Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 03.11.2016 року між нею та відповідачем за участю ріелтора [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі однокімнатної квартири № [ADDRESS], за 28200,00 доларів США. Також, сторони домовились, що після зібрання позивачем усієї необхідної суми, відразу буде укладена угода купівлі-продажу вказаної квартири. На підтвердження передачі грошових коштів, сторони підписали договір завдатку від 03.11.2016 року, згідно з яким позивач передала відповідачу 9000,00 доларів США. Після того, як фінансова можливість на купівлю квартири змінилась, позивач повідомила відповідача, що зібрати усю необхідну суму зможе пізніше, ніж було заплановано. Однак, про те, що намір у позивача на купівлю вказаної квартири був дійсним доводять ті обставини, що відповідачем було передано позивачу ключі від квартири, а після поселення останньою проведено ремонт у квартирі. В середині грудня 2016 року відповідач повідомив про свій намір продати квартиру № [ADDRESS], іншій особі, тому позивачем було повернуто ключ від квартири та звільнено житлове приміщення. В подальшому, відповідачем було повернуто 3000,00 доларів США, а решту суми від погодився повернути у меншому розмірі, ніж повинен. Зазначає, що 25.05.2017 року в присутності ріелтора [PERSON], [PERSON] повернув їй грошові кошти в розмірі 4500,00 доларів США, змусивши її під загрозою неповернення коштів зазначити в тексті розписки, що претензій щодо отримання коштів та по договору у неї немає. Після чого, позивач відразу 25.05.2017 року звернулась з заявою до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області про примушування відповідачем її до зазначення даного тексту в розписці. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд, стягнути з відповідача в її користь сплачений аванс в розмірі 38338,00 грн., що еквівалентно 1500,00 доларів США та понесені судові витрати по справі. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] в судовому засіданні підтримали позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просили суд позов задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Просили суд відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог. Заслухавши пояснення сторін, свідка [PERSON], дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що 26.09.2016 року між [PERSON] та [PERSON] за участю ріелтора [PERSON] було досягнуто домовленості щодо купівлі однокімнатної квартири № [ADDRESS], за ціною 28200,00 доларів США. На підтвердження передачі грошових коштів, сторони підписали договір завдатку від 26.09.2016 року та від 03.11.2016 року, згідно з яким відповідач [PERSON] отримав від позивача [PERSON] грошові кошти у розмірі 9000,00 доларів США в рахунок оплати квартири № [ADDRESS], яку [PERSON] мала намір придбати у [PERSON] із сплатою усієї суми вартості квартири. Після укладення договору завдатку відповідачем було передано позивачу ключі від квартири та останньою проведено ремонт у даній квартирі. Проте в подальшому, як встановлено судом, позивач та відповідач не уклали договору купівлі-продажу квартири, а відповідач повернув позивачу частину сплачених останньою грошових коштів в розмірі 7500,00 доларів США. Зазначені обставини не заперечував сам відповідач [PERSON] Відповідно до статті 509 ЦК України зобовязанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобовязана вчинити в користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обовязку. Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. За положеннями частини 1 статті 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Згідно із частинами першої, третьою статті 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. Зобов'язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом (стаття 570 ЦК України). Ознакою завдатку є те, що він слугує доказом укладення договору, на забезпечення якого його видано, одночасно є способом платежу та способом забезпечення виконання зобов'язання. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки попередній договір, його учасниками укладався з метою забезпечення укладання у майбутньому договору купівлі-продажу квартири, то за правилами статті 635 ЦК України цей договір підлягав обов'язковому нотаріальному посвідченню. У разі недотримання сторонами вимог законодавства про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним відповідно до частини 1 статті 220 ЦК України. Згідно правового висновку, викладеного у постанові судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 лютого 2013 р. у справі № 6-176цс12, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору. Оскільки договору, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами у справі укладено не було, а вони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому, то передана однією зі сторін грошова сума є авансом, який підлягає поверненню. Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом України у постанові від 25 вересня 2012 року у справі № 6-82цс13. Отже, внесення завдатку як способу забезпечення виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку наявності зобов'язання, тобто договору між сторонами, яким визначено предмет та істотні умови. У разі коли сторони лише домовилися укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі (аванс) повертаються в тому розмірі, в якому вони надавалися. Як вбачається з розписки від 24.03.2017 року [PERSON] отримала згідно договору завдатку від 03.11.2016 року від [PERSON] 3000,00 доларів США, як часткове повернення коштів згідно вищевказаного договору (а.с. 9). Крім того, згідно розписки від 25.05.2017 року [PERSON] згідно договору завдатку від 03.11.2016 року отримала від [PERSON] 4500,00 доларів США. Претензій до [PERSON] по отриманню вищевказаної суми та по договору не має. В судовому засіданні відповідач не заперечував, що частину отриманих коштів від позивача в розмірі 1500,00 доларів США він не повернув, залишивши їх, як компенсацію від зниження цін на даний вид майна на ринку нерухомості, витрат на оплату комунальних послуг та проведення ремонту. Однак, доказів на підтвердження того, що ним понесені такі витрати і вони склали 1500,00 доларів США, відповідачем суду не надано. Крім того, заява позивача до Луцького відділу поліції ГУНП у Волинській області про примушування відповідачем її до зазначення в тексті розписки, що претензій по договору вона не має, спростовує твердження відповідача, що часткове повернення коштів отриманих ним в якості авансу обумовлено сторонами добровільно. Таким чином, врахувавши що основний договір у визначений сторонами строк укладено не було, частину отриманих кошти в розмірі 1500,00 доларів США відповідач позивачу не повернув, а чинним законодавством не передбачено залишення авансу або його частини у сторони попереднього договору у випадку не укладення основного договору, у звязку з чим суд дійшов висновку про стягнення з відповідача в користь позивача грошових коштів, отриманих відповідачем в якості авансу, що еквівалентно в національній валюті по курсу НБУ 38338,00 грн.

Outcome: approved