Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON]Ф, [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Позовні вимоги позивач обгрунтовує тим, що вона є власником житлового будинку №4 по вул.40р Перемоги в с.Підріжжя Ковельського району, що стверджується свідоцтвом про право власності від 12.03.2004 року. Позивач вказує, що за даною адресою вона проживає із своїм чоловіком [PERSON]Я, і за цією ж адресою зареєстровані відповідачі по справі [PERSON] (їх син) та [PERSON] (їх внук), однак з 2013 року вони не проживають за місцем реєстрації, а виїхали до Російської Федерації на постійне місце проживання, і з того часу будь-який звязок із ними втратився. Також позивач вказує, що у звязку із скрутним матеріальним становищем вона не може уже кілька років оформити субсидію, оскільки відповідачі зареєстровані у її будинку, хоча там і не проживають з 2013 року. Позивач вважає, що [PERSON] та [PERSON] втратили право користування житловим приміщенням в якому лише зареєстровані, оскільки в ньому не проживають із 2013 року. У добровільному порядку відповідачі не мають можливості знятись з реєстрації, а тому позивач змушений звернутись до суду та просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення Укрпошти про вручення поштового відправлення судової повістки. Про причини неявки суд не повідомила, клопотання про відкладення розгляду справи не подала. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні заявлені [PERSON] позовні вимоги підтримав повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не зявились, про причини неявки суду не повідомили, клопотання про відкладення розгляду справи не подали, відповідно до ч.5 ст.74 ЦПК України вважаються належним чином повідомленими про час та місце судового розгляду справи, із урахуванням чого судовий розгляд справи було ухвалено проводити у відсутності відповідачів. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, покази свідків, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, а згідно ст.61 ЦПК України, обставини, визнані обома сторонами, доказуванню не підлягають. Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців, а відповідно до ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З свідоцтва про право власності на обєкти нерухомого майна від 12.03.2004 року убачається, що житловий будинок №4 по вул.40 Років Перемоги в с.Підріжжя Ковельського району належить на праві приватної власності [PERSON] на підставі рішення виконкому Підрізької сільської ради №2 від 22.12.2003 року (а.с.6). Із записів будинкової книги убачається, що за адресою Ковельський район с.Підріжжя вул.40 років Перемоги, 4, крім позивача [PERSON] та її чоловіка [PERSON]Я, зареєстровані з 29.09.2004 року відповідач [PERSON] та з 26.10.2005 року відповідач [PERSON] (а.с.9-12). Даний факт підтверджується і довідкою №1596 від 27.07.2017 року виданою Велицькою сільською радою (а.с.5). Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов від 13.07.2017 року складеного комісією виконавчого комітету Велицької сільської ради, [PERSON], 1940 р.н, пенсіонерка проживає у власному будинку в с.Підріжжя разом із чоловіком [PERSON]Я, 1940 р.н, який також є пенсіонером. Крім того, в будинку [PERSON] зареєстровані [PERSON]Ф, 1980 р.н, та [PERSON]О, 1985 р.н, які по місцю реєстрації не проживають з 2013 року (а.с.7). Наведені та досліджені судом вище перелічені докази є належними та допустимими і доказів, які б їх спростовували, сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, суду не надано. Крім того, у судовому засіданні свідок [PERSON], який є рідним сином позивачки, підтвердив, що з 2013 року його брат [PERSON] та племінник [PERSON] разом виїхали до Російської Федерації на постійне місце проживання, однак де саме вони на даний час мешкають їм невідомо, засоби звязку із ними відсутні. Даний факт у судовому засіданні підтвердив і свідок [PERSON], який є племінником позивачці, та пояснив, що проживає в м.Ковелі, однак у с.Підріжжя є хата його батьків куди він приїздить та заразом ходить провідувати тітку та знає, що з 2013 року [PERSON] та [PERSON] виїхали до Російської Федерації де і мешкають по даний час. У суду немає підстав ставити під сумнів показання свідків і доказів, які б спростовували показання свідків суду не надано. Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що заявлений [PERSON]Ф позов про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням у звязку з відсутністю відповідачів понад шість місяців у вище згаданому помешканні, де вони зареєстровані, підлягає до задоволення. Судовий збір відповідно до вимог ст.88 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів на користь держави, оскільки позивач згідно ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору як інвалід ІІ групи (посвідчення №113493 від 13.02.2001 року). На підставі викладеного та

Outcome: approved