Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] та [PERSON], в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], посвідчений Державним нотаріусом Другої Одеської державної нотаріальної контори 10.02.2011 року. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 22.05.2009 року, укладеного між нею та [PERSON] Крім позивача, в квартирі зареєстровані та проживають її чоловік - [PERSON] та донька - [PERSON] 22.05.2014 року до позивача в квартиру прийшов відповідач [PERSON] з вимогою про звільнення квартири у зв'язку з тим, що він є її власником. Як зазначає позивач, вона позичала у [PERSON] грошові кошти в розмірі 23000 дол. США без терміну повернення та виплати процентів за користування коштами, які повертає [PERSON] по теперішній час щомісячними платежами. Вказані кошти не були спрямовані на придбання квартири, а були вкладені в підприємницьку діяльність чоловіка позивача - [PERSON] В рахунок підтвердження і виконання своїх зобов'язань за договором позики, на вимогу [PERSON] позивач 04.12.2010 року оформила на його ім'я довіреність на розпорядження майном строком на один рік. В довіреності позивач надала [PERSON] право бути її представником з питань, пов'язаних з вчиненням правочинів щодо продажу за ціну та на умовах за його розсудом квартири [ADDRESS]. Однією з умов виконання даної довіреності було отримання належних позивачеві грошей. Однак грошей позивач від [PERSON] не отримала, та відповідач не повідомив про продаж квартири. Як зазначає позивач, довіреність на ім'я [PERSON] була видана нею не в якості дозволу на вчинення конкретної дії, а як підтвердження виконання зобов'язань позивача перед відповідачем за договором позики. Як зазначає позивач, [PERSON] продав спірну квартиру [PERSON], з якою на момент укладення договору купівлі-продажу [PERSON] проживав однією сім'єю, тобто здійснив угоду в своїх інтересах, чим порушив, на думку позивача, її право власності на квартиру. На сьогоднішній день [PERSON] та [PERSON] знаходяться в зареєстрованому шлюбі. Спірна квартира є єдиним місцем проживання для позивача та її сім'ї. В судовому засіданні представник позивача підтримав позов та просив його задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні заперечував проти позову, просив залишити його без задоволення та звернувся до суду від імені [PERSON] з зустрічною позовною заявою до [PERSON], [PERSON] та [PERSON], в якій просив усунути перешкоди в користуванні [PERSON] квартирою [ADDRESS] шляхом виселення [PERSON], [PERSON] та [PERSON] з спірної квартири. Зустрічний позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. На момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] проживала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS]. До цього моменту [PERSON] проживала в м. Чернігові, та в зв'язку із тим, що сільські умови проживання її не влаштовували, нею було прийнято рішення про придбання собі житла в м. Одесі. Як зазначає відповідач [PERSON], з [PERSON] вони познайомились з приводу купівлі спірної квартири, а не проживали однією сім'єю, як зазначає в своєму позові [PERSON] При укладенні договору купівлі-продажу спірної квартири [PERSON] передала гроші [PERSON] Як зазначає [PERSON], дружиною [PERSON] вона стала лише 05 лютого 2013 року, а про продаж квартири [PERSON] стало відомо одразу після укладення договору купівлі-продажу, оскільки сторони домовились, що [PERSON] та інші члени її сім'ї будуть проживати в квартирі, поки не вирішать своє житлове питання, за умови, що вони будуть сплачувати всі комунальні платежі. Договір найму житла між сторонами не укладався. Однак [PERSON] та члени її сім'ї продовжують проживати без жодних правових підстав у спірній квартирі, на неодноразові вимоги щодо звільнення житла не реагують. Як зазначає [PERSON], проживання в належній їй на праві власності квартирі сторонніх осіб обмежує її право користування та розпорядження своїм майном, призводить до втручання в її особисте життя та позбавляє її та членів її сім'ї можливості вселитися в належне їй житло. В судовому засіданні представник відповідачів за зустрічним позовом [PERSON], [PERSON] та [PERSON] заперечував проти зустрічного позову в повному обсязі та просив залишити його без задоволення. Суд, вивчивши первісну та зустрічну позовну заяви, заслухавши пояснення представників сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] задовольнити неможливо, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] необхідно задовольнити. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу, укладеного 22 травня 2009 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованому в реєстрі за № 1224, [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 3 Договору продаж вищевказаної квартири за домовленістю сторін було вчинено за ціною 11500,00 грн. 18.06.2009 року право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] було зареєстровано КП «ОМБТІ та РОН», реєстраційний номер 21281811, номер запису 2599 в книзі 724пр-12. 04 грудня 2010 року [PERSON] видала [PERSON] довіреність з питань, пов'язаних із вчиненням правочинів щодо продажу за ціну та на умовах за його розсудом квартири під [ADDRESS]. Довіреність була видана строком на один рік до 04 грудня 2011 року та посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим № 2854. 10 лютого 2011 року між [PERSON], діючим від імені [PERSON] на підставі довіреності від 04 грудня 2010 року та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] продала, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS]. Відповідно до п. 2 Договору продаж здійснено за 11500 грн. Цей договір було посвідчено державним нотаріусом Другої одеської державної нотаріальної контори Масловою М.В., та зареєстровано в реєстрі за № 1-334. Надаючи правову кваліфікації виниклим між сторонами правовідносинам, суд вважає, що вони виникли в зв'язку із укладенням договору купівлі-продажу квартири, вчиненому представником позивача на підставі довіреності, який оспорюється позивачем, а також в зв'язку із здійсненням права власності, тому спірні правовідносини регулюються Розділом ІV Книги першої ЦК України та Розділом І Книги третьої ЦК України. В обґрунтування своїх позовних вимог про визнання договору купівлі-продажу недійсним позивач [PERSON] зазначає, що [PERSON] не міг здійснювати дії по відчуженню квартири [ADDRESS], посилаючись на вимоги ч. 3 ст. 238 ЦК України, так як на момент укладення договору купівлі-продажу спірної квартири проживав із [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тобто вчинив правочин в своїх інтересах. Відповідно до ч. 3 ст. 238 ЦК України представник не може вчиняти правочин від імені особи, яку він представляє, у своїх інтересах або в інтересах іншої особи, представником якої він одночасно є, за винятком комерційного представництва, а також щодо інших осіб, встановлених законом. Відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦК України правочин, який вчинено внаслідок зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною, визнається судом недійсним. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON], на підтвердження доводів про проживання [PERSON] з [PERSON] однією сім'єю просила допитати свідків. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснив, що в 2010 році бачив один раз з [PERSON] молоду жінку, яка, як йому стало відомо зі слів [PERSON], була його цивільною дружиною. Однак вказаний свідок не зміг пояснити, чи була та жінка відповідачем [PERSON], так як він з нею не знайомий. Свідок [PERSON] в судовому засіданні також пояснював, що бачив з [PERSON] [PERSON], однак факт проживання вказаних осіб однією сім'єю став відомим свідку зі слів його сусідки на ім'я [PERSON], прізвище якої свідку не відомо. Свідок [PERSON] не зміг підтвердити факт проживання відповідачів [PERSON] однією сім'єю станом на 2010 - 2011 роки, так як вказані обставини також відомі йому не особисто, а зі слів [PERSON] та [PERSON] При цьому суд критично ставиться до показань свідків [PERSON] та [PERSON], так як в ході допиту вказаних свідків судом було з'ясовано, що [PERSON] звертався до [PERSON] з позовом про стягнення грошових коштів, які [PERSON] досі не повернув [PERSON] Свідок [PERSON] являється боржником [PERSON] за договором позики. Відповідно до свідоцтва про шлюб Серії [NUMBER] шлюб між [PERSON] та [PERSON] укладено 05.02.2013 року, про що Виконавчим комітетом Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області складено відповідний актовий запис № 03. Доводи представника [PERSON] про те, що у [PERSON] є дитина, на думку суду, не підтверджує факт проживання відповідачів однією сім'єю станом на початок 2011 року, так як представник відповідачів [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що дитина у останніх народилася наприкінці 2011 року, що не спростовувалось представником позивача [PERSON] Крім того, як вбачається із матеріалів справи, [PERSON] 30 червня 2010 року отримала диплом Чернігівського державного інституту економіки і управління, що підтверджується копією диплому серії [NUMBER] та додатком до диплому [NUMBER]. Таким чином доводи представника [PERSON] про те, що в 2010 році відповідач проживала в м. Чернігові, де здобувала вищу освіту, та не була знайома з [PERSON] до укладення спірного договору купівлі-продажу, знайшли своє підтвердження при розгляді справи судом. Надаючи оцінку доводам [PERSON] щодо оформлення довіреності на ім'я [PERSON] не з метою вчинення відповідного правочину, а як забезпечення виконання [PERSON] зобов'язань за договором позики, суд дійшов до наступних висновків. В 2009 році між [PERSON] та чоловіком [PERSON] - [PERSON] в усній формі було укладено договір позики, відповідно до якого [PERSON] надав [PERSON] в користування 23000 дол. США. Вказані обставини були визнані представниками сторін в судовому засіданні. Відповідно до ст. 546 ЦК України виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч. 3 ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Як вбачається із довіреності від 04.12.2010 року, посвідченою приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованої в реєстрі за № 2854, [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником з питань, пов'язаних зі вчиненням правочинів щодо продажу за ціну та на умовах за його розсудом належної позивачеві на праві приватної власності квартири під [ADDRESS]. Крім того, чоловіком [PERSON] - [PERSON] була надана згода на укладення та підписання договору купівлі-продажу [PERSON] квартири під [ADDRESS] за ціну та на умовах за її розсудом, надбаної разом, на спільні кошти, в період зареєстрованого шлюбу. Ця згода була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON], та зареєстрована в реєстрі за № 2855. Показання свідків [PERSON] та [PERSON] про домовленість між [PERSON] та [PERSON] про надання [PERSON] вказаної довіреності в цілях забезпечення виконання зобов'язань перед [PERSON] суд не приймає до уваги, так як вказані свідки в цієї частині своїх показань давали непослідовні та нечіткі показання. Допитаний в судовому засіданні свідок [PERSON] зазначив, що 04.12.2010 року він, будучи в іншому місці, в телефонному режимі, на голосному зв'язку із [PERSON] був присутнім при розмові між [PERSON] та [PERSON], в ході якої останні домовились між собою про оформлення забезпечення виконання зобов'язань за договором позики шляхом оформлення вказаної довіреності. Допитаний раніше свідок [PERSON] пояснював, що напередодні видання [PERSON] довіреності, він був присутній при цієї ж розмові між [PERSON] та [PERSON], в ході якої останні домовились між собою про оформлення забезпечення виконання зобов'язань за договором позики шляхом оформлення вказаної довіреності. При цьому свідок пояснив, що [PERSON] записував розмову на диктофон свого мобільного телефону. Про присутність [PERSON] на голосному зв'язку по телефону [PERSON] вказаний свідок нічого не повідомив. Крім того, твердження [PERSON] та її представника про надання довіреності на ім'я [PERSON] в рахунок підтвердження і виконання зобов'язань по договору позики спростовуються викладеними же [PERSON] в позові обставинами. Так, в позовній заяві [PERSON] зазначила, що однією з умов виконання довіреності було отримання грошей від [PERSON] після продажу спірної квартири, які, як зазначає позивач, [PERSON] не передав позивачеві після продажу квартири. Суд наголошує на тому, що неотримання [PERSON] грошей від [PERSON], отриманих ним від [PERSON] при укладенні договору купівлі-продажу не являється підставою для визнання правочину недійсним. [PERSON] не позбавлена права в загальному порядку звертатись до [PERSON] з вимогами про стягнення грошових коштів, отриманим ним в зв'язку із продажем спірної квартири. При таких обставинах суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу недійсним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Суд наголошує на тому, що вимоги ст. 203 ЦК України, додержання яких є необхідним для чинності правочину, відповідачами [PERSON] були дотримані, а доводи [PERSON] в обґрунтування позовних вимог не знайшли свого підтвердження дослідженими під час судового розгляду доказами. Задовольняючи зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON] та [PERSON] суд виходив із наступного. Відповідно до витягу про державну реєстрацію прав КП «ОМБТІ та РОН» від 15.08.2011 року [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. Підставою виникнення права власності є договір купівлі-продажу, укладений 10 лютого 2011 року між [PERSON], діючим на підставі довіреності від імені [PERSON] та [PERSON]. В спірній квартирі проживають та зареєстровані [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується довідкою випискою із домової книги про склад сім' ї та реєстрацію. Як встановлено в судовому засіданні, відповідачі продовжують проживати в спірній квартирі та на вимоги про виселення жодним чином не реагують. Відповідно до ч. 1 ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної діяльності. Ч. 4 ст. 41 Конституції України передбачено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Ч.1 ст. 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. Стаття 391 ЦК України передбачає право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В зв'язку із тим, що в спірній квартирі, яка належить на праві власності [PERSON]. проживають відповідачі, які своїми діями перешкоджають [PERSON] в здійсненні нею права користування та розпорядження своїм майном, суд дійшов до висновку про законність та обґрунтованість вимог [PERSON] за зустрічним позовом та про обрання належного способу захисту своїх цивільних прав та інтересів. Судові витрати між сторонами суд розподіляє відповідно до ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved