Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] в якому просив визнати договір про задоволення вимог іпотекодержателя, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений ПНХМНО Широковою В.А. 05.05.2008 року за реєстровим номером 1566- недійсним. В обґрунтування свого позову позивач вказує, що вона разом із сім'єю зареєстрована та мешкає у будинку за адресою: [ADDRESS], 05.05.2008 року [PERSON] передав будинок за адресою: [ADDRESS] в іпотеку [PERSON], про що був укладений договір «Про задоволення вимог іпотекодержателя». Будинок літ.С-2 за адресою [ADDRESS] станом на час укладення договору «Про задоволення вимог іпотекодержателя» - 05.05.2008 року, був зареєстрований на ім'я [PERSON] на підставі рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року у справі № 2-1904/08/15, проте будинок [PERSON] зруйнував, який належав йому на підставі права власності за договором купівлі-продажу від 04.08.2007 року та на тій самій земельній ділянці самовільно збудував новий будинок літ.С -2, площею 180.4 м2.Натомість рішенням Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 року було скасоване рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року та ухвалене нове рішення, яким у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено. Таким чином у [PERSON] було відсутнє право передавати в іпотеку житловий будинок літ. С-2 [PERSON], відповідно до вимог ст.5 Закону України «Про іпотеку» який розташований за адресою: [ADDRESS], тому предмет іпотеки ніколи не належав іпотекодавцю на праві власності, у зв'язку з тим, що [PERSON] розпорядився майном, яке йому не належало. Також зазначає , що Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 09.12.2015 року у справі №640/4025/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [PERSON] про виселення із житлового будинку, у задоволенні позову було відмовлено у повному обсязі. На думку позивача цим рішенням було підтверджено її право та право родини мешкати у будинку [ADDRESS] та користуватися цим будинком. Підставою для визнання недійсним договору про задоволення вимог іпотекодержателя, укладеного між [PERSON] та [PERSON], вважає рішення Апеляційного суду Харківської області від 05.09.2016 року, яким було скасоване рішення Київського районного суду м.Харкова від 08.04.2008 року про визнання права власності на спірний будинок і у задоволенні позову [PERSON] про визнання права власності на житловий будинок - відмовлено. В судове засідання представник позивача та позивач з'явились, позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили задовольнити в повному обсязі. В судове засіданні відповідач [PERSON]не з»явився, повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить вручення поштового повідомлення яке міститься в матеріалах справи, до суду надав письмові заперечення, згідно яких просить відмовити у задоволенні позову за безпідставністю та необґрунтованістю, оскільки відповідно до рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, договори купівлі-продажу спірного будинку від 28.12.2012 року, 01.06.2013 року, 22.08.2013 року були визнані недійсними, та було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22.08.2016 року вказане рішення залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 20.09.2016 року було відмовлено у відкритті касаційного провадження. Тобто під час даного судового розгляду, участь в якому приймала у якості співвідповідача [PERSON], була дана оцінка фактам, на які посилається у своєму позові [PERSON] Також просив застосувати наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. В судове засіданні відповідач [PERSON]не з»явився, повідомлений своєчасно та належним чином, про що свідчить вручення поштового повідомлення яке міститься в матеріалах справи. Вивчивши позовну заяву, вислухавши позивача та представника позивача, дослідивши заперечення та надані сторонами докази, суд приходить до висновку, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав. Як передбачено ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (ст. 4 ЦПК України). Способи захисту передбачені ст. 16 ЦК України. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судовим розглядом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 05 травня 2008 року укладено договір позики на суму 57 500 доларів США, який посвідчено нотаріально і зареєстровано в реєстрі за №1564. З метою забезпечення виконання зобов'язань щодо повернення вказаного боргу [PERSON] передав [PERSON] в іпотеку належний йому житловий будинок з надвірними будівлями [ADDRESS], , про що між ними було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя і посвідчено його нотаріально та зареєстровано в реєстрі за №1568. Сторонами (відповідачами) додатково було укладено в період з 05.05.2008 р. по 30.10.2009 р. і нотаріально посвідчено ще чотири додаткові договори до договору позики та договору про задоволення вимог іпотекодержателя: 05.08.2008 р. додатковий договір №1 про збільшення суми позики на 60 000 доларів США; 02.04.2009 р.додатковий договір №2 про збільшення суми позики на 26 250 доларів США; 19.05.2009 р.додатковий договір №3 про збільшення суми позики на 25 750 доларів США; 30.10.2009 р. додатковий договір №4 про збільшення суми позики на 22 500 доларів США. Оскільки [PERSON] свої зобов'язання за договором позики належним чином не виконав і позичені кошти [PERSON] не повернув, тому [PERSON] через представника звернувся в суд із позовом про стягнення суми боргу, за результатами розгляду якого Київський районний суд м. Харкова ухвалив заочне рішення від 29 липня 2013 року, залишене без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 03 березня 2014 року, яким позовні вимоги [PERSON] задовольнив і вирішив стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 1 374 706 грн.. проценти користування позикою - 551 959 грн., три проценти річних від простроченої суми борі у розмірі 125 313 грн. 60 коп., неустойку - 1 109 000 грн.,а всього 3 161 068 грн, копія рішення знаходиться в матеріалах справи. 16.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений усний договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. 28 грудня 2012 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. 01 червня 2013 року між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON], та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. 22 травня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу спірного житлового будинку. Заочним рішенням Київського районного суду м. Харкова від 17.02.2012 року була визнана дійсною угода від 16.12.2007 року між [PERSON] та [PERSON] і визнано за [PERSON] право власності на спірний житловий будинок. Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 14.08.2013 року дане заочне рішення було скасовано, у позові відмовлено. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 04 квітня 2016 року були визнані недійсними угоди купівлі-продажу спірного будинку між [PERSON] та [PERSON], між [PERSON], від імені якої на підставі довіреності діяв [PERSON], та [PERSON], між [PERSON] та [PERSON], звернуто стягнення на предмет іпотеки та передано для реалізації [PERSON] спірний житловий будинок. Вказане рішення районного суду набрало законної сили на підставі ухвали апеляційного суду Харківської області від 22 серпня 2016 року, якою оскаржуване рішення суду першої інстанції було залишено без змін. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 квітня 2017 року касаційну скаргу позивача було відхилено, а рішення Київського районного суду м. Харкова та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 квітня 2016 року залишено без змін. Відповідно до ч.3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З огляду на зазначені положення законодавства та, рішення Київського районного суду м. Харкова від 04.04.2016 року, договори купівлі-продажу спірного будинку від 28.12.2012 року, 01.06.2013 року, 22.08.2013 року були визнані недійсними, та було звернено стягнення на вказаний предмет іпотеки, яке має преюдиціальне значення,чим фактично було підтверджено дійсність оспорюваного в даній справі договору, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідчений ПНХМНО Широковою В.А. 05.05.2008 року за реєстровим номером 1566. Аналогічні висновки містяться у постанові № 6-1414цс17 Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року. Отже, скасування судового рішення, яке стало підставою для ухвалення рішення чи постановлення ухвали, є підставою для перегляду судового рішення за ново виявленими обставинами, а не для переоцінки встановлених у цьому рішенні фактів в іншому позовному провадженні, що суперечить ст. 61 ЦПК України. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання договору недійсним задоволенню не підлягають, а тому суд відмовляє в їх задоволенні.

Outcome: dismissed