Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому, з урахуванням збільшень, просила визнати недійсними та скасувати: рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 667 від 21.01.1998 року в частині передачі для [PERSON] земельної ділянки, розташованої в с. Ганнусине, вул. Шкільна, 59, Полонського району, Хмельницької області, площею 0,10 га для обслуговування житлового будинку; рішення Полонської міської ради № 11 від 28.11.2011 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою, щодо посвідчення права на земельну ділянку, розташовану за вказаною адресою, для обслуговування житлового будинку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею 0,0900 га; рішення Полонської міської ради № 13 від 26.12.2011 року про передачу вищезгаданої земельної ділянки площею 0,1003 га у власність [PERSON]; державний акт, виданий Полонською міською радою 27.03.2012 року, на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,1003 га, розташовану в с. Ганнусине, вул. Шкільна, 59, кадастровий номер 6823610101:02:001:0057; визнати за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0516 га за набувальною давністю і відновити втрачене землекористування. В обґрунтування позову зазначала, що між нею та [PERSON] виник земельний спір, оскільки остання таємно, безпідставно і незаконно приватизувала у 2012 році зазначену земельну ділянку, в яку увійшла також земельна ділянка площею 0,0516 га, котрою вона та її родичі користуються понад 40 років, а на даний час цієї землею користується її дочка [PERSON] Посилаючись на те, що [PERSON] жодного дня не користувалась вказаною земельною ділянкою, а тому Полонська міська рада незаконно передала їй у власність спірну земельну ділянку, а відтак, вище перелічені рішення міської ради та державний акт про право власності [PERSON] на земельну ділянку є недійсними і підлягають скасуванню. Також вказала, що оскільки вона протягом більше сорока років добросовісно, відкрито і безперервно користується вищезгаданою земельною ділянкою, тому на підставі ст.119 ЗК України за нею має бути визнано право власності на вказану земельну ділянку площею 0,0516 га за набувальною давністю і відновлене втрачене землекористування. В судовому засіданні позивачка та її представники заявлені позовні вимоги підтримали і просили їх задовольнити в повному обсязі. Представники відповідачки [PERSON] [PERSON] та [PERSON] позов не визнали, а остання пояснила, що спірна земельна ділянка належить для родини [PERSON], які передали її у тимчасове користування для членів сімї [PERSON]. При здійсненні приватизації в 1998 році для [PERSON] були передані у власність земельні ділянки, які рахувались за нею згідно земельно-кадастрових документів, в тому числі і 0,10 га земельної ділянки для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, однак частиною цієї земельної ділянки площею 0,05 га продовжувала користуватись [PERSON] та члени її сімї. В 2011-2012 роках [PERSON] документально оформила своє право власності на вказані земельні ділянки, отримавши на них відповідні державні акти. Представник Полонської міської ради також позов заперечила, пояснила, що міська рада правомірно передала у власність для [PERSON] спірну земельну ділянку, яка перебувала у її законному землекористуванні, про що свідчать дані земельно-кадастрової документації по с. Ганнусине. У користуванні позивачки документально спірна земельна ділянка не перебувала, а тому вона не має на неї ніяких прав. Також зазначила, що за [PERSON] не може бути визнано право власності на вказану земельну ділянку за набувальною давністю, оскільки відповідно до ст.119 ЗК України вирішення такого питання не належить до компетенції суду. Заслухавши пояснення учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що для [PERSON] належить на праві власності житловий будинок, розташований в с. Ганнусине, вул. Шкільна № 59, про що свідчать дані свідоцтва про право власності на нерухоме майно, видане 29.12.2009 року (а.с.51). Позивачка [PERSON] до 2015 року проживала також в с. Ганнусине по вул. Шкільна № 52, в будинку який з 17.12.1998 року належав її чоловікові [PERSON], котрий 16.10.2009 року порадував його дочці [PERSON] (а.с.9). Згідно даних колгоспних земельно-шнурових книг станом на 1950 рік за дворогосподарством [PERSON] рахувалась присадибна земельна ділянка загальною площею 0,34 га, а за дворогосподарством [PERSON] присадибна земельна ділянка числилась площею 0,35 га (а.с.72-73). Рішенням виконавчого комітету Полонської міської ради № 667 від 21.01.1998 року для [PERSON] передано у власність земельну ділянку, розташовану в с. Ганнусине, 59 загальною площею 0,35 га, в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.75). Цим же рішенням також передано у приватну власність [PERSON] земельну ділянку, розташовану в с. Ганнусине, вул. Шкільна, 52 загальною площею 0,35 га в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку та 0,25 га для ведення особистого селянського господарства (а.с.78). Рішенням Полонської міської ради № 11 від 28.11.2011 року для [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку, розташовану в с. Ганнусине, вул. Шкільна, 59 для обслуговування житлового будинку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею 0,0900 га (а.с.19), після чого їй Полонський районний відділ Хмельницької регіональної філії ДП «Центр Державного земельного кадастру» виготовив таку технічну документацію на вказану земельну ділянку площею 0,1003 га, з присвоєнням кадастрового номеру 6823610101:02:001:0057 (а.с.92-111). Рішенням Полонської міської ради № 13 від 26.12.2011 року вищезгадану земельну ділянку площею 0,1003 га передано у власність для [PERSON] та 27.03.2012 року їй видано державний акт на право власності на земельну ділянку площею 0,1003 га, розташовану в с. Ганнусине, вул. Шкільна, 59, кадастровий номер 6823610101:02:001:0057 (а.с.46). За позицією позивачки, для [PERSON] перейшла у власність земельна ділянка площею 0,0516 га, якою остання ніколи не користувалась, а вказану земельну ділянку понад 40 років використовує вона та її дочка [PERSON] 02.11.2017 року [PERSON] звернулась до міського голови Полонської міської ради обєднаної територіальної громади із заявою, в якій просила на підставі ст.119 ЗК України передати їй зазначену земельну ділянку орієнтовною площею 0,05 га у власність за набувальною давністю (а.с.136), в чому їй було відмовлено із мотивів, що ця земельна ділянка перебуває у власності [PERSON] Вирішуючи питання законності позовних вимог заявлених [PERSON], суд виходить із такого. Відповідно до положень Земельного Кодексу Української РСР 1970 року земля громадянам СРСР надавалась в безоплатне, безстрокове або тимчасове користування в порядку відведення на підставі, зокрема, рішення виконавчих комітетів обласної, районної, міської, селищної і сільської Рад народних депутатів (статті 13-16). Згідно ст.20 названого Кодексу право землекористування громадян, які проживали в сільській місцевості, засвідчувалось записами в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, а в містах і селищах міського типу - в реєстрових книгах виконавчих комітетів міських, селищних Рад народних депутатів. Земельний Кодекс України 1990 року став передбачати право громадян на одержання безоплатно у власність земельних ділянок, які знаходились у їх користуванні, зокрема, для ведення особистого підсобного господарства, для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель. Зазначені земельні ділянки передавались у власність громадянина на підставі його заяви та матеріалів, що підтверджують її розмір (земельно-кадастрова документація, дані бюро технічної інвентаризації, правлінь товариств і кооперативів тощо) за рішеннями сільських, селищних, міських рад народних депутатів, або їх виконавчих органів (статті 3, 6, 17 цього Кодексу). Статтею 118 ЗК України 2001 року (у редакції чинній на час винесення Полонською міською радою оскаржуваних рішень) визначено порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами, який, зокрема, встановлює, що громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідної місцевої ради за місцем знаходження земельної ділянки, яка у місячний строк приймає рішення на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки. Як вбачається із вищенаведених доказів, згідно записів земельно-шнурових книг за дворогосподарством [PERSON] рахувалась земельна ділянка площею 0,34 га. Дана земельна ділянказагальною площею 0,35 га, в тому числі 0,10 га для обслуговування жилого будинку, відповідно до рішення виконавчого комітету Полонської міської ради № 667 від 21.01.1998 року передана для відповідачки у власність. Рішенням Полонської міської ради № 11 від 28.11.2011 року для [PERSON] надано дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо посвідчення права на земельну ділянку, з метою передачі її у приватну власність орієнтовною площею 0,0900 га для обслуговування жилого будинку та господарських споруд, а в послідуючому, рішенням цієї ж ради № 13 від 26.12.2011 року вказану земельну ділянку площею 0,1003 га передано для [PERSON] у власність, та 27.03.2012 року їй видано державний акт на право власності на цю земельну ділянку. Таким чином, суд вважає, що оскаржувані позивачкою рішення міської ради та видача для [PERSON] державного акту на право власності на спірну земельну ділянку не суперечить наведеним нормам земельного законодавства, оскільки ця земельна ділянка, починаючи з 1950 року, знаходилась у законному користуванні членів сімї [PERSON] та в послідуючому Полонська міська рада, у передбаченому законом порядку, передала її у власність для відповідачки. При цьому, площа земельної ділянки призначеної для обслуговування жилого будинку та господарських споруд при набутті [PERSON] права власності на неї, практично не змінилась. В той же час позивачка не надала належних та достатніх доказів, які би свідчили, що спірна земельна ділянка площею 0,0516 га була виділена для неї у встановленому законом порядку, зокрема, у згаданій земельно-шнуровій книзі не міститься записів про те, що дана земельна ділянка перебувала у користуванні сімї [PERSON]. Відповідно до ст.119 ЗК України 2001 року громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом 15 років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади, Ради міністрів Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання у користування. Розмір цієї земельної ділянки встановлюється у межах норм, визначених цим Кодексом. Передача земельної ділянки у власність або у користування громадян на підставі набувальної давності здійснюється в порядку, встановленому цим Кодексом. Отже, за змістом наведеної статті Земельного Кодексу суд не наділений повноваженнями визнавати за громадянами право власності або ж право користування земельною ділянкою за набувальною давністю, а тому заявлена позивачкою про це позовна вимога також задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed