Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 20.01.2001 року між сторонам було укладено шлюб. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] Володарським районним судом Київської області 05.12.2016 року було прийнято рішення про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] З 07.12.2016 року позивач разом з дітьми проживає окремо від чоловіка. За практично три місяці відповідач на утримання дітей надав загальну суму 1230 грн., яку вона вважає занадто малою та недостатньою для повноцінного матеріального забезпечення дітей. Діти фактично знаходяться на утриманні позивача. На підставі викладеного позивач звернулася до суду з даним позовом. Сторони в судове засідання не зявилися, надали до суду заяви про розгляд справи без їх участі. Відповідач надав до суду письмові заперечення, в яких посилається на те, що згоден сплачувати аліменти на утримання дітей, але у розмірі 15 % його доходу, оскільки з нього вже стягуються аліменти на утримання позивача. Крім того, він на даний час не працює, отримує лише пенсію, свого житла не має та можливо буде змушений орендувати його в іншому населеному пункті. Відповідач також вважає за необхідне надавати матеріальну допомогу і своїм батькам-пенсіонерам. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] та [PERSON] одружилися 20.01.2001 року, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії І-ЕД №075650, виданого 20.01.2001 року Артемівським районним відділом реєстрації актів громадянського стану, наявною у матеріалах справи. Згідно копії свідоцтва про народження серії 1-ЕД № 253265, виданого 24.02.2004 року міським відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського обласного управління юстиції, [PERSON] народився 04.02.2004 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 205. Батьком записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ОК № 280830, виданого 10.02.2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Володарського районного управління юстиції у Київській області, [PERSON] народився 02.02.2015 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 09. Батьком записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. В копії постанови про відкриття виконавчого провадження ВП№53465743 від 22.02.2017 року зазначено, що на підставі виконавчого листа №2/364/485/16 виданого 05.12.2016 року Володарським районним судом Київської області, з [PERSON] на корить [PERSON], [INFO] на її утримання стягнуті аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, щомісячно, до досягнення сином трирічного віку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму. Вирішуючи спір по суті суд виходив з наступного. У Принципі 6 Декларації прав дитини, проголошеної Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року зазначено, що дитина для повного та гармонічного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна зростати у піклуванні та під відповідальністю своїх батьків, в атмосфері любові, моральної та матеріальної забезпеченості. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, що була ратифікована Постановою Верховної Ради України N 789-XII від 27.02.1991 року, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених ст. 184 СК України. Відповідно до ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися в якості аліментів на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову. Аналізуючи викладене вбачається, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ст. 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. З пенсії також може бути відраховано не більш як 50 відсотків її розміру на утримання членів сімї (аліменти). Враховуючи те, що відповідач є батьком неповнолітніх дітей та з нього вже стягуються аліменти на утримання позивача в розмірі 1/4 частки (25%) усіх видів заробітку, щомісячно, суд доходить висновку, що з відповідача на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей необхідно стягувати аліменти у розмірі 1/4 частки від всіх видів доходу щомісячно, але не менш 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Відповідно до п. 3 п. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів. Згідно ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Посилання відповідача, що він також має бути звільнений від сплати судового збору, оскільки є учасником бойових дій, судом до уваги не приймаються, оскільки відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються учасники бойових дій у справах, повязаних з порушенням їхніх прав. Спір про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей не пов'язаний із захистом порушених прав відповідача саме як учасника бойових дій. Приймаючи до уваги викладене, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 640 грн. У відповідності до ст. 367 ЦПК України суд вважає за необхідне допустити негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial