Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення із [PERSON] матеріальної шкоди в сумі 845,51 грн. та моральної шкоди в сумі 5000 грн., завданих злочином, а також понесені витрати на оплату правової допомоги в сумі 400 грн. В обґрунтуванні своїх вимог позивач посилається на те, що 30 травня 2014 року, приблизно о 12 годині 00 хвилин, [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, прийшов до її будинку, розташованому по [ADDRESS] Близнюківського району Харківської області. Знаходячись в приміщенні кімнати, [PERSON] почав ображати її, використовуючи нецензурну лайку, внаслідок чого на ґрунті особистих неприязних відносин, навмисно наніс їй удари палицею по тулубу, руках та кулаками в обличчя. Згідно висновку судово-медичної експертизи № 186 -ЛЗ/14 від 05.06.2014 року, своїми протиправними діями [PERSON] заподіяв позивачу тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями. 11 липня 2014 року вироком Близнюківського районного суду Харківської області [PERSON] визнано винним за ч.1 ст. 125 КК України, та піддано покаранню у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцяти) годин. Вказуючи на те, що внаслідок спричинених тілесних ушкоджень їй було завдано матеріального збитку, оскільки в період з 30.05.2014 по 04.06.2014 вона перебувала на лікуванні у хірургічному відділенні КП «Близнюківська ЦРЛ» і витратила на лікування 845 грн.51 коп. та спричинено моральну шкоду в розмірі 5000 гривень, а також в зв'язку з оформленням позовної заяви вона понесла витрати, пов'язані з правовою допомогою, в сумі 400 грн., просить стягнути з відповідача в судовому порядку вказану суму - 6245,51 грн. В судове засідання позивач надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач в судове засідання також надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вказавши, що позовні вимоги визнає частково. Зокрема зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього на користь позивача витрат на лікування в сумі 845 гривень 51 коп., які підтверджені належними доказами, та в рахунок відшкодування моральної шкоди 500 грн., а в іншій частині позову просить відмовити, оскільки вимоги не базуються на нормах закону та не підтверджені належними доказами. Відповідно до ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності, в зв'язку з чим суд вважає за можливе вирішити справу за відсутності сторін на підставі наявних доказів. Дослідивши письмові докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов до наступного висновку. Судом встановлено, та підтверджено наявними у матеріалах справи доказами, що 30 травня 2014 року [PERSON], перебуваючи в стані алкогольного сп'яніння, спричинимв [PERSON] тілесні ушкодження, що за ступенем тяжкості є легкими тілесними ушкодженнями згідно п.2.3.5 Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, затверджених Наказом №6 МОЗ України від 17.01.1995р. Вироком Близнюківського районного суду Харківської області від 11 липня 2014 року [PERSON] за даним фактом було визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 125 КК України, та призначено покарання у виді громадських робіт на строк 120 (сто двадцяти) годин. Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 09 жовтня 2014 року, згідно апеляційної скарги прокурора, який брав участь у розгляді справи судом першої інстанції, вказаний вирок змінено та призначено покарання [PERSON] у вигляді штрафу у розмірі 510 гривень. В решті вирок залишений без змін. На даний час вказаний вирок вступив в законну силу.(а.с.59,60) Відповідно до ч.3 Постанови пленуму Верховного суду України від 7 липня 1995 року N 11 «Про відшкодування витрат на стаціонарне лікування особи, яка потерпіла від злочину, та судових витрат», термін і обґрунтованість перебування потерпілого від злочину на стаціонарному лікуванні визначається на підставі даних лікувального закладу, де він перебував на лікуванні. До справи має бути приєднана довідка - розрахунок бухгалтерії цього закладу із записом про вартість одного ліжко-дня та загальну суму фактичних витрат на лікування потерпілого. Згідно виписки з історії хвороби №1510, виданої Комунальним підприємством «Близнюківська Центральна районна лікарня» 04 травня 2014 року, [PERSON], внаслідок завданих їй тілесних ушкоджень, перебувала на стаціонарному лікуванні в хірургічному відділенні з 30.05.2014 по 04.06.2014 з діагнозом: струс головного мозку, рана тім'яної області волосяної частини голови, чисельні забої м'яких тканей голови, гематома правої орбіти, синці та садна верхніх кінцівок. Позивачеві було призначене лікування: ПХО ран голови, лівої кістки, інфузійна терапія, седативні, судинні, протинабрякові, десенсибілізуючі, спазмолітини, анальгетики, антибіотики. (а.с.6) Понесені позивачем витрати на лікування у розмірі 845 грн. 51 коп. підтверджуються доданими до позовної заяви квитанціями. (а.с.8) На підставі ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдану майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до ч.1 ст.1195 ЦК України (відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я) фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я фізичній особі, зобов'язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. Тому вказана сума матеріальної шкоди, яку відповідач не спростував у судовому засіданні, підлягаю стягненню з відповідача на користь позивача. З приводу вимог про стягнення моральної шкоди, суд дійшов висновку про наступне. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами і доповненнями «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» вказано, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при рішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподаювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача і вини останнього в її спричиненні. Суд зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт спричинення позивачу моральних або фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин або якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі або в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду і з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, які мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру і об'єму страждань (фізичних, душевних, психічних і тому подібне), яких отримав позивач, характер немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення і тому подібне) і з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін в його життєвих і виробничих відносинах, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час і зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд повинен виходити з принципів законності, зваженості і справедливості. Враховуючи те, що [PERSON] внаслідок спричинених [PERSON] легких тілесних ушкоджень, перенесла фізичний біль, душевні страждання, також беручи до уваги, що вона є людиною похилого віку, суд вважає, що протиправними діями відповідача їй була заподіяна моральна шкода. Враховуючи характер, глибину моральних страждань, тривалість негативних наслідків, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, суд прийшов до висновку, що заявлений [PERSON] позов про відшкодування моральної шкоди підлягає частковому задоволенню в сумі 500 гривень. Крім того, позивач прохала стягнути із [PERSON] витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката у сумі 400 грн. Відповідно до ч.1, п.2 ч.3 ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать і витрати на правову допомогу. Згідно зі ст. 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони. Понесені сторонами судові витрати, підлягають розподілу між ними за правилами, встановленими ст. 88 ЦПК України. Граничний розмір таких витрат встановлений законом. При цьому положенням Закону України від 20 грудня 2011 року №4191-VI «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах», затверджено граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу, пов'язаних з розглядом справ. Склад та розміри витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов'язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Позивачем на підтвердження вимог щодо витрат на правову допомогу наданий договір про надання правової допомоги від 11 липня 2014 року, укладений між адвокатом - [PERSON], яка діє на підставі свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю № [NUMBER] від 29 червня 1993 року та [PERSON]. Предметом договору є надання адвокатом правової допомоги [PERSON] з приводу представництва та захисту її інтересів у суді загальної юрисдикції. В той же час жодної участі у судових засіданнях адвокат, будучи належним чином повідомленою про час та дату слухання справи, не приймала. Також, суду не надано доказів, що [PERSON] є адвокатом або іншим спеціалістом в галузі права, що їй позивачем сплачені кошти за здіснення правової допомоги, не надано доказів оприходування цих грошей. Враховуючи відсутність документально підтверджених витрат на здіснену правову домогу, підстави для їх присудження з відповідача на користь позивача - відсутні. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає справу в межах заявлених вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, оцінюючи зібрані по справі та дослідженні в судовому засіданні докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір. А тому, на підставі ст.ст. 5, 8, 10, 11, 15, 57-60, 88, 208-210, 212-215,218 ЦПК України,

Outcome: partial