Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про видачу обмежувального припису щодо [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що [PERSON] є її рідним сином та власником ј частини квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Заявник зазначає, що [PERSON] в даній квартирі не проживає та вимагає сплати грошових коштів за належну йому частку в квартирі. Заявник також зазначає, що кошти в розмірі 10\~000 доларів США йому вже були виплачені, однак, він продовжує їх вимагати та з цих підстав почав вчиняти домашнє насильство, що підтверджується постановами Суворовського районного суду м. Одеси. У зв`язку з викладеним, заявник просить видати на 6 місяців обмежувальний припис, яким заборонити [PERSON] , [INFO] , наближатись на відстань 300 м., до місць проживання та перебування [PERSON] , а саме до квартири [ADDRESS] та будинку [ADDRESS] ; вести телефонні розмови або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про слухання справи за її відсутності у зв`язку з поганим самопочуттям, в заяві зазначила, що вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.21). Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.22). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 350-5 ЦПК України неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Судом заслухані пояснення свідків: [PERSON] , [PERSON] , та [PERSON] . Дослідивши заяву, заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог, в їх сукупності, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування є вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] належить ј частини а [PERSON] - ѕ частини квартири [ADDRESS] (а.с.4). Заявник зазначає, що разом із заявником не проживає багато років, однак протягом останніх років [PERSON] почав переслідувати її, вчиняти сварки з нецензурною лайкою та погрозами доведення до смерті, вимагати гроші. Як доказ вчинення домашнього насильства в сім`ї заявник посилається на постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 19.11.2019 року, 11.12.2019 року, згідно яких [PERSON] , визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП та ч. 2 ст. 173-2 КУпАП (а.с.8-9). Також, заявником надано копію рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 18.12.2019 року (справа № 523/19288/19) відповідно до якого [PERSON] вже встановлювався обмежувальний припис на строк до 6 місяців (а.с.10-11), та рішення суду про продовження дії обмежувального припису (а.с.12-13). У судовому засіданні свідок [PERSON] суду повідомила, що за адресою: [ADDRESS] проживає 43 роки та стільки ж років особисто знайома із заявницею [PERSON] , особисто бачила як син заявника ображав батьків, протягував руки, погрожував фізичною розправою, вимагав гроші, також пояснила, що постійно його бачить в нетверезому вигляді та він особисто при ній говорив, що мати доб`є та зведе сестру. Останній раз погрожував матері та сестрі на поминальному вечорі після смерті чоловіка заявниці. Свідок [PERSON] пояснила, що за адресою: [ADDRESS] проживає з 2001 року та з цього часу знає сім`ю [PERSON] . Пояснила, що протягом останнього року знає коли саме [PERSON] приходить до квартири заявниці, оскільки саме тоді чує сварки та лайки. [PERSON] дуже болісно сприймає сварки із сином, їй соромно перед сусідами що вони це чують. Свідок [PERSON] пояснила, що заінтересована особа - [PERSON] є її рідним братом. Зазначила, що [INFO] помер їх батько [PERSON] , та через декілька днів брат приїхав додому де вона проживає разом з матір`ю щоб ділити спадщину після смерті батька та погрожував їм обом фізичною розправою. Пояснила, що після сварок із братом мати страждає на підвищення тиску, та в неї почались проблеми з нервовою системою. Брат зустрічає їх з матір`ю на вулиці і погрожує, через, що мати постійно викликає швидку допомогу. Мати дуже боїться неадекватної поведінки сина. Під час вирішення вимог щодо видачі обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п. 7, 9 статті 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; оцінка ризиків - оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи. З огляду на встановлені судом обставини, суд приходить до висновку, що заявником доведено, що [PERSON] , неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч.ч. 1.2 ст. 173-2 КУпАП, вчиняє відносно заявника психологічне насильство та що у суду є підстави застосувати положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Також в засіданні було встановлено факт погроз розправою заявниці на вулиці, інших громадських місцях і закладах. Суд також встановив ризики настання будь-якого насильства з боку заінтересованої особи стосовно заявника в майбутньому. Згідно ч.ч. 1, 2 статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих сторонами та іншими учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України часники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до пункту 2 частини першої статті 24 Закону до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника. Згідно з частиною третьою статті 26 Закону рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. При цьому, слід зазначити, що згідно з положеннями Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. З наданих в судовому засіданні пояснень учасників справи вбачається наявність конфлікту між заявником та заінтересованою особою. Стосунки між ними напружені і неприязні. Між ними виникають сварки. Оскільки образливі слова, погрози були направлені на ігнорування почуттів заявниці , які вона сприймала як реальні, що свідчить про вчинення [PERSON] психологічного насильства в сім`ї по відношенню до матері. Враховуючи викладене, оцінюючи всі встановлені судом обставини та дослідженні докази, суд дійшов висновку, що доводи заявниці знайшли своє підтвердження в ході вирішення заяви, а тому заяву слід задовольнити і з метою запобігання та протидії психологічному та фізичному насильству, що має місце з боку заінтересованої особи по відношенню до заявниці, свідками чого стали донька заявниці та інші сторонні особи, суд вважає необхідним вжити заходи тимчасового обмеження прав [PERSON] , оскільки [PERSON] , як жертва такого насильства, потребує захисту у порядку передбаченому Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Беручи до уваги факти встановлені під час розгляду справи, суд зважає на високий рівень вірогідності продовження чи триваючого вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення щодо постраждалої особи, такі ризики є реальними та підтверджуються матеріалами справи, тому для забезпечення дієвого та ефективного захисту до кривдника необхідно застосувати обмежувальний припис. З урахуванням практики Європейського Суду з прав людини, суд вважає, що обмежувальний припис є належним та допустимим способом захисту прав заявника. Суд погоджується із доводами заявниці, що саме наведений нею у заяві вид обмежувального припису буде забезпечувати дієвий та ефективний захист її від кривдника. З урахування викладеного та

Outcome: approved