000047 від 29.01.2015 року, і закрито постановою слідчого СУ ГУНП в Рівненській області за відсутності в діянні [PERSON] складу кримінального правопорушення. В той же час, зі змісту постанови вбачається, що смерть [PERSON] настала внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а саме внаслідок наїзду на потерпілого автомобілем під керуванням [PERSON] [PERSON] був чоловіком позивача [PERSON] та батьком їх спільних дітей - доньки [PERSON] [INFO] та сина [PERSON] [INFO], який є інвалідом. Вказані обставини підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у справі - свідоцтвом про укладення шлюбу, свідоцтвами про народження дітей, свідоцтвом про смерть [PERSON], постановою про закриття кримінального провадження, довідками про склад сім'ї та іншими довідками, дослідженими судом. Як вбачається з ч.1 ст.1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Відповідно до ч.ч.2, 5 статті 1187 ЦК України, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Як вбачається з ч.3 ст.1193 ЦК України, вина потерпілого не враховується у разі відшкодування шкоди, завданої смертю годувальника та у разі відшкодування витрат на поховання. З урахуванням викладеного, приймаючи до уваги, що в даному випадку позовні вимоги заявлено [PERSON] саме про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки - автомобіля, позовні вимоги включають відшкодування витрат, пов'язаних із смертю годувальника та витрат на поховання, а також із врахуванням тієї обставини, що наявність непереборної сили та умисел потерпілого [PERSON] відповідачами у справі не доведено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на законі, і заподіяна внаслідок ДТП шкода підлягає відшкодуванню незалежно від вини водія транспортного засобу - відповідача [PERSON] При цьому, враховуючи, що цивільна відповідальність [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована на підставі договору страхування, укладеного з відповідачем ПрАТ УПСК (поліс обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів [NUMBER] від 04.12.2014 р.), на думку суду, даний випадок є страховим випадком і тягне за собою відшкодування страховиком шкоди, заподіяної застрахованим транспортним засобом. Такий висновок суду ґрунтується на наступних положеннях чинного законодавства. Як вбачається зі ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов'язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов'язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. У відповідності до ст. 6 Закону № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (надалі - Закон №1961- 1У) страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом статей 9, 22-28, 35 Закону № 1961-IV настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Як вже встановлено судом, в даному випадку мають місце всі умови, що визначені законом для здійснення страхового відшкодування. Зокрема, у відповідності до названого вище полісу обов'язкового страхування, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого становить: за шкоду заподіяну життю та здоров'ю - 100000 грн. при нульовій франшизі. Транспортний засіб [PERSON] на час вчинення дорожньо-транспортної пригоди був застрахованим; наслідком ДТП стала смерть третьої особи - потерпілого [PERSON], яка перебуває у прямому причинному зв'язку із дорожньо-транспортною пригодою; вчинення дорожньо-транспортної пригоди внаслідок дії джерела підвищено небезпеки тягне за собою цивільно-правову відповідальність водія, незалежно від його вини чи протиправності поведінки. При цьому позивач [PERSON] звернулась до страховика із письмовою заявою про виплату їй страхового відшкодування, розмір якого не перевищує встановленого полісом ліміту відповідальності. З урахуванням викладеного, доводи відповідача - ПрАТ УПСК - про те, що в даному випадку підстав для виплати страхового відшкодування немає, не є переконливими і не спростовують висновків суду. З приводу суми коштів, які підлягають стягненню на відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок смерті [PERSON] судом встановлено наступне. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, позивач заявила вимогу про стягнення в її користь наступних сум: витрат на поховання у розмірі 8069 грн., коштів на утримання дітей та дружини загиблого потерпілого в загальному розмірі 94892,4 грн., щомісячними платежами згідно наданого позивачем розрахунку, а також моральну шкоду в розмірі 16536 грн. Ці позовні вимоги суд вважає обґрунтованими та доведеними з урахуванням таких доказів та положень чинного законодавства. Відповідно до ст.1201 ЦК України особа, яка завдала шкоди смертю потерпілого, зобов'язана відшкодувати особі, яка зробила необхідні витрати на поховання та на спорудження надгробного пам'ятника, ці витрати. Аналогічні приписи містяться і в ст.27.4 Закону 1961-1У. Із наданих суду письмових доказів - довідки № 1263, виданої виконавчим комітетом Довговільської сільської ради, рахунку №94, виданого ПП Слива та рахунку б/н від 30.11.2015 року, виданого Володимирецьким комбінатом громадського харчування, вбачається, що позивач [PERSON] понесла витрати на поховання свого чоловіка [PERSON], в т.ч. на придбання домовини та інших речей для поховання - 5325 грн, на оплату поминального обіду - 2744 грн. Вказані докази суд вважає належними та допустимими, і такими, що підтверджують витрати позивача, пов'язані із похованням чоловіка. При цьому суд також приймає до уваги, що цивільні правовідносини регулюються не тільки актами законодавства та договором, а також і звичаєм, як це передбачено ст.7 ЦК України. Оскільки проведення поминального обіду є усталеним звичаєм, суд вважає, що витрати в сумі 8069 грн, понесені [PERSON] у зв'язку із похованням чоловіка, підлягають відшкодуванню в повному обсязі. З приводу щомісячного відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого [PERSON], в користь його дружини та дітей, судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.1200 ЦК України, у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті. Шкода відшкодовується: 1) дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років); 2) чоловікові, дружині, батькам (усиновлювачам), які досягли пенсійного віку, встановленого законом, - довічно; 3) інвалідам - на строк їх інвалідності; 4) одному з батьків (усиновлювачів) або другому з подружжя чи іншому членові сім'ї незалежно від віку і працездатності, якщо вони не працюють і здійснюють догляд за: дітьми, братами, сестрами, внуками померлого, - до досягнення ними чотирнадцяти років; 5) іншим непрацездатним особам, які були на утриманні потерпілого, - протягом п'яти років після його смерті. У відповідності до ст.27.2 Закону 1961-1У, страховик здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. З урахуванням викладеного, пояснення та заперечення відповідача, які вважають потерпілим виключно [PERSON], суперечать вимогам чинного законодавства, і не можуть бути задоволені судом. З урахуванням встановлених судом обставин справи, право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мають: діти [PERSON] - у відповідності до п.1) ч.1 ст.1200 ЦК України - до досягнення повноліття; дружина [PERSON] - у відповідності до п.4) ч.1 ст.1200 ЦК України - у зв'язку із доглядом за дитиною до досягнення 14-ти річного віку. Такий висновок суду підтверджується наступними доказами. На час смерті [PERSON] до складу його сім'ї входили двоє дітей - син [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] та донька [PERSON] [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], а також дружина [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу [NUMBER] а також довідкою № 1264, виданої виконавчим комітетом Довговільської сільської ради. На час смерті [PERSON], як і на час постановлення судового рішення, син [PERSON] є неповнолітнім, а донька - малолітньою. Дружина [PERSON] - позивач [PERSON] - на час його смерті не перебувала на утриманні чоловіка, оскільки працювала. В той же час, після смерті чоловіка [PERSON] звільнилась з роботи і здійснює догляд за дітьми, в т.ч. за дитиною-інвалідом до досягнення 18-ти років та донькою до досягнення 14-ти років. Дані обставини підтверджується копією трудової книжки позивача, довідкою Володимирецької ЦРЛ № 2042 від 21.11.2016 року, довідкою № 1411 від 19.07.2016 року, виданою управлінням соціального захисту населення Володимирецької РДА. Наведені обставини свідчать про те, що після смерті [PERSON] у його дітей та дружини виникло право на відшкодування шкоди, заподіяної його смертю, і доводи, викладені в запереченнях та поясненнях відповідача, не спростовують висновків суду. Згідно ч. ч. 2 та 3 ст.1200 ЦК України особам, визначеним у пунктах 1 - 5 частини першої цієї статті, шкода відшкодовується у розмірі середньомісячного заробітку (доходу) потерпілого з вирахуванням частки, яка припадала на нього самого та працездатних осіб, які перебували на його утриманні, але не мають права на відшкодування шкоди. До складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що розрахунок сум до виплати проведено позивачем правильно, виходячи із розміру мінімальної заробітної плати, яка була встановлена на час смерті [PERSON] та із правильним визначенням періоду виплати. Так, із довідки №4240, виданої 07.12.16 року управлінням соціального захисту населення Володимирецької РДА, вбачається, що розмір допомоги, яку отримував [PERSON] в жовтні 2016 року у зв'язку із доглядом за дитиною-інвалідом, становить 2206,8 грн. Доводи представника відповідача про те, що така допомога не може бути прийнята до уваги як дохід померлої особи, суперечить вимогам чинного законодавства. Так, з ч.2 ст.1200 ЦК України вбачається, що до складу доходів потерпілого також включаються пенсія, суми, що належали йому за договором довічного утримання (догляду), та інші аналогічні виплати, які він одержував. Таким чином, зі змісту вказаної норми випливає, що доходом потерпілого може бути як пенсія, так і аналогічні (тобто соціальні) виплати, в даному випадку - цільова державна допомога, яку щомісячно отримував [PERSON] Таким чином, позивачем правильно визначено розмір частки, яка підлягає стягненню - 2206,8 грн : 3 = 735,6 грн. Відповідачем не спростовано наведеного розрахунку, у зв'язку з чим суд приймає його до уваги, та встановлює, що [PERSON] має право на відшкодування шкоди як дружина померлого, яка здійснює догляд за дитиною до 14-ти річного віку за період з грудня 2015 року (місяць після ДТП) по червень 2018 року (місяць, в якому дитині виповнюється 14 років), а всього за 30 місяців, із розрахунку 2206,8 грн. : 3 = 735,6 грн., а всього 30 міс. х 735,6 грн. = 22068 грн. Крім того, діти померлого [PERSON] мають право на відшкодування шкоди з часу смерті батька і до настання кожному з дітей повнолітня, в т.ч. [PERSON] - 21 міс. х 735,6 грн.. = 15447,6 грн., донька [PERSON] - 78 міс. х 735,6 грн.. = 57376,8 грн., і вказані кошти підлягають стягненню в користь позивача [PERSON] При цьому слід констатує, що обчислений позивачем та визнаний судом розмір відшкодування шкоди, заподіяної смертю особи, не перевищує розміру страхової виплати (ліміту відповідальності) на одну особу, який визначено договором страхування. З приводу відшкодування моральної шкоди судом встановлено наступне. Як вбачається зі ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За ч.2 ст.1167 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від вини фізичної особи, яка її завдала: якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Відповідно до ст.1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім'єю. Аналогічно, у відповідності до ст.27.3 Закону України № 1961-1У, страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Як вбачається зі ст.23 ЦК України, моральна шкода полягає: у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Як вже зазначалось, до складу сім'ї [PERSON] входили його дружина та діти, їх родинні зв'язки та спільне проживання підтверджено належними письмовими доказами. Позивач [PERSON] обґрунтувала моральну шкоду, заподіяну їй та її дітям внаслідок смерті [PERSON] моральними стражданнями, яких вони зазнали внаслідок втрати чоловіка та батька, а також раптовими та суттєвими змінами у звичному укладі життя родини. Зокрема, вони втратили найріднішу людину, і ця втрата є непоправною. Діти залишились без батьківської турботи та піклування, будуть зростати у неповній сім'ї. Сама позивач також залишилась без підтримки чоловіка, змушена самостійно виховувати дітей, виконувати всю роботу по господарству. Крім того, позивач після смерті чоловіка змушена була розрахуватись з роботи та здійснює догляд за сином-інвалідом, що до часу своєї смерті робив чоловік [PERSON] Сукупність цих обставин, які в судовому засіданні доведені письмовими доказами, свідчить про наявність передбачених законом підстав для стягнення відшкодування моральної шкоди. Враховуючи, що її розмір, визначений позивачем, не перевищує максимального розміру, визначеного законом, а саме 12 мінімальних заробітних плат на час смерті [PERSON], позов в цій частині також підлягає задоволенню. Як вбачається зі ст.1202 ЦК України, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я або смертю потерпілого, здійснюється щомісячними платежами. За наявності обставин, які мають істотне значення, та з урахуванням матеріального становища фізичної особи, яка завдала шкоди, сума відшкодування може бути виплачена одноразово, але не більш як за три роки наперед. Враховуючи викладене,

Outcome: approved