Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] та до [PERSON] , про визнання їх такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Представник позивача просила розглянути справу за наявними у справі матеріалами, без її участі та без участі позивача. У випадку неявки відповідачів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що квартира [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання колишня власниця та її донька, які вже тривалий час у квартирі не проживають. Відповідачі добровільно не здійснили зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористалися, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились без повідомлення причин; представник позивача не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: П`ятого листопада 2020 року, [PERSON] , який діяв на підставі довіреності від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила, квартиру [ADDRESS] (а.с.5-6) І того ж дня, [PERSON] зареєструвала своє право приватної власності на придбану нею квартиру (а.с.7). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] (колишня власниця) та [PERSON] (дочка колишньої власниці) мали право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній (а.с.1-3,8). Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05 листопада 2020 року, сторони домовились про термін зняття з реєстрації [PERSON] та [PERSON] , проте у добровільному порядку останні цього не зробили (а.с. 1-3,5-6,8). За даними акту про встановлення фактичного місця проживання, складеному 12 листопада 2020 року в присутності сусідів свідків ( [PERSON] та [PERSON] ) [PERSON] та [PERSON] у квартирі [ADDRESS] , фактично не проживають з червня 2014 року (а.с. 9). Шістнадцятого листопада 2020 року, адвокат Ткачук Олена Валеріївна в інтересах [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням (а.с. 1-3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідачів права користування квартирою, як між власником та колишньою власницею житла та її дочкою. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у зв`язку із продажем позивачу квартири [ADDRESS] , у [PERSON] припинилось право власності на вказану квартиру, а тому вона втратила усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування нею та членами її сім`ї, а саме: дочкою [PERSON] . З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування проданої квартирою. Таким чином,

Outcome: approved