Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» про повернення банківського вкладу. Свій позов мотивує тим, що 27 листопада 2008 року між нею та ТзОВ КБ «Західінкомбанк» укладено договір банківського вкладу в національній валюті № ДД-9954-04-980, згідно якого позивач передала на вкладний рахунок кошти в сумі 134879 гривень 68 копійок. 25 березня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Західінкомбанк» було укладено додаткову угоду № 8 до договору банківського вкладу № ДД-9954-04-980 від 27 листопада 2008 року, згідно якої позивач передала на вкладний рахунок кошти в сумі 49988 гривень 85 копійок, дата вимоги вкладником вкладу - 25 вересня 2013 року. Пунктом 2.6 додаткової угоди передбачено, що вимога щодо повернення частини або усієї суми вкладу, визначеної п.1.1 договору, у термін, що не відповідає даті вимоги вкладу, зазначеній у п. 1.2 договору, вважається вимогою про дострокове повернення вкладу, процентів на вклад та розірвання договору. 14 березня 2013 року позивач звернулась до відповідача з письмовою заявою про повернення коштів банківського вкладу, у видачі коштів банк відмовив. Крім того, неправомірними діями відповідача щодо відмови у повернені банківського вкладу, [PERSON] завдано моральну шкоду, яку вона оцінює в 5000 гривень. Вважає дії банку незаконними та просить стягнути в її користь суму банківського вкладу з відсотками та 5000 гривень моральної шкоди. Позивач подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Представник відповідача в судове засідання не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій вказувала, що вимога позивача про відшкодування банком моральної шкоди є незаконною та безпідставною. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 27 листопада 2008 року між [PERSON] та ТзОВ КБ «Західінкомбанк» укладено договір банківського вкладу в національній валюті № ДД-9954-04-980, згідно якого позивач передала на вкладний рахунок кошти в сумі 134879 гривень 68 копійок (а.с. 6). 25 березня 2013 року між нею та ПАТ КБ «Західінкомбанк» було укладено додаткову угоду № 8 до договору банківського вкладу № ДД-9954-04-980 від 27 листопада 2008 року, згідно якої позивач передала на вкладний рахунок кошти в сумі 49988 гривень 85 копійок, дата вимоги вкладником вкладу - 25 вересня 2013 року. (а.с. 5). Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1060 ЦК України за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника. Пунктом 2.6 додаткової угоди передбачено, що вимога щодо повернення частини або усієї суми вкладу, визначеної п.1.1 договору, у термін, що не відповідає даті вимоги вкладу, зазначеній у п. 1.2 договору, вважається вимогою про дострокове повернення вкладу, процентів на вклад та розірвання договору. Судом встановлено, що [PERSON] 14 березня 2014 року зверталась з заявою до ПАТ «Західінкомбанк» про видачу депозитного вкладу. У видачі депозитного вкладу позивачу відмовлено (а.с. 3) Як вбачається з дослідженої в судовому засіданні виписки про операції, сума вкладу згідно договору банківського вкладу в національній валюті № ДД-9954-04-980 від 27 листопада 2008 року станом на 14 квітня 2014 року становить 49988 гривень 95 копійок, відсотки за ним - 4603 гривні 62 копійки. Із змісту ст.ст. 317, 321 ЦК України слідує, що власникові належить право користування, володіння та розпорядження своїм майном. Відмова відповідача у видачі вкладу [PERSON] обмежує її право користування, володіння та розпорядження своєю власністю, що є порушенням ст. 41 Конституції України. Проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що слід стягнути з публічного акціонерного товариства «Західінкомбанк» в користь [PERSON] суму банківського вкладу в розмірі 49988 гривень 85 копійок та відсотки в сумі 4603 гривні 62 копійки згідно договору банківського вкладу № ДД-9954-04-980 від 27 листопада 2008 року. Відмовляючи позивачу в задоволенні вимог про відшкодування моральної шкоди, суд керується ч. 1 ст. 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 цієї статті. Позивачем не наведено факту заподіяння моральної шкоди діями відповідача та не подано про це належних доказів. Крім того, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в дохід держави судовий збір.

Outcome: partial