Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до відповідачів про їх виселення із будинку через неможливість спільного проживання внаслідок постійних сварок та скандалів та через відмову від брати участь у витратах повязаних з користуванням житлом. Свої вимоги мотивує тим, що являється власником житлового будинку в с. Підгіря по вул. Л.Українки, 15 Богородчанського району Івано-Франківської області. Відповідачка [PERSON] є її дочкою, а [PERSON] зятем. Протягом тривалого часу, а саме після одруження дочки, вони стали проживати в її будинку разом з дітьми [PERSON], 1994 р.н та [PERSON], [INFO] Відповідачі протягом останніх кількох років проявляють до неї неповагу, влаштовують з нею часті сварки та конфлікти, постійно обзивають її, принижують її гідність. Також вони відмовляються оплачувати послуги з електро- та газопостачання. Її звернення виселитися у добровільному порядку ігнорують, таким чином не дають їй як власнику майна користуватись та розпоряджатись майном на власний розсуд. Посилаючись на ст. 391-392 ЦК України вказує на те, що власник вправі вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, а тому вирішила захистити своє право у судовому порядку. Просила позов задовольнити. Відповідачі в судовому засіданні заперечили викладені в позові обставини. [PERSON] пояснила, що живе в даному житловому будинку з народження. Після одруження зі згоди батьків проживає в будинку разом з чоловіком [PERSON] В цьому ж будинку народились та проживають їх діти. Вона з чоловіком використовує одну з двох житлових кімнат, де проживає уся її сімя, тобто четверо осіб, а в іншій кімнаті живе мати. І позивачка і вони користуються окремими входами до будинку і тільки кухня використовується спільно. Через складний характер її матері між ними інколи виникають сварки та непорозуміння. Причиною конфліктів здебільшого є те, що позивачка постійно втручається в їх особисті справи, звинувачує їх у тому, що вони погані господарі, тощо. Щоб уникнути взаємних звинувачень влаштували в хаті окремі лічильники на електроенергію, а витрати по оплаті за газ несуть вони. Щоб уникнути в майбутньому конфліктних ситуацій розпочали будівництво окремого будинку, однак через економічну скруту завершити його ще не можуть. Вважають, що заявлені позивачкою вимоги спрямовані на те, аби поставити їх у цілковиту залежність до себе і навязувати свою волю. Просили в задоволенні позову відмовити. Заслухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши письмові докази, які подані у розпорядження суду, зясувавши фактичні обставини справи суд прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Згідно вимог ст.156 ЖК України члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом з ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Припинення сімейних відносин з власником будинку не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Статтею 157 ЖК України встановлено, що членів сімї власника жилого будинку може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою ст.116 цього кодексу. Виселення проводиться в судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до вимог ст.116 ЖК України виселення без надання іншого жилого приміщення можливе у випадку систематичного порушення громадянином правил співжиття, які роблять неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі, а заходи громадського впливу виявились безрезультатними. Систематичним порушенням є здійснення відповідачем двох або більше порушень правил співжиття протягом останнього року. Судом встановлено, що [PERSON] дійсно з часу народження і по даний час зареєстрована та постійно проживає в будинку, що знаходиться в с. Підгіря за адресою вул. Л.Українки, 15. Будинок належить на праві приватної власності позивачці [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності (а.с.4) . [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі і відповідач [PERSON] фактично проживає разом з сімєю у будинку понад 22 роки, хоч і не зареєстрований у ньому. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивачка являється її матірю, а відповідачка сестрою. Відповідачі проживають з позивачкою в одному будинку, але в ізольованих одна від одної кімнатах. Мати має складний характер і періодично сама провокує сварки з сестрою та її сімєю на побутовому ґрунті. Звинувачення позивачки у зазіханні на її майно є надуманими, сестра нормально відноситься до матері, доглядає її під час хвороби, утримує будинок у належному стані. Допитаний в судовому засіданні [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін. Вказав, що протягом останніх років між сторонами періодично виникають сварки. Наскільки йому відомо, конфлікт почався з того, що позивачка стала забороняти позивачам використовувати господарські споруди і утримувати в господарстві худобу. Відповідачі після цього почали будівництво власної садиби, побудували там господарські споруди і тримають господарство окремо. Однак будівництво житлового будинку не завершили. Оцінивши подані докази в їх сукупності, суд прийшов до переконання, що позивачем не доведено належними і допустимими доказами факту систематичного порушення відповідачами правил співжиття, що робило би неможливим для неї спільне проживання з ними в одному будинку. Суду не представлено жодного доказу на підтвердження фактів звернення позивача до правоохоронних органів чи органів місцевого самоврядування з приводу застосування відповідачами фізичного чи психологічного насильства до позивачки чи іншої протиправної поведінки. Тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного, ст.156, 157, 116 ЖК України,

Outcome: dismissed