Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом. Мотивуючи свої вимоги наступним. 18.02.2006 р. нею було укладено шлюб з [PERSON]. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2013 р. шлюб розірвано. Від шлюбу позивач та відповідач мають дітей - доньку - [PERSON], [INFO] та сина - [PERSON], [INFO]. Діти проживають разом з матір»ю. 07.07.2017 року позивач уклала шлюб з [PERSON] . До моменту реєстрації шлюбу позивач та [PERSON] та дітьми тривалий час проживали разом та і дотепер проживають однією родиною. Чоловік позивача повністю замінив сину і доньці рідного батька, якого діти не бачили багато часу. [PERSON] виховує дітей, займається їх духовним розвитком, відвідує школу і батьківські збори. В той час як [PERSON] не бере жодної участі у житті як доньки так і сина, не піклується про їх здоров»я, не цікавиться їх інтересами. Фактично від самоусунувся від виконання батьківських обов»язків. Зважаючи на викладене позивач просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Провадження по справі відкрито 07.08.2018 р. та призначено підготовче засідання на 02.10.2018 р. Відповідачем [PERSON] направлено в адресу суду заяву з якої вбачається, що він підтримує позовні вимоги в повному обсязі і не заперечує щодо позбавлення батьківських прав . Також просить розглядати справу за його відсутності. В підготовчому засіданні, яке проводилось за участі позивача [PERSON] та представника третьої особи на виконання вимог ч. 2 ст. 197 ЦПК України здійснено дії необхідні для забезпечення правильного та своєчасного розгляду справи, вирішено клопотання учасників процесу. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені вимоги, просила задовольнити. Також просила покласти на неї судові витрати. Представник Органу опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації підтримав заявлені вимоги, оскільки перевіривши підстави заявлення позову, надані сторонами матеріали ШРДА було зроблено висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітніх дітей. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився. Направив в адресу суду заяву де зазначив, що не буде присутнім при розгляді справи. Звернув увагу суду на те, що підтримує позовні вимоги [PERSON] та розуміє наслідки прийняття рішення щодо позбавлення батьківських прав. Вислухавши пояснення та доводи позивача [PERSON], пояснення представника третьої особи, дослідивши надані докази суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, який було розірвано на підставі рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 05.12.2013 р. Від шлюбу сторони мають двох малолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], що підтверджується долученими до матеріалів справи копіями свідоцтв про народження. Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 19.09.2017 р. з відповідача [PERSON] стягнуто аліменти на утримання дітей в твердій грошовій у сумі 1 000 грн. 00 коп. на кожну дитину щомісячно. Як зазначив позивач у судовому засіданні рішення по стягненню аліментів не виконується відповідачем та наявна заборгованість у розмірі 35 096, 84 грн. Дані обставини перевірялись Органом опіки та піклування Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації і знайшли своє відображення у висновку № 109/05/40-10537, який долучено до матеріалів справи. Під час здійснення підготовчого провадження у справі, під час її розгляду по суті не було встановлено обставин, які свідчать про те, що відповідач [PERSON] виконує рішення суду щодо сплати аліментів, погасив заборгованість та утримує своїх неповнолітніх дітей. В судовому засіданні встановлено, що позивач 07.07.2017 р. уклала шлюб з [PERSON] та отримала прізвище чоловіка, про що свідчить свідоцтво про шлюб видане Печерським районним у місті Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у місті Києві. Як свідчать матеріали справи, умови проживання малолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] за адресою: [ADDRESS] дітям створено належні умови проживання. Свідок [PERSON] пояснив в судовому засіданні, що відповідач [PERSON] жодним чином не приймає участі у вихованні дітей, не цікавиться їх життям. Вихованням займається він разом із їх матір»ю - позивачем по справі. Як вбачається з наданого листа бесіди, проведеної фахівцями Служби у справах дітей ШРДА з [PERSON] та [PERSON] - вони проживають разом із матір»ю, вітчимом [PERSON] та маленьким братом [PERSON]. Мама та відчим займаються їх вихованням, навчанням та утриманням, організовують відпочинок та дозвілля. З рідним батьком понад трьох років не спілкуються і не бачаться, батько не цікавиться їх життям, здоров»ям та досягненнями, не вітає зі святами. Також, як свідчить лист бесіди з дітьми, вони вважають батьком [PERSON] і називають його татом, прислуховуються до його думки та порад. Своєю родиною вважають маму та «тата» [PERSON] та брата [PERSON]. Батька [PERSON] членом родини не вважають. З висновку психологічного обстеження дитини № 204 від 11.10.2018 р. наданого до ШРДА Міським центром дитини ССДС ВО КМР (КМДА) представнику третьої особи. і це зазначено у висновку ШРДА скерованого до суду, відомо, що у [PERSON] та [PERSON] несформований емоційний зв»язок з батьком, через його тривалу відсутність у житті дітей, тому позбавлення батьківських прав [PERSON], в даній ситуації, не матиме травматичного впливу на психічний розвиток дітей. У [PERSON] та [PERSON] надійна форма прив»заності до матері [PERSON] та вітчима [PERSON], який виконує батьківську функцію. Питання про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітніх дітей виносилось на комісію з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації. Як свідчить висновок Органу опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації. Комісія на своїх засіданнях 03.10.2018 р. (протокол № 20) та 14.11.2018 р. (протокол № 23) розглянула позовну заяву [PERSON] та дійшла до наступних висновків: громадянка [PERSON] належним чином виконує свої батьківські обов»язки - утримує та виховує дітей, піклується про стан їх здоров»я, навчання та дозвілля, в цьому їй допомагає теперішній чоловік [PERSON], якого діти вважають батьком. Громадянин [PERSON] самоусунувся від виховання дітей та нехтує батьківськими обов»язками - не виявляє турботи, не цікавиться їх особистим життям, не надає ні моральної, ні матеріальної підтримки, що протирічить Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12,15 Закону України «Про охорону дитинства». При цьому, як вбачається з зазначеного висновку, [PERSON] запрошувався на засідання комісії з питань захисту прав дитини при Шевченківській районній в місті Києві державній адміністрації для надання пояснень, проте в телефонному режимі повідомив, що відмовляється з»явитися та підтвердив направлення в адресу суду заяву, що не заперечує щодо позбавлення його батьківських прав. За положеннями ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Під час здійснення підготовчого провадження, розгляду справи по суті не було встановлено обставин, які б свідчили про належне виконання батьківських обов»язків [PERSON] по відношенню до своїх малолітніх сина та доньки. Приписами ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавленими батьківських прав, якщо вона, він, зокрема, ухиляються від виконання своїх обов»язків. Пленум Верховного Суду України в своїй постанові № 3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» в п. 16 роз'яснив, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не створюють умов отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінюватись, як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Частиною 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною 27 лютого 1991 р., дата набуття чинності для України 27 вересня 1991 р.) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За встановлених обставин, беручи до уваги положення чинного законодавства України, з огляду на викладене в позові, докази долучені до матеріалів справи, суд приходить до висновку, що [PERSON] самоусунувся від виховання дитини, а тому вважає за можливе задовольнити вимоги позивача Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України, проте бере до уваги прохання позивача покласти останні на неї. Виходячи з наведеного,

Outcome: approved