Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до ФОП [PERSON] про розірвання трудового договору та зобовязання вчинити певні дії, третя особа - Лисичанський міський центр зайнятості. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що 13.06.2012 року між позивачем та ФОП [PERSON] було укладено трудовий договір № 12121200521, згідно з яким позивача було прийнято на посаду продавця продовольчих товарів, про що в трудовій книжці зроблено запис № 4. 19.06.2012 року вищезазначений трудовий договір було зареєстровано у Свердловському міськрайцентрі зайнятості. У звязку з проведенням АТО з травня 2014 року відповідач припинив свою діяльність та припинив сплачувати позивачу заробітну плату. Між сторонами були припинені трудові відносини за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України, про що в трудовій книжці позивача зроблено запис № 5 від 11.05.2015 року. Однак відповідач для зняття трудового договору з реєстрації відмовився зявлятись до Лисичанського міського центру зайнятості. Внаслідок того, що зняти з реєстрації трудовий договір № 12121200521, зареєстрований у Свердловському міськрайцентрі зайнятості, можливо лише в присутності обох сторін договору, позивач позбавлена можливості встати на облік до центру зайнятості, як безробітна особа. В звязку з вищенаведеним вона звернулась з даною позовною заявою до суду, у якій просила: безстроковий трудовий договір, укладений 13.06.2012 року між ФОП [PERSON] та нею, зареєстрований 19.06.2012 року за № 12121200521 в Свердловському міськрайцентрі зайнятості визнати розірваним та таким, що підлягає зняттю з реєстрації без присутності ФОП [PERSON] та зобовязати Лисичанський міський центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір, укладений 13.06.2012 року між ФОП [PERSON] та [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, в позовній заяві просила справу слухати без її участі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Представник третьої особи Лисичанського міського центу зайнятості - в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за її відсутність, не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.21 КЗпП України (який діяв на час укладання трудового договору), трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Відповідно до п.1 ч.1 ст.23 КЗпП України (який діяв на час укладання трудового договору), трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Відповідно до ст.24-1 КЗпП України (який діяв на час укладання трудового договору), у разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Відповідно до п. 1ст. 36 КЗпП України, підставою припинення трудового договору є угода сторін. Відповідно до п. 8 Порядку реєстрації трудового договору між працівником і фізичною особою, яка використовує найману працю, затвердженого наказом Міністерства праці та соціальної політики України від 08.06.2001 року №260, у разі закінчення строку трудового договору або припинення його дії достроково в трудовому договорі фізична особа робить запис про підстави його припинення з посиланням на відповідні статті Кодексу законів про працю України, про що сторони сповіщають центр зайнятості незалежно від місця реєстрації трудового договору. Відповідальна особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів. Відповідно до п. 4 Постанови Кабінету Міністрів України № 1168 від 29.10.2009 року «Про деякі питання застосування законодавства про працю фізичною особою, яка використовує найману працю», у разі розірвання трудового договору за ініціативою фізичної особи у випадках, визначених Кодексом законів про працю України, така особа зобов'язана письмово повідомити про свій намір працівникові та у визначені строки провести передбачений законодавством розрахунок. Відповідно до п. 5 Постанови, зняття державною службою зайнятості з реєстрації трудового договору у випадках, передбачених пунктом 4 цієї постанови, проводиться за умови подання фізичною особою: примірника трудового договору; заяви про зняття трудового договору з реєстрації із зазначенням дати звільнення з роботи працівника та підстав розірвання зазначеного договору; копій документів, що підтверджують: - надсилання працівникові повідомлення про намір розірвати з ним трудовий договір (рекомендованим листом з повідомленням про вручення). У разі коли вручити поштове відправлення неможливо, подаються копії підтвердних документів; - проведення передбаченого законодавством розрахунку з працівником або копію платіжної відомості із зазначенням суми депонованої заробітної плати. Відповідно до п. 6 Постанови, державна служба зайнятості протягом трьох робочих днів з дня надходження зазначених у пункті 5 цієї постанови документів знімає трудовий договір з реєстрації, про що робить відповідний запис у книзі реєстрації трудових договорів та повідомляє працівникові. Відповідно до 7 Постанови, за зверненням працівника, який не був присутній під час зняття трудового договору з реєстрації, посадова особа центру зайнятості протягом трьох робочих днів з дня такого звернення робить відповідну відмітку у виданому йому примірнику трудового договору та засвідчує у трудовій книжці запис про звільнення з роботи, внесений фізичною особою. З матеріалів справи встановлено, що 13.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено безстроковий трудовий договір між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю, який було зареєстровано 19.06.2012 року за № 12121200521 Свердловським міськрайцентром зайнятості. Згідно з трудовою книжкою [PERSON], заповненою 20.01.2009 року, 13.06.2012 року [PERSON] прийнята на роботу продавцем продовольчих товарів, за трудовим договором № [NUMBER] від 13.06.2012 року, зареєстрованому в Свердловському міськрайцентрі зайнятості 19.06.2012 року. 11.05.2015 року звільнена за згодою сторін на підставі п. 1ст. 36 КЗпП України. Таким чином, як вбачається з матеріалів справи, трудові відносини між сторонами фактично припинені, однак зняти трудовий договір з реєстрації у Лисичанському міському центрі зайнятості позивач не має можливості, оскільки відповідач [PERSON] ухиляється від явки до Лисичанського міського центру зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору. Разом з тим суд приймає до уваги, що, враховуючи особливості правового регулювання зняття з державної реєстрації трудового договору, позивач позбавлений можливості самостійно зняти його з реєстрації і захистити своє порушене право. Враховуючи вищенаведене, судом встановлено, що на теперішній час трудові відносини між сторонами припиненні, однак процедура розірвання трудового договору відповідно до законодавства України про працю не виконана з вини відповідача, оскільки він не з'являється до служби зайнятості для зняття з реєстрації трудового договору. Таким чином, аналізуючи досліджені в судовому засіданні докази, суд приходить до висновку що позовні вимоги позивача про зняття з реєстрації трудового договору підлягають задоволенню, та необхідно визнати трудовий договір укладений.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований 19.06.2012 року за № 12121200521 Свердловським міськрайцентром зайнятості, розірваним та зобов'язати Свердловським міськрайонний центр зайнятості зняти з реєстрації трудовий договір, укладений між [PERSON] та [PERSON], зареєстрований Свердловським міськрайонним центром зайнятості за № 12121200521 від 19.06.2012 року. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» (що діяв на час звернення позивача до суду із позовом) від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових відносин, [PERSON] звільнена від сплати судового збору. Відповідно до ч. 2 ст. 88 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги положення ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача судовий збір у сумі 487 гривні 20 копійок.

Outcome: approved