Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Зарічненського районного суду Рівненської області з заявою про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном після смерті її рідної тітки [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування заявлених вимог покликається на те, що після смерті [PERSON] , 1922 р. н. відкрилася спадщина до складу якої входить земельна ділянка згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії РВ № 008831 від 17 вересня 1996 року, а також будинок, належний спадкодавиці. [PERSON] залишила заповіт, яким усе своє майно заповіла заявниці. Покликаючись на норму ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР, зазначає, що інших спадкоємців після смерті тітки не було, вона після смерті [PERSON] прийняла спадщину, оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, зокрема, доглядала за [PERSON] та за її майном, обробляла земельну ділянку, тримала у себе документи спадкодавця та з метою оформлення спадщини звернулася до нотаріальної контори, де нотаріус роз`яснив, що реалізувати свої спадкові права можливо лише у випадку, встановлення факту прийняття спадщини після смерті [PERSON] тому вона звернулась до суду з вказаною заявою, яку просить задовольнити. Заявниця [PERSON] в судовому засіданні подану заяву підтримала та просила її задовольнити з наведених у ній підстав. Представник заінтересованої особи - Зарічненської селищної ради Рівненської області подав суду клопотання від 22 березня 2021 року (а. с. 20) у якому просив розгляд справи проводити за його відсутності. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що заява підлягає до задоволення з наступних підстав. [INFO] померла [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданим 01 вересня 2000 року (а. с . 6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина до складу якої, зокрема, входить земельна ділянка згідно сертифікату на право на земельну ділянку (пай) серії РВ № 008831 від 17 вересня 1996 року (а. с. 8) 09 березня 2000 року [PERSON] , склала на користь [PERSON] заповіт, посвідчений державним нотаріусом Герман В. М. , зареєстрований у реєстрі за №367 (а. с. 7), яким усе належне їй майно заповіла заявниці. Із запису в трудовій книжці [PERSON] (а. с. 12), слідує, що вона доглядала за одинокими громадянами, перебуваючи на посаді соціального працівника по договору. Відповідно до пункту 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування відносини спадкування регулюються правилами ЦК, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК УРСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Як вбачається з матеріалів справи, що також підтверджується показами свідків [PERSON] та [PERSON] сусідів заявниці та її покійної тітки, [PERSON] проживала одиноко, дітей чи чоловіка не мала інших спадкоємців у неї не було. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 549 Цивільного кодексу Української РСР визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Заявниця прийняла спадщину після смерті [PERSON] , оскільки фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, а саме взяла у володіння документи спадкодавця, зокрема, сертифікат на земельну частку (пай), доглядала за будинком та земельною ділянкою спадкодавці. З метою оформлення спадщини після смерті [PERSON] заявниця звернулася до нотаріальної контори, де нотаріус роз`яснив її, що реалізувати свої спадкові права вона зможе лише в тому випадку, якщо буде встановлено факт прийняття нею спадщини після смерті тітки. При вирішення питання про встановлення факту прийняття спадщини шляхом вступу в управління чи володіння спадковим майном, після смерті [PERSON] суд виходить з того, що даний факт підтверджується документами, дослідженими в судовому засіданні. Згідно довідки Державного нотаріуса Зарічненської районної державної нотаріальної контори Рівненської області № 1-16/198 від 20 березня 2021 року (а. с. 33), на підставі інформаційних довідок зі Спадкового реєстру № 63961432 від 17 березня 2021 року (а. с. 34) та № 63961469 від 17 березня 2021 року (а. с. 35) спадкова справа після смерті спадкодавця [PERSON] , яка померла [INFO] не заводилась, із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, посвідчувався заповіт від 09 березня 2000 року, зареєстрований у реєстрі за № 367, свідоцтво про право на спадщину не видавалось. Згідно ч. 1 ст.548 ЦК України, (у редакції 1963 року), виникнення цивільних правовідносин для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, відповідно до ч. ч.1, 2 ст.549 ЦК України (у редакції від 1963 року). Відповідно до частин першої та другої статті 524 ЦК УРСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, якщо воно не змінено заповітом. Згідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно частини другої ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року Про судову практику у справах про спадкування справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Враховуючи те, що заявниця протягом шести місяців з дня відкриття спадщини фактично вступила у володіння спадковим майном, суд вважає, що є всі підстави для встановлення факту прийняття нею спадщини після смерті спадкодавця, її рідної тітки [PERSON] , яка померла [INFO] , таким чином заява підлягає задоволенню. З огляду на викладене,

Outcome: approved