Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги наступним. 11.09.2006 р. між нею та Державним науково-виробничим підприємством «Центр «Будінвест» було укладено договір інвестування будівництва квартири у житловому будинку [ADDRESS] за № 33/Г. Предметом зазначеного договору була участь у фінансуванні будівництва квартири [ADDRESS] , з метою отримання вказаної квартири в новобудованому будинку після здачі його в експлуатацію. Відповідно до умов договору запланований термін закінчення будівництва об`єкту інвестування - 4-й квартал 2007 року. За п. 3.2. договору сума договору станом на 11.09.2006 р. становить 858 500,00 грн. Надалі, 25.03.2008 р. між тим ж самими сторонами було укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 33/Г, за умовами якої сторони дійшли згоди про те, що з урахуванням корегування площі квартири [ADDRESS] проектна площа квартири становить 202 кв.м. та дійшли згоди щодо здійснення позивачем доплати у розмірі 161 600,00 грн. до 27.03.2008 р. подальшому, а саме 02.02.2010 р. між позивачем та відповідачем було укладено додаткову угоду № 3 про зміну сторони забудовника. Зі змісту зазначеної додаткової угоди вбачається, що у зв`язку із передачею ДНВП «Центр «Будінвест» функцій замовника (забудовника) житлового будинку та Блоку соціально-побутового призначення з підземним паркінгом по [ADDRESS] до відповідача на підставі договору № 1/10-08 від 01.10.2008 р. «На передачу функцій замовника (забудовника)», ДНВП «Центр «Будінвест» втрачає усі права та обов`язки замовника (забудовника) будівництва житлового будинку та Блоку соціально-побутового призначення з підземним паркінгом по [ADDRESS] , а відповідач набуває усі права та обов`язки замовника (забудовника) будівництва житлового будинку та Блоку соціально - побутового призначення з підземним паркінгом по [ADDRESS] . Також між позивачем та відповідачем було укладено договір інвестування будівництва машиномісця [ADDRESS], що знаходиться у паркінгу за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на відмітці +3,00 м. Плановий строк введення паркінгу в експлуатацію - 4-й квартал 2007 р. , сума договору - 75 750,00 грн. З урахуванням того, що позивач є власником майнових прав, виконала сі умови договору - сплатила грошові кошти у обумовленому сторонами розмірах, а відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за договором [PERSON] вимушена звернутися до суду та просити на підставі вимог 177,190,331,526,530 ЦК України, Закону України «Про інвестиційну діяльність» визнати за [PERSON] майнові права на отримання у власність: квартири [ADDRESS] ; машиномісця [ADDRESS], що знаходиться на відмітці+3,00 м. у паркінгу житлового будинку [ADDRESS] . 02.02.2019 р. суддею Шевченківського районного суду м. Києва відкрито провадження у даній справі, вирішено питання про її розгляд за правилам загального позовного провадження. Від представника Державного інвестиційно-будівельного госпрозрозрахункового підприємства «Інвестбуд - 3000» надійшов відзив на позовну заяву, де зазначено наступне. Відповідач вважає викладені у позовній заяві вимоги необґрунтованими, такими, що суперечать вимогам чинного законодавства України і не підлягають задоволенню. [PERSON] стверджує, що відповідач ухиляється від виконання обов`язків за договором, не вводить будинок в експлуатацію, не визнає належних позивачу майнових прав на об`єкти інвестування. За змістом договорів, позивач отримав лише право набуття права власності , а не саме право власності на нерухоме майно. Таким чином, позивач набув право у майбутньому у передбачений законом спосіб після введення будинку в експлуатацію отримати право власності на об`єкти інвестування. Відповідні висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 02.12.2015 р. у справі № 6-17 1732 цс15. Позивачу достеменно відомо, що житловий будинок [ADDRESS] у незаконний спосіб було переоформлено на іншу особу, що підтверджується вироком суду . Зазначена обставина, поміж іншими,не дала відповідачу можливості виконати свої договірні зобовязання. Невиконання відповідачем своїх зобов`язань за договорами, який за своєю суттю є договорами про інвестиційну діяльність, не є підставою для визнання за позивачем майнових прав, які ніким не оспорюються. За таких обставин, представник відповідача вважає, що позов задоволенню н підлягає. В судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, просив задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову, з огляду, в тому числі і на те, що права позивача не заперечуються підприємством. Вислухавши пояснення та доводи учасників процесу, дослідивши надані докази та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що 11.09.2006 р. між [PERSON] після реєстрації шлюбу 26.11.2010 р . « [PERSON] ) [PERSON] (інвестор) та Державним науково-виробничим підприємством «Центр «Будінвест»(забудовник) було укладено договір № 33/Г інвестування будівництва квартири [ADDRESS] . За умовами зазначеного договору інвестор за рахунок наявних у нього коштів має намір взяти участь в інвестуванні будівництва квартир, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , з метою отримання у власність квартири в новозбудованому будинку після здачі будинку в експлуатацію, при цьому забудовник зобов`язується збудувати об`єкт інвестування на умовах і в порядку визначеному у п. п. 1.2., 1.3 договору, надати інвестору відповідно до Розпорядження КМДА № 1820 від 31.08.2001 р. документи, в тому числі Акт прийому - передачі квартири, які необхідні для оформлення права власності на квартиру. Відповідно до п. 3.2. станом на 11.09.2006 р. сума цього договору складає 858 500,00 грн. Запланований термін здачі будинку в експлуатацію сторони визначили - 4-й квартал 2007 року. В подальшому, а саме 25.03.2008 р. між позивачем та ДНВП «Центр «Будінвест» було укладено додаткову угоду № 1 до інвестиційного договору № 33/Г інвестування будівництва квартири в житловому будинку [ADDRESS] від 11.09.2006 р. відповідно до умов якої сторони у зв`язку із коригуванням площі квартири [ADDRESS] погодили за проектну площу прийняти 202 кв. м. , також прийшли до згоди щодо виплати інвестором до 27.03.2008 р. суми у розмірі 162 600,00 грн. за збільшення площі квартири на 32 кв. м. 26.07.2007 р. між позивачем та ДНВП Центр «Будінвест» було укладено договір [ADDRESS] інвестування будівництва машиномісця, що знаходиться у паркінгу за адресою: [ADDRESS] та знаходиться на відмітці +3,00м. За умовами зазначеного договору його ціна - 75 750,00 грн. (п. 3.1. договору інвестування будівництва машиномісця). Плановий строк введення в експлуатацію - 4-й квартал 2007р. 02.02.2010 р. між позивачем та Державного інвестиційно-будівельного госпрозрозрахункового підприємства «Інвестбуд - 3000» було укладено додаткову угоду № 2 про заміну сторони забудовника у договорі № 33/Г від 11.09.2006 р. за умовами якої у зв`язку із передачею ДНВП «Центр «Будінвест» функцій замовника (забудовника) житлового будинку та Блоку соціально-побутового призначення з підземним паркінгом по [ADDRESS] до відповідача на підставі договору № 1/10-08 від 01.10.2008 перейшли права та обов`зки замовника (забудовника). Дані обставини не оспорювались у судовому засіданні представниками сторін. За умовами договору № 1/10-08 від 01.10.2008 р. «На передачу функцій замовника» та додаткової угоди № 1 від 02.02.2010 р., відповідач взяв на себе зобов`язання перед інвестором завершити будівництво житлового будинку та Блоку соціально-побутового призначення з підземним паркінгом по вул.. Гоголівській, 45 у м. Києві, ввести будинок та Блок СПП з підземним паркінгом в експлуатацію та виконати за ДНВП «Центр «Будінвест» усі інші зобов`язання перед інвестором, зокрема, і надати інвестору відповідно до розпорядження КМДА № 1820 від 31.08.2001 р. документи, в тому числі Акт прийому - передачі квартири, які необхідні для оформлення інвестором права власності на квартиру. Як свідчать надані [PERSON] докази, а саме копії квитанції, і дана обставина визнається представником відповідача, грошові кошти на виконання умов договорів інвестування в обумовленому сторонами розмірі , були сплачені позивачем протягом 2007-2008 років - у строки визначені угодами. Представник позивача зазначає, що забудовник не виконав умови договорів інвестування, не закінчив будівництво об`єктів у визначені строки та не здав житловий будинок та Блок СПП по [ADDRESS] , а тому права [PERSON] підлягають захисту шляхом, визначеним у позові. В свою чергу представником відповідача зазначається, що Підприємство жодним чином не заперечує прав [PERSON] , проте не виконання зобов`язань за договором не може бути підставою для визнання за позивачем майнових прав, оскільки вони ніким не оспорюються. Відповідно до статті 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю та визнаються речовими правами. Майнові права на нерухомість - об`єкт будівництва (інвестування) не вважаються речовими правами на чуже майно, оскільки об`єктом цих прав не є «чуже майно», а також не вважаються правом власності, оскільки об`єкт будівництва (інвестування) не існує на момент встановлення іпотеки, а тому не може існувати й право власності на нього. Майнове право, що є предметом договору купівлі-продажу, - це обумовлене право набуття в майбутньому прав власності на нерухоме майно (право під відкладальною умовою), яке виникає тоді, коли виконані певні, але не всі правові передумови, що є необхідними й достатніми для набуття речового права. Майновими визнаються будь-які права, пов`язані з майном, відмінні від права власності, у тому числі права, які є складовою частиною права власності (права володіння, розпорядження, користування), а також інші специфічні права та право вимоги. Майнове право, яке можна визначити як право очікування, є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому. Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах цивільного законодавства. Стаття 331 ЦК України встановила загальне правило, відповідно до якого право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації прав на нерухоме майно після завершення будівництва та прийняття його в експлуатацію. За правилами статті 392 ЦК України позов про визнання права власності може бути пред`явлено, по-перше, якщо особа є власником майна, але її право оспорюється або не визнається іншою особою; по-друге, якщо особа втратила документ, який засвідчує його право власності. Отже, ураховуючи, що відповідно до статті 328 ЦК України набуття права власності - це певний юридичний механізм, з яким закон пов`язує виникнення в особи суб`єктивного права власності на певні об`єкти, суд при застосуванні цієї норми повинен встановити, з яких саме передбачених законом підстав, у який передбачений законом спосіб позивач набув право власності на спірний об`єкт та чи підлягає це право захисту в порядку, визначеному статтею 392 ЦК України. Таку правову позицію 02.12.2015 р. висловив Верховний Суд України у справі № 6-1732цс15. За приписами ч.ч 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. При цьому за положеннями ч. 5 ст. 12 ЦПК України суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків. В свою чергу за положеннями ч.ч. 1,2 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Разом з тим ч. 1 ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Зобов`язанням, відповідно до положень ст. 509 ЦК України, є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. За приписами ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. Як свідчать умови договорів, і це не заперечується представником [PERSON] , обов`язок передати за актом об`єкти інвестування для оформлення права власності за останнім виникне після введення будинку та Блоку СПП в експлуатацію. При цьому у договорах його сторони встановили орієнтовні строки завершення будівництва. Разом з тим, як зазначив представник відповідача, Державне інвестиційно-будівельнео госпрозрозрахункове підприємство «Інвестбуд - 3000» , не заперечується право [PERSON] на набуття у власність інвестованих об`єктів - квартири [ADDRESS] та машиномісця № [ADDRESS] , що знаходиться на відмітці +3.00 м. у паркінгу житлового будинку [ADDRESS] . За приписами ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. З огляду на вищенаведене, беручи до уваги висновки Верховного Суду України, положення чинного законодавства України, суд приходить до висновку, що спосіб захисту обраний позивачем не може бути застосований до правовідносин сторін, оскільки [PERSON] набула можливість у встановленому законом порядку після введення будинку в експлуатацію отримати право власності на об`єкти інвестування. За таких обставин, суд не знаходить підстав для задоволення вимог [PERSON] . Розподіляючи судові витрати суд керується приписами ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed