Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, якою, з урахуванням заяви представника позивача про зміну предмету позову від 24.09.2018, просить в порядку поділу майна подружжя визнати за відповідачем право на 1/3 частку у спільній квартирі [ADDRESS] (далі за текстом Квартира); припинити право відповідача на 1/3 частку Квартири у зв'язку з її незначними розмірами та неможливістю виділу в натурі, з виплатою компенсації її вартості з боку позивача у розмірі 110882,67 грн.; визнати за позивачем право особистої приватної власності на Квартиру. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що між нею та відповідачем 16.10.2004 укладений шлюб. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дочка [PERSON], [INFO], яка проживає з нею. З початку 2018 року фактичні шлюбні відносини між сторонами припинені. В період перебування у шлюбі з відповідачем сторонами набута у власність, як спільне сумісне майно подружжя, квартира за адресою: [ADDRESS], право власності на яку зареєстроване за відповідачем. Зазначає, що оскільки квартира є спільною сумісною власністю подружжя та враховуючи, що дитина проживає з нею, на підставі ст.ст. 60, 69, ч. 3 ст. 70, ст. 71 СК України вона має право на збільшену частку квартири при поділі, а саме на 2/3 частини. А оскільки згідно висновку експерта поділ Квартири внатурі не можливий просить визнати за нею право особистої приватної власності на Квартиру з виплатою відповідачу компенсації вартості 1/3 частки у розмірі 110882,67 грн. 23 жовтня 2018 року позивачем на депозитний рахунок суду внесено грошові кошти для в сумі 110882,67 грн. як компенсація відповідачу вартості частки у спільному майні подружжя. Позивач та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали з підстав викладених у позовній заяві. Відповідачем подано зустрічну позовну заяву, якою він просить в порядку поділу спільного майна подружжя визначити за ним право власності на 1/2 частку Квартири. За позивачем також просить визначити право власності на 1/2 частку Квартири. В задоволенні первісного позову просить відмовити в повному обсязі. Заперечуючи проти вимог позивача про визнання за нею права власності на 2/3 частки квартири відповідач вважає, що сам факт проживання дитини з матір'ю не є підставою збільшення її частки. Крім того, зазначає, що він також проживає у спірній Квартирі разом з позивачем та їх дитиною. Також пояснює, що приймає участь у вихованні та утриманні дитини, зокрема надає грошові кошти для оплати додаткових занять дочки, та добровільно сплачує аліменти на утримання дитини. У зв'язку з цим вважає, що відсутні підстави відступати від рівності часток подружжя при поділі спірної квартири. Проти присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві власності на Квартиру заперечував, зазначив, що також проживає у ній. Крім того, зазначає, що матеріали справи не свідчать про можливість поділу спірної квартири в натурі, а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині також не підлягають задоволенню. Відповідач та його представник в судовому засіданні заперечували проти первісних позовних вимог, зустрічні позовні вимоги просили задовольнити з підстав передбачених ст.ст. 60, 69, ч. 1 ст. 70 СК України виходячи з рівних часток подружжя при поділі спірної Квартири. В судовому засідання представник відповідача також пояснив, що відповідач сплачує аліменти на утримання дитини на підставі наказу Куйбишевського районного суду Запорізької області. Позивач та її представник проти зустрічних позовних вимог заперечують. Ухвалою суду від 12.06.2018 року у справі призначено судову будівельну-технічну експертизу на виконання якої судовим експертом надано Висновок №05/18 судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2018 року. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлені наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Сторонами 16 жовтня 2004 року укладений шлюб, що слідує із свідоцтва про одруження [NUMBER] від 16.10.2004, виданого Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області (а.с. 5). Під час перебування сторін у шлюбі у них народилась дитина - [PERSON], [INFO] року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим Відділом реєстрації актів цивільного стану Куйбишевського районного управління юстиції Запорізької області 25.03.2005 (а.с. 6). На підставі договору купівлі-продажу квартири від 19.09.2006 року (а.с. 7) відповідачем придбана Квартира. Право власності на Квартиру зареєстровано за відповідачем, про що свідчить Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно №11893839 від 20.09.2006 (а.с. 8). Згідно з положеннями статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. За загальним правилом застосування презумпції згідно зі статтею 60 СК України майно, одержане одним із подружжя як набувачем за договором купівлі-продажу квартири, що укладений під час перебування набувача в шлюбі, є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, спірна Квартира є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки [PERSON] набув її у власність у період шлюбу з [PERSON] Відповідно до частини першої статті 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Відповідно до частини першої та третьої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Отже, лише та обставина, що дитини проживає з одним із подружжя не є підставою для відступлення від рівності часток подружжя, оскільки обов'язковою умовою за ч. 3 ст. 70 СК України є недостатність розміру аліментів для забезпечення фізичного, духовного розвитку та лікування дитини. Як слідує з матеріалів справи відповідач за місцем своєї роботи, КУ «Фінансово-господарська група» подавав заяви від 11.05.2018 та від 01.06.2018 про відрахування із заробітної плати 930 грн. аліментів на утримання дитини [PERSON] З Реєстру поштових переказів по КУ «Фінансово-господарська група» від 25.05.2018 та фіскального чеку від 30.05.2018 слідує, що позивачу у травні було відправлено 930 грн. (а.с. 55-57, 59). Також відповідач зазначив, що у квітні 2018 року оплачував додаткові заняття дитини з англійської мови, придбання одягу та харчів. Позивач підтвердила викладені факти сплати відповідачем коштів на утримання дитини. Також з матеріалів справи слідує, що за наказом Куйбишевського районного суду Запорізької області від 11.05.2018 у справі №319/509/18 з відповідача на користь позивача з 07.05.2018 підлягають стягненню аліменти на дитину в розмірі 1/4 заробітку. Згідно розрахунку заборгованості боржника по аліментам від 05.07.2018 станом на 30.06.2018 заборгованість по аліментам відсутня. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Матеріали справи не містять доказів того, що участь відповідача в утриманні та вихованні дитини та розмір коштів, які він сплачує з цією метою, недостатні для забезпечення її фізичного, духовного розвитку та лікування. За вказаних обставин, суд не вбачає підстав для відступлення від рівності часток подружжя при поділі Квартири, оскільки вказані позивачем для цього підстави, що передбачені ч. 3 ст. 70 СК України, відсутні. Поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 ЦК України). Як слідує з Висновку судової будівельно-технічної експертизи від 16.07.2018 (далі за текстом - Висновок, а.с. 93-113) здійснити поділ в натурі Квартири, як виходячи з рівності часток сторін у праві власності (по 1\\2 частці кожному), так і виходячи з часток - 2/3 частки одного співвласника і 1/3 частки іншого, з дотриманням будівельних, санітарних норм забудови не представляється можливим. Також з вказаного Висновку слідує, що ринкова вартість Квартири складає 332648 грн., вартість 1\\2 частини Квартири - 166324 грн., вартість 1\\3 частини Квартири - 110882,67 грн., вартість 2\\3 частин Квартири - 221765,33 грн. Частинами 4 ст. 71 СК України встановлено, що присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Приймаючи до уваги, що відповідач згоди на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на Квартиру не надав, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Оскільки суд дійшов висновку про відсутність підстав для відступлення від рівності часток подружжя у праві власності на Квартиру, остання має бути поділена між сторонами порівну, за сторонами має бути визнано право спільної часткової власності на 1/2 частку Квартири кожному. Вирішуючи позовні вимоги про припинення права відповідача на частку у спільній Квартирі суд враховує наступне. У відповідності до ст. 365 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Суд постановляє рішення про припинення права особи на частку у спільному майні за умови попереднього внесення позивачем вартості цієї частки на депозитний рахунок суду. Зважаючи на те, що дійсно спірна Квартира згідно Висновку експерта є неподільною, частка в ній не може бути виділена в натурі, суд при цьому враховує, що частка позивача 1/2 Квартири не є незначною, відповідач згоди на присудження йому грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на Квартиру не надав, а матеріали справи не містять доказів неможливості спільного володіння і користування майном. За таких обставин первісні позовні вимоги в частині припинення права власності відповідача на його частку у Квартирі також не підлягають задоволенню. Таким чином позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя має бути визнано право спільної часткової власності на 1\\2 частку Квартири. Зустрічний позов підлягає задоволенню в повному обсязі шляхом визнання за [PERSON] в порядку поділу спільного майна подружжя право спільної часткової власності на 1\\2 частку Квартири. Судові витрати по сплаті судового збору у відповідності до ч. 1 ст. 141 ЦПК України розподіляються між сторонами пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи, що позивачем заявлені вимоги про визнання за нею право власності на Квартиру в цілому, розмір судового збору що мав бути нею сплачений становить 3326 грн. 48 коп. (вартість Квартири згідно Висновку 332648 грн. х 1% розміру судового збору = 3326,48 грн.). Звертаючись до суду з позовною заявою позивачем сплачено 704,80 грн. Отже, з позивача на користь держави має бути стягнуто 2621 грн. 68 коп. недоплаченої суми судового збору. Відповідач в свою чергу звертаючись до суду із зустрічним позовом також сплатив 704,80 грн. судового збору. Оскільки судом встановлено, що вартість 1\\2 частки Квартири право власності на яку просить визнати за собою відповідач становить 166324 грн., сума судового збору, що має бути сплачена відповідачем становить 1663,24 грн. У зв'язку з цим з відповідача на користь держави має бути стягнуто 958,44 грн. недоплаченої суми судового збору. У відповідності до положень ч. 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат. Приймаючи до уваги, що розмір судового збору який має бути стягнутий з відповідача на користь позивача за первісним позовом і навпаки за зустрічною позовною заявою є однаковим і становить 1663,24 грн., суд вважає за необхідне звільнити сторони від сплати судового збору одна одній. Щодо відшкодування сторонам витрат на правничу допомогу адвоката суд дійшов наступних висновків. За правилами ч.ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою. Витрати на правову допомогу адвоката, які оплачені позивачем згідно Акту прийому- передачі виконаних робіт за договором №15/18 від 08.05.2018 року, квитанції №15/18 від 08.05.2018, становлять 4002 грн. При визначені суми витрат на правову допомогу адвокат виходив з розрахунку витрат 1,5 години на складання позову та 4,5 годин представництва у суді, а всього 6 годин з розрахунку 667 грн. За годину роботи. Суд зваживши на об'єм матеріалів цивільної справи, документів, які були складені адвокатом позивача та час судових засідань, приходить до висновку, що розмір витраченого часу встановлений адвокатом - 4,5 години представництва в суді є завищеним і вважає, що він становить 2,5 години. Отже, витрати на правничу допомогу адвоката позивача мають становити 2668 грн. В свою чергу, витрати на правову допомогу адвоката, які оплачені відповідачем згідно Угоди про надання правової допомоги від 08.06.2018 року за квитанцією про оплату послуг у наданні правової допомоги №17 від 08.06.2018, становлять 4335,50 грн. При визначені суми витрат на правову допомогу адвокат виходив з розрахунку витрат 2 годин на складання позову та 4 годин представництва у суді, а всього 6,5 годин з розрахунку 667 грн. за годину роботи. Суд зваживши на об'єм матеріалів цивільної справи, документів, які були складені адвокатом відповідача та час судових засідань, у яких приймав участь адвокат, приходить до висновку, що розмір витраченого часу встановлений адвокатом - 4,5 години представництва в суді є завищеним і вважає, що він становить 2 години. Отже, витрати на правничу допомогу адвоката відповідача також становлять 2668 грн. За правилами ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. На підставі вказаної норми з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 1334 грн. В свою чергу з позивача на користь відповідача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу адвоката в повному обсязі в сумі 2668 грн. З урахуванням ч. 10 ст. 141 ЦПК України суд дійшов висновку про стягнення з позивача на користь відповідача різниці судових витрат на правничу допомогу адвоката, що підлягають відшкодування сторонами одна одній, в сумі 1334 грн. На підставі п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати позивача по оплаті вартості експертизи покладаються на відповідача пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 2750 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial