Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» про стягнення нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2017 року в сумі 21115 грн. 11 коп. Свої вимоги обґрунтувала тим, що з 14 липня 2016 року по 11 липня 2017 року працювала прибиральником службових приміщень виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З березня 2017 року роботодавець припинив виплачувати їй заробітну плату, хоча продовжував її нараховувати. Станом на 11 липня 2017 року розмір нарахованої, але не виплаченої їй заробітної плати за період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2017 року склав 26390,41 грн., за вирахуванням обовязкових платежів із заробітної плати до виплати належить сума у розмірі 21115,11 грн. Добровільно сплатити заборгованість по заробітній платі боржник відмовляється, для підтвердження розміру заборгованості просила витребувати у відповідача додаткові докази. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про дату, час і місце його проведення повідомлялась належним чином, надала клопотання про розгляд справи за її відсутності. Представник відповідача ПАТ «Укрзалізниця» в судове засідання не зявився, про дату, час і місце його проведення відповідач повідомлявся належним чином, надав клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач надав відзив на позов, в якому зазначив, що позов [PERSON] не визнає з наступних підстав. За період з 1 по 15 березня 2017 року [PERSON] була нарахована заробітна плата у сумі 1269,97 грн., яку вона 24.07.2017 року отримала у касі м. Лиман. З 16.03.2017 року нарахування заробітної плати було припинено. З 20 березня 2017 р. встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції на підставі наказу ПАТ «Українська залізниця» філії «Донецька залізниця» № 384 від 15.03.2017 р. та наказу Дирекції №236/ДНД від 17.03.2017 р. у зв'язку з відсутністю організаційних та технічних умов для здійснення господарської діяльності, викликаних перекриттям усіх залізничних колій, що ведуть до лінії розмежування з непідконтрольної українській владі територією. З 16 березня 2017р. до Дирекції не надходили документи від підприємства або [PERSON] для нарахування заробітної плати, а саме: табель обліку робочого часу з відмітками про фактично відпрацьований час (п.8 наказу «Про встановлення простою») та інші. Тобто на підконтрольній Україні території відсутня, а не втрачена будь-яка первинна документація (графіки роботи або табель обліку робочого часу, копії або оригінали внутрішніх наказів, розпоряджень та інше) для нарахування заробітної плати за період з 16 березня 2017 року. Станом на 19.03.2018 р. первинні документи для нарахування заробітної плати на [PERSON] відсутні. На підставі Рішення Ради національної безпеки оборони України від 15.03.2017 року «Про невідкладні додаткові заходи із протидії гібридним загрозам національній безпеці України», введеного в дію Указом Президента України від 15.03.2017 року №62/2017, було припинено переміщення вантажу через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення. Наслідком вищевказаного рішення є відсутність зв'язку з виробничими підрозділами структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ «Укрзалізниця», а також передачі з непідконтрольної території первинних документів. Також відповідач зазначив, що позивачем до позовної заяви додана довідка від 17.07.2017 року, яка підписана головним інженером [PERSON] та головним бухгалтером [PERSON] Проте вказаний документ є недостовірним доказом, оскільки підписана та видана позивачу не уповноваженими на це особами і є не дійсною. На підставі наведеного відповідач просив відмовити позивачу в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Зясувавши обставини справи, дослідивши докази, подані на їх підтвердження, суд дійшов до висновку про можливість часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] має зареєстроване місце проживання за адресою: [INFO] будинок[ADDRESS]. 02 квітня 2012 року позивач була прийнята в Дебальцевське-пасажирське локомотивне депо прибиральником виробничих приміщень в дільницю з ремонту паливної та автоматної апаратури за переведенням з вагонного депо Дебальцеве - пасажирське ДП «Донецька залізниця» за згодою між керівниками підприємств. На підставі наказу № 178/ОС від 21 серпня 2012 року позивача переведено прибиральником виробничих приміщень, зайнятих прибиранням туалетів в дільницю з ремонту паливної та автоматної апаратури. 05 червня 2013 року переведена прибиральником службових приміщень, зайнятих прибиранням туалетів в будинок відпочинку локомотивних бригад. 01 січня 2014 року посада «Прибиральник службових приміщень, зайнятий прибиранням туалетів» перейменована на «Прибиральник службових приміщень. На підставі Закону України від 23.02.2012 № 4442-VI, постанови Кабінету Міністрів України від 25.06.2014 № 200 «Державне підприємство «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у регіональну філію «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця». З 14 липня 2016 року на підставі наказу від 11.07.2016 р. № 2/ОС «Локомативне депо Дебальцеве пасажирське державного підприємства «Донецька залізниця» реорганізовано шляхом злиття у виробничий підрозділ «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії Донецька залізниця» згідно з наказом ПАТ «Укрзалізниця» від 15.04.2016 р. № 303. 11 липня 2017 року на підставі наказу від 11.07.2017 року № 3004/ДН-ОС позивач була звільнена за власним бажанням у звязку з виходом на пенсію за віком за ст. 38 КЗпП України. Вказані обставини підтверджується копією трудової книжки, долученої до матеріалів справи. На підтвердження розміру нарахованої, але не виплаченої заробітної плати за період з березня 2017 року по липень 2017 року позивачем надана довідка. Оскільки відповідач вказує на те, що підприємство взагалі не нараховувало заробітну плату позивачу з 16.03.2017 року, а подана позивачем довідка не містить ідентифікуючих ознак підприємства, що її видало, суд дійшов до висновку про те, що на підставі вказаного доказу не можливо встановити дійсні обставини справи, а отже вказаний документ є не достовірним доказом відповідно до ч. 1 ст. 79 ЦПК України. Ухвалою Костянтинівського міськрайонного суду Донецької області від 23.02.2018 року витребувано у публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» довідку про розмір нарахованої, але не виплаченої заробітної плати [PERSON], [INFO], РНОКПП [NUMBER], яка працювала на посаді прибиральника службових приміщень виробничого підрозділу «Дебальцевське пасажирське локомотивне депо» структурного підрозділу «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» публічного акціонерного товариства «Українська залізниця» за період з 01 березня 2017 року по 11 липня 2017 року. Відповідач вимоги ухвали виконав частково, пояснивши, що у зв'язку з відсутністю первинної документації на підконтрольній Україні території не має можливості надати наступні документи: довідку про нарахування заробітної плати з 16 березня 2017 р.; довідку про середній заробіток позивача (денний та місячний); довідку про графік роботи за період березень-липень 2017 р. Разом з тим, відповідач надав довідку про заробітну плату позивача за період з 1 січня 2017 року по 15 березня 2017 р., з якої вбачається, що структурним підрозділом «Донецька дирекція залізничних перевезень» регіональної філії «Донецька залізниця» ПАТ Укрзалізниця» позивачу [PERSON] було нараховано за січень 2017 року 3682,15 грн., за лютий 2017 р. 3406,96 грн. Крім того, за період з 1 по 15 березня 2017 р. було нараховано 1597,09 грн., з яких 1269,97 грн. сума з урахуванням утриманих податків та обовязкових зборів виплачено позивачу 24.07.2017 р. через касу в м. Лиман. Виплата вказаних грошових коштів не оспорювалась позивачем, та крім того підтверджується копією розписки позивача про отримання 1269,97 грн. 24.07.2017 р. Статтею 43 Конституції України гарантовано право кожного на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. З наданих відповідачем довідки та відзиву вбачається, що з 20 березня 2017 р. встановлено простій для всіх працівників виробничих підрозділів дирекції. Відповідно до ч. 1 ст. 113 КЗпП України час простою не з вини працівника оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). В пункті 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 24.12.1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» судам розяснено, що необхідно враховувати, що норми і гарантії оплати праці, визначені законодавством для працівників підприємств, установ, організацій усіх форм власності, є мінімальними державними гарантіями і тому при договірному регулюванні вони не можуть бути погіршені. Йдеться як про мінімальний розмір заробітної плати, так і про норми оплати праці, зокрема за час простою. Відповідно до ч. 1 ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Статтею 116 КЗпП України встановлено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. Відповідно до статті 110 КЗпП України при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: а) загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; б) розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; в) сума заробітної плати, що належить до виплати. Вказана норма права кореспондується із ч. 1 ст. 30 ЗУ «Про оплату праці», а другою частиною цієї статті встановлено обовязок роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 49 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівникові на його вимогу довідку про його роботу на даному підприємстві, в установі, організації із зазначенням спеціальності, кваліфікації, посади, часу роботи і розміру заробітної плати. Припинення переміщення вантажів через лінію зіткнення у межах Донецької та Луганської області шляхами залізничного та автомобільного сполучення, як обставина, на яку посилається відповідач для обґрунтування причин не нарахування заробітної плати позивачу, не спростовує можливість підтримання звязку із структурним підрозділом підприємства для передання відомостей про виконану роботу працівників. Разом з тим, відповідачем не спростовано відсутність позивача на робочому місці протягом періоду з 16.03.2017 року по 11 липня 2017 року день звільнення у відповідні робочі дні. З наведеного випливає, що позивач має право на отримання заробітної плати у спірний період, в тому числі за час простою на підприємстві не з його вини. Відповідно до абз. 5 п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 р. № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обовязком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обовязкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення. Оскільки відповідачем не надані відомості щодо розміру тарифної ставки (окладу) позивача,

Outcome: partial