Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], у якому просить визнати її співвласником 12/50 частин домоволодіння [ADDRESS]. Позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу сторін [PERSON] на підставі договору дарування набув право власності на 12/50 частин вказаного домоволодіння, проте у зв'язку з тим, що під час шлюбу та після нього нею було зроблено істотні поліпшення в спірному домоволодінні, вона відповідно до ст.62 СК України має право на його частину. [PERSON] звернувся до суду з запереченнями на позов та зустрічною позовною заявою, у яких посилаючись на строк позовної давності просив відмовити у задоволенні первісного позову, а також з огляду на те, що [PERSON] чинить йому перешкоди у користуванні домоволодінням, просив суд усунути йому такі перешкоди шляхом вселення в спірний будинок та зобов'язати останню не чинити перешкод в праві користування таким будинком. [PERSON] просила відмовити у задоволенні зустрічного позову, посилаючись на те, що з її боку не чиняться ніякі перешкоди в користуванні спірним будинком. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, натомість її представник у судовому засіданні просив суд первісний позов задовольнити, проти задоволення зустрічних позовних вимог заперечував. [PERSON] та його представник, посилаючись на обставини, викладені в запереченнях та зустрічній позовній заяві, просили суд відмовити у задоволенні первісного позову, зустрічні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. Відповідно до договору дарування від 19.07.2015р., посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Панченко О.В., зареєстрованого в реєстрі за № 2753, [PERSON] є власником 12/50 частин домоволодіння [ADDRESS] (а.с.95). Вказані 12/50 частин спірного домоволодіння були отримані [PERSON] підчас спільного шлюбу з [PERSON], який рішенням Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 16.05.2012р. розірвано (а.с.8). Згідно з п.2 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування. [PERSON] звертаючись до суду з заявленими вимогами посилається на те, що під час шлюбу з відповідачем у спірному домоволодінні були зроблені такі переобладнання як перебудова кухні, суміщення двох приміщень (туалету та ванної) в одне та перебудову входу в ванну кімнату шляхом переносу стін, що відповідно значно збільшило його вартість. Згідно з ч.1 ст.62 СК України якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007р. № 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільного майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясувати джерело та час його придбання. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. З пояснень [PERSON], які надані у судовому засіданні, вбачається, що підчас спільного шлюбу сторонами було зроблено поточний ремонт у спірному домоволодінні та перегородка в кухні, які були необхідні для нормального проживання в ньому, а всі переобладнання та поліпшення, такі як монтаж та демонтаж вікон, встановлення вхідних дверей, утеплення фасаду, монтаж та демонтаж опалення, встановлення батарей, заміна лінолеуму, встановлення натяжної стелі в кімнаті та панелі на кухні, зроблені вже після розірвання шлюбу. За таких обставин суд не бере до уваги посилання [PERSON] на ремонтні роботи в спірному домоволодінні, проведені нею після розірвання шлюбу з [PERSON], як на одну з підстав для задоволення позову, оскільки такі переобладнання відповідно до ст.62 СК України не можуть бути підставою для визнання домоволодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки були зроблені вже після спільного шлюбу. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Таким чином, враховуючи не надання [PERSON] доказів, що саме за рахунок її грошових та трудових затрат під час спільного шлюбу з [PERSON] істотно збільшилась вартість 12/50 частин спірного домоволодіння, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для задоволення первісних позовних вимог. Відповідно до ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Судом встановлено, що з 2006 року у спірному домоволодінні зареєстрована та проживає [PERSON], яка після розірвання шлюбу з [PERSON] змінила замок на вхідних дверях, що не заперечувалось сторонами по справі. Враховуючи, що [PERSON] відмовляється надати [PERSON] ключі від вхідних дверей належної йому частини домоволодіння, суд доходить висновку, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] у вільному володінні та користуванні таким домоволодінням, оскільки власник житла має право на вільний доступ до нього, а реалізація такого права не може ставитись у залежність від волі інших осіб. При цьому, суд не бере до уваги твердження [PERSON] про те, що [PERSON] сам відмовляється від отримання ключів, оскільки у судовому засіданні оголошувалась перерва для мирного урегулювання спору, проте ключі [PERSON] так і не були надані. З огляду на наявність перешкод у здійсненні [PERSON] права користування спірним домоволодінням у суду наявні достатні правові підстави для задоволення зустрічного позову в частині зобов'язання [PERSON] усунути перешкоди [PERSON] укористуванні домоволодінням шляхом його вселення та зобов'язання [PERSON] не чинити [PERSON] перешкод у користуванні 12/50 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved