Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої позовні вимоги мотивує тим, що позивач є власником житлового будинку №31, що розташований по вулиці Дружби в смт. Голоби Ковельського району. В даному житловому будинку були зареєстровані позивач [PERSON] та відповідач, [PERSON], який фактично, з дня прописки та по даний час в зазначеному будинку не проживав та не зявлявся.Оскільки останній за вищезазначеною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, оформлення пільг (субсидій), чим обєктивно порушуються права позивача, тому вона змушена звернутись за захистом до суду. Просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №31 по вул. Дружби в смт. Голоби Ковельського району Волинської області та зняти його з реєстраційного обліку. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, попередньо подавши суду заяву в якій просить справу слухати у її відсутності. Позов підтримує повністю. Клопоче про віднесення судових витрат за її рахунок. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився , попередньо подавши до суду заяву в якій заявлений позов визнає. Суд, зясувавши обставини справи приходить до висновку, що позов підставний і підлягає задоволенню. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач являється власником житлового будинку №31, що розташований в смт.Голоби Ковельського району, що стверджується технічним паспортом, який виданий КП «Волинське обласне бюро технічної інвентаризації» від 04.11.2005 року. Відповідач [PERSON], винаймав кімнату житловою площею 10, 6 кв.м. в будинку №31 (колишній №23), що розташований по вулиці Дружби в смт. Голоби Ковельського району, який належить [PERSON], що стверджується договором найму-квартири від 04.05.2006 року. Однак, за даною адресою тривалий час не проживає, що стверджується письмовими поясненнями гр. [PERSON], [PERSON], [PERSON] від 12.10.2016 року та актом №478 обстеження житлово-побутових умов проживання від 11.10.2016 року. Згідно з правової позицією, викладеною у постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник згідно вимог ст.16, 319, 321, 391 ЦК України має право вимагати усунення відповідних перешкод шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, в тому числі і шляхом позбавлення права користування житловим приміщенням. Дана постанова Верховного Суду України згідно вимог ст. 360-7 ЦПК України є обовязковою при застосуванні судами норм матеріального права у подібних правовідносинах. Згідно ч. 2 ст. 405 ЦК\~\~України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом\~\~у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що\~\~ [PERSON] слід визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням в будинку №31 по вул. Дружби в смт. Голоби Ковельського району Волинської області. Крім того, позивачем [PERSON] заявлено вимогу про зняття відповідача [PERSON] з реєстраційного обліку по місцю проживання. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягои семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточно рішення суду ( про позбавлення права керування власності на житлове приміщення або право користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Крім того, відповідно до ст.14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обовязкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках встановлених міжнарожними договорами, згода на обовязковість яких видана Верховною Радою України,-і за її межами. Враховуючи те, що відповідно до ст.7 Закону рішення суду по справах даної категорії є безпосередньо підставою зняття з реєстрації особи, яка визнана за рішенням суду такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, реєстраційний орган не вправі відмовити в знятті з реєстрації такої особи з посиланням на те, що суд не зобовязав його вчинити цю дію. Отже, в задоволенні вимоги позивача щодо зняття з реєстраційного обліку відповідача [PERSON] по місцю проживання слід відмовити.

Outcome: partial