Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом, який обґрунтовує тим, що згідно з рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року вона є власницею комплексу, інкубаторної станції (реєстраційний № [NUMBER] ), що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв.м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв.м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В, В» площею 448,2 кв.м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв.м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв.м;\~аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв.м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв.м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж». На зазначене майно звернуто стягнення в ході виконання судових рішень щодо боржника [PERSON] , накладено арешт та включено до акту опису від 28 лютого 2012 року, у зв`язку з чим вона просить це майно виключити з акту опису та звільнити з-під арешту. Відповідач [PERSON] у відзиві на позов визнав позовні вимоги. Представник відповідача Путивльського районного відділу державної виконавчої служби Зенова О.В., у відзиві на позов та представник третьої особи ПАТ АБ «Укргазбанк» - Лазорько О.А., у поясненні просять у задоволенні позову відмовити. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з вересня 1994 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Зарічного районного суду м.Сум від 4 грудня 2007 року у справі №2-2974/2007 (т.1 а.с.223). Під час розгляду подання державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Зарічному районі м.Сум про визначення частки у майні, у 2007 році [PERSON] стверджувала, що фактичні шлюбні відносини з [PERSON] припинені у 2006 році (т.1 а.с.222). Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 6 червня 2013 року встановлено, що відповідно до договорів купівлі-продажу від 27 жовтня 2011 року, договору про зміну договору купівлі-продажу від 28 жовтня 2011 року [PERSON] придбав комплекс інкубаторну станцію по [ADDRESS] та [ADDRESS] птахогосподарства [ADDRESS] , які є предметом іпотеки відповідно до договорів іпотеки №№ 086-ЗНМ та 087-ЗНМ від 28 жовтня 2011 року, укладених на забезпечення виконання [PERSON] умов кредитного договору №043-К, укладеного 28 жовтня 2011 року між ним та ПАТ АБ «Украгазбанк». При цьому, як убачається з описової частини рішення, [PERSON] стверджувала, що на момент розгляду її позову про поділ спільного майна подружжя, тобто станом на 2013 рік, перебувала у шлюбі з [PERSON] . Зазначеним рішенням суду за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину комплексу інкубаторної станції по [ADDRESS] та на 1/2 частину комплексу птахогосподарства по [ADDRESS] . Рішенням Путивльського районного суду Сумської області від 30 вересня 2015 року [PERSON] виділено в натурі на праві приватної власності комплекс інкубаторної станції (реєстраційний № 6882079), що розташований за адресою: [ADDRESS] , у складі: адміністративної будівлі літ. «А-I» площею 86,4 кв.м; складу з цегли літ. «Б» площею 143,2 кв.м; цеху, яйцесклад з цегли літ. «Е, В, В» площею 448,2 кв.м; гаражу з цегли літ. «Д» площею 139 кв.м; дизельної з цегли літ. «Г» площею 72,8 кв.м;\~аналізаторної з цегли літ. «В» площею 14,6 кв.м; вбиральні з цегли, літ. «У» площею 1,2 кв.м, огорожі № 1-5; водопроводу літ. «Ж», без сплати грошової компенсації за різницю у вартості майна. Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції від 23 листопада 2011 року у зведеному виконавчому провадженні ЄДРВП №31985035 накладено арешт на майно боржника [PERSON] , в тому числі і на комплекс інкубаторної станції (м [ADDRESS] , [ADDRESS] ), а 28 лютого 2012 року у присутності боржника складено акт опису й арешту майна (т.1 а.с.15, 12-14). Як убачається з ухвали Вищого адміністративного суду України від 4 листопада 2014 року у справі за позовом ПАТ АБ «Украгазбанк» до Відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції, третя особа [PERSON] , про зобов?язання вчинити дії, позивачу відмовлено у задоволенні вимог про зняття арешту з комплексу інкубаторної станції по [ADDRESS] та комплексу птахогосподарства по [ADDRESS] у зв?язку з тим, що виконавчі листи по стягненню заборгованості з [PERSON] на користь ВАТ «Сумигаз» видані судом 21 вересня 2009 року, а договори іпотеки щодо зазначеного нерухомого майна укладені 28 жовтня 2011 року (т.1 а.с.74-76). Статтею 41 Конституції України\~передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Згідно ст. 1 Першого Протоколу\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року №6 (в редакції від 30 червня 1978 року №5) надані роз`яснення, що вимоги особи, які ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у постанові №5 від 3 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», роз`яснив, що у порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Нормами частин 1 та 2\~ст.321 ЦК України\~регламентовано, що право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні, а особа може бути обмежена в здійсненні права власності лише у випадках та в порядку, встановленому законом. Право власності особи набувається на підставах, що не заборонені законом зокрема із правочинів (ч.1\~ст.328 ЦК України). Згідно зі ст.391 ЦК України, власник майна може вимагати скасування заборон в здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до рішення Конституційного Суду України від 1 грудня 2004 року під поняттям «охоронювані законом інтереси», що вживається в законах України, слід розуміти як прагнення до користування матеріальним та/або нематеріальним благом, так і зумовлений загальним змістом, об`єктивний і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать\~Конституції\~Законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності. Згідно зі\~ст.124 Конституції України\~судові рішення ухвалюються судами іменем України та є обов`язковими до виконання на всій території України. Статтею 5 Закону України «Про виконавче провадження»\~встановлено, що примусове виконання рішень в України покладається на Державну виконавчу службу. Відповідно до статей\~6,\~11 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії; здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів фізичних та юридичних осіб. Статтею 13 Закону України «Про виконавче провадження»\~передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Частиною першою статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Згідно з ч.1 ст.48 Закону України «Про виконавче провадження» звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.56 Закону України «Про виконавче провадження»\~арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника. Копія постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті, та органам, що ведуть Державний реєстр обтяжень рухомого майна. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом. Про проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту державний виконавець складає акт опису та арешту майна боржника. Під час проведення опису та арешту майна боржника державний виконавець має право оголосити заборону розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмежити права користування майном, здійснити опечатування або вилучити його у боржника та передати на зберігання іншим особам, про що зазначається в акті опису та арешту. Вид, обсяг і строк обмеження встановлюються державним виконавцем у кожному конкретному випадку з урахуванням властивостей майна, його значення для власника чи володільця, необхідності використання та інших обставин. (ч.ч.4,5 ст.57\~Закону № 606- XIV). Згідно з ч.1 ст.589\~ЦК України в разі невиконання зобов`язання, забезпеченого заставою, заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави. Відповідно до ч.ч.1,2\~ст.590 ЦК України\~звернення стягнення на предмет застави здійснюється за рішенням суду, якщо інше не встановлено договором або законом. Заставодержатель набуває право звернення стягнення на предмет застави в разі, коли зобов`язання не буде виконано у встановлений строк (термін), якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 27 Закону України «Про заставу»\~визначено, що застава зберігає силу, якщо за однією з підстав, зазначених в законі, майно або майнові права, що складають предмет застави, переходять у власність іншої особи. Відповідно до ч.3\~ст.9 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень», якщо інше не встановлено законом, зареєстроване обтяження зберігає силу для нового власника (покупця) рухомого майна, що є предметом обтяження, за винятком таких випадків: 1)обтяжувач надав згоду на відчуження рухомого майна боржником без збереження обтяження; 2)відчуження належного боржнику на праві власності рухомого майна здійснюється в ході проведення господарської діяльності, предметом якої є систематичні операції з купівлі-продажу або інші способи відчуження цього виду рухомого майна. За правилами\~ст.57 Закону України «Про виконавче провадження»\~(в редакції на момент винесення постанови про накладення арешту), арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Відповідно до ч.ч.1,2,3\~ст.59 Закону України «Про виконавче провадження»\~(чинна редакція) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. Таким чином, на спірне майно накладено арешт Постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби Путивльського районного управління юстиції від 23 листопада 2011 року у зведеному виконавчому провадженні, у тому числі і щодо виконання наказів господарського суду про стягнення з [PERSON] на користь АБ «Укргазбанк» заборгованості за кредитним договором №043-К від 28 жовтня 2011 року. З 28 жовтня 2011 року це майно є предметом іпотеки. Суд вважає переконливими доводи представника відповідача Зенової [PERSON] , та представника третьої особи [PERSON] В.Г. про те, що спірне майно у 2013 році було визнано спільною власністю подружжя внаслідок приховування сторонами факту розірвання шлюбу між ними рішенням Зарічного районного суду м.Сум від 4 грудня 2007 року, тому це майно не може бути виключено з акту опису, оскільки набуто [PERSON] уже після набрання законної сили рішенням суду про розірвання шлюбу між ним та [PERSON] . Посилання представника позивача на те, що розірвання шлюбу не зареєстровано в органах РАЦС, у зв?язку з чим вона вважає, що шлюб на момент придбання спірного майна не був припинений, на переконання суду, є безпідставними, оскільки відповідно до ст.114 СК як у редакції 2007 року, так і в редакції 2011 року, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання рішенням суду про розірвання шлюбу законної сили, тобто відсутність реєстрації припинення шлюбу в органах РАЦС не є підставою вважати, що шлюб не припинено. Ані представник позивача [PERSON] , ані представник відповідача [PERSON] не пояснили суду, з яких причин сторони як під час розгляду позову [PERSON] про визнання за нею права власності на частину нерухомого майна, набутого [PERSON] 28 жовтня 2011 року, так і на час розгляду її позову про виділ їй в натурі спірного комплексу інкубаторної станції, не повідомили суду про наявність рішення Зарічного районного суду м.Сум від 4 грудня 2007 року про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . З огляду на викладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed