Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в якій просить змінити спосіб стягнення аліментів, що стягуються з [PERSON] , [INFO] , визначених рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 05.04.2013 року на користь [PERSON] , [INFO] , на утримання сина [PERSON] , [INFO] , з 400 грн. щомісяця до повноліття дитини на 1/4 частину частку від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що з відповідачем по справі вона перебувала в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року розірваний. В шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2009 р. Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області №626/550/13-ц від 05.04.2013 року з відповідача по справі [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року і до повноліття дитини. Відповідно до ст.7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років на час розгляду справи в суді становить 2395 грн. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що складає 1197,50 грн. на дитину, тому просить врахувати, що обидва батьки мають забезпечити дитині прожитковий мінімум. З часу призначення до сплати аліментів змінились обставини, що істотно впливають на визначення розміру та способу стягнення аліментів, якими є потреби сина, який навчається та відповідно збільшились його потреби, а також її матеріальне та сімейне становище. Вказані обставини в сукупності впливають на звернення до суду з позовною заявою про зміну призначення до сплати аліментів з 400 грн. на дитину щомісяця на 1/4 частину з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення сином повноліття, що буде відповідати його інтересам. Позивач в судове засідання не з`явився, від нього до суду надійшла письмова заява, відповідно до якої він підтримує свій позов та просить розгляд справи проводити за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує. Так, як відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судового засідання був повідомлений у встановленому порядку, від нього до суду не надходило заяви про розгляд справи за його відсутності, не подавав відзив, згідно ст.280 ЦПК України, суд вважає необхідним ухвалити заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів, так як позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Перевіривши письмові докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню виходячи з наступного. Матеріалами справи встановлено, що позивачка з відповідачем по справі перебувала в зареєстрованому шлюбі, який за рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 20.06.2014 року розірваний. В шлюбі у них народився син, [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 03 грудня 2009 р. Згідно рішення Красноградського районного суду Харківської області №626/550/13-ц від 05.04.2013 року з відповідача по справі [PERSON] на її користь стягуються аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 400 грн. щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року і до повноліття дитини. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття Частинами першою - третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з позовом саме про зміну способу стягнення аліментів з [PERSON] на її користь на утримання дитини з твердої грошової суми на ј частку від доходу (заробітку) відповідача, а не зміну розміру стягнення аліментів. Отже, таке право одержувача аліментів передбачено ч.3 ст.181 СК України в редакції Закону №2037-V-ІІІ від 17 травня 2017 року. В даному випадку не потрібно вдався до аналізу підстав передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, так як з таким позовом позивач не зверталась. Тому доводити позивачу обставини, передбачені ст.192 СК України, а саме зміну матеріального становища відповідача, не потрібно, так як це не відповідає вимогам чинного законодавства щодо зміни способу аліментів. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Крім того п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - одна чверть заробітку (доходу) платника аліментів. У сукупності наведеного, судом визнається необхідним та достатнім зміну способу стягнення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача, в межах заявлених позивачем позовних вимог, тобто в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття. Таким чином звернення до суду позивачем з позовом про зміну способу стягнення аліментів є її правом і не залежить від зміни матеріального становища відповідача. Відповідно до ст.141 ЦПК України стягнення з відповідача підлягають судові витрати. На підставі викладеного та

Outcome: approved