Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з цим позовом до Жмеринської міської ради, в якому просила визнати за нею в порядку спадкування права та обов'язки забудовника житлового будинку незавершеного будівництва готовністю 42% по [ADDRESS], площею основи (забудови) 101,7 кв. м, з правом закінчити будівництво, ввести його в експлуатацію та отримати правовстановлюючий документ; визнати в порядку спадкування за нею право власності на господарські будівлі, а саме: сарай, літньою кухню, погріб, що знаходяться за адресою по [ADDRESS], після смерті [INFO] [PERSON]. Свої вимоги мотивує тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після смерті матері залишилась спадщина, що складається з житлового будинку незавершеного будівництва готовністю 42%, з сараєм літ. «Б», літньою кухнею літ. «В», погрібом з шиєю літ. «Г», гаражем літ. «Е», огорожею №1, хвірткою №2, криницею №3, огорожею №4, розташованого по [ADDRESS]. 12.04.1948 її дідом [PERSON], а відповідно батьком матері, який помер [INFO] отримано договір на право забудови земельної ділянки посвідченого Жмеринською державною нотаріальною конторою, що знаходиться по [ADDRESS]. 19.09.1953 домоволодіння було прийнято в експлуатацію, а рішенням від 22.07.1976 виконавчим комітетом Жмеринської міської Ради депутатів трудящих затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку з сараєм. У цей же період померлим [PERSON] було побудовано літню кухню, погріб. [INFO] [PERSON] помер, після смерті якого відкрилась спадщина, що складалась з житлового будинку з господарськими будівлями, яку за життя прийняла її мати [PERSON], яка померла не оформивши своїх спадкових прав. При зверненні позивача до нотаріальної контори про прийняття спадщини після матері [PERSON], постановою державного нотаріуса їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщина за законом на житловий будинок з господарськими будівлями у зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів. Житловий будинок, який перейшов у спадок від [PERSON] до [PERSON], був непридатний для проживання, а тому мати його знесла та на початку 2011 р. на місті старого будинку розпочала будівництво нового, але не закінчила в зв'язку з смертю [INFO], не оформивши на нього відповідних прав. Будівництво житлового будинку здійснювалось на відведеній для того земельній ділянці згідно договору на право забудови від 12.04.1948. Оскільки [PERSON] та [PERSON] померли, згідно чинного цивільного законодавства припинилася їх правоздатність та право власності на вищевказані господарські будівлі в момент їх смерті, [PERSON], як спадкоємиця за законом, являється учасницею тих самих правовідносин, суб'єктом яких вони були раніше. В судовому засіданні [PERSON] позов просила задовольнити з підстав зазначених вище. Відповідач Жмеринська міська рада надала заяву, в якій позов визнала, справу просила розглянути у відсутність її представника. Суд вважає, що оскільки сторони надали заяви про розгляд справи у їх відсутність, то їх неявка в судове засідання, згідно з ч. 2 ст. 158 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи. Суд вважає, що позов підлягає задоволенню, оскільки він ґрунтується на законі, доведений матеріалами справи, визнаний відповідачами, це визнання не суперечить закону та не порушує прав, свобод та інтересів інших осіб. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON], [INFO], приходиться батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить свідоцтво про народження (а.с.11). Згідно свідоцтва про народження [PERSON], [INFO], її матір'ю являється [PERSON] (а.с.9). Спадкодавець [PERSON] після одруження в 1978 р. вдруге, змінила прізвище на [PERSON] (а.с.9). Як вбачається з свідоцтва про шлюб позивача, вона після одруження в 1992 р. змінила своє прізвище [PERSON] на [PERSON] (а.с.10). [PERSON] 12.04.1948 отримав договір на право забудови земельної ділянки, посвідченого Жмеринською державною нотаріальною конторою від 22.04.1948 № 1613, що знаходиться по [ADDRESS], відповідно до умов якого [PERSON] зобов'язувався побудувати житловий будинок та сарай (а.с.15,16). 19.09.1953 актом прийняття в експлуатацію домоволодіння, міська комісія прийняла житловий будинок, який будувався з 1949 по 1951 р.р. в експлуатацію (а.с.17). Рішенням від 22.07.1976 № 242 виконавчим комітетом Жмеринської міської Ради депутатів трудящих затверджено акт прийняття в експлуатацію житлового будинку з сараєм (а.с.18). Як вбачається з копії домової книги в 1985 році назву [ADDRESS] було змінено на [ADDRESS] (а.с.55- 56) Відповідно до технічного паспорту виданого на будинковолодіння по [ADDRESS] від 24.02.2010, власником якого зазначений [PERSON], на його території розміщені: житловий будинок, 1949 р. забудови, сіни 1962 року забудови, сарай 1973 р. забудови, літня кухня 1972 р. забудови, погріб 1962 р. забудови, гараж 1997 р. самовільної забудови, огорожа, хвіртка, криниця (а.с.а.с.26-29). Після смерті [INFO] [PERSON], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.13) відкрилася спадщина на вищезазначене майно. [PERSON] за життя свідоцтва про право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами не отримував. Дружина [PERSON] [PERSON] померла [INFO], про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.12). Спадщину після смерті [PERSON] прийняла його донька, відповідно мати позивача, [PERSON], подавши 12.03.2994 до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, про що свідчить копія спадкової справи (а.с.49-50). Свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться [ADDRESS] після смерті батька вона не отримувала. Після прийняття спадщини після батька [PERSON] [PERSON], як то вбачається з технічного паспорту від 31.03.2014 на будинок по [ADDRESS] в 2011 році здійснила самовільну забудову, попередньо розваливши старий житловий будинок 1949р. забудови, нового житлового будинок, який незакінчений будівництвом готовністю 42%. Інші господарські будівлі та споруди відповідають тим, які зазначені в техпаспорті 2010р. (а.с.33-34). [INFO] [PERSON] померла, про що свідчить свідоцтво про смерть (а.с.14). Спадщину після неї прийняла її донька, а відповідно позивач у справі [PERSON], звернувшись з відповідною заявою до державного нотаріуса, про що свідчить копія спадкової справи (а.с.51-54). 07.11.2013 постановою державного нотаріуса [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок, що знаходиться [ADDRESS] після смерті її матері [PERSON] в зв'язку з відсутністю правовстановлюючих документів (а.с.32). Згідно довідки Вінницького об'єднаного бюро технічної інвентаризації від 08.04.2014, яка дана на підставі інвентаризаційної справи №2359 на житловий будинок [ADDRESS], 11.10.1976 в КП «ВООБТІ» була проведена реєстрація права власності за [PERSON] - на підставі договору забудови посвідченого Жмеринською державною нотаріальною конторою 22.04.1948 №1613. Станом на 31.03.2014 на земельній ділянці площею 1067 кв. м розташовано: самовільно зведений житловий будинок літ. «Ж» незакінчений будівництвом готовністю - 42% 2011 р. побудови; сарай літ. «Б» 1973 р. побудови; літня кухня літ. «В» 1972 р. побудови; погріб з шиєю літ. «Г» 1962 р. побудови; самовільно зведений гараж літ. «Е» 1997 р. побудови; огорожа № 1; хвіртка № 2; криниця № 3; огорожа № 4 (а.с.37). Оскільки вищезазначені обставини визнані сторонами, то у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, вони не підлягають доказуванню. Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно з ч. 2 та ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження та припиняється у момент її смерті. Відповідно до п.11 ч. 1 ст.346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника. Згідно з ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Згідно з ст.ст.1216, 1217 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на житловий будинок, земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. У разі не дотримання спадкодавцем вимог законодавства щодо державної реєстрації права власності на нерухоме майно судами може визнаватись у порядку спадкування право на забудову, право на будівельні матеріали та інше у відповідності зі встановленим судом правовим режимом спірного майна. Відповідно до п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 № 7, якщо будівництво здійснювалось згідно із законом, то у разі смерті забудовника до завершення будівництва (до введення в експлуатацію) його права та обов'язки як забудовника входять до складу спадщини. Законодавством передбачено порядок прийняття в експлуатацію будівель інспекцією архітектурно-будівельного контролю за місцем їх розташування, який не може підмінятися судовим рішенням. Визнання права власності в порядку спадкування на недобудований будинок відповідно до чинного законодавства України неможливе. Потрібно визнати правильною практику судів щодо визнання за спадкоємцем майнових прав забудовника, як таких, що входять до складу спадщини. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Відповідно до ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004, права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав. Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема такими, як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31.01.1966, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13.12.1995 № 56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 № 7/5 і зареєстроване в Мін'юсті 18.02.2002 за № 157/6445 (з подальшими змінами). Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК та Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». Отже, у разі відсутності державної реєстрації права власності на нерухоме майно, створене та оформлене в передбаченому законом порядку до набрання чинності Законом України від 01.07.2004 «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», спадкоємці, які прийняли спадщину, мають право на оформлення спадкових прав шляхом звернення до нотаріальної контори за видачею свідоцтва про право на спадщину. При вирішенні спорів про визнання права власності на спадкове майно судам слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців на момент закінчення будівництва будинків, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 07.12.1990 № 553-ХІІ «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25.12.1974 «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11.03.1985 № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13.04.1979 за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12.05.1985 № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31.01.1966, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31.10.1975 № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19.01.1976 № 1/5, та іншими нормативними актами. За змістом п. 62 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР підтвердженням приналежності будинку, який знаходиться в сільському населеному пункті, можуть бути відповідні довідки виконавчого комітету сільської Ради депутатів трудящих, які видавалися в тому числі і на підставі записів у погосподарських книгах. Додатками № 32 та № 33 до Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих було затверджено зразки довідок про право власності колгоспного (селянського) двору на жилий будинок та про право власності робітника чи службовця на жилий будинок. За змістом зазначених нормативних актів виникнення права власності на житлові будинки, споруди не залежало від державної реєстрації цього права. На виконання постанови Ради Міністрів УРСР від 11.03.1985 № 105 у 1985-1988 роках сільськими, селищними, районними радами народних депутатів ухвалювалось рішення щодо оформлення права власності та реєстрації будинків у бюро технічної інвентаризації за даними погосподарських книг сільських, селищних рад із додатками списків громадян, яким ці будинки належали. Відповідно до абзацу 2 пункт 3.1 наказу Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово-комунального господарства України від 19.03.2013 № 95, зареєстрованого в Мінюсті від 15.04.2013 за № 612/23144 «Про затвердження Порядку прийняття в експлуатацію індивідуальних ( садибних) житлових будівель , садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, громадських будинків та будівель і споруд сільськогосподарського призначення І та ІІ категорій складності, які збудовані без дозволу на виконання будівельних робіт і проведення технічного обстеження їх будівельних конструкцій та інженерних мереж» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських ( присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Такої позиції притримується Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ в узагальненні судової практики розгляду цивільних справ про спадкування № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013. Відповідно до технічного паспорту від 24.02.2010, 31.03.2014 господарські будівлі побудовані в період з 1962 по 1973 роки, не потребують додаткових зусиль для його прийняття в експлуатацію. З огляду на досліджені в судовому засіданні докази, суд дійшов висновку, що на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON], який помер [INFO], спадщину прийняла [PERSON], яка не оформила своїх спадкових прав та померла [INFO], після смерті останньої, відкрилася спадщина, і до єдиного спадкоємця [PERSON] перейшли всі права та обов'язки, які належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинились внаслідок його смерті. Відповідно до ст.ст. 25, 346, 1216, 1217, 1218, 1268 ЦК України, п. 8 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008. «Про судову практику у справах про спадкування», ч. 4 ст. 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень»,

Outcome: approved