Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, мотивуючи позовні вимоги тим, що [INFO] року померла її баба [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Позивач є спадкоємцем за заповітом. У встановлений законом строк вона звернулась до Вінницької районної державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, однак отримала письмову відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий будинок, тому звернулась до суду. В судове засідання 10.03.2016 року сторони не з'явились. Представник позивача [PERSON] згідно довіреності [PERSON] попередньо через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві також зазначив, що заявлені позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Представник відповідача - сільський голова Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області також попередньо подав через канцелярію суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради, в заяві зазначив, що не заперечує проти задоволення позову. Відповідач [PERSON] поштою направив суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в заяві зазначив, що не заперечує щодо заявлених вимог позивача. Згідно ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином, про що свідчить наявне в матеріалах справи поштове повідомлення про вручення судової повістки 16.02.2016 року на судове засідання, призначене на 10.03.2016 року. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [INFO] року в [ADDRESS] померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.05.2010 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] Факт належності даного будинку спадкодавиці підтверджується копією справи № 350 про відведення в натурі земельної ділянки і погодження проектної документації на будівництво від 1970 року, з якої вбачається, що [PERSON] отримала дозвіл на будівництво житлового будинку в [ADDRESS] (а.с. 13-16); копією технічного паспорта на житловий будинок в [ADDRESS] виготовленого БТІ 12.08.1987 року (а.с. 18-21); копією технічного паспорта на житловий будинок в [ADDRESS], виготовленого КП «ВООБТІ» 03.09.2015 року, за відомостями якого житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], має загальну площу 33,1 кв.м, житлову площу 13,8 кв.м та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А», ганку, сараю літ. «Б», погребу літ. «П/Б», сараю літ. «В», воріт № 4, огорожі № 5, огорожі № 6 (а.с. 22-25); копією довідки № 958, виданої виконкомом Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 08.09.2015 року, відповідно до якої, за відомостями погосподарської книги № 4, користувачем домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], була до дня смерті [INFO] року [PERSON] (а.с. 26); листом виконкому Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 301/02-19 від 16.09.2015 року, відповідно до якого, за відомостями погосподарських книг, [PERSON] була головою домогосподарства, яке знаходиться за адресою: [ADDRESS], однак правовстановлюючих документів на цей будинок у виконкомі сільської ради немає (а.с. 28); копіями виписок з погосподарських книг домогосподарства, розташованого в [ADDRESS] (а.с. 29-35). Згідно роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. 07.09.2006 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області Тимощук О.А., згідно якого [PERSON], на випадок своєї смерті, заповіла усе своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, у тому числі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право - [PERSON] (а.с. 10). Частина 1 статті 1223 ЦК України передбачає, що право на спадкування мають ті особи, які визначені у заповіті. Позивач спадщину прийняла належним чином, оскільки у встановлений законом строк звернулась до Вінницької районної державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Згідно матеріалів спадкової справи № 364/2010 року, заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON], заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори, крім позивача [PERSON], яка є онукою спадкодавиці та спадкоємицею за заповітом, подали також син спадкодавиці [PERSON] та її онука [PERSON] (а.с. 50-55), які право на обов'язкову частку в спадщині не мають. Зазначені особи повідомлені про розгляд даної справи в суді, при цьому [PERSON] в поданій суду письмовій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає, а [PERSON] в судове засідання не з'явилась без поважних причин та не висловила свою думку стосовно заявлених позовних вимог, хоча, як встановлено судом, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Спадкоємицею, яка має право на обов'язкову частку в спадковому майні після смерті [PERSON], є її дочка [PERSON], однак від одержання обов'язкової частки у спадщині вона відмовилась, про що подала письмову заяву нотаріусу, що також вбачається з копії спадкової справи № 364/2010 року, заведеної до майна померлої [INFO] року [PERSON] (а.с. 50-55). Однак, в оформленні спадкових прав позивачу листом Вінницької районної державної нотаріальної контори за № 2356/02-17 від 03.09.2015 року було відмовлено, оскільки відсутній правовстановлюючий документ на спадковий житловий будинок, що відповідно до ст. 46 Закону України «Про нотаріат» є підставою для відмови у вчиненні нотаріальної дії (а.с. 17). З оглянутої судом інвентаризаційної справи № 76 по с. Щітки, вул. Богдана Хмельницького, (116) 114, Вінницького району Вінницької області та зазначених вище копій технічних паспортів на спадковий будинок від 12.08.187 року та від 03.09.2015 року вбачається, що житловий будинок збудовано у 1979-1980 роках і правовстановлюючі документи на нього відсутні (а.с. 18-21, 22-25). Крім того, відповідно до зазначеного вище листа виконкому Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 301/02-19 від 16.09.2015 року, у виконкомі Писарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області правовстановлюючих документів на житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], немає (а.с. 28). Таким чином, встановлено, що державна реєстрація права власності на вказаний спадковий будинок спадкодавицею [PERSON] проведена не була. Згідно пункту 1 листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 10-1387/0/4-12 від 27.09.2012 року «Про практику застосування судами при розгляді справ окремих норм законодавства про власність та спадкування», відповідно до статті 2 Закону України від 1 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин (вересень 2008 року), державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обмежень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обмежень, що супроводжується внесенням даних до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обмежень. Згідно зі статтею 3 зазначеного Закону право власності та інші речові права на нерухоме майно, набуті згідно з діючими нормативно-правовими актами до набрання чинності цим Законом, визнаються державою. Отже, право власності на збудоване до набрання чинності Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» нерухоме майно набувається в порядку, який існував на час його спорудження, а не виникає у зв'язку із здійсненням державної реєстрації права власності на нього в порядку, передбаченому цим законом, яка є лише офіційним визнанням державою такого права, а не підставою його виникнення (постанова від 13 червня 2012 р. № 6-54цс12). Частиною 1 статті 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Згідно листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-12-2409 від 01.09.2011 року «Щодо прийняття в експлуатацію об'єктів, закінчених будівництвом до 05 серпня 1992 року», відповідно до частини першої статті 58 Конституції України закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом'якшують або скасовують відповідальність особи. Крім того, згідно з частиною першою та частиною другою статті 5 Цивільного кодексу України акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Так, 5 серпня 1992 року вперше на законодавчому рівні було встановлено порядок та умови прийняття в експлуатацію об'єктів будівництва постановою Кабінету Міністрів України від 5 серпня 1992 року № 449 «Про порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об'єктів державного замовлення» (втратила чинність). Тобто до 5 серпня 1992 року не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. З аналізу положень Конституції України та Цивільного кодексу України вбачається, що не потребує введення в експлуатацію приватних житлових будинків, збудованих до 5 серпня 1992 року, при набутті права власності на такі об'єкти. Відповідно до листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України за № 40-19-5376 від 30.07.2012 року «Щодо прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів» документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків, садових, дачних будинків, господарських (присадибних) будівель і споруд, прибудов до них, які не підлягають прийняттю в експлуатацію, вимогам законодавства, будівельних норм, державних стандартів і правил, зокрема для потреб державної реєстрації прав власності на нерухоме майно, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Відповідно до п. 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Крім того, згідно листа Міністерства юстиції України за № 19-32/319 від 21.02.2005 року «Щодо порядку оформлення документів в разі смерті власника нерухомого майна» у разі смерті власника нерухомого майна, первинна реєстрація права власності на яке не була проведена і правовстановлюючий документ відсутній, питання визначення належності цього майна попередньому власнику та наступного його власника (спадкоємця) повинно вирішуватися у судовому порядку. Статтею 1218 ЦК України визначено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Таким чином, судом встановлено, що за життя [PERSON] на законних підставах володіла і користувалася спадковим будинковолодінням, а позивач [PERSON] у встановленому законом порядку прийняла спадщину після неї, в зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved