Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя, в позові посилається на те, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18.03.1989 року. Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1994року випуску, модель: 1422L, та автомобіль ЗАЗ, модель 11024, 1994 року випуску. Вказане майно є спільною власністю подружжя, в даний час вона бажає виділити свою частину у спільному майні, і так як автомобіль є неподільною річчю, просить суд виділити їй автомобіль ЗАЗ вартістю 8870грн, а відповідачу автомобіль MERCEDES-BENZ вартістю 151240грн, і стягнути на її користь з відповідача різницю у вартості автомобіля MERCEDES-BENZ в розмірі 71185грн. В судовому засіданні позивач свій позов підтримала, просила суд його задовольнити в повному обсязі на тих підставах, що в ньому зазначені. Представник відповідача з позовом погодився, не заперечував проти його задоволення на тих підставах, що в ньому зазначені. 3-тя особа: [PERSON] не заперечував проти задоволення позову, пояснив суду, що на підставі рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.12.2009року з відповідача [PERSON] стягнуто на його користь суму боргу в розмірі 76739грн, 26.05.2010року при виконанні цього рішення відділом ДВС Вільнянського РУЮ був накладений арешт на спірні автомобілі. В даний час автомобіль MERCEDES-BENZ знаходиться на торгах, вартість його уцінена до 38316,75грн. Також він пояснив, що він погоджується на те, що автомобілі є власністю подружжя, і не заперечує, щоб ЗАЗ був виділений позивачці, він бажає тільки повернути борг, і йому байдуже, як сторони будуть ділити нажите майно. Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши матеріали справи та перевіривши їх доказами, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ст.6 та ст.13 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод», кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, створеним відповідно до закону. Кожен, чиї права і свободи, викладені в цій конвенції, порушуються, має право на ефективний засіб правового захисту у відповідному національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинено особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. Право на судовий захист гарантується також і статтею 55 Конституції України. У судовому засіданні встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі з 18.03.1989р. (о.а.с. 16). Під час перебування у шлюбі сторони придбали автомобіль марки MERCEDES-BENZ 1994року випуску, модель: 1422L, та автомобіль ЗАЗ, модель 11024, 1994 року випуску. Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно із ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене домовленістю між ними або шлюбним договором. Рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 30.12.2009року з відповідача [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] суму боргу в розмірі 76739грн (а.с. 42, 50), 26.05.2010року при виконанні цього рішення відділом ДВС Вільнянського РУЮ був накладений арешт на спірні автомобілі. В даний час автомобіль MERCEDES-BENZ знаходиться на торгах, вартість його уцінена до 38316,75грн. (а.с. 65). Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.10.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділу майна враховуються також борги та правовідносини за зобов'язанням, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). Таким чином суд приходить до висновку, що визнання позову відповідачем порушує права третьої особи [PERSON] За вказаних обставин, оскільки на майно, яке є предметом поділу майна подружжя, накладено арешт в межах процедури примусового виконання рішення суду, про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] суми боргу в розмірі 76739грн., то при поділі майна не може враховуватися положення ч. 1 ст. 70 СК України, а саме щодо домовленості варіантів поділу майна. Крім того відповідно до ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження», згідно якої виконавче провадження є сукупністю дій, спрямованих на виконання рішення судів та інших органів і в даному випадку поділ майна зупинить виконання рішення суду, що віднесено виключно до повноважень відповідних посадових осіб державної виконавчої служби. В даному випадку позивач повинна була діяти відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржнику може звернутись до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, ч.1, 4 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України сторони повинні довести за допомогою належних та допустимих доказів, з урахуванням положень ст.ст. 57-59 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженню наявних доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність і допустимість, достовірність кожного доказу, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Виходячи з наведених обставин та у відповідності до вище наведених норм матеріального права, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, з урахуванням того, що таке рішення не змінює обсяг права власності позивача і не перешкоджає захисту права, яке позивач вважає порушеним шляхом пред'явлення іншого позову відповідно до ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», а саме про звільнення майна з-під арешту і визнання права власності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed