Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Марїнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права на одержання земельної частки (паю) за рахунок земель резервного фонду Катеринівської сільської ради. У судове засідання позивач та відповідач не зявились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Катеринівська сільська рада подала до суду лист, вказала, що не заперечує проти позовних вимог. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 23.02.2005 року [PERSON] ([INFO], паспорт СВ758802, виданий Марїнським РО УМВД України в Донецькій області 19.08.2002 року, РНОКПП [NUMBER], проживаючий за адресою [INFO]) взяв в борг у своєї племінниці [PERSON] (паспорт АВ879057, РНОКПП [NUMBER]) грошові кошти в розмірі 1\~000 доларів США на особисті потреби. Борг зобовязався повернути в строк до 23.02.2008 року. У випадку якщо у вказаний строк [PERSON] не поверне грошові кошти, він передає [PERSON] копію сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серія ДН № 0083886 та розпоряджається щоб вона оформила право на отримання земельної ділянки розміром 4,71 в умовних кадастрових гектарах в с. Катеринівка для ведення господарства. Розписку написано в здоровому розумі та ясній памяті. Так, відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0083886, [PERSON] належить право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП ім. Мічуріна розміром 4,71 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості). Право на земельну частку (пай) передано [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за Законом ААР № 046251 від 15.12.1998 року. Сертифікат зареєстровано 15.12.1998 року. Наразі оригінал сертифікату на право на земельньну частку (пай) втрачено, за невідомих позивачу обставин. 11.03.2005 року [PERSON] помер. [PERSON] є племінницею [PERSON] Відповідно до\~статті 1046 ЦК України\~за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою\~статті 1047 ЦК України\~на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України\~визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої\~статті 207 ЦК України\~правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою\~статті 1049 ЦК України\~встановлено, що за договором позики позичальник зобовязаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобовязання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобовязанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 576 ЦК України зазначена земельна ділянка відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серія ДН № 0083886, є предметом застави і забезпечує виконання [PERSON] боргового зобовязання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання позичальником свого зобовязання, забезпеченого заставою, заставоутримувач отримує право звернення щодо стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено угодою або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved