Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] на підставі ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2011 року про затвердження мирової угоди. У вищевказаній квартирі зареєстрований відповідач, який в зазначеній квартирі не мешкає з листопада 2007 року, фактичне місце його проживання позивачу невідоме. У звязку із викладеним позивач просить визнати [PERSON], [INFO] таким, що втратив право користування квартирою, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без його участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача, у зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира, розташована за адресою: [ADDRESS] належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією ухвали Сєвєродонецького міського суду Луганської області від 09 червня 2011 року по справі № 2-574/11, якою затверджено мирову угоду між [PERSON] та [PERSON] та копією Витягу про державну реєстрацію прав від 19 листопада 2011 року. Згідно акту, затвердженого директором комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центр м.Сєвєродонецька» [PERSON] від 20.02.2017 року, встановлено, що з 2007 року фактично за адресою: [ADDRESS] проживає [PERSON]. Таким чином, судом встановлено, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки, втратив інтерес до житла, а тому позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідача таким, що втратив право на вказане жиле приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved