Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить усунути їй перешкоди у здісненні права власності на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , шляхом позбавлення відповідача права користування зазначеним житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначає, що є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстрований її онук, [PERSON] , який з 2006 року не мешкає за адресою реєстрації, зобов`язання по оплаті житлових послуг не виконує, комунальні послуги не сплачує. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 20 вересня 2019 року провадження по справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Позивач в судове засідання не з`явилась, про час та місце проведення судового засідання повідомлялась належним чином, надала суду заяву про розгляд справи без її участі, в разі неявки відповідача не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з`явився, про час та місце проведення судового засідання повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Відповідно до ч.1 ст.280 ЦПК України суд ухвалює заочне рішення Будь-яких інших клопотань сторонами не надано. Суд дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, прийшов до висновку про повне задоволення позовних вимог виходячи з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину, [PERSON] належить житловий будинок за адресою: [ADDRESS] . Згідно з актом депутата Мереф`янської міської ради, [PERSON] зареєстрований за аресою: [ADDRESS] , але за зазначеною адресою не мешкає з 2006 року. Відповідно до інформації Мереф`янської міської ради від 02.09.2019 вих.№4263/1, за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Таким чином судом встановлено, що відповідач не проживають за адресою: [ADDRESS] , більше року, а саме з 2006 року, покинув спірне житло добровільно, поважність причин невикористання відповідачем свого права користування спірним житловим приміщенням судом не встановлено. Жодних беззаперечних, належних та допустимих доказів на підтвердження поважності причин відсутності відповідачів за вищевказаною адресою понад один рік, суду не надано. Докази, що підтверджують той факт, що позивач якимось чином перешкоджав відповідачу у користуванні спірним будинком в матеріалах справи також відсутні. Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., ратифікованою законом від 17.07.97 №475/97-ВР, зокрема ст.1 Першого протоколу до неї (1952 р.), передбачено право кожної фізичної чи юридичної особи безперешкодно користуватися своїм майном, не допускається позбавлення особи її власності інакше як в інтересах суспільства й на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права, визнано право держави на здійснення контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів. Цивільним кодексом України, а саме ст. 321 встановлено, що ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності або обмежений у його здійсненні. Згідно з положеннями ст. 317, 383, 391 ЦК України, ст. 150 ЖК України власник майна має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном, використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Відповідно до ст. 9, 156 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу. Верховний Суд України в Постанові від 16 листопада 2016 року у справі № 6-709 цс 16 зазначив, що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статті 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Враховуючи викладене, оскільки відповідач не проживає у вищевказаному будинку з 2006 року, у добровільному порядку з реєстрації не знімається, що ускладнює реалізацію прав позивача, крім того, в судове засідання [PERSON] не з`явився і жодних заперечень щодо позову суду не надав, то суд вважає за необхідне, задовольняючи позов, визнати відповідачатаким, що втратив право користування квартирою, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, а позивач була звільнена від сплати судового збору при поданні позову як інвалід першої групи, з відповідача на користь держави підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 гривень.

Outcome: approved