Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м.Києва з позовом до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: [PERSON] , про стягнення неустойки від суми несплачених аліментів, у розмірі 59379,32 грн., мотивуючи свої вимоги тим, що судовим рішенням Деснянського районного суду м. Києва по справі № 2-4401/12 від 11.12.2012 року, яке набрало законної сили, стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.07.2012 року і до повноліття дитини. На виконання судового рішення позивачкою було отримано виконавчий лист №2-4401/12 та пред`явлено до виконання до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва. Але не дивлячись на те, що виконавчий лист було пред`явлено до виконання до відділу Державної виконавчий служби м. Києва, батько дитини ухиляється від сплати аліментів, умисно не виконує судове рішення, що призвело до виникнення заборгованості по сплаті аліментів. Згідно розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.08.2018 року за виконавчим провадженням 32687644/13, виданого Деснянським районним відділом державної виконавчої служби м. Києва, загальний розмір заборгованості станом на 22.01.2016 року становить 59379,32 грн. У зв`язку з вищевикладеним позивач просила суд стягнути з [PERSON] на її користь неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у розмірі 59379,32 грн. за період з серпня 2012 року по січень 2014 року. Ухвалою судді від 12.11.2018 року відкрито провадження у даній справі та призначено її до розгляду в порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання та в подальшому ухвалою від 13.02.2019 року закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті в судовому засіданні. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила суд про їх задоволення, посилаючись на обставини, що викладені у позовній заяві. Також пояснила суду, що відповідач загалом не приймає участі в утриманні сина, у зв`язку з чим позивач сама змушена його забезпечувати одноособово. Відповідач у судове засідання не з`явився, про день та час слухання справи повідомлявся своєчасно і належним чином шляхом направлення судової повістки за зареєстрованим місцем проживання, причини неявки суду не повідомив. Будь яких заяв та клопотань від відповідача не надходило. Заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд, на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, дійшов висновку, що пред`явлений [PERSON] позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільного сина - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією відповідного свідоцтва про народження (а.с.7). Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 11.12.2012 року було задоволено позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , про стягнення аліментів на утримання дітей (а.с.4). Зокрема, вказаним рішення суду в тому числі стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , в розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 25.07.2012 року і до повноліття дитини. З наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 08.08.2018 року, виконаного держаним виконавцем Деснянського районного відділу м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві загальний розмір заборгованості [PERSON] станом на 22.01.2016 року становить 59379,32 грн. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Як зазначає позивач у поданій нею позовній заяві, відповідач не виконує у повному обсязі свої зобов`язання щодо сплати аліментів, у зв`язку з чим виникла заборгованість по їх сплаті. У зв`язку з тим, що відповідач прострочує сплату аліментів на утримання сина, позивач на підставі ст.196 СК України, змушена була звернутись до суду із позовом про стягнення з відповідача неустойки за прострочення сплати аліментів, яка складає 59379,32 грн., та яка обрахована позивачем в межах періоду з серпня 2012 року по січень 2014 року. За правилами ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності з ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ч.2 ст.78 ЦПК України). У відповідності до ч.3 ст.195 СК України, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору - судом. Згідно ст. 71 Закону України «Про виконавче провадження» спори щодо розміру заборгованості із сплати аліментів вирішуються судом за заявою заінтересованої особи у порядку, встановленому законом. Положеннями частини першої статті 196 СК України передбачено, що у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судом окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у п. 22 роз`яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд може зменшити розмір неустойки з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів, а за передбачених ст. 197 СК України умов - повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості. Виходячи з презумпції вини особи, яка прострочила виконання зобов`язання, відсутність вини в простроченні сплати аліментів повинен довести платник аліментів. При цьому, з урахуванням правової природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-94цс15. Відповідно до ст. 20 СК України до правовідносин щодо відповідальності платника аліментів за прострочення їх сплати у вигляді неустойки врегульованих ст. 196 СК України позовна давність не застосовується. Позивачкою пред`явлені вимоги про стягнення пені за період з серпня 2012 року по січень 2014 року в сумі 59379,32 грн., однак із здійсненим за результатами проведення розрахунку неустойки за несвоєчасну сплату відповідачем аліментів, суд погодитися не може, а тому, враховуючи період за який утворилась заборгованість, а саме з серпня 2012 року по січень 2014 року, судом було проведено власний розрахунок розміру неустойки згідно із вищевказаними нормами, що в результаті склав 6802,76 грн. Даний розрахунок було проведено за наступною формулою: сума заборгованості станом на 30 число місяця у якому не сплачено аліменти / 100% х кількість днів у місяці, в якому виникла така заборгованість = розмір неустойки. Таким чином, розмір неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів було визначено підсумовуванням суми неустойки за кожен місяць заявленого позивачем періоду, у якому відповідачем не сплачувались аліменти: 354,33 грн. (серпень 2012) + 344,40 грн. (вересень 2012) + 363,32 грн. (жовтень 2012) + 351,60 грн. (листопад 2012) + 416,02 грн. (грудень 2012) + 353,40 грн. (січень 2013) + 328,16 грн. (лютий 2013) + 387,50 грн. (березень 2013) + 375,00 грн. (квітень 2013) + 388,43 грн. (травень 2013) + 383,10 грн. (червень 2013) + 406,10 грн. (липень 2013) + 390,29 грн. (серпень 2013) + 372,60 грн. (вересень 2013) + 390,60 грн. (жовтень 2013) + 378,80 грн. (листопад 2013) + 435,55 грн. (грудень 2013) + 367,66 грн. (січень 2014) = 6802,76 грн.. При цьому, судом здійснено розрахунок неустойки за прострочення сплати відповідачем аліментів за період часу з липня 2012 року по січень 2014 року з тих підстав, що позивачем заявлено позовні вимоги саме в межах вказаного періоду, а суд у відповідності до вимог ч.1 ст.13 ЦПК України розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. А відтак, на підставі вищевикладеного, суд приходить до висновку, що заборгованість по аліментам виникла саме з вини відповідача, який призначені за судовим рішенням аліменти за вищевказаний період своєчасно та у визначеному розмірі не сплачував, та не надав доказів, що заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, тому суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку за прострочення сплати аліментів в загальному розмірі 6802,76 грн. Оскільки позивач була звільнена від сплати судового збору під час подання позову, у відповідності до вимог ст.141 ЦПК України він стягується з відповідача на користь держави. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial