Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», [PERSON], яким після уточнення, просила стягнути з публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» на її користь грошові кошти у розмірі 18684 гривні 86 копійок, з яких: 17795 гривень 10 копійок - на відшкодування шкоди, пов'язаної з її лікуванням; 889 гривень 76 копійок - на відшкодування їй моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, а з [PERSON] просила стягнути 50000 гривень на відшкодування їй моральної шкоди, у зв'язку з ушкодженням її здоров'я. Про місце, день та час розгляду справи, особи, які беруть участь у справі, повідомлялись належним чином. Представник публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» подав заяву, якою просив розглянути справу без участі її представника. Позиція позивача полягала у тому, що внаслідок винних дій відповідача [PERSON], який під час керування автомобілем здійснив на неї наїзд, що встановлено вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 березня 2014 року, їй було заподіяно тілесні ушкодження, через що заподіяно матеріальну шкоду (яка полягає у витратах на її лікування) та моральну шкоду (яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких вона зазнає у зв'язку з ушкодженням її здоров'я). А оскільки його відповідальність на момент вчинення дорожньо-транспортної пригоди була застрахована публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто», то матеріальну шкоду (яку вона оцінює у 17795 гривень 10 копійок) повинен відшкодувати саме цей відповідач, а моральну шкоду (яку вона оцінює у 50889 гривень 76 копійок) повинні відшкодувати обидва відповідачі. При чому страхова компанія у розмірі 5% страхової виплати (тобто у розмірі 889 гривень 76 копійок), а решту (50000 гривень) - [PERSON]. Позиція відповідача: публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» полягала у тому, що належною, підтвердженою і обґрунтованою вимогою до нього є вимога про відшкодування 18684 гривні 86 копійок, з яких: 17795 гривень 10 копійок - вимога про відшкодування шкоди, пов'язаної з лікуванням позивача; 889 гривень 76 копійок - вимога про відшкодування їй моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням її здоров'я. Відповідач: [PERSON], заперечував проти позовних вимог пред'явлених до нього. Вказував на те, що він вже сплатив позивачу у якості відшкодування моральної шкоди 10000 гривень, що є достатньою сумою на відшкодування отриманої позивачем моральної шкоди. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, з урахуванням показань, наданих [PERSON] у якості свідка, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Двадцять дев'ятого липня 2013 року між [PERSON] та публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» було укладено договір №АС/5323372 обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника наземного транспортного засобу у вигляді автомобіля марки «OPEL» модель «Kadett», державний номерний знак: [NUMBER], зі строком дії з 30 липня 2013 року до 29 липня 2014 року (а.с.116,117). Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 березня 2014 року (який набрав законної сили 06 травня 2014 року) встановлено, що 09 серпня 2013 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, внаслідок винних дій [PERSON], який керував автомобілем марки «OPEL» модель «Kadett», державний номерний знак: [NUMBER], на вулиці Б.Хмельницького у місті Рубіжне Луганської області на пішохідному переході, розташованому навпроти будинку №86, ним скоєно наїзд цим автомобілем на пішоходів [PERSON] та [PERSON] (а.с.34-39,8-9,7). З місця дорожньо-транспортної пригоди, 09 серпня 2013 року, [PERSON] доставили у Центральну міську лікарню міста Рубіжне, де вона знаходилась на стаціонарному лікуванні з 09 серпня 2013 року до 19 серпня 2013 року, потребуючи постійного стороннього догляду. У лікарні їй було встановлено такий діагноз, внаслідок автодорожньої травми: Політравма. Закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Закритий перелом хірургічної шейки правого плеча зі зміщенням, закритий перелом лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням. Садна обличчя, плечей, ліктьових суставів і нижніх кінцівок (а.с.41, показання [PERSON] як свідка). Означені вище тілесні ушкодження, згідно висновку судово-медичної експертизи №574 від 11 грудня 2013 року, за ступенем тяжкості кваліфіковані так: садна - як легкі тілесні ушкодження; закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку та крововилив задньої поверхні лівого колінного суглобу - як легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я; закритий перелом хірургічної шейки правого плеча зі зміщенням, закритий перелом лівої ліктьової кістки в середній третині зі зміщенням - як тілесні ушкодження середнього ступеню тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров'я (а.с.34-39). При цьому, з огляду на положення частини четвертої статті 61 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає встановленою і ту обставину, що саме винні дії [PERSON] стали причиною заподіяння встановленого судом ушкодження здоров'я [PERSON] та те, що така шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (а.с.34-39). Починаючи з 19 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року, [PERSON] знаходилась на стаціонарному лікуванні в Луганській міській багатопрофільній лікарні №8, користуючись стороннім доглядом, де їй зробили дві операції металоостеосинтезу: лівої ліктьової кістки та шийки правої плечової кістки шляхом фіксації місць переломів металічними пластинами та гвинтами у режимі компресії (а.с.40,70-71,73-80, показання [PERSON] як свідка). У зв'язку із вказаним стаціонарним лікуванням, з 09 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року [PERSON], згідно лікарських призначень, понесла витрати, що пов'язані з її лікуванням на загальну суму, що підтверджується документально: 17795 гривень 10 копійок (а.с.42,45-57,59-60, 68,69,71,72). На протязі періоду з 09 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року, [PERSON] відчувала нестерпний фізичний біль та глибокі моральні страждання через фізичний біль в руках, емоційні хвилювання, втрату сну і спокою. Істотні душевні та психічні страждання мали місце і через те, що вона була позбавлена самообслуговування своєї життєдіяльності, а тому користувалась стороннім доглядом, зокрема не могла самостійно приймати їжу, перевдягатись, ходити в туалет та приймати душ (показання [PERSON] як свідка). У період з 29 серпня 2013 року до 26 березня 2014 року, [PERSON] знаходилась на амбулаторному лікуванні, а 26 березня 2014 року їй встановлено ІІІ групу інвалідності, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, строком до 01 квітня 2015 року (а.с.118). Знаходячись на амбулаторному лікуванні, у вказаний період, вона майже половину цього строку продовжувала потребувати стороннього догляду, який здійснювала її сусідка, а тому її моральні страждання продовжувались. Перебуваючи на амбулаторному лікуванні, вона продовжувала відчувати фізичний біль і додаткові моральні страждання через усвідомлення своєї фізичної обмеженості, потребу у сторонньому догляді та постійне згадування у пам'яті та снах моменту наїзду на неї автомобілем під керуванням [PERSON], що негайно викликало в неї сильні душевні хвилювання. Окремим психологічним ударом, який має продовжуваний характер і до нині, на фоні існуючих моральних страждань, стало призначення їй 26 березня 2014 року ІІІ групи інвалідності. Психологічний стрес та емоційні переживання полягають в усвідомленні того, що ті ушкодження здоров'я, які вона отримала внаслідок винних дій [PERSON] та через які вона продовжує отримувати моральні страждання та фізичний біль і до нині, будуть продовжуватись невизначений період часу (показання [PERSON] як свідка). З 26 березня 2014 року і по теперішній час, [PERSON] стала до роботи на посаді бухгалтера у товаристві з обмеженою відповідальністю «Рубіжанський Краситель», однак їй протипоказано фізичні навантаження (а.с.10,115, показання [PERSON] як свідка). При цьому суд враховує, що починаючи з 26 березня 2014 року, [PERSON] виконувала індивідуальну програму реабілітації інваліда №388, за якою пройшла: 1 раз на рік - стаціонарне лікування для відновної терапії; в продовж року - медикаментозну симптоматичну терапію; лікувальну фізкультуру курсом - два рази на рік. Однак, металеві пластини в її тілі залишаються і досі, їх зняття лікарями не розглядається через відсутність поліпшення стану її здоров'я, а обмежена рухливість її рук зберігається. Також судом встановлено, що [PERSON] 15 січня 2015 року рекомендовано, та вона збирає необхідні документи для проходження медико-соціальної експертної комісії з метою продовження строку інвалідності (а.с.119-124, показання [PERSON] як свідка). Судом встановлено, що на час розгляду справи, [PERSON] має реальні вимушені зміни у приватному та суспільному житті, які безпосередньо впливають на її психоемоційний стан та завдають їй моральні страждання. Зокрема, вона не може підняти обидві руки вище плечей, завести їх за спину, а якщо щось бере правою рукою, то обов'язково підтримує лівою рукою, при цьому пальці лівої руки не стискаються повністю як у всіх людей, що істотно змінило її звичний уклад життя. Наприклад, у процесі перевдягання вона не може самостійно одягти нижню білизну, їй у цьому кожного разу допомагає чоловік; допомога потрібна щоб взутись, одягтись; вона не може повноцінно прибирати у квартирі, сходити самостійно за покупками; користування транспортом загального користування викликає постійні труднощі через процес посадки та висадки, який супроводжується рухливістю рук, а тому болем; користування туалетом у загальних місцях без сторонньої допомоги неможливе; і хоча вона працює бухгалтером, що не передбачає суттєвого фізичного навантаження на руки, їй постійно допомагають одягати і знімати верхній одяг, а коли необхідно працювати з великою кількістю документів, що буває наприкінці кожного місяця, їй доводиться звертатись за сторонньою допомогою для отримання і повернення документів (показання [PERSON] як свідка). А головне, існуючі і до нині фізичні обмеження вплинули на її інтимне життя з чоловіком, зробили неможливим повноцінний догляд за батьками похилого віку нею самостійно, а також вона втратила повноцінну радість від виховання онуків, оскільки отримані травми суттєво обмежили рухливість її рук, що не дозволяє їй підтримувати фізичну активність у спілкуванні з онуками (показання [PERSON] як свідка). Двадцять третього січня 2014 року, [PERSON] звернулась із повідомленням про дорожньо-транспортну пригоду та вимогою про виплату страхового відшкодування (матеріальної шкоди у розмірі 19860 гривень 36 копійок, моральної - 5000 гривень) до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». При цьому, 06 червня 2014 року, вона направила страховій компанії заяву, якою просила виплатити їй страхове відшкодування на поточний рахунок з повідомленими нею реквізитами (а.с.81-83). Публічним акціонерним товариством «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» спочатку було складено страховий висновок, а потім страховий акт на відшкодування [PERSON] 18684 гривні 86 копійок, з яких: 17795 гривень 10 копійок - на відшкодування шкоди, пов'язаної з її лікуванням; 889 гривень 76 копійок - на відшкодування їй моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням її здоров'я (84,97,98). Станом на час розгляду справи, в матеріалах справи відсутні докази того, що публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» здійснило страхову виплату [PERSON] повністю або частково. Разом з цим судом встановлено, що [PERSON] сплатив [PERSON] 10000 гривень у якості відшкодування моральної шкоди (показання [PERSON] як свідка). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні (зокрема, деліктні) правовідносини у сфері відшкодування шкоди, завданої ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки, в межах яких виник спір щодо права позивача на отримання від відповідачів відшкодування як майнової так і моральної шкоди у заявленому ним розмірі. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми процесуального і матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. В силу положень статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними діями особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала; особа яка її завдала, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. А з огляду на положення статті 1167 ЦК України, моральна шкода завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала взагалі незалежно від її вини, якщо шкоди завдано ушкодженням здоров'я внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки. Разом з цим, положеннями статті 1187 названого кодексу встановлено, що будь-яка шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом; джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, яка пов'язана з використанням транспортних засобів; особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує висновки Верховного Суду України, надані ним у постанові від 06 листопада 2013 року (справа №6-108цс13), в частині того, що ця норма є спеціальною для застосування у випадку завдання шкоди спеціальним суб'єктом, встановленим у цій нормі. Так, вироком суду, який набрав законної сили встановлено, що 09 серпня 2013 року приблизно о 07 годині 30 хвилин, [PERSON], внаслідок власних винних дій, керуючи автомобілем марки «OPEL» модель «Kadett», державний номерний знак: [NUMBER], скоїв наїзд цим автомобілем на [PERSON] (а.с.34-39,8-9,7). Внаслідок чого остання, отримала різного ступеню тяжкості тілесні ушкодження, які згідно висновку судово-медичної експертизи №574 від 11 грудня 2013 року були кваліфіковані як легкі та тілесні ушкодження середнього ступеня тяжкості, за ознакою тривалості розладу здоров'я (а.с.34-39). Тому, суд вважає встановленою ту обставину, що саме винні та протиправні дії [PERSON] стали причиною заподіяння встановленого судом ушкодження здоров'я [PERSON] та те, що така шкода була завдана внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки у причинному зв'язку з його винними діями (а.с.34-39). При цьому, вирішуючи питання про законність володіння [PERSON] транспортним засобом, яким було завдано шкоду, суд виходив з положень частини третьої статті 397 Цивільного кодексу України якими встановлено презумпцію правомірності фактичного володіння будь-яким майном, та відсутності в матеріалах справи належних, достовірних і допустимих доказів, які б підтверджували, що володіння та експлуатація автомобіля марки «OPEL» модель «Kadett», державний номерний знак: [NUMBER], здійснювалась [PERSON] без законних підстав. З огляду на це та не доведеність [PERSON] того факту, що ушкодження здоров'я позивачу було завдано внаслідок непереборної сили або її умислу, суд визнає [PERSON] особою, яка повинна відповідати за завдану [PERSON] шкоду. Разом з цим, судом також встановлено, що на час заподіяння [PERSON] ушкодження здоров'я, цивільна відповідальність [PERSON] була застрахована у публічному акціонерному товаристві «Українська страхова компанія «Гарант-Авто». А в силу положень статті 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов'язана сплатити потерпілому тільки різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, для повного відшкодування завданої нею шкоди. Відповідно до положень пункту 22.1. статті 22 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку, страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи. З огляду на встановлені судом обставини та враховуючи положення статей 1 і 6 вказаного закону, якими визначені поняття: «страховий випадок»,«дорожньо-транспортна пригода», «забезпечений транспортний засіб», «особа, відповідальність якої застрахована», «потерпілі», суд вважає що 09 серпня 2013 року мав місце передбачений страховим полісом №АС/5323372 страховий випадок, тобто дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу [PERSON], внаслідок якої настала його цивільна відповідальність, як застрахованої особи за шкоду, заподіяну здоров'ю потерпілої: [PERSON]. Відповідно до положень статті 23 названого закону, шкодою заподіяною здоров'ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди визнається, серед іншого, шкода пов'язана з лікуванням потерпілого, а також моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв'язку з ушкодженням здоров'я. Разом з цим, положення статті 24 цього ж закону передбачають, що у зв'язку із лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов'язані із доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров'я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Суд вважає, що у зв'язку із стаціонарним лікуванням, з 09 серпня 2013 року по 29 серпня 2013 року [PERSON] понесла обґрунтовані витрати, що пов'язані з її лікуванням (придбання лікарських засобів, медикаментів, шприців і бинтів) на загальну суму, що підтверджується документально: 17795 гривень 10 копійок (а.с.42,45-57,59-60, 68,69,71,72). При цьому суд враховує, що саме таку суму відшкодування заявлено позивачем та оцінено і підтверджено відповідачем при складанні страхового висновку та страхового акту (а.с.97-99), а розмір зазначеного відшкодування знаходиться в межах страхової суми, зазначеної у страховому полісі (а.с.116,117). Тому, матеріально-правову вимогу позивача до відповідача: публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення грошових коштів у розмірі 17795 гривень 10 копійок - на відшкодування шкоди, пов'язаної з її лікуванням, слід задовольнити. Розглядаючи вимогу позивача про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного: В силу положень статті 23 ЦК України та статей 22, 23 Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню страховою компанією у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. Суд вважає, що позивач довів письмовими доказами, які є в матеріалах справи (а.с.8-10,11,34-41,70-80), а також показаннями, наданими ним під час його допиту у якості свідка, факт заподіяння йому фізичного болю та душевних страждань у зв'язку з ушкодженням його здоров'я шляхом нанесення йому тілесних ушкоджень легкої та середньої тяжкості внаслідок винних та протиправних дій [PERSON], а також наявність причинного зв'язку між винними діями останнього та заподіяною шкодою. А [PERSON] не довів, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу [PERSON]. Також судом враховано, що отриману моральну шкоду, [PERSON] оцінює у розмірі 50 889 гривень 76 копійок, виходячи при цьому із характеру правопорушення яким їй заподіяно шкоду, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення її здібностей (а.с.1-6,102). Наведені обставини встановлені судом з огляду на роз'яснення Пленуму Верховного Суду України, надані ним у пункті 5 постанови від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», зокрема в тій частині, що обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить. Суд погоджується з позицією позивача з приводу того, що моральна шкода може бути відшкодована грішми. Однак, згідно з частиною 3 статті 23 ЦК України, розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом в залежності не тільки від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації і ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а й з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При цьому врахуванню підлягають такі вимоги як розумність і справедливість. Застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у пункті 9 тієї ж постанови від 31 березня 1995 року №4, в тій частині, що розмір відшкодування моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Судом встановлено, що за своїм характером, правопорушення у вчиненні якого [PERSON] визнано винним і внаслідок якого позивачу завдано моральної шкоди є кримінальним, тобто найбільш небезпечним; глибина фізичних страждань позивача оцінюється судом як значна, оскільки основні тілесні ушкодження отримані позивачем у вигляді закритих переломів, зі зміщенням, були кваліфіковані експертом як середньої тяжкості; глибину душевних страждань суд оцінює як істотну, через суттєве погіршення здібностей рухливості обох рук потерпілої та не визначеності часу, який потрібен для їх повного відновлення; характер та обсяг страждань потерпілої є обширним, оскільки вони носять і фізичний, і душевний, і психічний характер, при цьому самі страждання мають триваючий характер; стан здоров'я потерпілої суд оцінює як стабільний, але водночас враховує, що на час розгляду справи вона має ІІІ групу інвалідності, її рухливість обмежена, а фізичні навантаження протипоказані, в її руках і досі залишаються металеві пластини, питання про зняття яких лікарями не розглядається, а з 15 січня 2015 року вона збирає необхідні документи для проходження медико-соціальної експертної комісії з метою продовження строку інвалідності, за направленнями лікарів; тяжкість вимушених змін у виробничих стосунках, суд не вважає особливо обтяжливою, з огляду на професію позивача, що неможна сказати про тяжкість вимушених змін у приватному житті потерпілої та під час її знаходження у суспільстві (тут суд враховує, що у процесі перевдягання вона не може навіть самостійно одягти нижню білизну, їй у цьому кожного разу допомагає чоловік; вона не може повноцінно прибирати у квартирі, сходити самостійно за покупками; користування транспортом викликає постійні труднощі через процес посадки та висадки, який супроводжується рухливістю рук, а тому болем; користування туалетом у загальних місцях без сторонньої допомоги неможливе). Також судом встановлено, що на час розгляду справи фізичні обмеження вплинули на її інтимне життя з чоловіком, зробили неможливим повноцінний догляд за батьками похилого віку нею самостійно, а також вона втратила повноцінну радість від виховання онуків, оскільки отримані нею травми суттєво обмежили рухливість її рук, що не дозволяє їй підтримувати фізичну активність при вихованні та спілкуванні з онуками. Наведені обставини у їх сукупності, а також засади розумності, виваженості та справедливості, з яких суд виходить при їх оцінці, свідчать про те, що розмір оціненої позивачем моральної шкоди є завищеним, оскільки не враховує повною мірою встановлених судом обставин, які мають значення для визначення обґрунтованого розміру грошового відшкодування моральної шкоди. Тому, заявлений позивачем до стягнення розмір відшкодування моральної шкоди підлягає зменшенню до його розумної, виваженої та справедливої оцінки: 35000 гривень. Як вказувалось вище, моральна шкода, яка полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з ушкодженням її здоров'я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, підлягає відшкодуванню страховою компанією у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров'ю. З огляду на інтерпретацію таких понять як «страхова сума» та «страхова виплата», що здійснена законодавцем у статті 9 Закону України «Про страхування», суд вважає що під страховою виплатою за шкоду, заподіяну здоров'ю, слід розуміти ту грошову суму, яка підлягає виплаті страховиком за конкретним договором страхування, при настанні конкретного страхового випадку за шкоду заподіяну здоров'ю, а тому у справі, що розглядається це грошова сума у розмірі 17795 гривень 10 копійок, і тому 5 відсотків від цієї суми складає: 889 гривень 76 копійок. Таким чином, межею відповідальності відповідача: публічне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» щодо відшкодування позивачу моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров'я є грошова сума у розмірі 889 гривень 76 копійок. Тому, матеріально-правову вимогу позивача до публічного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Гарант-Авто» про стягнення грошових коштів у розмірі 889 гривень 76 копійок - на відшкодування їй моральної шкоди у зв'язку з ушкодженням її здоров'я, слід задовольнити. При цьому суд констатує, що позивач, як потерпіла від дорожньо-транспортної пригоди фізична особа, повідомила страхову компанію про це та подала, у порядку встановленому Законом України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» письмову заяву про виплату страхового відшкодування та усі необхідні для здійснення виплати документи (а.с.18-20,81-83). Але у встановлені зазначеним законом строки, страхову виплату на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, страхова компанія не здійснила. Тому, оскільки для повного відшкодування заподіяної позивачу моральної шкоди страхової виплати у розмірі 889 гривень 76 копійок недостатньо, різницю між фактичним розміром шкоди (35000 гривень) та страховою виплатою (889 гривень 76 копійок), на підставі статті 1194 ЦК України, повинен сплатити [PERSON], що складає 34110 гривень 24 копійки. Але враховуючи, що 10000 гривень він вже сплатив у добровільному порядку, остаточна грошова сума, яку він повинен сплатити позивачу складає 24110 гривень 24 копійки. За таких обставин, матеріально-правову вимогу позивача до [PERSON] слід задовольнити частково, у розмірі 24110 гривень 24 копійки. А у стягненні решти - відмовити. Відповідно до положень частини третьої статті 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Судом встановлено, що позивачем витрати на сплату судового збору понесені не були, оскільки суд звільнив його від такої сплати на підставі пункту 2 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір». Проте, оскільки рішення ухвалено на користь позивача частково, для його стягнення з відповідачів у дохід держави, він підлягає розрахунку. Так, вимоги до відповідача: страхової компанії, які задоволені у повному обсязі, складаються з вимоги майнового характеру у розмірі 17795 гривень 10 копійок. Тому, судовий збір, який підлягає стягненню з цього відповідача в дохід держави, згідно положень пункту першого частини другої статті 4 Закону України «Про судовий збір» та статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» складає 243 гривні 60 копійок. За вимогами позивача, які мають немайновий характер (про стягнення грошового відшкодування моральної шкоди у розмірі 50889 гривень 76 копійок) повинні відповідати обидва відповідачі, але позовні вимоги в цій частині задоволені частково. Тому судовий збір (ставка якого теж складає 243 гривні 60 копійок) підлягає стягненню у дохід держави, з кожного відповідача пропорційно до задоволеної до нього частини вимоги. Зокрема, із страхової компанії слід стягнути 4 гривні 26 копійок, а з [PERSON] - 115 гривень 41 копійку.

Outcome: partial