Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на нерухоме майно. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власником нерухомого майна, а саме: житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами за адресою [ADDRESS] . Однак правовстановлюючі документи на належне їй майно втрачено. Отримати дублікати документів позивач не має можливості у зв`язку з тим, що нотаріальний архів перебуває в м. Донецьк, на тимчасово непідконтрольній українській владі території. Для захисту своїх прав позивачка звернулась до суду, оскільки інші можливості захистити свої права в неї відсутні. У судове засідання позивач та відповідач не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивачка, [PERSON] , подала до суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, про дату, час та місце судового засідання повідомлена належним чином, просила задовольнити позовні вимоги. Відповідач, Курахівська міська рада Мар`їнського району Донецької області, подала до суду клопотання про проведення підготовчого судового засідання без участі представника відповідача, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Суд, дослідивши та оцінивши в сукупності докази по справі, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню із таких підстав. [PERSON] є власником житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами у складі: житлового будинку «А-1», прибудови до житлового будинку «а-1» загальною площею 42,2 кв. м., в тому числі житловою 20,2 кв.м.; господарські будівлі та споруди: літня кухня-сарай «Б-1», тамбур до літньої кухні-сараю «б-1», сарай «В-1», сарай «Д-1», вбиральня «У-1», льох «П-1», гараж-сарай «Г-1», ворота №1, паркан № 2, вимощення І, розташований за адресою [ADDRESS] . Так, Ѕ частина вказаного будинку з господарським будівлями та спорудами належить [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого 14.12.1985 року державним нотаріусом Мар`їнської державної нотаріальної контори, реєстр № 2817. Так, Ѕ частина вказаного будинку з господарським будівлями та спорудами належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину за завітом, виданого 14.12.1985 року державним нотаріусом Мар`їнської державної нотаріальної контори реєстр. № 2816. Позивач вказує, що оригінали правовстановлюючих документів про право власності на нерухоме майно втрачено. Відповідно до правил ст. ст.\~15, 16 ЦК України\~кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Як передбачено\~ст. 392 ЦК України\~власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Тобто позов про визнання права власності на майно необхідний позивачеві тоді, коли у інших осіб виникають сумніви у належності йому цього майна, створюється неможливість реалізації позивачем свого права власності у зв`язку з наявністю таких сумнівів чи втратою належних правовстановлюючих документів на майно, зокрема, на квартиру, жилий будинок або будь-яке інше приміщення. Відповідачем у позові про визнання права власності виступає будь-яка особа, яка сумнівається у належності майна позивачеві, або не визнає за ним права здійснювати правомочності володіння, користування і розпоряджання таким майном, або має власний інтерес у межах існуючих правовідносин. Відповідно до вимог\~ст. 392 ЦК України\~право на позов виникає також з підстав втрати правовстановлюючого документа виникає у особи, яка фактично володіє спірним майном у тому разі, коли таке право не оспорюється іншими особами, тобто за відсутності обставин, які свідчать про наявність у них права вимоги щодо спірного майна, але у зв`язку відсутністю можливості отримання дублікату правовстановлюючого документа. Відповідно до п. 37 постанови пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2002 року № 5\~«Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що з урахуванням положень частини першої статті\~15\~та статті\~392 ЦК України\~власник майна має право пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб`єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Отже, суд приходить до висновку, що у випадках, коли вимога про визнання права власності є передумовою для досягнення позивачем кінцевої мети позову, а саме, отримання офіційного підтвердження свого права відповідними правовстановлюючими документами, задля реалізації абсолютних прав на спірне майно, суд не повинен відмовляти в задоволенні такого позову з тих підстав, що відповідачі не претендують та не оспорюють право власності позивача, щодо нерухомого майна. Звернення його до суду з даним позовом є єдино вірним та можливим для позивача способом вирішення питання щодо поновлення правовстановлюючого документу. Враховуючи вищезазначені норми права, обставини справи, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: approved