Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів, мотивуючи свою позовну заяву тим, що подружнє життя з відповідачем не склалось з причин відсутності взаєморозуміння та різних життєвих цінностей та поглядів на життя, не сумісності характерів. На даний час вони разом не проживають і шлюбних відносин не підтримують. Примирення між ними бути не може і збереження сімї неможливе. Строк для примирення не потрібен. Від шлюбу мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], яка проживає разом з нею і перебуває на її утриманні. Відповідач не надає грошових коштів на утримання дитини. Просила суд розірвати шлюб, та стягувати аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн. з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка уточнила позовні вимоги, просила суд розірвати шлюб, та стягувати аліментів з відповідача на її користь на утримання дитини в розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2015 року до її повноліття. Відповідач в судовому засіданні проти розірвання шлюбу та стягнення на користь відповідачки аліментів в розмірі 1/4 частки його заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 17 листопада 2015 року до її повноліття. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні, сторони 19 листопада 2011 року зареєстрували шлюб в відділі державної реєстрації актів цивільного стану по Придніпровському району м. Черкаси Черкаського міського управління юстиції, актовий запис - № 450, що вбачається з свідоцтва про шлюб. Дошлюбне прізвище позивачки Левченко. Відповідно до ч.1 ст. 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Суд вважає, що надання сторонам строку для примирення не дасть позитивних результатів, шлюб між сторонами носить формальний характер, разом сторони не проживають та сімейних відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечить інтересам сторін, моральним засадам суспільства, що мають істотне значення, а тому шлюб між сторонами необхідно розірвати. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про її народження. В судовому засіданні встановлено, що дитина проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Пунктом 17 постанови ПВСУ № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину, той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, а відповідно до ч.2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку Статтею 141 СК України визначено рівність прав та обовязків батьків щодо дитини не залежно від того, чи перебувають вони у шлюбі. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини. Відповідно пунктів 2, 3 ст. 150 СК України, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Отже, відповідач зобовязаний утримувати свою дитину до досягнення нею повноліття, а тому у відповідності до ст.ст. 180, 182 СК України, з відповідача необхідно стягувати аліменти на користь позивачки на утримання дитини до досягнення нею повноліття в розмірі 1/4 частки його заробітку щомісяця, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня предявлення позову і до досягнення дитиною повноліття, оскільки з судової практики що склалася по такій категорії справ вбачається, що саме такий розмір аліментів стягується на утримання однієї дитини. На підставі наведеного, ст.ст. 110, 112 180, 181, 184 СК України.

Outcome: partial