Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований відділом РАЦСу Любомльського районного управління юстиції Волинської області 05.10.2010 року, про що зроблено актовий запис за №76. Від шлюбу у сторін народилось двоє дітей: донька - [PERSON], [INFO], та донька - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що причиною розлучення з відповідачем є те, що за період спільного сімейного життя з останнім взаєморозуміння не досягнуто, їх характери є несумісними, вони не мають спільних інтересів, проживають окремо, спільного господарства не ведуть, подружніх стосунків не підтримують, а тому їх сім'я існує лише формально. З викладених підстав вважає, що сім'ю зберегти неможливо, примирення є недоцільним, а тому просила шлюб, укладений з відповідачем, розірвати. В судове засідання сторони не з'явились, однак до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, у своїй заяві позивач позов підтримала та просила шлюб розірвати, а відповідач вказав, що на розірвання шлюбу згідний. За викладених обставин розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], виданого 05 жовтня 2010 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 05 жовтня 2010 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №76 (а.с.3). Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та доньку - [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та серії [NUMBER], виданими Новорудською сільською радою Маневицького району Волинської області 26.04.2013 року та 01.09.2011 року, відповідно (а.с.4, 5). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені позивачем доводи, які відповідачем не оспорені та не спростовані, відповідають фактичним обставинам справи при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. З врахуванням того, що позивач не бажає примиритися, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved