Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради, по якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку житлового будинку з господарськими будівлями [ADDRESS], яка належала [PERSON] на підставі договору дарування № 613 від 02.03.1970 р., посвідченим нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], за набувальною давністю. Визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0868 га. для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибну ділянку) під [ADDRESS], що належала на праві спільної часткової власності їй та [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю, виданого 13.12.1995 р. та зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 1265. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що за договором дарування № 613 від 02.03.1970 р., посвідченого нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON], її батько [PERSON], подарував їй та її рідному брату, [PERSON], житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS]. В цьому будинку вона прожила усе життя, з моменту народження і по теперішній час. 20.09.1966 р. її брат, [PERSON], виписався з будинку та виїхав на роботу в Сахалінську область Російської федерації, але час від часу навідував її та батьків, вони постійно підтримували зв'язок. Згодом [PERSON] отримав постійне місце проживання та громадянство Російської федерації та після смерті батька [INFO] р. до м. Кіровограда не разу не приїжджав, зв'язок між ними обірвався. [PERSON] будь-яких розпоряджень щодо своєї 1/2 частини будинку іншим чином, ніж фактична передача їй у володіння та користування не робив і з 1997 р. ця частка будинку перебувала в її володінні та управлінні. За відсутності брата його частка будинку була на повному її та її родини утриманні і фактично вона здійснювала правомочності власника цілого будинку. Крім цього, нею була здійснена приватизація земельної ділянки, призначеної для обслуговування будинку (присадибної ділянки), загальною площею 0,0868 га. на праві спільної часткової власності, відповідно до часток у праві власності на будинок, про що 13.12.1995 р. був виданий Державний акт на право приватної власності на землю, зареєстрований за № 1265. Проте у зв»язку з тривалою відсутністю брата та виникненням необхідності переоформлення на неї фактично переданої їй у власність частини будинку та земельної ділянки, з 2007 р. вона почала його розшукувати та дізналась, що він помер. В зв»язку з цим вона почала здійснювати дії для оформлення спадщини на нерухоме майно. З відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінськ вона отримала офіційно інформацію про смерть брата, який помер [INFO] р. в м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російської Федерації. У 2008 р. вона зверталась до 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори, де їй повідомили про неможливість оформлення спадщини з огляду на зміни у законодавстві - нотаріус не встановлює обставин прийняття спадщини за правилами ЦК УРСР, а також з відсутності заведеної спадкової справи після смерті [PERSON]., отже це питання потрібно вирішувати у судовому порядку. І з цього часу вона не отримувала інформацію щодо наявності спадкоємців мого брата Російській федерації і будь-які особи прав на будинок і земельну ділянку та вимог про витребування у неї відповідної частини спільної власності, що належала до дня смерті її брату, не заявляли. Нею правомірно отримано у володіння 1/2 частина будинку, що належала на праві спільної власності їй і [PERSON] згідно договору дарування № 613 від 02.03.1970 р., вона добросовісно володіє цим майном у відсутність власника та інших осіб, які б мали право на будинок, з [INFO] р. (смерті останнього з батьків) - протягом майже 15 років, у т.ч. з 01.01.2001 р. - протягом понад 12 років за правилами ст. 344 ЦК України про набувальну давність. З огляду на викладене, вона правомірно володіє цілим домоволодінням понад 10 років і продовжує відкрито, безперервно та добросовісно володіти ним, що є свідченням правомірного набуття нею права власності на частку будинку брата за набувальною давністю. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Посилається на обставини викладені в позовній заяві. Представник відповідача [PERSON] власності та приватизації комунального майна Кіровоградської міської ради в судове засідання не з»явився. Надав заяву про розгляд справи без участі та заперечення згідно яких зазначив, що позивач стверджує, що її рідний брат - співвласник домоволодіння за [ADDRESS] [PERSON] помер [INFO] року в м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російської Федерації. Це підтверджується листом відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінськ Сахалінської області Російської Федерації від 06.06.2008 року № 28. Та з [INFO] року вона відкрито, безперервно та добросовісно володіє домоволодінням за [ADDRESS], у тому числі ? частиною, що належало на праві власності померлому [PERSON]. Позивачем не доведено, що вона саме з [INFO] року добросовісно заволоділа ? частиною будинку на законних підставах. Ці умови відповідають лише випадки, коли володілець не знав і не міг знати про те, що володіє чужим житлом, не знав про обставини, у зв»язку з якими виникло володіння чужим майном і які не залишили сумніву в правомірності набуття майна. Навпаки, позивач добровільно, за власним волевиявленням прийняла у дарунок ? будинку у 1970 році. Та просили відмовити у задоволені позовних вимог ( а.с.37-41). Суд, в межах наданих доказів, заслухавши пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступних міркувань. Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ст.ст. 10, 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше як за заявою осіб, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів, тобто кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до положень ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що згідно договору дарування від 02.03.1970 року посвідченого нотаріусом 2-ї Кіровоградської державної нотаріальної контори [PERSON] за реєстром № 613 [PERSON] подарував, а [PERSON] та [PERSON] прийняли у дар будинок загальною площею 38,59 кв.м. та надвірні будівлі, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с.6-7). Згідно довідки ОКП «КООБТІ» від 27.02.2008 року №25117, [PERSON] має зареєстроване право власності на ? ч. (приватна спільна часткова) будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.03.1970 року, № 613. [PERSON] має зареєстроване право власності на ? ч. (приватна спільна часткова) будинку [ADDRESS] на підставі договору дарування від 02.03.1970 року, № 613 (а.с. 11). Згідно державного акту на право приватної власності на землю за № 1265 від 13.12.1995 р. виданого [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Кіровоградської міської ради народних депутатів № 911 від 27.10.1993 р. їй надана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0868 гектарів в межах згідно з планом на праві спільної часткової (1/2) власності. Земельна ділянка розташована на території [ADDRESS]. Землю передано для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) (а.с.15). З листа з відділу ЗАГС м. Южно-Сахалінська вбачається, що в відділі ЗАГС м. Южно-Сахалінська управління ЗАГС Сахалінської області є актовий запис № 1901 від 19.11.2002 року про смерть [PERSON], [INFO], померлого [INFO] р. в м. Южно-Сахалінське (а.с.14). Як вбачається з відповіді Кіровоградської міської державної нотаріальної контори № 2 від 31.08.2015 р. за № 1433/01-09 з заявами про прийняття або відмову від прийняття спадщини після смерті [PERSON], померлого [INFO] року до Кіровоградської міської держнотконтори № 2 спадкоємці не зверталися. Свідоцтва про право на спадщину не видавались. Відповідно до статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п'яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Якщо особа заволоділа майном на підставі договору з його власником, який після закінчення строку договору не пред'явив вимоги про його повернення, вона набуває право власності за набувальною давністю на нерухоме майно через п'ятнадцять, а на рухоме майно - через п'ять років з часу спливу позовної давності. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду. Тобто, виходячи зі змісту вищевказаної норми закону, особами, що мають право на придбання права власності на майно за набувальною давністю, мають бути незаконними добросовісними володільцями цього майна протягом установленого законом строку. Володілець є добросовісним, якщо він не знав і не міг знати про те, що ця річ належить іншій особі. Отже, умовами набуття права власності за набувальною давністю є добросовісне заволодіння чужим майном та володіння чужим майном протягом певного строку. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред'явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третя статті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 ЦК). Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється Земельним кодексом України зокрема статтею 119. Згідно статті 119 Земельного кодексу України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади. Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. 01 січня 2001 року набрав чинності ЦК України, ч. 2 Прикінцевих та перехідних положень якого визначає, що з 1 січня 2004 року втратив чинність цивільний кодекс Української РСР (1540-06 ) від 18 липня 1963 року, із змінами, внесеними до нього, а частина 8 визначає, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Пункт 11 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 звертає увагу, що право власності за набувальною давністю може бути набуто на майно, яке належить на праві власності іншій особі (а не особі, яка заявляє про давність володіння), а також на безхазяйну річ. Отже, встановлення власника майна або безхазяйності речі є однією з обставин, що має юридичне значення, і підлягає доведенню під час ухвалення рішення суду (стаття 214 ЦПК). У п. 6 інформаційного листа Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28.01.2013 року № 24-150/0/4-13 «Про практику застосування судами законодавства під час розгляду цивільних справ про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що при вирішенні спорів, пов'язаних з правом власності в силу набувальної давності, судам слід враховувати наступне: - право власності на нерухоме майно можна набувати за набувальною давністю лише після 01 січня 2011 року; - задоволення судом вимог про визнання за володільцем права власності на нерухоме майно на підставі статті 334 ЦК можливе лише за наявності необхідних умов: добросовісності заволодіння, відкритості, безперервності, безтитульності володіння; - за набувальною давністю може бути набуто право власності на нерухоме майно, яке не має власника, або власник якого невідомий, або власник відмовився від права власності на належне йому нерухоме майно та майно, що придбане добросовісним набувачем і у витребуванні якого його власнику було відмовлено; - відлік строку набувальної давності починається з моменту заволодіння нерухомим майном; у випадку коли володілець заволодів майном на підставі певною договору з його власником, строк набувальної власності обчислюється з моменту спливу строку позовної давності: - у разі втрати майна володільцем не зі своєї волі (усунення володільця від володіння нерухомим майном), неповернення майна у володіння та незвернення з позовом про витребування такого майна протягом року строк набувальної давності переривається: у разі повернення нерухомого майна у володіння чи пред'явлення позову про його витребування строк набувальної давності не переривається, а період, протягом якого володілець не з власної волі був позбавлений володіння, зараховується до строку набувальної давності. Позивач добровільно за власним волевиявленням прийняла у дарунок ? частину будинку у 1970 році, а отже була добре обізнана про те, що володіє чужим майном, право власності на частину спірного будинку у неї не виникло, в зв»язку з цим відсутні правові підстави для визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно за набувальною давністю. Крім того, позивачем не надано доказів про відсутність інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття спадщини на ? частку спірного домоволодіння. Судові витрати вважати по фактично понесеним стороною позивача.

Outcome: dismissed