Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-27 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів у її користь на утримання малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/2 частки від заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Позов обґрунтовується тим, що 10.08.2003 року сторони уклали шлюб. Від вказаного шлюбу позивач та відповідач мають малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , які проживають із сторонами. Шлюб між сторонами не розірвано. Кошти на утримання дітей відповідач не надає. Діти знаходяться на утриманні позивачки. Як відомо позивачу, відповідач аліменти нікому не сплачує, стягнень по виконавчих документах з відповідача не проводиться, інших неповнолітніх чи повнолітніх дітей, непрацездатних батьків, не має. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник адвокат Солтис В.В. повністю підтримали позовні вимоги та наведені в заяві обґрунтування. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, вказавши, що добровільно сплачує на утримання дітей кошти. Також зазначив, що приймає участь у вихованні дітей. Відповідач несе постійні витрати на купівлю одягу, взуття та продуктів харчування. Вважає, що заявлені позивачкою вимоги по стягненню аліментів в розмірі 1/2 частки заробітку (доходу) відповідача є необґрунтованими, оскільки значно перевищують розмір прожиткового мінімуму встановленого на дитину відповідного віку. Суд, заслухавши та проаналізувавши пояснення сторін, дослідивши інші докази, які наявні в матеріалах справи, прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Судом встановлено, що 10.08.2003року сторони уклали шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 10.08.2003року. Копіями свідоцтв про народження серії [NUMBER] та [NUMBER] підтверджується, що батьками [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , є сторони. Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року (ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789-XII від 27 лютого 1991 року) держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини). Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до\~статті 8 Закону України «Про охорону дитинства»,\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3\~статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»\~). Частиною 2\~статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Таким чином, суд звертає увагу на те, що відповідно до норм міжнародних актів та\~СК України батьки мають рівні права та обов`язки щодо своїх неповнолітніх дітей, зобов`язані утримувати неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття та забезпечувати їм достатній рівень фізичного і духовного розвитку. Відповідно до частини 1 статті 182 СК України, вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Під час розгляду справи встановлено, що позивач перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею п`ятирічного віку, а тому не має доходів. Суд враховує також те, що відповідач має постійне місце роботи, а розмір заробітку (доходу) відповідача є достатнім для сплати аліментів. Також встановлено, що інших осіб на своєму утриманні відповідач не має. Згідно із ч.1 ст.75 СК України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. \~ \~ \~ \~Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. \~ \~ \~ \~Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України частка заробітку ( доходу ) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред`явлення позову. Отже, суд знаходить підстави для присудження аліментів із відповідача. Аліменти слід присудити в користь позивача у частці від доходу відповідача, так як і заявлено в позові. При визначенні розміру стягнення аліментів суд враховує, що відповідач інших утриманців не має. Обов`язок утримувати дітей покладено на обох батьків. Також судом вирішено питання про стягнення частини судових витрат на користь позивачки та стягнення судового збору в дохід держави. На підставі ст. 180, ч.3 ст. 181, ст.182, ч.ч.1. 2 ст.183, ч.1 ст. 191\~СК У\~країни,

Outcome: approved