Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бахчисарайського районного суду АР Крим з позовом до Бахчисарайської державної нотаріальної контори (БДНК) про визнання незаконною постанови від 04.04.2012р. №785/02.31 про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON], яка померла [INFO], зобов'язання прийняти у якості правовстановлюючого документа договір купівлі-продажу від 27.02.1998р., укладений на Кримській універсальній біржі, у якості документа, що підтверджує право власності спадкодавця [PERSON] на будинок [ADDRESS] для отримання свідоцтва про право на спадщину [PERSON] після смерті [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS] та зобов'язання видати свідоцтво про право на спадщину після смерті [PERSON] на домоволодіння [ADDRESS]. У судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали та просили суд задовольнити останні. Відповідач до судового засідання явку свого представника не забезпечив. Про причини неявки суд не повідомив. Про день та час судового засідання був повідомлений належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням. Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши в їх сукупності надані суду докази, встановив наступне. [INFO] померла [PERSON] (мати позивачки) (а.с.5), яка за життя склала заповіт, згідно з яким заповіла доньці - [PERSON] все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б не складалось, а взагалі все те, що буде їй належати на день смерті та на що за законом вона матиме право (а.с.6). [PERSON] подано заяву про прийняття спадщини, що було підтверджено державним нотаріусом Корольовою О.В. у наданій суду відповіді. 03.04.2012р. [PERSON] звернулась до державного нотаріуса БДНК з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] Постановою державного нотаріуса Корольовою В.О. від 04.04.2012р. №785/02.31 відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (а.с.7-9). При цьому державний нотаріус послалась на те, що документом, що підтверджує право власності спадкодавця на житловий будинок є договір купівлі-продажу, укладений на товарній біржі. Всупереч вимогам ст.ст.241, 242, 227 ЦК України (в редакції 1963 року, що діяла на час укладення вказаного договору) останній не був нотаріально посвідчений. Крім того, нотаріусом було вказано на те, що усупереч вимогам чинного на час укладання вказаного договору законодавства були також порушені положення закону України «Про нотаріат», зокрема щодо порядку перевірки відсутності заборон відчуження або арешту майна та місця посвідчення угоди (відчужуване майно знаходиться у с.Верхоріччя Бахчисарайського району, а правочин складений в м.Сімферополі). Згідно зі ст.12 Закону України «Про власність» (чинного на час складання договору купівлі-продажу) громадянин набував право власності на майно, зокрема отримане внаслідок укладення угод, що не заборонені законом. Відповідно до ч.1 ст.45 ЦК УРСР (в редакції 1963 року, чинній на час укладення договору на товарній біржі) недодержання форми угоди, якої вимагає закон, тягне за собою недійсність угоди лише в разі, якщо такий наслідок прямо зазначено в законі. Стаття 47 ЦК УРСР (1963 року) в свою чергу передбачала, що нотаріальне посвідчення угод обов'язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими частиною другою статті 48 цього Кодексу. Недійсною є та угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або майнові права неповнолітніх дітей (ч.1 ст.48 ЦК УРСР 1963р.). Статтею 227 ЦК УРСР встановлено, що договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Договір купівлі-продажу житлового будинку підлягає реєстрації у виконавчому комітеті місцевої ради народних депутатів. В п.4 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 28.04.1978р. «Про судову практику у справах про визнання угод недійсними» (чинній на час укладення вказаного договору купівлі-продажу) роз'яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки ті угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання, застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Згідно з роз'ясненнями Міністерства юстиції України, наданими в листі від 10.04.1998р. №17-12/44, приймаючи до уваги вимоги ст.227 ЦК, яка передбачає особливі умови щодо договорів купівлі-продажу будинку (його частини), якщо хоча б однією зі сторін є громадянин, вважається, що такі договори, укладені і зареєстровані біржами з дотриманням закону, підлягають обов'язковому нотаріальному посвідченню. Недотримання цієї вимоги згідно зі ст.47 ЦК тягне недійсність договору. Таким чином, вказаний договір буде вступати в силу з моменту його нотаріального посвідчення. Враховуючи вищевикладене, посилання позивачки та її представника на ст.15 Закону України «Про товарну біржу» від 10.12.1991р. про те, що угоди, які зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню, спростовуються вищенаведеними положеннями. Відповідно до ч. 3 ст.47 Закону України «Про нотаріат» для вчинення нотаріальних дій не приймаються, зокрема документи, які не відповідають вимогам законодавства. Тому суд доходить висновку, що постанова нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно - житловий будинок №2 по вул.Сізова у с.Верхоріччя Бахчисарайського району на підставі договору купівлі-продажу, укладеного на товарній біржі, є законною та обґрунтованою. При цьому безпідставними є посилання представника позивача на положення Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин та на даний час), оскільки остання є підзаконним нормативно-правовим актом та нормами Закону України «Про нотаріат», які мають вищу юридичну силу, прямо передбачений обов'язок нотаріуса не приймати документи, які не відповідають вимогам законодавства. Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги є необгрунтованими та задоволенню не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed