Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що є власником квартири [ADDRESS] відповідно до договору купівлі-продажу від 21 січня 2021 року. На час укладення договору купівлі-продажу у квартирі зареєстровані власник [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Відповідно до п. 8 договору купівлі-продажу представник продавця [PERSON] зобов`язалась довести до відома [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що зобов`язані знятися з реєстрації місця проживання у строк до 01.02.2021 року. Про те в супереч умовам договору, відповідачі з реєстраційного обліку у квартирі, яка належить позивачу на праві приватної власності не знялись, фактично у ній не проживають. Позивачка вимушена самостійно сплачувати квартплату та комунальні послуги не тільки за себе, але й за відповідачів, що ставить її в скрутне матеріальне становище та заважає їй отримати житлові соціальні пільги, у зв`язку з чим вимушена звернутись до суду за захистом своїх порушених прав. Позивач у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просила задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує (а.с. 20). Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини неявки, суд не повідомили, хоча були належним чином сповіщені про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційній сторінці веб-порталу судової влади України (а.с. 31). Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши позовну заяву, дослідивши та проаналізувавши письмові матеріали справи, встановив наступне. [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 21.01.2021 року (а.с. 7-8) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності (а.с. 9). Відповідно до п. 8 зазначеного договору представник продавця повідомляє, що станом на 21.01.2021 року у відчужуваній квартирі зареєстровані продавець [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Сторони домовились, що представник продавця зобов`язується довести до відома [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що вони зобов`язані знятись з реєстрації місця проживання у строк до 01.02.2021 року, у разі не виконання цієї умови, покупець має право на звернення до суду з приводу примусового зняття з реєстрації місця проживання (а.с. 7 зворотна сторона). [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] зареєстровані у вищевказаній квартирі, що підтверджується копією довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 09.02.2021 року № 209, виданої ЖКГ КП «Жилбудсервіс» (а.с. 10), проте фактично у квартирі не мешкають з серпня 2016 року, що підтверджується актом про не проживання від 09.02.2021 року (а.с. 11). З пояснень позивача вбачається, що у добровільному порядку відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не знімаються з реєстрації за вказаною адресою, внаслідок чого позивач позбавлена можливості в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном, в тому числі можливістю оформити субсидію. Згідно з ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним. Відповідно до ст. 317 ЦК України, власнику належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна, а відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб Отже, із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у неї та членів її сім`ї. Відповідно до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню. На підставі викладеного та

Outcome: approved