Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом 10.04.2017 року та в подальшому 26.09.2017 року збільшила свої позовні вимоги, добавивши позовну вимогу про стягнення моральної шкоди (а.с. 79-82). Ухвалою суду від 05.03.2018 року збільшення позовних вимог прийнято судом (а.с. 126-127). В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що відповідачу [PERSON] належав будинок [ADDRESS], загальною площею 72,3 кв.м та присадибні ділянки за кадастровими номерами [NUMBER] і [NUMBER] загальною площею 0,3636 га. Зазначає, що 06 жовтня 2014 року між нею, [PERSON], та [PERSON], відповідно до положень, передбачених розділом 2 глави 52 ЦК України, на вільних умовах та за домовленістю сторін був укладений письмовий договір про завдаток, спрямований на виконання укладеної між ними з відповідачем усної угоди про купівлю-продаж садиби [ADDRESS] та двох земельних ділянок загальною площею 0,3636 га біля будинку. Відповідно до пункту 1 Договору предметом його укладення визначено гарантію продажу [PERSON] їй за договором купівлі-продажу вищезазначеної садиби та земельних ділянок. На підтвердження свого наміру придбати зазначені земельні ділянки і житловий будинок та з метою виконання укладеної між ними з відповідачем [PERSON] усної угоди про вчинення купівлі-продажу вищевказаної садиби нею 06 жовтня 2014 року було передано [PERSON] 4935 (чотири тисячі дев'ятсот тридцять п'ять) доларів США, що за офіційним курсом НБУ складало 64155 (шістдесят чотири тисячі сто п'ятдесят п'ять) грн. в якості завдатку на умовах, передбачених главою 49 параграфом 5 ЦК України. Вказує, що відповідачем [PERSON] умови вищевказаного договору виконано не було та у зв'язку з тим, що ним було порушено умови цього договору, вона звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів. 23 вересня 2016 року Вінницьким районним судом Вінницької області у справі № 128/4723/15-ц було прийнято рішення, яким вирішено: «Стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] сплачений аванс в сумі 127 682 грн.; сплачений нею судовий збір в сумі 1276 грн. та 3000 грн. витрат на правову допомогу». Судове рішення набрало чинності 04 жовтня 2016 року. Зазначає, що достовірно знаючи про прийняте Вінницьким районним судом рішення, а також те, що садиба [ADDRESS] є спірною, так як за неї нею, [PERSON], був сплачений аванс, [PERSON], з метою ухилитися від сплати на її користь присуджених їй грошей у сумі 131 985 грн., 01 листопада 2016 року, шляхом обману відповідача [PERSON], продав за невідому їй суму йому будинок [ADDRESS] загальною площею 72,3 км.м, про що було укладено договір купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року за № 1567, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською Іриною Євгенівною; земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,025 га, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), про що було укладено договір купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року за № 1568, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. та земельну ділянку за кадастровим номером [NUMBER] площею 0,0475 га, для ведення особистого селянського господарства, про що було укладено договір купівлі-продажу від 01 листопада 2016 року за № 1569, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською І.Є. При укладенні правочинів між [PERSON] та [PERSON] про відчуження будинку та земельних ділянок допущено порушення істотних умов договору, а саме: при укладені вищезазначених договорів від [PERSON] нотаріусом приймалася заява про те, що відчужувані об'єкти не являються предметом спору, не перебувають у заставі та інше. На це [PERSON] заявив, що спору не існує, хоча достовірно знав про те, що Вінницьким районним судом встановлено, що отримані ним від неї, [PERSON], гроші в сумі 127 682 грн. є авансом з її боку як попередня оплата за вищевказані об'єкти нерухомості. Також позивач зазначає, що крім завданої їй матеріальної шкоди, неправомірними та винними діями [PERSON] їй також завдана моральна шкода, яка виразилась у душевних, фізичних і моральних стражданнях, порушенні її життєвого устрою та особистого життя членів її сім'ї, категоричною відмовою [PERSON] відшкодувати завдані їй збитки у вигляді повернення в добровільному порядку виплаченого йому авансу у сумі 4935 доларів США. Внаслідок винних дій [PERSON], які проявилися в незаконному заволодінні ним її грошима, вона втратила можливість придбати собі належне житло. З листопада 2014 року вона вимушено винаймає житло, так як свого житла не має. Гроші, які вона збирала все життя, щоб купити собі житло неподалік м. Вінниці практично присвоїв [PERSON] За вказаних обставин позивач просить суд визнати недійсними вищевказані договори купівлі-продажу та застосувати правові наслідки вчинення правочину під впливом обману; стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь завдану моральну шкоду в розмірі 30 000 грн. та стягнути з [PERSON] на її користь понесені нею судові витрати. Позивач [PERSON] та її представник позов підтримали в межах та за обставин викладених у позові. Суду позивач додала, що [PERSON], ввівши її в оману, затягнув укладення угоди купівлі-продажу та не повернувши їй суму авансу, уклав правочин про продаж будинку та земельних ділянок з [PERSON] При цьому суму авансу стягнуту за судовим рішенням він їй також не повернув внаслідок чого вона була позбавлена можливості придбати будинок та змушена знімати будинок, який є малопридатним для проживання. Вказані дії нанесли їй моральну шкоду, яку вона просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь, а укладену угоду з [PERSON] - визнати недійсною. Представник відповідача [PERSON] за довіреністю [PERSON] попередньо подала суду письмову заяву, в якій просила закінчувати розгляд справи без її участі та врахувати раніше подані заперечення. В письмових запереченнях зазначає, що позовні вимоги є незаконними й необґрунтованими. Так, [PERSON] та [PERSON] 01 листопада 2016 року уклали вищевказані договори купівлі-продажу нерухомого майна, дотримуючись при цьому вимог ст. 657 ЦК України. Позивач просить суд визнати зазначені договори купівлі-продажу недійсними, обґрунтовуючи свої вимоги положеннями ст.ст. 202, 203, 2013, 215, 2016, 229, 230, 526, 530, 570, 610, 637 та 657 ЦК України, стверджуючи, що ці правочини вчинено під впливом обману. Однак, позивач в позовній заяві не зазначає, які саме обставини мають істотне значення і перешкоджали укладенню зазначених договорів купівлі-продажу та згідно яких загальних положень про купівлю-продаж позивач має переважне право купити це нерухоме майно. Позивач не є стороною при укладенні цих договорів і тому не має права на звернення до суду з цих підстав (а.с. 58). Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] в судові засідання жодного разу не з'являвся без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом відповідно до вимог ЦПК України. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності відповідачів. Суд, заслухавши думки позивача та її представника, врахувавши письмові заперечення сторони відповідача, вивчивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року по справі № 128/4723/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення сплаченого авансу позов задоволено та вирішено: «Стягнути з [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) на користь [PERSON] (ідентифікаційний номер [NUMBER]) сплачений аванс в сумі 127 682 (сто двадцять сім тисяч шістсот вісімдесят дві) грн.». Рішення набрало законної сили 04 жовтня 2016 року (а.с. 69-71). Зі змісту вказаного рішення вбачається, що судом було встановлено, що: «06.10.2014 року між сторонами було укладено договір про завдаток, згідно умов якого в момент підписання вказаного договору позивач передав, а відповідач прийняв суму грошей в розмірі 4 935 доларів США в рахунок оплати за договором купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок загальною площею 0,3636 га за адресою: [ADDRESS]. Зазначені в пункті 1 даного договору кошти використовуються як завдаток, внесений з метою забезпечення виконання покупцем зобов'язання по оплаті договору купівлі-продажу майна (п.2 договору). Згідно з п.п.6, 7 вказаного договору, термін дії договору був встановлений з моменту його підписання і до моменту укладення договору купівлі-продажу зазначеного в договорі майна. Припинення (закінчення) терміну дії даного договору спричиняє припинення зобов'язань сторін, але не звільняє сторони договору від відповідальності за його порушення. Позивачем, як покупцем, виконані всі передбачені вищевказаним договором обов'язки та дії. Відповідач в порушення умов договору про наміри належним чином свої обов'язки не виконав. 10.08.2015 року позивачем відповідачу було направлено претензію з проханням виконати умови договору і укласти договір купівлі-продажу житлового будинку та двох земельних ділянок, а у випадку неможливості або небажання виконати умови укладеного договору повернути в добровільному порядку подвійну суму отриманого завдатку до 10.09.2015 року, що підтверджується копією відповідної претензії та фіскальним чеком Вінницької дирекції УДППЗ «Укрпошта»». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З ксерокопії довідки № 472, виданої виконкомом Микулинецької сільської ради Літинського району Вінницької області від 05.10.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], дійсно проживає в найманому житловому будинку в [ADDRESS] (а.с. 142). 01 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу житлового будинку з прибудовою, господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською Іриною Євгенівною та зареєстрований в реєстрі за № 1567, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 87-88). Також 01 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,2500 га, у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], з цільовим призначенням - для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна земельна ділянка), посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською Іриною Євгенівною та зареєстрований в реєстрі за № 1568, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 89-90). Крім того, 01 листопада 2016 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,0475 га, у межах згідно з планом, розташованої за адресою: [ADDRESS], кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER], з цільовим призначенням - для ведення особистого селянського господарства, посвідчений приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Нідзельською Іриною Євгенівною та зареєстрований в реєстрі за № 1569, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 91-92). Зазначене нерухоме майно було зареєстроване в установленому законом порядку за [PERSON], що підтверджується Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна (а.с. 6-7). Частиною 1 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Статтею 203 ЦК України визначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно з вимогами ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до ч. 1 ст. 230 ЦК України якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Аналізуючи вищевикладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] в частині визнання договорів купівлі-продажу недійсними та застосування до них правових наслідків вчинення правочину під впливом обману до задоволення не підлягають, оскільки встановлено, що рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 23 вересня 2016 року по справі № 128/4723/15-ц, яке набрало законної сили 04 жовтня 2016 року, з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] сплачений аванс в сумі 127 682 грн., тому укладаючи 01 листопада 2016 року, тобто вже після набрання вказаним рішенням законної сили, спірні договори купівлі-продажу [PERSON] не вводив [PERSON] в оману щодо обставин, які мають істотне значення для укладення спірних договорів купівлі-продажу. Крім того, суд враховує, що повернувши суму завдатку через судове рішення сторона позивача підтвердила відсутність свого наміру щодо подальшого укладення правочину купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок, і матеріальні претензії позивача щодо повернення авансу були задоволені шляхом постановлення відповідного судового рішення. Враховуючи вищезазначене, позовні вимоги позивача щодо визнання договорів купівлі-продажу житлового будинку та земельних ділянок від 01.11.2016 р. недійсними до задоволення не підлягають. Вимога позивача щодо стягнення з відповідача [PERSON] на її користь моральної шкоди, є похідною від решти заявлених нею вимог, тому суд вважає недоведеним настання для позивачки підстав для стягнення моральної шкоди, передбачених ст.23 ЦК України. Їх настання є суду недоведеним належними та допустимими доказами, в зв'язку з чим дана вимога також не підлягає до задоволення. У зв'язку з відмовою в задоволенні позову до задоволення також не підлягає клопотання позивача про стягнення з відповідача [PERSON] на її користь понесених нею судових витрат.

Outcome: dismissed