Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, яку до початку розгляду справи уточнила, до територіальної громади м. Бердянська в особі Бердянської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, мотивуючі свої вимоги наступним. Позивачка є власницею гаражу, розташованого у дворі житлового будинку № 102 по вулиці Дюміна (Італійська) в м. Бердянську на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між нею та керівником ЖКК треста «Бердянськбуд» [PERSON] Вартість вказаного гаражу було визначно БТІ і відповідно до оціночного акту становила 706 карбованців. Право власності на гараж було оформлено на ЖКК трест «Бердянськбуд», яке на сьогоднішній день ліквідовано без правонаступництва. [PERSON] добросовісно заволоділа чужим нерухомим майном, з 1990 року продовжує відкрито та безперервно володіти нерухомим майном гаражем, здійснює його поточний та капітальний ремонт, вживає інші заходи щодо утримання майна в належному стані. На підставі ст. 344 ЦК України просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на вказаний гараж. Позивачка в судове засідання не зявилась, була повідомлена належним чином про дату, час та місце розгляду справи. Представник позивачки в судовому засіданні позовні вимоги підтримав з викладених в позові підстав та пояснив, що [PERSON] з 1990 року добросовісно, відкрито та безперервно користується зазначеним в позові гаражем, доглядає за ним, тому її позовні вимоги підлягають задоволенню. Представник відповідача просив вирішити справу відповідно до закону. Судом в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. Згідно з договором купівлі-продажу гаражу від 23 березня 1990 року, укладеним між начальником ЖКК треста «Бердянськбуд» [PERSON] та [PERSON], остання придбала гараж, розташований у дворі житлового будинку № 102 по вулиці Дюміна (Італійська) в м. Бердянську Запорізької області, за 706 карбованців. З цього періоду [PERSON] відкрито, безперервно, добросовісно володіє вказаним гаражем та користується ним, що підтвердили в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом пяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Перебіг строку набувальної давності починається від моменту виникнення володіння. При цьому п. 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено, що правила ст. 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, норми ст. 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року, а отже визнати право власності за набувальною давністю суд може не раніше 1 січня 2011 року. На підставі викладеного, чинним цивільним законодавством набувальна давність визначається як засіб закріплення майна за субєктами, що ним володіють, у випадках, коли вони не мають можливості через певні обставини підтвердити підстави виникнення прав, а також в інших ситуаціях. Право власності за набувальною давністю може бути набутим як на безхазяйні речі, так і на майно, яке належить за правом власності іншій особі. Згідно узагальнень Верховного Суду України та аналізу деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ для набуття права власності на майно за набувальною давністю згідно з правилами ст. 344 ЦК України, по-перше, необхідно, щоб заволодіння майном було добросовісним, тобто особа при заволодінні майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності. Разом з тим факт обізнаності особи про те, що вона є власником речі, не виключає добросовісності володіння за умови, що заволодіння майном не відбулося з порушенням норм права (викрадення, шахрайство). По-друге, таке володіння повинно бути відкритим, тобто очевидним для всіх інших осіб, при цьому володілець має ставитись до цього майна, як до власного) експлуатувати, вживати необхідних заходів для утримання майна в належному стані тощо. По-третє, володіння майном повинно бути безперервним протягом встановлених законом строків. Така сама позиція закріплена і у п. 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав». В судовому засіданні встановлені всі три умови, при яких можливо застосування ст. 344 ЦК України, а саме добросовісність заволодіння майном, відкритість володіння та безперервність цього володіння позивачкою [PERSON] Таким чином, суд, оцінивши всі докази в їх сукупності, вважає позовні вимоги законними і обґрунтованими. На підставі ст. 344 ЦК України,

Outcome: approved