Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа : Гаражно-будівельний авто кооператив «Сокіл» про розподіл спільного майна подружжя вказуючи, що 29.05.1989 року вона уклала шлюб з відповідачем. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05.05.2014 року шлюб між ними було розірвано. Згідно довідки №2488 від 08.05.2014 р., виданої КП «Соснівська СУБ» [PERSON] був зареєстрований в квартирі [ADDRESS]. Згідно рішення Соснівського районного суду м. Черкаси [PERSON] визнаний таким, що втратив право на проживання. Протягом останніх років [PERSON], будучи головою правління садового товариства «Лісова Поляна» с. Хвилівка-Сорочин Золотоніського району Черкаської області, проживав на території товариства, а саме в будинку який належить матері позивача. Під час перебування у шлюбі за спільні кошти було придбано : автомобіль Опель Астра Класік д/н [NUMBER], 2007 р.в., вартість 150000 грн.; авто гараж в кооперативі «Сокіл» вартістю 40000 грн.; два бойлера-нагрівачі, один за 1500 грн., другий - близько двох тисяч гривень; пральна машина «Самсунг» вартістю 3000 грн.; станцію для подачі води в будинку вартістю 1500 грн.; телевізор та телевізійна антена, які були придбані також під час шлюбу за 1500 грн. На даний час автомобіль та гараж знаходиться в користуванні відповідача. Все інше майно відповідач вивіз, з приводу чого позивач зверталась до Золотоніського МВ в Черкаській області. Просить визнати придбане за час шлюбу майно спільним майном подружжя та провести його розподіл в рівних долях, а при неможливості реального розподілу, призначити грошову компенсацію. Судові витрати та витрати на юридичну допомогу покласти на відповідача. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, а саме відносно машини Опель Астра Класік, д.н. [NUMBER], 2007 р.в., яку він продав за 60000 грн., гараж, який було продано ним за 15000 грн. та пральну машину на суму 3000 грн. В іншій частині позовних вимог просив відмовити. Представник Гаражно-будівельного автокооперативу «Сокіл» в судове засідання не з»явився, на попередніх засіданнях пояснив, що в вирішенні даного спору покладається на думку суду. Заслухавши сторони, думку адвокатів, свідка, дослідивши матеріали справи суд приходить до наступного. Судом встановлено, що 29.05.1989 року між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб Відділом РАЦС Черкаського міськвиконкому. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкас від 05.05.2014 року шлюб між сторонами було розірвано. Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 17.09.2014 року [PERSON] було визнано таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Ухвалою від 05.03.2015 року дане заочне рішення скасовано та призначено до розгляду. Рішенням від 28.05.2015 року позов [PERSON] залишено без задоволення. За період шлюбу сторони на спільні кошти придбали автомобіль Опель Астра Класік, д.н. [NUMBER], 2007 р.в. та гараж в Гаражно-будівельному авто кооперативу «Сокіл». Як зазначив в судовому засіданні відповідач, ним було продано дане майно [PERSON] на загальну суму 75000 грн., з яких 60000 грн. - вартість автомобіля та 15000 грн- вартість гаражу в гаражно-будівельному авто кооперативу «Сокіл», про що свідчить договір від 14.10.2014 р.. Свідок [PERSON] в судовому засіданні підтвердила факт придбання нею автомобіля марки Опель Астра Класік, 2007 р.н. за 60000 грн. та гаражу за 15000 грн. Відповідно до заяви [PERSON] від 14.10.2014 року, його було виключено з членів Гаражно-будівельного авто кооперативу «Сокіл», а [PERSON] відповідно до її заяви від 14.10.2014 року прийнято. Відповідно до наданої реєстраційної картки транспортного засобу, станом на 16.03.2015 року, власником автомобіля Опель Астра класік, 2007 року є [PERSON], який придбав авто відповідно до довідки-рахунку № САТ889078 від 25.12.2014 року. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року № 11, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ч. 3 ст. 368 ЦК) відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК України, можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно ст. 60 ч. 1 CK України, майно, набуте, подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Передбачено ст.69 ч.1 СК України, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Законодавцем визначено, що право на поділ майна, яке перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Стаття 70 СК України, встановлює, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України, передбачено, що майно, що є об'єктом права спільної сумісної власністю подружжя ділиться між ними в натурі. Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року N 11, сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов'язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися обставинами, що мають істотне значення», якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшень, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім'ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об'єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Поділу підлягає усе майно, що є у спільній сумісній власності подружжя. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до ст. 368 ч. 3 Цивільного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст. 372 ч. 2 Цивільного кодексу України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За клопотанням позивачки судом була призначена судова-товарознавча експертиза для визначення ринкової вартості автомобіля та гаражу. Справу було повернуто до суду в зв»язку з несплатою коштів за експертизу. Таким чином, доводи позивача про те, що вартість автомобіля Опель Астра Класік, д.н. [NUMBER], 2007 р.в. становить 150000 грн., суд вважає безпідставними, оскільки в матеріалах справи мається рахунок-фактура №214127-S00469/1 від 08.07.2009 року, в якій вказано вартість автомобіля в розмірі 107940,00 грн. та довідки-рахунку № САТ889078 від 25.12.2014 року, в якій вказано вартість автомобіля 50000 грн. Інших доказів стосовно вартості майна, а саме автомобіля та гаражу позивачем до суду не надано. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги позивача в частині визнання спільним майном подружжя та поділ в рівних частках автомобіля та гаражу підлягають до задоволення. Постільки предметом спору по даній справі є автомобіль та гараж, які є неподільною річчю та являється спільним майном подружжя, один з подружжя вправі ставити питання стосовно грошової компенсації. Як встановлено в судовому засіданні, на час розгляду справи, автомобіль Опель Астра Класік є власністю [PERSON]. Власником гаражу є [PERSON]. Позивач позовних вимог стосовно визнання договору купівлі-продажу автомобіля та гаражу не заявляла. Тому суд вважає стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] половину вартості частки спільного майна подружжя, а саме 30000 гривень половини вартості автомобіля та 7500 гривень - половини вартості гаражу. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Позивач просила визнати спільним майном подружжя два бойлера-нагрівачі, один за 1500 грн., другий - близько двох тисяч гривень; пральна машина «Самсунг» вартістю 3000 грн.; станцію для подачі води в будинку вартістю 1500 грн.; телевізор та телевізійна антена за 1500 грн., яких на даний час не має в наявності та відсутні будь-які підтверджуючі документи стосовно даного майна. [PERSON] звернулась до Золотоніського МРВ УМВ України в Черкаській області з заявою про самовільний вивіз даних речей [PERSON], але на даний час відповіді щодо даного факту не має. Як пояснив сам відповідач, дані речі знаходяться у позивача. При таких обставинах , суд вважає, що вимоги позивачки в цій частині не підлягають до задоволення. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Враховуючи те, що позовні вимоги були задоволені частково, суду вважає, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] понесені судові витрати в розмірі 375 грн. та 400 грн. за надання адвокатських послуг. На підставі викладеного та

Outcome: partial