Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти у зв`язку з навчанням в розмірі ј всіх видів заробітку, починаючи з дня звернення до суду і до закінчення терміну навчання, але не більше ніж до досягнення двадцяти трьох років. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що вона є дочкою відповідача у справі. Зазначає, що її батьки у офіційному шлюбі не перебували. Весь час [PERSON] проживала разом зі своєю матір`ю, а батько - відповідач по справі, на підставі судового рішення сплачував аліменти на користь матері у розмірі ј частини з усіх видів доходів. На час подання позовної заяви, [PERSON] навчалась на четвертому курсі денної форми навчання на бюджетній основі у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут». На час навчання проживає у гуртожитку. Зазначає, що потреба у сплаті аліментів на навчання, обумовлюється тим, що у зв`язку із навчанням позивач сплачує за щоденний проїзд з гуртожитку до учбового корпусу, канцелярські товари, постійне здійснення ксерокопіювання необхідних для навчання додаткових матеріалів, оплату за проживання в гуртожитку, купівлю одягу та взуття, витрати на харчування, предмети особистої гігієни та лікування. Через велику завантаженість та жорсткий графік навчання, позивач позбавлена можливості самостійно заробляти собі на життя, що ставить її у скрутне матеріальне становище. Вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти на навчання для неї, оскільки офіційно працює, отримує офіційну заробітну плату у достатньому розмірі, інших осіб на утриманні не має, має гарний стан здоров`я. Відповідач надав суду письмові заперечення на позовну заяву, згідно яких проти позовних вимог заперечує частково. Зазначає, що протягом 20 років з дня народження позивача сплачував аліменти у розмірі 25% від своїх доходів. Останні сім місяців сплачував на особистий рахунок позивача 2000 грн. Сплата аліментів у розмірі ј частини від доходу є для відповідача непосильною, оскільки він знаходиться у шлюбі і має на утриманні малолітню дитину. Тимчасово проживає не за місцем реєстрації, а разом із дружиною та донькою, самостійно сплачує за комунальні послуги і за місцем проживання і за місцем реєстрації. Середня заробітна плата відповідача складає 9000 грн., і сплата ј частини з неї є значною сумою. Також зазначає, що у 2020 році у нього помер батько, що негативно позначилось на його здоров`ї та потягнуло фінансові витрати на поховання. Посилається також на те, що окрім малолітньої доньки на його утриманні знаходиться непрацездатна матір, яка має тяжкий стан здоров`я. На підставі викладеного, позовні вимоги просить задовольнити частково та вважає за доцільне стягнути з нього аліменти на навчання доньки у розмірі 1800 гривень щомісячно. Ухвалою судді від 02.12.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено її до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила задовольнити у повному обсязі з підстав, зазначених у позові. Зазначила, що позивач на час розгляду справи у суді продовжує навчання. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, зазначивши що погоджується сплачувати аліменти на користь позивача у розмірі 2000 гривень щомісячно. Третя особа в судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі. Суд, заслухавши вступне слово позивача та відповідача, пояснення третьої особи, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозв`язку, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст.2 ЦПК України передбачено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Статтею 15 ЦК України визначено право кожної особи та захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес і саме воно є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Такі способи захисту передбачені статтею 16 ЦК України. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що [PERSON] є донькою [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи Департаменту реєстрації Харківської міської ради від 18.09.2017 року [PERSON] з 18.09.2017 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Після досягнення повноліття, [PERSON] продовжила навчання у Національному технічному університеті «Харківський політехнічний інститут» на денній формі навчання, на держбюджетній основі, про що свідчить копія Довідки, видана Національним технічним університетом «Харківський політехнічний інститут» №6604-180/608 від 02.11.2020 року. З наданої позивачкою копії квитанцій вбачається, що нею сплачувалась плата за проживання у гуртожитку: 08.09.2020 року - в сумі 3120,00 грн. Згідно зі статтею 199 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. У вказаній нормі права законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу. Обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів (п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»): досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Право повнолітньої дитини на утримання діє протягом її навчання до 23 років. В разі припинення навчання раніше досягнення цього віку, дитина втрачає право на утримання. Позивачем на підтвердження своєї позиції надано до суду довідку про доходи відповідача, з якої вбачається, що загальна сума доходу відповідача за період з жовтня 2020 року по березень 2021 року, без урахування аліментів, становить 117 331,51 грн. Відповідачем жодного доказу на спростування вказаної інформації суду не надано. Однак, суд враховує обставини щодо наявності у відповідача на утриманні малолітньої дитини - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 08.04.2010 року, виданого Андріївською селищною радою Балаклійського району Харківської області, актовий запис №25. Разом із тим, зазначені обставини не звільняють відповідача у повному обсязі від обов`язку надання матеріальної допомоги позивачу, однак впливають на розмір такої допомоги. При цьому суд зауважує, що обов`язок утримувати повнолітню доньку, яка продовжує навчання і у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, покладається на обох батьків, та те, що батьки мають рівні права по відношенню до дитини. Судом взята до уваги надана відповідачем до суду копія свідоцтва про смерть батька - [PERSON] , але суд зазначає, що сама по собі копія свідоцтва про смерть не є належним доказом того, що відповідачем були здійснені витрати на поховання, оскільки жодних квитанцій або інших доказів відповідачем до суду надано не було. Крім того, відповідач у своїх запереченнях зазначив що на його утриманні перебуває непрацездатна матір. На підтвердження вказаної обставини останній надав суду копію Виписки з медичної карти стаціонарного хворого №9620, а також копію Довідки про доходи пенсіонера №1105 від 18.02.2021 року, виданою ГУ Пенсійного Фонду України в Харківській області. Дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що вказані документи не є належними, допустимими та достатніми доказами того, що [PERSON] утримує свою матір. Один лише факт сплати за комунальні послуги за місцем мешкання матері відповідача не є підставою вважати, що вона знаходиться на утриманні останнього. Крім того, відповідачем жодними доказами не підтверджено що в нього погіршився стан здоров`я, про що останнім зазначалось у письмових запереченнях на позовну заяву. Згідно із ст.200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. Згідно ч.1 ст.183 Сімейного кодексу України - частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Суд, оцінивши наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, встановив, що заявлений до стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача розмір аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходу) відповідача вочевидь не відповідає принципам співмірності та справедливості. З огляду на викладене, визначаючись щодо розміру стягнення аліментів, суд враховує той факт, що повнолітня [PERSON] здобуває вищу освіту, навчається на денній формі на бюджетній основі, стан здоров`я відповідача (доказів про те, що відповідач має незадовільний стан здоров`я або потребує лікування суду надано не було), те, що відповідач на утриманні має неповнолітню дитину, може надавати матеріальну допомогу (доказів неможливості надання такої допомоги відповідачем суду не надано), суд вважає розумним та справедливим стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання у розмірі 1/6 частини заробітку (доходу) відповідача. Згідно з частиною третьою статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до вимог частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. При цьому суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Таким чином, оскільки позивач на виконання свого процесуального обов`язку надав належні та неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач, як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а також часткове визнання позову відповідачем, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог. Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів у межах місячного платежу підлягає негайному виконанню. Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позивач при зверненні до суду з позовною заявою була звільнена від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного, ст.ст.182, 183, 198, 199, 200 Сімейного Кодексу України,

Outcome: partial