Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами надати їй дозвіл на виїзд за кордон до країни Італія малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] , терміном на 1 (один) рік з моменту набрання рішенням суду законної сили, а також надати їй дозвіл оформлювати документи для тимчасового виїзду за кордон та супроводу малолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , без згоди батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначає, що перебувала у шлюбі з [PERSON] , від якого сторони мають дочку [PERSON] , [INFO] , шлюб між сторонами на даний час розірвано, вона спільно з малолітньою дочкою проживає в Італії, де має постійне місце проживання та роботу, а малолітня дитина відвідує навчальний заклад. Згідно з доводами [PERSON] , з моменту розірвання шлюбу відповідач не допомагає в утриманні дитини та не бере участі у її вихованні. Звернення до суду з даним позовом [PERSON] обґрунтовує тим, що має намір відвідати в Україні своїх батьків, а малолітня дочка - відповідно бабусю та дідуся, які проживають в Україні, проте для перетину кордону малолітньою дитиною необхідно мати відповідну згоду батька дитини - відповідача [PERSON] , що є неможливим, оскільки місцезнаходження останнього їй невідоме. Позивач [PERSON] до суду не з`явилась, належним чином повідомлялась про час та місце його розгляду. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] повністю підтримала позовні вимоги [PERSON] та з викладених у позові підстав просила суд його задовольнити, пояснила, що судове рішення є необхідним для повернення [PERSON] разом з дитиною після відвідування України до Італії, де вона та дитина мають зареєстроване місце проживання. Відповідач в судове засідання не з`явився, належним чином у передбаченому ЦПК України порядку повідомлявся про час, дату і місце розгляду справи, про причини неявки суд не інформував, відзив на позов не подав. З урахуванням думки представника позивача, на підставі ст.280 ЦПК України судом ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. Представник органу опіки та піклування - виконавчого комітету Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області до суду не з`явився, подав заяву про розгляд справи у його відсутності, у якій зазначив про відсутність заперечень проти задоволення позовних вимог [PERSON] . Дослідивши надані докази, оцінивши їх у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. При цьому суд встановив та врахував наступне. З завіреного перекладу з італійської на українську мову витягу з книги реєстрації актів про шлюб муніципалітету Сенегаллія провінції Анкона країни Італія судом встановлено, що батьками громадянки України [PERSON] , яка народилась в Італії [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Дубровицького районного суду Рівненської області від 04 червня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, а неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] , залишено проживати разом з матір`ю. Із завіреного перекладу з італійської на українську мову довідки про стан сімї і місце проживання, виданої службовцем відділу РАГС провінції Анкона країни Італія муніципалітету Сенегаллія 19.07.2019, вбачається, що [PERSON] разом з [PERSON] постійно проживає у зазначеному населеному пункті. Завіреним перекладом з італійської мови на українську довідки державної загальноосвітньої школи «Сенегаллія Суд-Беларді» від 16.07.2019 підтверджується, що [PERSON] , [INFO] , була вперше записана до 2-В класу на 2018/2019 навчальний рік до початкової шкоди Дон Мілані , що належить цьому закладу, та регулярно відвідувала заняття. Прийняте рішення про переведення її до наступного 3 В класу на 2019-2020 учбовий рік. Відповідно до ст.33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Законом України № 1474-VIII від 14.07.2016 «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо документів, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус, спрямованих на лібералізацію Європейським Союзом візового режиму для України» внесено зміни до Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України», якими вилучено норми, що регулювали питання виїзду дитини за кордон, у тому числі можливість виїзду на підставі рішення суду у разі відсутності згоди одного з батьків. З цього часу єдиною законодавчою нормою, що регулює порядок виїзду дітей за межі України, стали положення ст.313 ЦК України, відповідно до яких ф ізична особа має право на свободу пересування. Фізична особа, яка є громадянином України, має право на безперешкодне повернення в Україну. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Разом з тим, за змістом положень ст.124 Конституції України та ст.15 ЦК України, юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи. Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Пунктами 3, 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 57 від 27.01.1995 (з наступними змінами) передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, здійснюється за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку, у тому числі в супроводі членів екіпажу повітряного судна, на якому вони прямують. Виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред`явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Як вбачається з наданої представником позивача копії звернення [PERSON] до [PERSON] від 03.07.2019, а також документів поштового відділення щодо її отримання, позивач зверталась до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчений дозвіл на виїзд [PERSON] , [INFO] , за кордон, яке залишено без відповіді. Згідно зі ст.141 СК України, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обовязків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу. Вказаною нормою передбачено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до ст.155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Статтями 3, 10 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 (у редакції зі змінами, схваленими резолюцією № 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995), ратифікованої постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Дитина, батьки якої проживають у різних державах, має право підтримувати на регулярній основі, за виключенням особливих обставин, особисті відносини і прямі контакти з обома батьками. 3 цією метою Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. З позовної заяви та пояснень представника позивача в судовому засіданні встановлено і відповідачем не спростовано, що батько неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , - [PERSON] тривалий час не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, не піклується про її всебічний розвиток, не спілкується з нею. З наданих доказів вбачається, що неповнолітня дитина [PERSON] , [INFO] , постійно проживає разом з матір`ю [PERSON] у країні Італія, відвідує там навчальний заклад. Судом встановлено також, що батьки позивача [PERSON] - баба та дід її неповнолітньої дочки - постійно проживають в Україні. Статтею 257 СК України передбачено право баби, діда та їх онуків на спілкування та участь у вихованні останніх. Реалізація прав дитини, у тому числі щодо спілкування з бабою та дідом та безперешкодного виїзду з України до країни постійного проживання, не може ставитись у залежність від волі одного з батьків, який тривалий час не спілкується з дитиною, не приймає участі у її вихованні та утриманні, не дбає про законні інтереси дитини. За таких обставин суд вважає обґрунтованими позовні вимоги та вбачає правові підстави для їх задоволення.

Outcome: approved