Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду міста Києва з зазначеною позовною заявою, в якій просить розірвати шлюб з [PERSON] зареєстрований 07.06.2002 року у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис №628, та стягнути з [PERSON] на свою користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] у розмірі 3200,00 гривень, що становить 800 грн. на одну дитину щомісячно, з моменту звернення до суду з позовом до досягнення ними повноліття, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що сумісне життя між ними не склалося, подружжя проживає окремо, шлюбні стосунки припинили, мають протилежні погляди на шлюб, сваряться з причини зловживанням з боку відповідача алкогольними напоями, внаслідок чого він припинив забезпечувати сім'ю, веде аморальний спосіб життя, тривалий час не проживає вдома, останнім часом не працює, залишив без належної уваги дітей, поклав обов'язок їх утримання на позивачку. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав в частині сплати аліментів, проти розірвання шлюбу заперечував, зазначивши в обґрунтування заперечень, що фактично не проживає разом з дружиною лише декілька місяців, оскільки вона разом зі своєю матір'ю не впускає його до них до дому, має намір продовжувати спілкуватись з дітьми, приймати участь в їх подальшому житті, не заперечує проти їх утримання, просить шлюб не розривати, оскільки вважає, що труднощі у відносинах між подружжям тимчасові, зазначає, що має почуття до дружини та бажання проживати разом з сім'єю, також має намір почати працювати. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Дослідивши пояснення осіб, які беруть участь у справі, письмові докази, суд встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Суд встановив, що 07.06.2002 року відділом реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON], актовий запис №628, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с. 7). Від спільного подружнього життя сторони мають дітей: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], позивач та відповідач є батьками дітей, що підтверджується копіями свідоцтв про народження (а.с. 8-11). Позивач зареєстрована та проживає разом з дітьми за адресою: [ADDRESS], власником особового рахунку квартири є мати позивача - [PERSON] (а.с. 17). Відповідач зареєстрований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13). Відповідно Акту від 04.03.2014 року, затвердженого начальником Житлово-комунальної контори №317 Комунального підприємства «Дирекція з управління та обслуговування житлового фонду» Деснянського району м. Києва, [PERSON] не проживає за адресою: [ADDRESS] його власних речей не виявлено (а.с. 18). Позивач працює вихователем в дошкільному навчальному закладі (ясла-садок) №459 Деснянського району м. Києва, має вищу педагогічну освіту, гарно характеризується за місцем роботи, користується авторитетом у працівників закладу, їх вихованців, батьків, має постійний дохід (а.с. 19-26). Позивач зазначає, що відповідач, який офіційно не працює, документального підтвердження заробітку не має, має змогу отримувати достатній дохід та спроможний сплачувати на своїх дітей утримання в розмірі 3200,00 грн., але не має бажання працювати та утримувати дітей належним чином, тому вона змушена працювати разом зі своєю матір'ю для їх утримання. Як вбачається з пояснень сторін, які не спростовані та знайшли підтвердження у судовому засіданні, відповідач зараз тимчасово не працює. Позивач пояснила, що сімейне життя подружжя не склалося, сторони мають протилежні погляди на шлюб, проживають окремо, припинили шлюбні відносини, ведення спільного господарства і поновлювати їх не має наміру, оскільки втратили почуття та повагу один до одного, сваряться з причини зловживанням з боку відповідача алкогольними напоями, внаслідок чого він припинив забезпечувати сім'ю, веде аморальний спосіб життя, тривалий час не проживає вдома, останнім часом не працює, позивачка утримує дітей разом зі своєю матір'ю, відповідач не утримує дітей матеріально, не піклується про їх здоров'я, навчання, виховання, фізичний та моральний розвиток. Відповідач пояснив, що не проживає разом з дружиною фактично лише декілька місяців, оскільки вона разом зі своєю матір'ю не впускає його до них до дому, але він має намір продовжувати спілкуватись з дітьми та дружиною, приймати участь в їх подальшому житті, не заперечує проти їх утримання, просить шлюб не розривати, оскільки вважає, що труднощі у відносинах між подружжям тимчасові, зазначив, що має почуття до дружини та бажання проживати разом з сім'єю, також має намір почати працювати. Згідно з вимогами ст. 112 СК України суд з'ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно із ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 184 СК України якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно ч. 1 ст. 182 СК України, суд, визначаючи розмір аліментів, враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищенаведене, суд приходить до висновку про те, що відповідач, як батько, зобов'язаний матеріально утримувати своїх дітей, та оскільки офіційно не працює, відповідно до положень ч. 1 ст. 184 СК України розмір аліментів необхідно визначити у твердій грошовій сумі. Суд, визначає розмір аліментів, беручи до уваги вищенаведені обставини справи, що мають істотне значення, у тому числі й матеріальне становище дітей. Закон встановлює мінімальний їх розмір, а саме п. 2 ст. 182 СК України зазначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 ЦПК України. Відповідно до ч. ч. 1, 4 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ґрунтуються на вимогах закону, обставини справи підтверджені певними засобами доказування, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. Разом тим, відповідачем суду не надано жодних належних та допустимих доказів в заперечення позовних вимог, не здобуто таких доказів і в ході судового засідання. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати пов'язані з розглядом справи підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved