Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS], визначити за [PERSON] - ? частки, за [PERSON] - ? частку у праві спільної часткової власності на цю квартиру, посилаючись на те, що вона неодноразово за власний рахунок проводила ремонт власними силами та утримує квартиру у належному стані, зробила поліпшення, які неможливо відокремити, крім того, відповідачі виїхали та мешкають за межами України, вона має право на збільшення частки у квартирі. Відповідачі у судове засідання не з'явились, надали до суду заяви про визнання позовних вимог. Дослідивши надані докази, суд вважає, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Судом встановлено, що, відповідно до свідоцтва про право власності на житло за № 15-3174, виданого 15 серпня 1995 року управлінням житлово-комунального господарства виконкому Одеської міської ради народних депутатів на підставі розпорядження від 15 серпня 1995 р. за № 64071, квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою РФ за № 44 від 02 грудня 2013 року, [PERSON] усиновив [PERSON], яка змінила ім'я та прізвище на [PERSON]. У свідоцтві про право власності на житло не конкретизовані частки майна співвласників у спільній сумісній власності. Згідно зі ст.112 ЦК України (1963 р.), майно може належати двом чи декільком громадянам. Відповідно до ч. 2, 4 ст. 355 ЦК України, майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Позивач просить суд припинити право спільної часткової власності [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS] Як вбачається зі свідоцтва про право власності на житло сторонам квартира [ADDRESS], належить на праві спільної сумісної власності. Доказів, що сторони визначили у встановленому законом порядку частки кожного зі співвласників та їм квартира належить на праві спільної часткової власності суду не надано. Крім того, [PERSON] просить припинити права власності [PERSON], [PERSON] на квартиру [ADDRESS], однак у свідоцтві зазначено квартира [ADDRESS]. Доказів, що відповідачі [PERSON], [PERSON] є співвласниками квартири [ADDRESS], суду не надано. Позивач, посилаючись на ч. 3 ст. 357 ЦК України, як підставу збільшення частки у праві спільної часткової власності, стверджує, що вона зі згодою інших співвласників провела ремонт власними силами та утримує квартиру у належному стані, тобто зробила поліпшення, які неможливо відокремити. Відповідно до ч. 3 ст. 357 ЦК України, співвласник має право на відповідне збільшення своєї частки у праві спільної часткової власності, якщо поліпшення спільного майна, які не можна відокремити, зроблені ним своїм коштом за згодою всіх співвласників, з додержанням встановленого порядку використання спільного майна. Сторонам квартира [ADDRESS] належить на праві спільної сумісної власності, а не на праві спільної часткової власності. Посилання позивача на ст. 356, 358, 360, 361, 364 ЦК України, не знайшло свого обґрунтування, ці норми суд вбачає неможливим застосувати, оскільки стосуються власників, що мають майно на праві спільної часткової власності, а не на праві спільної сумісної власності. Позивачем не надано жодного доказу, що відповідачі надавали свою згоду на поліпшення спільного майна, нею проводився ремонт власними силами. Відповідно до ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена.

Outcome: dismissed