Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] в якому просила встановити факт родинних відносин між нею та [PERSON] , 1966 року народження, який помер [INFO] , а саме як між матір`ю та сином; визнати за нею право власності на обов`язкову частку у спадщині в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка складається з 1\\6 частини садового будинку, розташованого в [ADDRESS] , та земельної ділянки з кадастровим номером 4810137200:05601960023 по [ADDRESS] ; визнаьти за нею право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1\\3 частину будівельних матеріалів, використаних при будівництві садового будинку, розташованих на земельній ділянці [ADDRESS] . Свої вимоги позивач обґрунтувала наступним. Померлий [INFO] [PERSON] являвся її сином. Після його смерті залишилася спадщина, та спадкоємцями являються його син [PERSON] т а дружина [PERSON] . 15.01.2019 року спадкодавець вчинив заповіт, яким все належне йому майно заповідав сину та дружині. Однак, на підставі ст. 1241 ЦК України, непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом ( обов`язкова частка). Оскільки народилась у 1931 році, являється інвалідом війни 1 групи, то повинна спадкувати обов`язкову частку 1\\6 ( 1\\3:2). Постановою від 28.08.2019 року приватним нотаріусом Димовим О.С. їй відмовлено у видачі свідоцтва про право власності в порядку спадкування з підстав відсутності оригіналів правоустановлючих документів на перелічені об`єкти права власності. При цьому, мають місце розходження у написанні прізвищ: у неї вказано « [PERSON] « у сина « [PERSON] », тому також необхідно встановити факт родинних відносин. Право власності на спадкове майно. Вказане у заповіті, виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою від 18.08.2015 року, посвідченого приватним нотаріусом Яковлєвою Н.П., яка у той же день провела державну реєстрацію цього права. Садовий будинок був побудований до шлюбу з [PERSON] , він не введений до експлуатації , тому на підставі вимог ст. 331 ЦК України, до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання, тощо. Які були використані в процесі цього будівництва. За приписами ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини. Ухвалою від 10.01.2020 року відкрито провадження у справі. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] позов визнала, направивши відзив до суду 08.04.2020 року. 11.08.2020 року від відповідача [PERSON] надійшла зустрічна позовна заява до [PERSON] [PERSON] , треті особи приватний нотаріус Миколаївського міського нотаріального округу Димов О.С. про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності. При цьому, відповідач [PERSON] та її адвокт [PERSON] позов визнали частково, та в судовому засіданні позовну заяву просили повернути. Ухвалою суду від 11.08.2020 року зустрічна позовна заява повернута позивачу [PERSON] . Цією ж ухвалою витребувано від приватного нотаріуса миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. копію спадкової справи після смерті [PERSON] . У підготовчому судовому засіданні оголошено перерву. 03.09.2020 року на адресу суду надійшла копія спадкової справи № 15\\2019 після смерті [PERSON] , померлого [INFO] . Ухвалою суду від 15.10.2020 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду. [PERSON] звернулася з позовом про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме проживання її разом з [PERSON] однією сім`єю, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, а також визнати об`єктом права спільної сумісної власності будівельні матеріали та обладнання, які використані при будівництві садового будинку літери Д. розташованій на земельній ділянці 133 в СТ « Активіст» в м. Миколаєві; визнати за [PERSON] право власності на 1\\2 частину в спільному майні подружжя, а саме на будівельні матеріали та обладнання, які були використані при будівництві садового будинку літери Д, розташованій на земельній ділянці [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності на 1\\6 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на будівельні матеріали, які використані при будівництві садового будинку літери Д на земельній ділянці 133 в СТ « Активіст»; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 5\\12 часток садового будинку [ADDRESS] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує наступним: [PERSON] познайомилася з [PERSON] в 1999 році на роботі, з 2002 року почали працювати разом. 03 березня 2015 року [PERSON] розірвав шлюб зі своєю другою дружиною [PERSON] та ми почали проживати разом в [ADDRESS] , яка належить мені на праві власності. 18 серпня 2015 року [PERSON] купив садовий будинок з земельною ділянкою за номером [ADDRESS] , що складалося: з садового будинку - літ. А загальною площею 27,5 кв.м., літня кухня літ. Б, сарай літ. В, вбиральня сарай літ.Г, огорожі та споруди І,1,2 та земельну ділянку загальною площею 0,0636 га, цільове призначення «землі сільськогосподарського призначення, ведення садівництва», кадастровий номер 4810137200:05:019:0023. Даний договір купівлі продажу був посвідчений приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Яковлєвою Н.П. за реєстровим номером 810 та зареєстровано в реєстрі речових прав на нерухоме майно 18.08.2015 року. В жовтні 2015 року [PERSON] та [PERSON] сумісною працею та за сумісні кошти як чоловік та дружина почали наводити порядки на земельній ділянці [ADDRESS] та почали будівництво житлового будинку на вказаній земельній ділянці. [PERSON] з 15.03.2016 року зареєструвала [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , що підтверджується будинковою книгою та довідкою про зняття з реєстрації місця проживання від 08.07.2019 року. Будівництво на земельній ділянці № [NUMBER] в СТ «Активіст» вони виконували власними сумісними коштами в період з жовтня 2015 року по грудень 2018 року, наймали будівельників в період шлюбу, що підтверджується доданими до позовної заяви документами. 07 листопада 2018 року [PERSON] та [PERSON] уклали офіційно шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.11.2018 року, актовий запис №770. [INFO] [PERSON] , [INFO] раптово помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] . Факт сумісного проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 04.03.3015 по 07.11.2018 рр. можуть підтвердити свідки, фото та письмові матеріали додані до позову, а саме акт про проживання, фото, тощо. [PERSON] згідно зі ст. 1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом після його смерті. Є також інші спадкоємці першої черги: [PERSON] матір [PERSON] та [PERSON] син [PERSON] . Оскільки після смерті її чоловіка залишилась спадщина, то вона звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С. з заявою про її прийняття за заповітом та за законом, на підставі чого ним заведена спадкова справа №15/2019. Окрім неї спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є його син [PERSON] , який подав тому ж нотаріусу заяву про прийняття спадщини 13.06.2019 р., та мати [PERSON] , яка подала таку ж заяву 08.04.2019 року. 15.01.2019 р. [PERSON] вчинив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ММНО Назаровою О.С., яким на випадок його смерті розпорядився, що належні йому на праві власності садовий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0636 га з кадастровим номером 4810137200:05:019:0023, розташованому там же, він заповідає [PERSON] та [PERSON] по Ѕ частці кожному. Ця обставина підтверджується копією цього заповіту. Крім [PERSON] та [PERSON] заяву про прийняття спадщину після смерті [PERSON] подала його матір [PERSON] , на обов`язкову частку у спадщині в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка складається з 1/6 частки садового будинку літ. А, замощення І, хвіртки №1, огорожі №2 та воріт [ADDRESS] на земельній ділянці № [NUMBER] , та земельної ділянки № [NUMBER] площею 0,0636 га з кадастровим номером 4810137200:05:019:0023. Таким чином залишається частка 5/6 по заповіту на двох спадкоємців: [PERSON] та [PERSON] , тобто по 5/12 частки кожному від вказаного майна за заповітом. Постановою від 29.01.2020 р. №05/02/31 по відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус ММНО Димов О.С. відмовив у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом та за законом після смерті [PERSON] на вищевказане спадкове майно з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на перелічені об`єкти нерухомості. Таку ж постанову з тими ж реквізитами і з тих же підстав нотаріус Димов О.С. виніс і відносно [PERSON] та [PERSON] . Ці обставини підтверджуються копіями вказаної постанови. Згідно з п.5) ч. 2 ст. 293, п.1) ч. 1 ст. 315 ЦПК України справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами розглядаються судом в порядку окремого провадження, втім згідно з ч.6 ст. 294 ЦПК України за наявності спору про право, як у нашому випадку, він вирішується в порядку позовного провадження. Ухвалою від 14.09.2020 року відкрито провадження у справі. 20.11.2020 року від [PERSON] та представника [PERSON] - [PERSON] надійшов відзив, у якому вказали про можливість врегулювання спору шляхом переговорів. 26.11.2020 року від [PERSON] в особі представника [PERSON] надійшов зустрічний позов ло [PERSON] [PERSON] , в якому просили : визнати за [PERSON] право власності на спадщинук в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , яка складається з 5/12 часток садового будинку А, замощення 1 хвіртки1, огорожі [ADDRESS] на земельній ділянці 133 та земельної ділянки 133 площею 0,0636 га з кадастровим номером 4810137200:05:019:0023, розташованої у тому ж товаристві по [ADDRESS] ; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/3 частку будівельних матеріалів, обладнання , тощо, використаних при будівництві садового будинку літери Д та душу Е, розташованих на земельній ділянці [ADDRESS] . 09.12.2020 року від представника [PERSON] - адвоката Бєлової Р.В. надійшло клопотання про об`єднання справ в одне провадження, оскільки вони пов`язані між собою колом учасників, підставами виникнення та поданими доказами, а також основними та похідними позовними вимогами. При цьому, свої позовні вимоги позивач уточнила та виклала наступним чином: встановити факт. Що в період з 04 березня 2015 року по 06.11.2018 року [PERSON] та [PERSON] спільно проживали однією сім`єю у фактичних шлюбних відносинах, як чоловік та жінка; визнати об`єктом спільної сумісної власності будівельні матеріали та обладнання, які використані при будівництві садового будинку літери Д, загальною площею 123,1 кв.м., на земельній ділянці 133 в СТ « Активіст»;визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину в спільному майні подружжя; визнати за [PERSON] право власності на 1/6 частину в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на будівельні матеріали; визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування за заповітом на 5/12 часток садового будинку 133 та земельної ділянки. Ухвалою суду від 09.12.2020 року клопотання задоволено, справи об`єднані в одне провадження за номерами 490/5101/20 та 490/10334/19,з присвоєнням номеру 490/10334/19. Ухвалою суду від 17.12.2020 року усунуто описку в резолютивній частині ухвали та прийнято до провадження зустрічну позовну заву [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Слухання справи призначено на 24.12.2020 року. [PERSON] та її адвокат просили про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали, уточнені вимоги визнали в повному обсязі. 23.13.2020 року від [PERSON] , яка діє в інтересах [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності, позовні вимоги свої підтримала та уточнила зменшивши їх у частині визнання права власності на 1/6 частину частки будівельних матеріалів, та вимоги [PERSON] визнала в повному обсязі. Представник [PERSON] - адвокат Кірюхін О.М. надав 23.12.2020 року заяву про підтримання своїх позовних вимог в частині визнання за [PERSON] права власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] на 1/6 частину будівельних матеріалів, зменшивши розмір позовних вимог, позов [PERSON] визнав повністю, просив про розгляд справи у їх відсутності. Судом постановлено про розгляд справи у відсутності сторін, що відповідає приписам ст.223 ЦПК України. Суд приходить до наступного. Право власності на спадкове майно, вказане у заповіті, виникло у [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу садового будинку з земельною ділянкою від 18.08.2015 р., посвідченого приватним нотаріусом ММНО Яковлевою Н.П., яка у той же день провела державну реєстрацію цього права. З договору та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності вбачається, що загальна площа садового будинку літ. А складає 27,5 кв.м. та окрім будинку придбано літню кухню літ. Б, сарай літ. В, вбиральню літ. Г, огорожі та споруди №№1,2, І, які є його складовою. На садовий будинок літ. Д та душ літ Е відсутні документи про введення в експлуатацію, оскільки він є не введеним в експлуатацію до сьогоднішнього дня. Садовий(дачний) будинок літ. Д та душ літ Е почав будуватися в жовтні 2015 році спільно [PERSON] та [PERSON] та будувалися до грудня 2018 року, до того як ми дізналися про страшний діагноз [PERSON] , внаслідок якого він в лютому 2019 року, документи про введення його в експлуатацію відсутні. Даний будинок є спільним нажитим майном подружжя, оскільки будувався він за сумісні кошти та у шлюбі. Таким чином, Ѕ будинку літ. Д та душу літ. Г, в порядку розділу майна подружжя має належить [PERSON] Ѕ частки садового будинку літ. Д та душ літ. Гне охвачені заповітом, з чого вбачається, що він згідно зі ст. 1267 ЦК України успадковуються на загальних підставах вищевказаними спадкоємцями за законом у рівних частках (по 1/6) від Ѕ частки, тобто по 1/6 частці кожному на 3 (трьох спадкоємців першої черги_. Таким чином, зазначений будинок [PERSON] та [PERSON] побудували самочинно в період шлюбу та за сумісні кошти подружжя, однак його не введено в експлуатацію так як він є незакінченим та право власності на нього не зареєстровано. Згідно з ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України житловий будинок вважається самочинним будівництвом, якщо він збудований без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, та особа, яка здійснила самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Згідно з ч.ч.2,3 ст. 331 ЦК України право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва, прийняття його до експлуатації та державної реєстрації цього права, та до завершення будівництва особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використанні в процесі цього будівництва. Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять всі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З огляду на вищевикладені положення законодавства згідно зі ст. 1216, ч.5 ст. 1268 ЦК України об`єктом спадкування щодо садового будинку літ. Д є не будинок, а матеріали, обладнання тощо, використанні в процесі його будівництва. Відповідно до положень ст. 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно поширюються загальні положення права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 214 та ст.. 360-7 ЦПК України, обов`язковою для усіх судів України є правова позиція стосовно того, що при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними складися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім`єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. У відповідності зі ст. 60 Сімейного кодексу України (далі по тексту - СК України) майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до ч. 1 та 2 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором За змістом ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Водночас, частинами 1 та ч. 2 ст. 372 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) встановлено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними. Відповідно до ст. 331 ЦК України до завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). У разі необхідності особа, зазначена в абзаці першому цієї частини, може укласти договір щодо об`єкта незавершеного будівництва, право власності на який реєструється органом, що здійснює державну реєстрацію прав на нерухоме майно на підставі документів, що підтверджують право власності або користування земельною ділянкою для створення об`єкта нерухомого майна, проектно-кошторисної документації, а також документів, що містять опис об`єкта незавершеного будівництва. Згідно ч.ч. 1, 2, 3\~ст. 368 ЦК України\~спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб`єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 2\~ст. 370 ЦК України\~у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. За такого житловий будинок літ Д, який розташований на земельній ділянці [ADDRESS] є майном, набутим сторонами за час спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки, й кожний з них має рівні права володіння, користування й розпорядження цим майном. У зв`язку із зазначеним, право власності на Ѕ частки будівельних матеріалів та обладнання використанні під час будівництва садового будинку літ.Д, та душу літ. Е в порядку поділу спільно нажитого майна подружжя . Відповідно до ч.2\~ст.328 ЦК України\~право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Згідно ст.\~392\~ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до\~ст.1216 ЦК України\~спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла(спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до\~ст. 1217 ЦК України\~спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно\~ст.\~1218\~ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно положень ч. ч. 1, 2 ст.\~1220, ч. 1 ст.\~1222, ч. 3 ст.\~1223 ЦК України\~спадщина відкривається внаслідок смерті особи. Часом відкриття спадщини в такому випадку є день смерті особи. Спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1\~ст. 1223 ЦК України\~право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. Згідно ч. 1\~ст.\~1241\~цього Кодексу малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Отже, Цивільним кодексом України\~визначено обмеження волі заповідача щодо права розпоряджатися власністю (обмеження принципу свободи заповіту) шляхом установлення права окремої категорії осіб на обов`язкову частку у спадщині, де право на обов`язкову частку у спадщині мають малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки, які спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Таким чином, принцип свободи розпорядження власністю шляхом вчинення заповіту передбачає широкий обсяг правомочностей заповідача, згідно з якими він своїм волевиявленням може вплинути на зміст спадкових правовідносин. Однак, застосування цього принципу обмежується законодавчо встановленою для окремої категорії спадкоємців гарантією, за якою, незалежно від змісту заповіту, особи, визначені в частині першій статті 1241 Кодексу, спадкують половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом. Перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлений указаними положеннями Кодексу, є вичерпним і дає підстави віднести цих осіб до членів сім`ї чи найближчих родичів спадкодавця. Пленум Верховного Суду України у пункті 19\~Постанови «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7\~роз`яснив, що перелік осіб, які мають право на обов`язкову частку, що визначений\~статтею 1241 ЦК, є вичерпним і розширеного тлумачення не потребує. Той зі спадкоємців, який має право на обов`язкову частку у спадщині та проживав разом із спадкодавцем на день його смерті, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо у визначеному законом порядку не відмовився від неї. Якщо той зі спадкоємців, хто має право на обов`язкову частку та не проживав зі спадкодавцем на день його смерті, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст. 1261 ЦК України). Згідно ч. 3\~ст. 1268 ЦК України\~спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого\~статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до п.4.12 та п.4.15 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року 296/5, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Зазначене підтверджує ту обставину, що як позивач за первісним позов так і відповідачі не мають змоги оформити свої спадкові права в позасудовому порядку, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на житловий будинок літ. Д. Відповідно до ст.ст.\~25,\~346 ЦК України\~право власності на нерухоме майно не може бути зареєстровано за особою, яка померла, оскільки зі смертю особи її право та дієздатність припиняється. Згідно з роз`ясненням Міністерства Юстиції України від 21 лютого 2005 року №19-32/319 - в разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Статтею 6 Європейської конвенції з прав людини\~визнається право людини на доступ до правосуддя, а за ст.13 - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Згідно до статті 1 Протоколу 1 до\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Статтею 41 Конституції України\~визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної творчої діяльності. Право власності набувається у порядку, визначеному законом. Згідно зі ст.328 ЦК України\~право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку. Спадкоємець має право прийняти спадщину в порядку, встановленому ст.1269 ЦК України, та набути право на спадщину відповідно до ч.5 ст.1268, статей\~1296 - 1299 ЦК України. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Враховуючи наведене, позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню в повному обсязі. [PERSON] ,(батько [PERSON] ), помер [INFO] , та згідно зі ст.1261 ЦК України останній є спадкоємцем першої черги за законом після його смерті. Оскільки після смерті [PERSON] залишилась спадщина, то його мати та бабця - [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Димова О.С з заявою від 08.04.2019 р. про її прийняття, на підставі чого 08.04.2019 р. ним заведена спадкова справа № 15/2019. 15.01.2019 р. [PERSON] вчинив заповіт, посвідчений приватним нотаріусом ММНО Назаровою О.С., яким на випадок його смерті він розпорядився, що належні йому на праві власності садовий будинок [ADDRESS] , та земельну ділянку № [NUMBER] площею 0,0636 га з кадастровим номером 4810137200:05:019:0023, розташовану там же, він заповідає [PERSON] та [PERSON] по 1/2 частці кожному. Ця обставина підтверджується копією цього заповіту та матеріалами спадкової справи. Окрім того, згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України [PERSON] у будь-якому разі належить право на обов`язку частку у спадщині, яка дорівнює 1/6(1/3:2) частці у майні, вказаному у заповіті. Постановою від 28.08.2019 р. про відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус ММНО Димов О.С. відмовив [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] на вищевказане спадкове майно у зв`язку з відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів на перелічені об`єкти нерухомості. З листа КП ММБТІ від 24.06.2019 р. вбачається, що ним проведено поточні інвентаризаційні роботи садової ділянки № [NUMBER] у СТ «Активіст», внаслідок яких встановлено, що кухню, сарай та вбиральню знесено і, таким чином, окрім вказаного у договорі будинку залишились тільки огорожі №№ 1-3. Окрім того, на земельній ділянці розташовані садовий будинок літ. Д з газобетону загальною площею 123,1 кв.м., документи про введення якого в експлуатацію не надані, та душ літ. Е з цегли. З технічного паспорту КП ММБТІ на садовий(дачний) будинок від 24.06.2019 р. вбачається, що садовий будинок літ. Д побудований у 2015 році(документи про введення його в експлуатацію не надані), а душ у 1991 роц, та що окрім них на земельній ділянці є замощення І, хвіртка № 1, огорожа № 2 та ворота № 3. Будинок літ. Д та душ літ. Е не охвачені заповітом, з чого вбачається, що вони згідно зі ст.1267 ЦК України успадковуються на загальних підставах вищевказаними спадкоємцями за законом у рівних частках(по 1/3). Щодо будинку літ. Д позивачу за зустрічним позовом відомо, і це підтверджується вказаним технічним паспортом, що він побудований [PERSON] у 2015 році за власні кошті у той час, коли він не був одружений витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про розірвання шлюбу від 05.07.2019 р. підтверджується, що попередній шлюб він розірвав 03.03.2015р., а витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 05.07.2019 р. підтверджується, що шлюб з [PERSON] він уклав 07.11.2018 р.. Таким чином, зазначений будинок [PERSON] побудував самочинно, внаслідок чого його не введено в експлуатацію та право власності на нього не зареєстроване. Для визнання права власності на спадкове майно у судовому порядку суттєве значення має визначення його правильної адреси, яка згідно з листами голови СТ «Активіст» від 06.11.2019 р. № 80 та заступника Миколаївського міського голови від 04.11.2019 р. № 5945/02.02.01-40/14/19 є [ADDRESS] . [PERSON] , є матір`ю [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , та згідно зі ст.1261 ЦК України є спадкоємицею першої черги за законом після його смерті. Ці обставини підтверджуються копіями свідоцтва про народження [PERSON] від 24.08.1966 р. та витягом з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження від 10.07.2019 р., де його матір`ю зазначена [PERSON] (яка у них вказана білорускою, а у моєму паспорті зазначено, що я народилася у Брестській області, тобто у Белорусії), свідоцтва про його смерть від 04.04.2019 р., виданим Миколаївським міським відділом ДРАЦС ГТУЮ у Миколаївській області. Згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України непрацездатні батьки спадкують незалежно від змісту заповіту половину частки, яка належала б їм у разі спадкування за законом(обов`язкова частка). Оскільки вона народилася [INFO] та ще є й інвалідом війни І групи, що підтверджується її паспортом та посвідченням про право на пільги, виданим 14.07.2016 р. Миколаївським обласним військовим комісаріатом, то на неї розповсюджується зазначене положення закону щодо права на обов`язку частку у спадщині, яка дорівнює 1/6(1/3:2) частці у майні, вказаному у заповіті. Постановою від 28.08.2019 р. № 282/02-31 по відмову у вчиненні нотаріальної дії приватний нотаріус ММНО Димов О.С. відмовив їй у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на обов`язку частку після смерті [PERSON] на вищевказане спадкове майно з підстав відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на перелічені об`єкти нерухомості, у зв`язку з чим я вимушена звертатися до суду з цим позовом. Таку ж постанову з тими ж реквізитами і з тих же підстав нотаріус [PERSON] виніс і відносно Відповідача 1. Ці обставини підтверджуються копіями вказаних постанов. Вже з вищевикладеного вбачається, що визнанню нею у судовому порядку права власності на обов`язкову частку у спадщині, повинно передувати встановлення факту родинних відносин між мною та сином, оскільки наші прізвища різняться в мене воно вказано, як « [PERSON] », а у сина « [PERSON] ». Так, у свідоцтві про народження сина та у витязі з Державного реєстру актів цивільного стану про державну реєстрацію народження від 10.07.2019 р. його матір`ю зазначена [PERSON] , в той час як у моєму паспорті моє прізвище вказано « [PERSON] ». Вочевидь, що усі інші дані, окрім цих літер «а» та «о» в наших особистих документах у нас з сином збігаються, і навіть нотаріус не зазначив у своїй постанові цю обставину, як підставу для відмови у вчиненні нотаріальної дії. Сторонами цей факт також не заперечується і доказами на його підтвердження можуть слугувати окрім вищевказаних документів навіть її з сином сімейні фотографії. Згідно з п.5) ч.2 ст.293, п.1) ч.1 ст.315 ЦПК України справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами розглядаються судом в порядку окремого провадження, втім згідно з ч.6 ст.294 ЦПК України за наявності спору про право, як у нашому випадку, він вирішується в порядку позовного провадження. З листа КП ММБТІ від 24.06.2019 р. вбачається, що ним за моїм замовленням від 18.06.2019 р. проведено поточні інвентаризаційні роботи садової ділянки № [NUMBER] у СТ «Активіст», внаслідок яких встановлено, що кухню, сарай та вбиральню знесено і, таким чином, окрім вказаного у договорі будинку залишились тільки огорожі №№ 1-3. Окрім того, на земельній ділянці розташовані садовий будинок літ. Д з газобетону загальною площею 123,1 кв.м., документи про введення якого в експлуатацію не надані, та душ літ. Е з цегли. З виготовленого на її замовлення КП ММБТІ технічного паспорту на садовий(дачний) будинок від 24.06.2019 р. вбачається, що садовий будинок літ. Д побудований у 2015 році(документи про введення його в експлуатацію не надані), а душ у 1991 році та що окрім них на земельній ділянці є замощення І, хвіртка № 1, огорожа № 2 та ворота № 3. Будинок літ. Д та душ літ. Е не охвачені заповітом, з чого вбачається, що вони згідно зі ст.1267 ЦК України успадковуються на загальних підставах вищевказаними спадкоємцями за законом у рівних частках(по 1/3). За такого, суд приходить до висновку, що позовні вимоги сторін, з врахуванням наданих уточнень, підлягають задоволенню. Судові витрати розподілу не підлягають, з врахуванням побажання сторін, що не суперечить вимогам ст. 141 ЦПК України. На підставі наведених в рішенні норм закону,

Outcome: approved