Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення частки у спільній сумісній власності. В позовній заяві покликається на ту обставину, що з відповідачем [PERSON] вона перебувала в шлюбі з 26 вересня 1995 року по 11 березня 2008 року, який було розірвано рішенням Володимир - Волинського міського суду від 11 березня 2008 року. Від даного шлюбу мають сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з нею. В період шлюбу, а саме 02 липня 2003 року Володимир - Волинським міськвиконкомом було видано свідоцтво про право власності на житло, яким посвідчено, що квартира, яка розташована [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності їй та відповідачу. Ще до розірвання шлюбу позивач змушена була переїхати разом із дитиною з вказаної квартири на інше місце проживання, до своїх батьків, так як відповідач [PERSON] неодноразово влаштовував сварки, конфлікти, при цьому стверджуючи, що вищевказана квартира повністю його. На даний час вона має намір подарувати частину належної їй квартири своєму сину, однак не може реалізувати свого права, так як між нею та відповідачем виникають спори та розбіжності щодо розміру часток в спільній сумісній власності та щодо квартири в цілому. Просить визначити 1/2 частки майна (квартири) із спільної сумісної власності за нею. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] позов підтримали, в своїх поясненнях послались на обставини, викладені у тексті позовної заяви. Просять позов задовольнити. Відповідач [PERSON] позов не визнав, вважає його безпідставним, стверджує, що квартира була отримана його батьком, а він сам особисто несе всі витрати по її утриманню. Просить відмовити в позові. Заслухавши пояснення позивача, її представника, відповідача, перевіривши матеріали справи та оцінивши зібрані докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення повністю з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира, яка розташована [ADDRESS], належить на праві приватної спільної сумісної власності сторонам по справі. Дана обставина стверджується копією свідоцтва про право власності на житло та технічної документації на квартиру. З пояснень сторін вбачається, що позивач у спірній квартирі не проживає, так як відповідач вважає її своєю особистою власністю, оскільки несе всі витрати по її утриманню. Такі доводи відповідача, а також його твердження про те, що дана квартира є його власністю, оскільки отримана була ще його батьком, не ґрунтуються на законі та суперечать дослідженим судом доказам, які підтверджують право спільної сумісної власності позивача та відповідача на спірну квартиру. Відповідно до ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб, без визначення часток кожного з них у праві власності, є спільною сумісною власністю. Статтею 370 ЦК України передбачено, що у разі виділу в натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Оскільки домовленості між сторонами щодо розміру часток кожного з них у спільній сумісній власності, в якій знаходить спірна квартира, не досягнуто, суд вважає, що кожна із сторін має право на ? частину спірної квартири, а тому позов слід задовольнити. Судові витрати, відповідно до ст.88 ЦПК України, суд покладає на відповідача.

Outcome: approved