Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловий приміщенням. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивувала тим, що їй - [PERSON] на праві приватної власності належить 1/2 частка житлового будинку з відповідними господарчими спорудами та будівлями по [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу нерухомого майна за № 383-к від 16 серпня 2001 року, посвідченого Одеською товарною біржею. На житловій площі, належній позивачу частки житлового будинку, крім неї, зареєстрований [PERSON]. За ствердженнями позивача, [PERSON] з 2004 року не проживає в даному житловому будинку, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей його в житловому будинку не має і, взагалі житловим будинком він не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням, йому позивач не чинила. Він - [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користується понад десять років без поважних причин. Крім того, як вказувала [PERSON], відповідач являється власником житлового будинку [ADDRESS], на підставі договору довічного утримання від 10 червня 2003 року, посвідченого приватним нотаріусом Котовського міського нотаріального округу Одеської області. [PERSON] звернувся до суду із позовом до [PERSON], у якому просив суд усунути перешкоди у здійсненні ним права користування ? частиною житлового будинку, який розташований у [ADDRESS], шляхом вселення його у зазначену ? частину житлового будинку. Свої позовні вимоги [PERSON] мотивував тим, що він має дружину [PERSON] та малолітніх дітей [PERSON] [INFO] року та [PERSON] [INFO]. Заначена частина житлового будинку належить його бабці - [PERSON]. Позивач стверджує, що весь час він та його родина проживали у [ADDRESS]. [PERSON] стверджує, що з березня 2014 року відповідач [PERSON] чинить йому перешкоди у користування зазначеною частиною житлового будинку та не впускає його з родиною до будинку. Також позивач вказав, що йому та його родині на даний час не має де жити, оскільки іншого житла мови не мають. Ухвалою Котовського міськрайонного суду від 05.09.2014 року справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення та за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням об'єднані в одне провадження. На призначену дату позивач за первинним позовом [PERSON] у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву про розгляд справи без її участі у зв'язку із похилим віком та поганим самопочуттям. На позовних вимогах наполягала, просила їх задовольнити. Проти позову [PERSON] заперечувала, посилаючись на їх необґрунтованість на безпідставність. Зазначила, що [PERSON] належить 46/100 частин житлового будинку у [ADDRESS]. [PERSON] у судове засідання на призначену дату не з'явився про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, заяв про розгляд справи без його участі до суду не надавав. Позивач неодноразово надавав до суду заяви про перенесення розгляду справи, що на думку суду свідчить про зловживання останнім своїм процесуальним станом. Надав до суду заперечення на позовну заяву [PERSON] посилаючись, що він має всі підстави для користування житловим приміщенням у ? частині житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. Також вказав, що за вказаною адресою він зареєстрований з 1998 року. Окрім вказаного у запереченні [PERSON] зазначив, що у частині житлового будинку у [ADDRESS], що належить йому на праві приватної спільної часткової власності, проживає сама [PERSON], яка чинить перешкоди йому та його родині у користуванні вказаною частиною будинку. Суд, у зв'язку з неявкою відповідача по справі, враховуючи відсутність відповідних заперечень, ухвалив слухати справу за відсутності сторін, що не з'явилися, у порядку заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Відповідно до ст. 169 ЦПК України, суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних в ній доказів. Вивчивши матеріали цивільної справи та дослідивши наявні у справі докази, судом встановлено наступне. [PERSON] на підставі договору в№ 383-К від 16.08.2001 року належить ? частина житлового будинку у [ADDRESS]. [PERSON], зареєстрований за адресою [ADDRESS], але за місцем реєстрації згідно акту підписано сусідами [PERSON]: [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та завіреного головою квартального комітету Керечаніною Н.Г. не проживає за адресою [ADDRESS] з 2004 року. Особистих речей [PERSON] у житловому будинку не зберігається, ознак, що останній мешкає за вказаною адресою - не має. Перепон в користуванні жилим приміщенням за ствердженням позивача, [PERSON] ніхто не чинив, кореспонденція на його ім'я не надходила, особисті речі відповідача в квартирі відсутні. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 71 ЖК УРСР при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сім'ї за ними зберігається житлове приміщення протягом 6 місяців. Згідно зі ст. 72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи більш встановлених строків проводиться в судовому порядку. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України вважається, що член сім'ї власника житлового приміщення втрачає право на користування житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік. Окрім вказаного, відповідно до договору довічного утримання від 10.06.2003 року, [PERSON], [PERSON] у власність було передано 46/100 частин житлового будинку у [ADDRESS]. Тому посилання [PERSON] на обставину, що йому та його родині не має де жити, суд до уваги не бере. Посилання позивача на ту обставину, що [PERSON] проживає у частині будинку по [ADDRESS], та чинить йому перешкоди у користуванні вказаною частиною будинку, жодними доказами по справі не підтверджуються, тому до уваги судом взяті також не можуть бути взяті. Вищенаведене надає суду можливість зробити висновок про те, що відповідач [PERSON] самостійно позбавився права користування жилим приміщенням, розташованим за адресою: [ADDRESS], добровільно здійснив дії, направлені на припинення права користування вказаною житловою площею. Правових підстав, які б надавали суду можливість вважати, що за відповідачем, як членом сім'ї наймача, зберігається право на користування жилим приміщенням та поважності причин його відсутності понад встановлені законом строки, судом при розгляді справи не встановлено. Згідно ст. 71 ЖК жиле приміщення зберігається за відсутньою особою шість місяців. Будь-яких заяв про те, що він буде відсутній за місцем реєстрації та збереження за ним права на користування; за цією адресою відсутні. Стаття 72 ЖК дозволяє визнавати особу, яка відсутня понад шість місяців в займаній квартирі такою, що втратила право на користування нею. Відповідно до вимог ч. 1 от. 16 ЦК України «Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу». Відповідно до вимог ч. 1 ст. 319 ЦК України «Власник володіє, користується, розпоряджається всім своїм майном на власний розсуд». При цьому згідно до ст. 391 ЦК України «Власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпоряджання своїм майном». За ч.1 ст. 321 ЦК України, «Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Слід також зазначити, що відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», «Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі: заяви особи або її законного представника; судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 21237906 від 11.12.2008 року, 46/100 частин житлового будинку у [ADDRESS] належить [PERSON], на праві приватної спільної часткової власності. Згідно ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 64 ЖК України члени та колишні члени сім'ї наймача користуються нарівні з ним усіма правами, що випливають з договору найму жилого приміщення. Стаття 57 ЦПК України передбачає, що доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко і відеозаписів, висновків експертів. Згідно ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 212 ЦПК України передбачено: суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Таким чином, підстав вважати, що [PERSON] залишиться без житла у суду не має. Таким чином, оцінюючи у сукупності добуті у судовому засіданні докази, судом встановлено, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими, та суд, вважає що її позов підлягає задоволенню оскільки [PERSON] втратив право користування жилим приміщенням у житловому будинку [ADDRESS], у зв'язку з відсутністю в жилому приміщенні понад один рік без поважних причин, а у задоволенні позовних вимог [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю та вселення слід відмовити, з підстав наведених вище.

Outcome: approved