Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона і відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 вересня 2006 року, є батьками неповнолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , які проживають з нею та перебувають на її утриманні, відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Зважаючи на постійне підвищення цін на продукти харчування, товари першої необхідності, комунальні послуги, їй важко самостійно забезпечувати потреби дітей. Також зазначила, що відповідач є фізично здоровою та працездатною особою, тому може утримувати дітей за станом свого здоров`я, крім того інших осіб на утриманні не має. Посилаючись на зазначені обставини, просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі у розмірі по 1100 гривень на кожну дитину щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення кожною дитиною повноліття. Позивач у судове засідання не з`явилася, однак подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує в уточненому розмірі, зокрема просить стягувати з відповідача в її користь на утримання неповнолітніх дітей у розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду з позовом і до досягнення кожною дитиною повноліття. Просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов з уточненими вимогами визнав, проти задоволення позову не заперечив. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до частини 4 статті 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Суд приймає визнання позову відповідачем, оскільки таке визнання відповідає вимогам Сімейного кодексу України, відповідає інтересам сторін по справі та не суперечить правам та інтересам інших осіб. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 04 січня 2018 року (аркуш справи 6). За час шлюбу у сторін народилося троє дітей [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] (аркуш справи 7-9). Згідно з статтею 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до вимог статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За положеннями статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини і не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на одну дитину. Судом встановлено, що сторони проживають окремо, спільного господарства не ведуть, діти проживають з позивачем та перебувають на її утриманні, відповідач проживає окремо, матеріальної допомоги на утримання дітей добровільно не надає. Також встановлено, що домовленості між батьками щодо участі в утриманні неповнолітніх дітей не досягнуто, а позивач наполягає на стягненні аліментів в примусовому порядку. Вказані обставини відповідачем не заперечуються. На підставі наведеного, враховуючи матеріальне становище сторін, їх сімейний стан, стан здоров`я дітей, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, оскільки відповідач дійсно ухиляється від обов`язку по утриманню неповнолітніх дітей, хоча зобов`язаний їх утримувати до досягнення повноліття, є працездатним і це гарантує стабільне надходження коштів на повсякденні потреби дітей і відповідає їх інтересам, а тому з відповідача слід стягувати в користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей в розмірі 1/2 частини від заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

Outcome: approved