Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області із позовною заявою, де просить розірвати шлюб, укладений між нею та [PERSON], що зареєстрований 23 лютого 1991 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №79. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 2016 року подружні відносини між ними припинені, оскільки вони мають протилежну думку щодо сімейного життя, ведення спільного господарств, розподілу сімейного бюджету та вихованню доньки. На розірванні шлюбу наполягає, примирятися не бажає, оскільки вважає, що сімя розпалася остаточно. Позивач про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином у судове засідання не зявилася, у позовній заяві просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити. Відповідач будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи до суду не з'явився, поважних причин неявки суду не повідомив, як і не надав заперечень проти позову. Повно, всебічно та обєктивно дослідивши у судовому засіданні матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Судом встановлені такі факти і відповідні ним правовідносини. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 23 лютого 1991 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міськвиконкому, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу зроблено запис №79. При цьому, дошлюбне прізвище позивача «Бабенко» (а.с. 7). Позивач та відповідач являються батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої (а.с.7). Однак, у зв'язку із різними поглядами на сімейне життя, ведення спільного господарства подружні відносини між сторонами припинені у 2016 році. Проживаючи в одному житловому приміщенні спільне господарство не ведуть, мають окремий бюджет. За таких обставин, позивач вважає подальше спільне життя неможливим, нарозірванні шлюбу наполягає. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просять шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від спільного життя мають неповнолітню доньку [PERSON], суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам неповнолітньої дитини, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 88 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача. При цьому, позивач, яка змінила своє прізвище, у зв'язку із реєстрацією шлюбу, не виявила бажання відновити своє дошлюбне прізвище.

Outcome: approved