Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Жовтневий філіал Одеської Спеціалізованої біржі нерухомості, в якій просить визнати договір купівлі-продажу нерухомого майна №99.06-921 від 10.06.1999 року, 195/1000 частини квартири [ADDRESS] - дійсним, а також визначити розмір часток у майні, що є спільною власністю, між [PERSON], та її померлою донькою [PERSON]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 10 червня 1999 року між [PERSON], діючої від свого імені та від імені неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] з одного боку, та [PERSON], [PERSON] з іншого боку у Жовтневому філіалі Одеської спеціалізованої біржі нерухомості був підписаний договір №99.06-921 купівлі - продажу нерухомого майна, а саме 195/1000 частини квартири за адресою: [ADDRESS], які складаються з 1 кімнати житлової площі 12,1 кв.м, а також 13-вст. шаф, 195/1000 - коридору 1, 195/1000 - туалету 2, 195/1000 - душа 3, 195/1000 - кухні 4. Договір у відповідності до вимог, встановленими ст.15 Закону України «Про товарну біржу» був зареєстрований у «Журналі реєстрації біржових угод з нерухомістю» під реєстраційним № 99.06-921 від 10 червня 1999 року, а 05 липня 1999 року договір був зареєстрований в ОМБТІ та РОН за номером 328 пр-стр. 126 реєстр 431. Однак договір був укладений та зареєстрований відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», згідно якому угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. У зазначеній 195/1000 частині квартири позивачка з донькою [PERSON] проживали удвох. [INFO], у віці 44 років, померла дочка позивачки [PERSON] - [PERSON], після смерті якої позивачка звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON], де в ході усної співбесіді отримала роз'яснення, що для видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, яке належало [PERSON], необхідно надати документи, які підтверджують склад спадкового майна. Оскільки договір купівлі-продажу нерухомого майна №99.06-921 від 10 червня 1999 року не був посвідчений нотаріально та не зазначені частки, які належать кожному з них, тобто 195/1000 частини квартири належить їм на праві спільної сумісної власності, що не дає можливості визначити склад майна належного спадкодавцеві, то вона вимушена звернутись з наступним позовом до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала до суду заяву в якій вказала, що позовні вимоги підтримує повністю, просить розглянути справу в її відсутності, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Одеській області 10.11.01. змінила прізвище на «[PERSON]», про час та місце судового засідання повідомлена належним чином, шляхом направлення на адресу її реєстрації судових ухвал та повісток. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, згідно довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України в Одеській області не значиться. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, шляхом направлення на адресу його реєстрації судових ухвал та повісток. Представник третьої особи - Жовтневий філіал Одеської Спеціалізованої біржі нерухомості у судове засідання не з'явився, про час і місце судового розгляду повідомлявся належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Зі згоди позивачки суд ухвалює рішення у відсутності відповідачів, при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, прийшов до висновку, що позов обґрунтований, доказаний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. У судовому засіданні встановлено, що 10 червня 1999 року [PERSON], діюча від себе особисто та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] продала, а [PERSON], [PERSON], купили належні відповідачам на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого УЖКГ Одеської міськради народних депутатів від 25.02.199 року за №3-13589, зареєстрованого в МБТІ м. Одеси 7.04.1999 року під № 431 стр. 29 кн. 312 пр., 195/1000 частини квартири за адресою: [ADDRESS], які складаються з 1 кімнати житлової площі 12,1 кв.м, а також 13-вст. шаф, 195/1000 - коридору 1, 195/1000 - туалету 2, 195/1000 - душа 3, 195/1000 - кухні 4. В підтвердження продажу 195/1000 частини вищевказаної квартири 01 червня 1999 року між позивачкою та відповідачами був укладений та підписаний договір купівлі-продажу нерухомого майна №99.06-921, який у відповідності до діючого законодавства України, був зареєстрований 05 липня 1999 року в ОМБТІ та РОН за номером 328 пр-стр. 126 реєстр 431. При укладанні даного договору між позивачкою та відповідачами було досягнуто згоди по всім важливим пунктам договору купівлі - продажу квартири. Біржове оформлення договору сторонами було вибрано, оскільки така форма оформлення подібного роду договорів відповідала дійсному законодавству, що підтверджується державною реєстрацією даного договору ОМБТІ та РОН. Після продажу 195/1000 частини квартири, [PERSON], діюча від себе особисто та від імені неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] передали [PERSON], [PERSON] всі правовстановлюючі документи на 195/1000 частин квартири, фактично передала позивачці 195/1000 частини квартири у власність. З моменту придбання вищевказаного нерухомого майна і до сьогоднішнього часу позивачка здійснює права користування та володіння на дані 195/1000 частини квартири у повному обсязі, так як мешкає у квартирі, сплачує всі комунальні послуги, підтримує її в належному технічному та санітарному стані. Незважаючи на те, що позивачка у визначений законом порядок придбала у власність 195/1000 частини квартири, володіти нею у повному обсязі як то передбачено ст. 317 ЦК України, зокрема продати її вона не може, так як на сьогодні нотаріально посвідчити договір вчинений на товарній біржі, сторони не можуть. Було встановлено, що згідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», угоди зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Неможливість нотаріального оформлення договору порушує право позивача розпоряджатися, належним йому майном. Згідно з ч. 1, 4, 5 ст. 203 ЦК України, зміст, який виник між позивачем та відповідачами, на підставі договору, не може суперечити актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства, договір укладений у встановленій законом формі, договір був спрямований на реальне настання правових наслідків. Відносини з Одеською товарною біржею, в частині порушення порядку реєстрації вказаного Договору у відповідності п. 4 Перехідних положень Цивільного кодексу України являються довготривалими і підлягають розгляду у судовому порядку. Суд вважає, що сторони домовилися про усі істотні умови договору купівлі-продажу квартири, виконання договору відбулося. Відповідно до вимог статі 220 ч.2 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Частиною 3 ст.334 ЦК України передбачено, що право власності за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. При таких обставинах суд вважає, що даний договір можна визнати дійсним. Щодо позовних вимог про встановлення розміру часток у майні, яке складається з 195/1000 часток квартири [ADDRESS], що є спільною власністю позивачки [PERSON] та її померлої доньки [PERSON], суд дійшов наступних висновків. Як вбачається з свідоцтва про смерть серія [NUMBER] виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції [INFO] померла [PERSON] про що зроблено відповідний актовий запис № 1636. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі на половину 195/1000 частин квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивачка, яка є спадкоємицею першої черги, звернулась до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу, де в усній співбесіді нотаріус повідомила, що видати свідоцтво про право на спадщину неможливо, оскільки не зазначені частки, які належать кожному з них, тобто 195/1000 частини квартири належить позивачці та її померлій доньці на праві спільної сумісної власності, що не дає можливості визначити склад майна належного спадкодавцеві. В силу статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно роз'яснень наданих ВССУ в інформаційному листі «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» №24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року, у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво про право на спадщину спадкоємці учасника спільної сумісної власності мають право звернутися з позовом про визначення частки майна, належної померлому на праві спільної сумісної власності. Зі змісту ст. 357 ЦК вбачається, що під терміном «визначення часток» законодавець розуміє визначення (встановлення) розміру частки співвласника у спільному сумісному майні. Згідно статті 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Outcome: approved