Jurisdiction: civil
Date: 2020-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позов обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] . У квартирі зареєстрований її колишній чоловік [PERSON] , який не проживає за місцем реєстрації з грудня 2005 року. Відповідач не несе витрати по утриманню житла, тому позивач просить суд визнати його таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Позивач в судове засідання не з`явилась, у позовній заяві просила суд про розгляд справи у її відсутності, та не заперечила проти заочного розгляду справи. Відповідач в судові засідання не з`являвся, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Про причини неявки суд не повідомив, жодних заяв від нього не надходило. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення. Дослідивши письмові матеріали справи, судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу порушення права користування нерухомим майном внаслідок чого власник житла позивається про його відновлення, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Власником квартири (кімнати) [ADDRESS] є позивач [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 23 грудня 2010 року за реєстровим № 2599, посвідченого приватним нотаріусом Воробчук Т.О. (а.с. 5). У даній квартирі зареєстрований [PERSON] , що судом встановлено із копії будинкової книги та адресної довідки, витребуваної судом в порядку ч. 6 ст. 187 ЦПК України (а.с. 6-9, 29). Позивач вказує, що реєстрація у квартирі відповідача перешкоджає здійсненню нею прав власника на вільне користування і розпоряджання майном. Враховуючи, що квартира [ADDRESS] належить позивачу на праві приватної власності, до спірних правовідносин підлягає застосуванню ст. 391 та ст. 405 ЦК України. Згідно із ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За змістом ч. 1 ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Факт непроживання відповідача у належній позивачу квартирі підтверджується заявою № 01-20/3083 від 30 грудня 2019 року громадян [PERSON] та [PERSON] , посвідченої паспортистом КП «Дирекція замовника» (а.с. 15). Отже, відповідач не проживає у квартирі [ADDRESS] , не несе витрати по утриманню житла, а тому його слід визнати таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. Відповідач в судові засідання не з`являвся, відзиву та доказів на спростування вимог позивача суду не надав. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов слід задовольнити. На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved