Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 07.04.2007р. між нею та [PERSON] був укладений шлюб. В шлюбі 17.12.2007р. ними був придбаний автомобіль [NUMBER], який в силу ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя. На виконанні Автозаводського ВДВС м.Кременчук ГТУЮ в Полтавській області знаходиться виконавчий лист №2-6783 виданий 10.10.2005р. Автозаводським районним судом м.Кременчука про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON]. Враховуючи існуючу заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів, на транспортний засіб Geely д.н.з. [NUMBER] державним виконавцем було накладено арешт. Вважає, що діями державного виконавця було порушено її право власності на частину автомобіля. Посилаючись на вказані обставини, просила суд зняти арешт з транспортного засобу - автомобіля [NUMBER]. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Зазначив, що автомобіль [NUMBER] є спільним майном подружжя [PERSON] та [PERSON]. Державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки боржника [PERSON]А у спільному майні, тому накладення арешту на весь автомобіль є безпідставним. Відповідач, [PERSON], в судовому засіданні позов визнав. Зазначив, що дійсно автомобіль [NUMBER] був придбаний за час його шлюбу з [PERSON]. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що 07.07.2007р. між [PERSON] та Квіташ/дошлюбне прізвище Парфаненко/ І.В. був укладений шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-КЕ №116658, виданого Центральним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. [PERSON] на праві власності належить транспортний засіб автомобіль [NUMBER], 2007 р.в., легковий сєдан, що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу САЕ 391077. Згідно постанови державного виконавця Автозаводського ВДВС Кременчуцького міського управління юстиції від 25.06.2012р., у звязку з відсутністю у відділі ДВС відомостей про добровільне виконання боржником рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука у справі №2-6783 про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON], державним виконавцем з метою забезпечення виконання рішення суду,накладено арешт на автомобіль [NUMBER], 2007 р.в.. Відповідно до ст.316, 317 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. В ч.1 ст.319 ЦК України зазначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом (ч.1,2 ст.321 ЦК України). В ст.57 ЗУ «Про виконавче провадження» (в редакції Закону, що діяла на момент винесення державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) зазначено, що Арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем зокрема шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Обґрунтовуючи позовні вимоги представник позивача, посилався на те, що державний виконавець не звертався до суду з поданням про визначення частки боржника [PERSON]А у спільному майні, тому накладення арешту на весь автомобіль є безпідставним. З даним твердженням суд не погоджується, оскільки положення ЗУ «Про виконавче провадження», а саме ч.6 ст.52, передбачає звернення державного виконавця до суду з поданням про визнання частки майна боржника в майні, яким він володіє з іншими особами лише у випадку звернення стягнення на вказане майно. Враховуючи те, що постановою державного виконавця про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 25.06.2012р. лише обмежено право боржника, [PERSON] щодо розпорядження належним йому майном та приймаючи до уваги існуючий на той час розмір заборгованості [PERSON] зі сплати аліментів, суд вважає арешт майна співмірним меті, з якою такий захід був застосований. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В ч.1 ст.60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Звертаючись до суду з позовом, позивач посилалась на те, що автомобіль [NUMBER], 2007 р.в. є спільним майном подружжя. Суд відзначає, що позивачем не було надано жодного доказу, підтверджуючого її право власності на автомобіль [NUMBER], 2007 р.в., а також доказів, які б підтверджували порушення її прав у зв'язку з існуючою забороною відчуження вказаного автомобіля. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позов [PERSON] про зняття арешту з майна задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed