Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-29 00:00:00

[PERSON], звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони із відповідачем проживали в зареєстрованому шлюбі до 2017 року. У шлюбі у них народилася дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що після розірвання шлюбу дочка проживає разом із позивачкою та знаходиться на її утриманні. Відповідач [PERSON] в добровільному порядку допомогу на утримання дочки не надає, хоча може, оскільки він працездатний, на утриманні більше нікого немає. Просила позов задоволити та стягнути з відповідача аліменти на утриманні дочки [PERSON] у розмірі 800 грн. щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак 30.10.2017 через канцелярію подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позов підтримує в повному обсязі, просить його задоволити. (а.с.10). Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, однак 30.10.2017 через канцелярію подав заяву про розгляд справи у його відсутність, позов визнає в повному обсязі. (а.с.11). Відповідно до ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги позивача слід задовільнити. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, судом встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі до 2017 року. Крім того встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER].(а.с. 2). Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Іванковецької сільської ради, Кіцманського району, Чернівецької області № 1054 від 18.07.2017 року, вбачається, що [PERSON] [INFO] дійсно проживає разом зі своєю матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні. (а.с.5). Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов'язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів. Статтею 180 Сімейного Кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом з тим, суд при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов'язання щодо утримання. У відповідності до ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивачка посилалася на те, що відповідач інших утриманців немає, являється працездатною та працевлаштованою особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дочки, який проживає з нею та знаходиться на її повному утриманні. При визначенні розміру аліментів, суд враховує матеріальне становище обох батьків, те що у кожного з них на утриманні є неповнолітні діти, їх однакову міру відповідальності за виховання і розвиток доньки Яни, стан здоров'я дитини та відповідача. Суд також виходить із затвердженого прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку на момент ухвалення рішення судом, що становить 1777 гривень, а тому кожен із батьків повинен у рівних частках забезпечувати потреби дитини, які не можуть бути меншими ніж прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Суд вважає, що на підтвердження своїх позовних вимог позивач надала суду відповідні докази, які не спростовані і які є підставою для зміни розміру аліментів. При цьому визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 640 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, ст.ст.84,180,182,183, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved