Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. Позивач працювала а ПАТ «КБ «Хрещатик» на посаді головного бухгалтера, головного бухгалтера - начальника відділу супроводження і контролю операцій. Наказом від 26.1.2015 р. № 1139-к позивача було звільнено з посади30.10.2015 р. на підставі ст. 38 КЗпП України. В порушення вимог чинного законодавства України при звільненні позивачу не було виплачено всі належні суми, зокрема, компенсація за невикористану відпустку за час роботи в банку. Так відповідачем було сплачено компенсацію за невикористану основну відпустку - 19 днів відповідно до відпрацьованого часу за період з січня 2015 р. по 30 жовтня 2015 р., але не враховано право позивача на додаткову відпустку у сім днів відповідно до умов Колективного договору, який діяв на час звільнення. На момент звільнення позивачем не була використана додаткова відпустка за період роботи 2011-2015 рр. - 7Х5 = 35 днів. 21.06.2016 р. в межах встановленого ч. 5 ст. 45 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» строку позивач звернулась до Уповноваженої особи на ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» з відповідною заявою щодо задоволення вимог в частині виплати компенсації за невикористану відпустку, проте [PERSON] не включено до реєстру кредиторів банку. Також окружним адміністративним судом м. Києва позивачеві 23.10.2017 р. відмовлено у задоволенні адміністративного позову щодо визнання дій Уповноваженої особи на здійснення ліквідації банку неправомірними та зобов»язання вчинити дії, проте встановлено, що звернення до такої особи з кредиторськими вимогами відбулось у межах строку встановленого Законом. На день подачі позову уповноваженою особою Фонду з делегуванням всіх повноважень ліквідатора ПАТ «КБ «Хрещатик» є Славкіна М.А. - тобто Фонд продовжує здійснювати повноваження органів управління банком. Беручи до уваги вищенаведене, зважаючи на ст.ст. 116,117 КЗпП України, Закон України «Про оплату праці», Закон України «Про відпустки», Закон України «Про колективні договори і угоди» [PERSON] просить суд стягнути з відповідача грошову компенсацію в сумі 15 364,15 грн. за компенсацію за невикористану щорічну додаткову відпустку в кількості 35 календарних днів; зобов»язати відповідача нарахувати згідно з порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою КМУ від 08.02.1995 р. № 100 і виплатити за результатами нарахування середній заробіток за затримку розрахунку при звільненні за період з дати звільнення 30 жовтня 2015 року по дату коли буде здійснено фактичний розрахунок з виплати грошової компенсації за невикористану відпустку; зобов»язати відповідача нарахувати згідно з ст. 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» і виплатити за результатами нарахування компенсацію втрати частини доходів зв»язку з порушенням строків виплати заробітної плати за період з дати звільнення - 30 жовтня по дату коли відповідачем буде здійснено фактичний розрахунок з виплати грошової компенсації. 06.08.2018 року Шевченківським районним судом м. Києва відкрито провадження у справі, вирішено питання про розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник відповідача подав відповідь на позов де зазначив наступне. 29.12.2007 р. між ПАТ «КБ «Хрещатик» та профспілковим комітетом ПАТ «КБ «Хрещатик» укладено Колективний договір, схвалений загальними трудового колективу банку від 29.12.2007 року (Протокол № 21) та затверджений Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією. Згідно до п. 4.1.4. Колективного договору власник взяв на себе зообв»язання надавати працівникам банку з ненормованим робочим днем Позивач працювала на посаді головного бухгалтера - начальника відділу Подільського відділення ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик» з 15.12.2004 р. по 30.10.2015 р. В додатках 2-4 «перелік посад працівників ПАТ «КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем відсутня посада на якій працювала позивач. Таким чином відсутні підстави для вимог [PERSON] Крім того, треба брати до уваги , що вказуючи на порушення права, позивач звернулась до суду через 2,5 років після звільнення, а тому відповідно до ст. 117 КЗпП України розмір відшкодування а час затримки розрахунку необхідно визначати з урахуванням істотності суми заборгованості порівняно із середнім заробітком та тієї обставини, що позивач тривалий час не зверталась до суду за вирішенням спору. Від представника третьої особи в адресу суду надійшли пояснення. Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб зазначає, що 02.06.2016 р. Правлінням НБУ прийняло рішення № 46-рш «Про відкликання банківської ліцензії та ліквідації ПАТ «КБ «Хрещатик». 24.05.2018 р. виконавчою дирекцією Фонду прийнято рішення № 1452 про продовження здійснення процедури ліквідації банку строком на 2 роки - з 06.06.2018 р. по 05.06.2020 р. включно. Зважаючи на те, що дія Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є пріоритетними для правовідносин позивача та ПАТ «КБ «Хрещатик» грошові кошти можуть бути стягнуті лише відповідно до даного Закону. Позивач [PERSON] надала відповідь на віз вив, вказуючи на те, що відповідач не правий навіть з формальних причин, оскільки вона займала, протягом часу роботи в банку різні посади і як головний бухгалтер і як головний бухгалтер-начальник відділу має право на додаткову відпустку. Позивач [PERSON], її представник просили задовольнити вимоги. Представник відповідача зазначив про відсутність підстав для задоволення позову. Представник третьої особи в судове засідання не з»явився, про день та час розгляду справи повідомлявся належним чином. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши надані позивачем, її представником, представником відповідача докази та надавши їм належну оцінку суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню частково, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] працювала в Публічному акціонерному товаристві «Комерційний банк «Хрещатик» та була звільнена відповідно до наказу від 26.10.2015 р. № 1139-к з посади головного бухгалтера-начальника відділу супроводження та контролю операцій Подільського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик» з 30.10.2015 р. у зв»язку із виходом на пенсію, ст. 38 КЗпП України. Як вбачається з наказу № 1139-к і дана обставина не заперечується учасниками справи, при звільненні позивач отримала компенсацію за 19 календарних днів основної відпустки згідно відпрацьованого часу (період з 15 січня 2015 року по 30 жовтня 2015 року) відповідно до ст. 24 КЗпП України. Як свідчить копія трудової книжки позивача [PERSON], остання з 30.01.2010 року по 01.03.2013 року працювала на посаді головного бухгалтера подільського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик», а з 01.03.2013 року по день звільнення 30.10.2015 р. на посаді головного бухгалтера-начальника відділу супроводження та контролю операцій Подільського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». Позивач, її представник зазначають, що [PERSON] не отримала в день звільнення компенсацію за невикористану додаткову відпустку за 5 років, що була передбачена положеннями Колективного договору. За таких обставин для відновлення порушеного права та з огляду на те, що в ПАТ «КБ «Хрещатик» було розпочато процедуру ліквідації, компетентною особою було відмовлено у задоволенні заяви щодо включення до реєстру кредиторів, [PERSON] звернулась до Окружного адміністративного суду м. Києва з позовом до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Хрещатик» Костенка Ігоря Івановича, третя особа Фонд гарантування вкладів фізичних осіб з вимогою про визнання таких дій протиправними та зобов»язання відповідача внести зміни до реєстру акцептованих кредиторів ПАТ «Комерційний банк «Хрещатик», включивши до нього вимоги [PERSON] щодо виплати грошової компенсації за невикористану відпустку та середнього заробітку за затримку при розрахунку при звільненні на загальну суму 109 532,54 грн. 23.10.2017 р. Окружним адміністративним судом м. Києва винесено постанову, якою відмовлено у задоволенні вимог [PERSON] в повному обсязі. Під час розгляду справи не було отримано доказів про те, що постанова суду першої інстанції оскаржувалась в порядку передбаченому положеннями КАС України. Окружним адміністративним судом м. Києва встановлено, що оголошення про ліквідацію ПАТ «КБ «Хрещатик» було опубліковано в газеті «Голос України» № 160 (6360) від 09.06.2016 р. і позивач заявивши Уповноваженій особі свої кредиторські вимоги 21.06.2016 р. не пропустив строк встановлений законом. Відмовляючи у задоволенні позову суд прийшов до висновку, що заявлені вимоги не узгоджуються з вимогами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», зважаючи на те, що постанову Національного банку України від 05.04.2016 року про № 234 «Про віднесення Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Хрещатик» до категорії неплатоспроможних рішенням Окружного адміністративного суду м. Києва від 01.01.2017 р., яке набрало чинності з 20.04.2017 р., визнано протиправною і скасовано, а отже з моменту ухвалення даного судового рішення процедура виведення ПАТ «КБ «Хрещатик» з ринку Фондом вже не провадиться, тимчасова адміністрація в банку не провадиться, а тому Фонд не має повноважень органу банку. Так за приписами ст. 116 КЗпП України при звiльненнi працiвника виплата всiх сум, що належать йому вiд пiдприємства, установи, органiзацiї, провадиться в день звiльнення. Якщо працiвник в день звiльнення не працював, то зазначенi суми мають бути виплаченi не пiзнiше наступного дня пiсля пред'явлення звiльненим працiвником вимоги про розрахунок. Позивач вказує на те, що за посадою, яку обіймала останні 5 років, зважаючи на умови Колективного договору мала право отримати 7 днів додаткової відпустки, а отже отримати компенсацію за 35 календарних днів. Щорічна додаткова відпустка за особливий характер праці надається, зокрема, працівникам з ненормованим робочим днем - тривалістю до 7 календарних днів згідно із списками посад, робіт та професій, визначених колективним договором, угодою, відповідно до положень ст. 8 Закону України «Про відпустку». Представник відповідача вказує на те, що за умовами Колективного договору, а саме його додатків посада. яку обіймала позивач не передбачала додаткової відпустки. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов'язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об'єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз'яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов'язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов'язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов'язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Приймаючи рішення по суті спору, суд має зазначити про застосування положень цивільного процесуального законодавства щодо змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства. Так, матеріали справи містять копію Колективного договору., укладеного між власником Публічного акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» та трудовим колективом Відкритого акціонерного товариства Комерційний банк «Хрещатик» на 2007-2010, що його було схвалено загальними зборами трудового колективу та затверджений 19.05.2008 р. Шевченківською районною в м. Києві державною адміністрацією. Колективний договір, угода, згідно до ч.ч. 1,2 ч. 9 Закону України «Про колективні договори і угоди», набирають чинності з дня їх підписання представниками сторін або з дня, зазначеного у колективному договорі, угоді. Після закінчення строку дії колективний договір, угода продовжує діяти до того часу, поки сторони не укладуть новий або не переглянуть чинний, якщо інше не передбачено договором, угодою. Положеннями ч. 1 ст. 5 Закону України «Про колективні договори і угоди» умови колективних договорів і угод, укладених відповідно до чинного законодавства, є обов'язковими для підприємств, на які вони поширюються, та сторін, які їх уклали. В свою чергу положеннями ст. 7 Закону визначено, що у колективному договорі встановлюються взаємні зобов'язання сторін щодо регулювання виробничих, трудових, соціально-економічних відносин, зокрема: нормування і оплати праці, встановлення форми, системи, розмірів заробітної плати та інших видів трудових виплат (доплат, надбавок, премій та ін.); режиму роботи, тривалості робочого часу і відпочинку тощо. Так, розділом IV Колективного договору встановлено режим роботи банку, тривалість робочого часу та відпочинку працівників. За мовами зазначеними даним розділом власник взяв на себе зобов»язання надавати працівникам банку з ненормованим робочим днем додаткову щорічну відпустку тривалістю - 7 календарних днів згідно додатку №2 «Перелік посад працівників ВАТ КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем; 5 календарних днів згідно додатку № 3 «перелік посад працівників ВАТ КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем» та 3 календарних дні згідно додатку № 4 «Перелік посад працівників ВАТ КБ «Хрещатик» з ненормованим робочим днем». При цьому. з наданих представниками сторін документів а саме додатків до Колективного договору, вбачається, що за додатком № 2 до переліку посад працівників товариства з ненормованим робочим днем належить, зокрема, головний бухгалтер ВАТ КБ «Хрещатик», додатку № 3 - головний бухгалтер - начальник відділу. Як вже зазначалось [PERSON] 01.03.2013 року по день звільнення 30.10.2015 р. на посаді головного бухгалтера-начальника відділу супроводження та контролю операцій Подільського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». Таким чином, з огляду на те, що додаток № 4 до Колективного договору визначає посаду, яку обіймала позивач, з 01.03.2013 р. по день звільнення відноситься до посад працівників з ненормованим робочим днем, [PERSON] за умовами Колективного договору має права на 5 днів додаткової відпустки, зважаючи на те. що представником відповідача жодним чином не було доведено зворотного. З іншого боку, суд вважає не доведеними вимоги позивача про право отримати компенсацію за невикористані 7 днів щорічної додаткової відпустки за період роботи з 2011 по 2015 р. з огляду на те, що відсутні докази зайняття [PERSON] посади у відповідача яка надає таке право. Беручи до уваги вищенаведене, з огляду на приписи ст. 116 КЗпП України, позивач [PERSON] мала отримати в день звільнення компенсацію за невикористані дні додаткової відпустки в кількості 15 днів за період перебування на посаді головного бухгалтера - начальника відділу супроводження та контролю операцій Подільського відділення ПАТ «КБ «Хрещатик». За розрахунком позивача, що його було зроблено відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 р., середньоденний заробіток [PERSON] становив 557,49 грн. Зазначений розрахунок не оспорював ся представником відповідача та вказаний розмір середньоденного заробітку фактично підтверджується довідкою ПАТ «КБ «Хрещатик» № 9-1/1/13/5259 про нараховану заробітну плату [PERSON] і прирівняні до неї платежі. Таким чином грошова компенсація за невикористану щорічну додаткову відпустку становить 8 362 грн. 35 коп. і мають бути стягнуті з відповідача. Приписами ст. 117 КЗпП України визначено, що в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи). Позивач просить суд зобов»язати відповідача нарахувати та виплатити за результатами нарахування середній заробіток та компенсацію втрат частини доходу у зв»язку із порушенням строку виплат сум при звільненні, виходячи з положень ст. 116 КЗпП України. Здійснюючи правосуддя, відповідно до положень ст. 5 ЦПК України, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Беручи до уваги правовідносини, які склались сторонами, з огляду на вищенаведені положення КЗпП України, Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв»язку з порушенням строків їх виплати», способом захисту порушеного права, встановленим чинним законодавством, є стягнення з відповідача відповідних сум, а саме середнього заробітку за час затримки розрахунку та втрати частини доходу. З огляду на зазначене, підстави для задоволення вимог позивача в частині зобов2язання ПАТ «КБ «Хрещатик» вчинити дії відсутні. За приписами ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається а сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України, відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial