Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON], треті особи: Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, про усунення перешкод в користуванні квартирою. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 26.07.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер № 1669. Зазначена квартира позивачу [PERSON] була подарована [PERSON] Квартира знаходиться в житлово-будівельному кооперативі № 6 «Комунаровець». Відповідач [PERSON] з лютого 2010 року не проживає у зазначеній квартирі. Реєстрація [PERSON] перешкоджає [PERSON] повною мірою користуватися та розпоряджатися зазначеною квартирою. Знятися з реєстраційного обліку відповідач [PERSON] в добровільному порядку не бажає. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд усунути їй перешкоди у користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування квартирою та визнати порядок виконання рішення, згідно з яким, після набрання ним законної сили зазначити, що це є підставою для Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області в особі ЗГІРФО для зняття з реєстраційного обліку [PERSON] в квартирі [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] та представник позивача [PERSON] підтримала позов з підстав, викладених в ньому, просили суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомила, заяв про відкладення розгляду справи до суду не надходило. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову зазначивши, що переставши бути членом сім'ї, [PERSON] не втратила право користування спірною квартирою. Представник третьої особи - Управління державної міграційної служби України в Запорізькій області в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Вислухавши думки учасників процесу, встановивши обставини справи і перевіривши їх доказами, суд дійшов наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Позивач [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується договором дарування квартири, посвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], реєстраційний номер № 1669 та витягом про державну реєстрацію прав від 27.07.2011 року, реєстраційний № 15105613. Крім того, цей факт не оспорювався у судовому засіданні учасниками процесу. Відповідач [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS], що підтверджується відповіддю сектору адресно-довідкової роботи УДМС України в Запорізькій області, проте, не проживає з лютого 2010 року, що підтверджується актом від 13.05.2014 року. Відповідач добровільно знятися з реєстрації не бажає, однак в спірній квартирі не проживає, витрат по сплаті комунальних послуг не несе. Згідно зі ст.ст. 30, 41 Конституції України кожному гарантується недоторканність житла, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Згідно зі ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з нормами ст. 386 ЦК України держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Крім того, відповідно до ст. 68 Конституції України кожен зобов'язаний неухильно додержуватися Конституції України та законів України. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.1997 року, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України). Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його прав, хоч би ці порушення і не були поєднанні з позбавленням володіння. Способи захисту права власності передбачені ст.ст. 16, 386, 391 ЦК України. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло: житловий будинок, садиба, квартира (ст.ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають, що власник використовує житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише на підставах, передбачених законом. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод в здійсненні його права користування чи розпорядження своїм майном. Отже, оскільки відповідач не є власником спірної квартири, не проживає у ній, не є членом родини позивача, витрати на утримання квартири не несе, комунальні послуги не сплачує, а також враховуючи те, що платежі по сплаті комунальних послуг залежать від кількості зареєстрованих в квартирі осіб, і зазначені витрати в даному випадку несе власник, суд вважає, що факт реєстрації відповідача в квартирі позивача порушує право останнього як власника цієї квартири. Разом за тим, не підлягає задоволенню вимога позивача про зобов'язання Комунарського РВ ЗМУ УМВС України в Запорізькій області в особі ЗГІРФО зняти з реєстраційного обліку відповідача за вказаною вище адресою з наступних підстав. Суд не вправі поширювати на Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, матеріально-правові наслідки вирішення позову та визначати порядок виконання рішення суду. Крім того, зняття особи з реєстраційного обліку проводиться компетентним (уповноваженим державою) органом, зокрема, на підставі рішення суду і лише у разі відмови компетентного органу здійснити зняття з реєстрації, а спір з цього приводу між сторонами не виник. В подальшому в разі відмови у знятті з реєстрації в зазначеному будинку відповідача на підставі рішення суду, такі дії можуть бути оскаржені в порядку, встановленому Кодексом адміністративного судочинства. Таким чином, у зв'язку із викладеним, аналізуючи зібрані у справі докази та вимоги чинного законодавства, приймаючи до уваги положення ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справ в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі викладеного,

Outcome: partial