Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила стягнути з останнього на її користь 97575 грн., що є частиною вартості спільного майна подружжя. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач з відповідачем у період часу з 2011р. по березень 2016р. перебувала у зареєстровані шлюбі. Під час спільного проживання у шлюбі за спільні кошти ними було придбано автомобіль Mitsubichi Outlander, державний номерний знак [NUMBER], вартістю 13 000 доларів США. У подальшому позивачу стало відомо, що відповідач з власної ініціативи продав вказаний автомобіль, однак сплатити їй половину коштів від продажу автомобіля відмовився, що й стало підставою звернення до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Зазначила, що дійсно її колишній чоловік придбав автомобіль за 13 000 доларів США, з яких 55 00 доларів США - це його особисті кошти від проданого автомобіля, який був придбаний відповідачем до шлюбу, а також 7500 доларів США, що були спільною сумісною власністю подружжя. Оскільки відповідач не бажає віддавати їй половину коштів від продажу зазначеного автомобіля, тому вона змушена була звернутись до суду з позовом. Відповідач у судовому засіданні проти позову заперечив. Зазначив, що автомобіль Mitsubichi Outlander, державний номерний знак [NUMBER] було придбано за 149 000 грн. Основну суму коштів у придбання цього автомобіля, а саме 5500 доларів США, ним було сплачено за рахунок раніше проданого автомобіля Ланос, який був його особистою приватною власністю. Зазначив, що після продажу автомобіля віддав колишній дружині 75 000 грн. Просив у задоволенні позову відмовити. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що сторони по справі у період з 04 червня 2011р. по 18 березня 2016р. перебували у зареєстровано шлюбі, що підтверджується рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 18 березня 2016р., яке набрало законної сили. Сторонами по справі підтверджено той факт, що до шлюбу, відповідачем було придбано за власні кошти автомобіль Део Ланос, державний номерний знак [NUMBER], який у подальшому було продано за 5500 доларів США. 02 лютого 2016р. між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким останній придбав автомобіль Mitsubichi Outland, 2008 року випуску за 149 000 грн., у зв'язку з чим було проведено реєстрацію транспортного засобу за ним. У судовому засіданні встановлено, та підтверджено сторонами, що на придбання вказаного автомобіля [PERSON] були витрачені кошти у розмірі 55 00 доларів США, отримані ним від продажу попереднього автомобіля. 06 березня 2016р. [PERSON] продав автомобіль Mitsubichi Outland, 2008р., за 149 000 грн., що підтверджується копією договору купівлі-продажу транспортного засобу за №4833. При цьому як зазначає позивач по справі, після продажу автомобіля, відповідач не сплатив їй половину вартості майна. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Згідно ст. 10 ЦПК України обставини цивільних справ встановлюються судом за принципом змагальності. Суд же, зберігаючи об'єктивність і неупередженість, лише створює необхідні умови для всебічного і повного дослідження обставин справи. При дослідженні і оцінці доказів, встановленні обставин справи і ухваленні рішення суд незалежний від висновків органів влади, експертиз або окремих осіб. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексу. Згідно ч.3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя. У той же час, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 Сімейного кодексу України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007р. за №11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 Сімейного кодексу України ч. 3 ст. 368 ЦК України) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Частинами першою та другою ст. 70 Сімейного кодексу України встановлено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що дійсно під час шлюбу з позивачем, відповідач придбав транспортний засіб Mitsubichi Outland, 2008р., за 149 000 грн., що підтверджується копією письмового договору купівлі-продажу транспортного засобу від 02 лютого 2016р. Доводи позивача про те, що вказаний транспортний засіб було придбано за 13 000 доларів США, суд не приймає до уваги, оскільки у судовому засіданні доводи позивача належними та допустимими доказами не підтверджені. Крім того, було встановлено, що позивач під час укладення договору купівлі-продажу транспортного засобу присутня не була, а ті посилання, що відповідач взяв з дому на придбання автомобіля 13 000 доларів США також не підтверджені належними та допустимими доказами, а тому суд їх вважає голослівним, та не приймає до уваги. Крім того, як вбачається зі змісту позову, пояснень позивача та відповідача наданих у судовому засіданні, транспортний засіб Mitsubichi Outland, 2008р. було придбано у тому числі за кошти, які були отримані відповідачем від продажу належного йому на праві особистої власності транспортного засобу Део Ланос, тобто 5500 доларів США. Згідно ч.1 ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому суд вважає, що сума коштів у розмірі 5500 доларів США, яка була витрачена відповідачем на придбання спірного транспортного засобу доказуванню не підлягає. Ч.1 ст. 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. На це ж вказує ч.2 ст. 370 Цивільного кодексу України. Відповідно до ч.7 ст. 57 Сімейного кодексу України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розмірі у внеску, є його особистою приватною власністю. Враховуючи вищевикладені обставини, суд приходить до висновку, що грошові кошти, які були вкладені відповідачем у придбання автомобілю Mitsubichi Outland, 2008р., у розмірі 5500 доларів США, є його особистою приватною власністю, а решта коштів у сумі 9033,93 грн. - були спільними коштами подружжя. Судом встановлено, що станом на час придбання вищевказаного автомобіля, грошові кошти у розмірі 5500 доларів США були еквівалентні 139966,07 (1 долар США =25,44837700 грн., курс НБУ). З матеріалів справи вбачається, 06 березня 2016р. відповідач по справі укладав договір купівлі-продажу транспортного засобу, за яким відчужив автомобіль Mitsubichi Outland, 2008р. за 149 000грн. При цьому суд не приймає до уваги доводи відповідача про те, що половину коштів від продажу зазначеного автомобіля він сплатив позивачу, оскільки належними та допустимими докази вони не підтверджені. Покази свідка [PERSON] надані ним у судовому засіданні суд не приймає до уваги, оскільки останньому ні чого не відомо щодо розрахунку відповідача з позивачем за проданий автомобіль. Згідно із роз'ясненнями пункту 30 Постанови Пленуму ВСУ за №11 від 21 грудня 2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи те, що сума спільних коштів сторін за які було придбано транспортний засіб становить 9033,97 грн., та при відчуженні відповідачем автомобіля - вартість спільного майна подружжя становила також 9033,97 грн., тому виходячи з положень ст. 70 Сімейного кодексу України, саме ця сума грошових коштів підлягає поділу між сторонами. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, та на її користь слід стягнути 4516,99 грн.

Outcome: partial