Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовною заявою до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу « шахта ім.. [PERSON]» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, інших виплат та моральної шкоди. В обґрунтування своїх позовних вимог, позивач посилається на те, що вона працювала у ВП «Шахта ім [PERSON]» ПАТ «Лисичанськвугілля» на посаді провідного інженера інформаційного забезпечення, організації управління і приватизації. 29 вересня 2016 року була звільнена ВП «Шахта ім.Г.Г.Капустіна» ПАТ «Лисичанськвугілля» за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію. На день звільнення існувала заборгованість по виплаті заробітної плати в сумі 22\~658,02 грн., яку відповідач повинен був виплатити , але виплату не здійснив. Залишилась невиплачена заробітна плата в сумі 6054,46 грн. Відповідач не виплачує заробітну плату, починаючи з вересня 2016 року враховуючи положення Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків її виплати», загальна сума компенсації складає 498,41 грн. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у разі невиплати з вини власника належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 цього Кодексу, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Сума середнього заробітку, яку відповідач повинен сплатити на її користь за час затримки розрахунку, за період з 29.09.2016 р. по 20.10.2017 р. складає 67\~101,35 грн. (415х161,69, де 415 дні затримки розрахунку, 161,69 грн. середньоденна заробітна плата). Відповідач також повинен виплатити їй суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочки, а також 3% річних від простроченої суми/, а також пеню у розмірі облікової ставки НБУ за кожен день прострочення , що становить на 20.10.2017 року - 7\~218,50 грн. Крім того вважає, що діями відповідача їй задано моральну шкоду, яка полягає у неотриманні довгий час заробітної плати у повному обсязі, що завдало їх моральних страждань, економити на харчах, одязі, не в змозі матеріально допомогти своїй дочці в організації поховання її онуки,яка померла у травні 2016 року. Нанесену моральну шкоду оцінює на суму 10\~000грн. На підставі викладеного, позивач просив суд стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 29.09.2016 р. по 20.10.2017 р., яка складає 67\~101,35 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати в сумі 498,41 грн., інфляційні витрати, пеню та 3% річних в сумі 7\~218,50 грн., моральну шкоду в сумі 10\~000грн. У судове засідання позивач не зявилась ,належним чином повідомлена про день і час розгляду справи, про причину неявки суд не повідомила, про причину неявки не повідомила. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні не був присутнім, подав письмові заперечення на позов та просив розглядати справу без його участі. У письмових запереченнях позовні вимоги не визнав у повному обсязі , посилаючись на те, що позивач звільнилась з роботи у звязку з переходом на пенсію з виплатою допомоги у розмірі 3-хмісячного середнього заробітку. Про існуючу заборгованість підприємства перед нею була обізнана , але за довідкою про існуючу заборгованість звернулась лише 20.10.2017 року, пропустивши тримісячний строк звернення до суду на підставі ст. 233 КЗпП України. В теперішній час у звязку з проведенням АТО ПАТ «Лисичанськвугілля» недостатньо фінансується державною та відсутні кошти за реалізацію продукції, в результаті чого існує заборгованість по заробітній платі і тому не повинні застосовуватися штрафні санкції. Заборгованість по заробітній платі перед позивачкою становить 6054,46 грн. Моральну шкоду в сумі 10 000грн. також не визнає, бо відсутня вина підприємства у несвоєчасній виплаті заробітної плати. Просив відмовити у задоволені позову у повному обсязі. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, б/н, заповненою 04.09.1975 року, на підставі наказу № 129к від 01.08.1983 року, [PERSON] прийнята інженером соц. змагання у ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім.. [PERSON]». 29.06. 2016 року звільнена за ст.. 38 КЗпП України за власним бажанням у звязку з переходом на пенсію з виплатою допомоги у розмірі 3-х місячного середнього заробітку (а.с.11-12). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебував у трудових відносинах з відповідачем з 01.08.1983 року по 29.06.2016 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З довідки №241 від 04.10.2017 р. виданої ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі ВП «Шахта ім.Г.Г.Капустіна» вбачається, що середньоденна заробітна плата [PERSON] . складає 161,69 грн.(а.с.10). Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до абз. 3 п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, середньомісячна зарплата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. Відповідно до п. 8 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24.12.1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Отже, середній заробіток позивача за час затримки розрахунку по заробітній платі за період з 29.06.2016 р. по 20.10.2017 р. становить 67\~101,35 грн. (415дн.х 161,69.), що підтверджується розрахунком середнього заробітку. Представником відповідача не надано доказів відсутності вини відповідача в несвоєчасній виплаті позивачу всіх належних йому сум при звільненні з роботи, що є обовязком відповідача відповідно до засад змагальності процесу за ст. 10 ЦПК України. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до ПАТ «Лисичанськвугілля» в особі відокремленого підрозділу «Шахта ім.Г.Г.Капустіна» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні в сумі 67\~101,35грн, компенсації втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати в сумі 498,41 грн., інфляційні за період з 29.09.2016 року по 26.07.2017 року в сумі 891,92 грн. підлягають задоволенню. Позовні вимоги стосовно стягнення з відповідача пені та 3% річних в звязку з несвоєчасною виплатою заробітної плати в сумі 6\~326,58 грн. задоволенню не підлягають, оскільки не передбачені КЗпП України. Відповідно до ст. 237-1\~КЗпП України\~відшкодування власником або уповноваженим органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього зусиль для організації свого життя. Відповідно до роз'яснень Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року № 4 до вимог про відшкодування моральної шкоди у випадках, передбачених трудовим законодавством, застосовується тримісячний строк позовної давності. На підставі вищевикладеного, суд прийшов до висновку, що в задоволенні позовних вимог позивача в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10 000 грн. необхідно відмовити в зв'язку з пропуском строку на звернення з такою вимогою до суду.

Outcome: partial