Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа Утішківська сільська рада про визнання заповіту недійсним. В процесі розгляду справи подала заяву про збільшення позовних вимог і просить суд визнати факт укладення договору довічного утримання. Позовні вимоги мотивує тим, що [PERSON] приходиться їй бабцею, проживає в с. Утішків Буського району Львівської області. Бабця довгий час проживала у Львові в її сім»ї. У березні 1983 року бабусею був складений заповіт в її користь. У 1995 році бабусею був складений аналогічний заповіт в її користь. Бабуся весь час наголошувала, що за добре відношення до неї позивач заслуговує на отримання її майна після смерті. Два заповіти свідчать про волевиявлення бабусі коли була при здоровому глузді. Однак позивачці стало відомо, що бабуся у 101 рік у червні 2012 року оформила інший заповіт в користь інших родичів, а у серпні 2012 року зробила новий заповіт на відповідачку. Вважає, що останній заповіт зроблений [PERSON] у серпні 2012 року є недійсним, оскільки бабця була у віці 101 рік, хворіла, з урахуванням віку поводилась дивно, постійно перебувала у важкому психологічному стані, часто не розуміла значення своїх дій і не завжди ними керувала. Позивачці відомо, що відповідачка здійснювала на бабцю тиск, а тому у позивача виникають сумніви, що склала і підписала останній заповіт саме бабця, так як вже в час складання останнього заповіту перебувала у важкому психологічному стані. Вважає, що заповіт є недійсним і не створює правові наслідки. Позивач з»явилась в судове засідання, підтримала заявлений нею позов, просить його задовольнити, дала пояснення аналогічні мотивам позовної заяви. Суду додатково пояснила, що [PERSON] постійно наголошувала, що складе заповіт на її користь і так робила. Однак, у травні 2012 року змінила свій заповіт, а потім знову змінила і останній заповіт склала у серпні 2012 року на відповідачку. Вважає, що це є несправедливим, оскільки саме вона забирала бабцю до Львова з грудня 2011 року по квітень 2012 року, коли та себе погано почувала. І в цей період часу бабця наміру змінювати заповіт не мала. У квітні 2012 року бабцю завезли в село Утішків. Про зміну заповіту їй стало відомо, ще коли бабця була жива, їй про це повідомили односельці, які бачили, що до бабці приїжджав секретар сільської ради, який займається посвідченням заповітів. Представник позивача підтримала позов своєї довірительки, просить суд задовольнити заявлений позов. Суду пояснила, що буде справедливим, якщо суд визнає заповіт недійсним, оскільки за життя бабця говорила, що складе заповіт на користь позивачки. Відповідач [PERSON] заперечила проти задоволення позову, просить відмовити. Суду пояснила, що [PERSON] приходиться їй бабцею. Бабця від природи була мудрою людиною. Мала добру пам»ять. Добре пом»ятала про події минулого. Бабцю ніхто не намовляв, вона сама змінила заповіт, це є її воля. Позивачка забирала бабцю до себе до Львова, однак потім бабця розказувала, що позивач не дуже добре до неї відносилась. Перед смертю бабця навіть обробляла город, хоча їй було важко і її просили цього не робити, однак вона була доброю господинею. Представник відповідача [PERSON] заперечив проти задоволення позову, просить суд відмовити у його задоволенні. Суду додатково пояснив, що відповідно до законодавства волевиявлення заповідача зазначено в останньому заповіті. Оскільки заповідач вправі змінювати заповіт за своє життя. Цим правом скористалась покійна [PERSON] Крім того, заявлений був позов позивачкою за життя бабці. Представлені докази відповідачем свідчать про те, що [PERSON] була при здоровому розумі і добрій пам»яті. Про це свідчить відеозапис з її сторічного ювілею. На записі видно, як вона всіх пам»ятає, і запитується, а чому не приїхав правнук. Крім того, просить голову районної державної адміністрації, який її вітав у 100 річний ювілей посприяти в заміні вікон в хаті, на привітанні співає пісні. Є стаття в газеті «Вісті краю» про її життя та фотографії. Якщо проаналізувати складені заповіти [PERSON], то дійсно заповіт від 05.03.1983 року та заповіт від 23.01.1995 року був складений на користь позивачки, однак у заповіті від 18.04.2012 року прізвище позивачки не зазначене, а останній заповіт від 20.08.2012 року був складений на користь відповідачки. Відтак, права позивачки є не порушеними. Доказів стороною позивачів про недійсність правочину суду не надано. Представник Утішківської сільської ради в судове засідання не прибув, не подав письмових пояснень на заявлений позов. Суд вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, дослідивши демонстрацію відеозапису, приходить до наступного висновку. Відповідно до свідоцтва про смерть (а.с. 22) серія [NUMBER] від [INFO] за актовим записом № 5 зареєстровано смерть [PERSON] [INFO] у віці 101 рік. Перший заповіт покійною [PERSON] був складений 05 березня 1983 року (а.с. 8) на користь [PERSON] (дошлюбне прізвище позивачки). Другий заповіт покійною [PERSON] був складений 23 січня 1995 року (а.с. 7) на користь [PERSON]. Третій заповіт покійною [PERSON] був складений 18 квітня 2012 року (а.с. 21) на користь [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Четвертий і останній заповіт був складений 20 серпня 2012 року (а.с. 21а) на користь [PERSON], який і оскаржується позивачкою. Судом встановлено, що померла [PERSON] мала чотирьох онуків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Аналізуючи представлені в розпорядження суду заповіти заповідач [PERSON] час від часу змінювала своє волевиявлення на випадок своєї смерті, тобто є наявним множинність заповітів, і заповідалось одне й те ж майно заповідача. В силу ч. 3 ст. 1254 ЦК України кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Останній заповіт був складений [PERSON] в користь відповідачки [PERSON] і в розумінні статті 1220 ЦК України, спадщина відкрилась внаслідок смерті заповідача [PERSON] [INFO]. Як роз»яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 у п. 3 згідно з правилами статті 1220 ЦК України та статті 249 ЦПК часом відкриття спадщини слід вважати день смерті особи, зазначений у свідоцтві про смерть, виданим відповідним державним органом реєстрації актів цивільного стану. Позивач посилається в своїй позовній заяві на те, що заповіт є недійсним на тій підставі, що заповідач [PERSON] хворіла, була у віці 101 рік, поводилась дивно, постійно перебувала у важкому психологічному стані, часто не розуміла значення дій і не завжди керувала ними. Позивач у справі свої доводи викладені в позовній заяві доводила поясненнями свідків в суді, а саме свідок [PERSON], яка повідомила, що покійна бабця завжди хвалила позивачку, і говорила, що хата залишиться [PERSON]. Бабця була задоволена позивачкою. Іншої думки у померлої не було. Бабуся впізнавала всіх, жартувала, співала пісні. Коли бабусі виповнилось 100 років була в гостях, всіх впізнавала бабця. В останнє бачила бабцю у квітні 2012 року, і бабця також впізнала свідка. [PERSON], який приходиться сином позивачки, правнуком померлої бабці, суду повідомив, що бабця біля півроку жила у них у Львові, ходила сама, всіх впізнавала, просилась до себе додому в Утішків. Свідок [PERSON] суду повідомила, що позивач є її подругою. Покійна говорила, що хату запише на позивачку. Бабця ходила сама. З бабцею спілкувалась, коли їй було 101 рік, тоді вона була у Львові у позивачки, кінець зими початок весни 2012 року, бабця робила каву особисто. Загалом бабця була цікавою людиною, любила розповідати про своє минуле життя. Під час розгляду справи також були допитані свідки сторони відповідача, які суду повідомили про наступні обставини. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона обіймає посаду голови Утішківської сільської ради. Померлу [PERSON] знала давно. [PERSON] була цікавою людиною у спілкуванні, оскільки знала багато і ділилась своїм життєвим досвідом з іншими. Покійна мала добру пам»ять, обробляла город, жила сама, навіть тримала невелике господарство. Оскільки вона є головою сільської ради, то до таких літніх людей перед великими святами навідується, робить невеликі подарунки, які нагадують похилим людям про увагу та турботу. Була присутня під час святкування сторічного ювілею [PERSON] Коли було [PERSON] 98 років, то вона ще й співала, коли був празник села. Бабця знала дуже багато пісень. В останнє з нею спілкувалась незадовго до її смерті. Бабця всіх впізнавала, її називала по імені. Оскільки не було багато часу, то пообіцяла, що зайде на її день народження, [INFO] їй мало б виповнитись 102 роки. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона проживає в с. Утішків Буського району Львівської області. Покійна [PERSON] проживала через три хати від неї. Бабця була господинею, навіть маючи стільки років, тримала господарку. Пенсію вона отримувала сама. Знала, що відбувається в селі, хто одружується, у кого хрестини, кого з яким святом треба привітати. Мала плани по облаштуванню хатою. Була дуже мудрою, на всі випадки життя могла порадити. Розповідала про своє життя. Бачила, що до бабці ходила відповідачка, яка носила їй їсти. Позивачку не бачила. Коли бабця мала більшу господарку, то бачила як позивачка до неї приїжджала виключно на вихідні і виключно за продуктами. Бабця була при здоровому розумі і світлій пам»яті. Свідок [PERSON] суду повідомив, що він працює на посаді секретаря Утішківської сільської ради і є відповідальним за ведення нотаріальних дій. У квітні 2012 року голова сільської ради [PERSON] повідомила, що [PERSON] хоче змінити заповіт на трьох онуків. У серпні 2012 року дзвонила голова сільської ради і повідомила, що [PERSON] хоче знову змінити заповіт на одну онуку [PERSON] і просить його приїхати. В день укладення заповіту спочатку він приїхав до [PERSON], яка була в хаті одна, нікого у неї не було, і вона йому сказала, що хоче змінити заповіт на [PERSON]. Він поїхав в сільську раду набрав заповіт і потім знову приїхав до [PERSON]. Заповіт їй зачитав, заповіт бабця підписала у його присутності, нікого крім нього та бабці в хаті не було. До свідка зверталась пан [PERSON], і його впізнавала. Покійну називали тільки як баба [PERSON], і з повною впевненістю можна сказати, що вона була на сто відсотків адекватною людиною. Бабця знала багато пісень. Протягом літа 2012 року їй сподобалась як за нею доглядала [PERSON] і тому з повною впевненістю повідомила, що хоче скласти заповіт на [PERSON]. Свідок [PERSON] суду повідомила, що вона приходиться покійній бабці онукою, позивачці та відповідачці приходиться рідною сестрою. Не пам»ятає коли саме, але бабця зібрала всіх онуків і сказала, що хто за нею буде доглядати, на користь того складе заповіт. На той час зголосилась допомагати бабці позивачка. Коли бабця захворіла, то позивачка забрала бабцю до Львова. Після того, як бабця пожила у Львові розказувала, що більше не хоче бачити позивачку, оскільки остання до неї відносилась не добре. Позивачка постійно зривалась на бабцю, нарікала на неї, била памперсами по голові. Коли баба була у Львові, то її відвідували правнуки і сестра [PERSON], вона всіх впізнавала і говорила, що хоче у свою хату в Утішків. Бабця до останнього ходила з палицею на своїх ногах. Навіть коли садили картоплю у бабці на городі, весною 2013 року, бабця рвалась допомагати і злилась, що їй нічого не дають робити. Город садили відповідач та вона, позивачки не було. Бабця від природи була мудрою і дуже добре відчувала своїх онуків, від неї не можна було нічого приховати, вона відразу питалась що сталось. І як би не хотів їй говорити вона все одно випитувала і давала пораду. Так було поставлено, що бабу треба було слухати і робити так як вона просила. При тому, що у неї була невелика пенсія, вона намагалась давати гроші хоч на маршрутку, переконувати її у тому, що не треба це робити не було змісту, оскільки вона як сказала треба було робити. Аналізуючи пояснення свідків, як з сторони позивача так і сторони відповідача, суд приходить до висновку, що покійна [PERSON] була при добрій пам»яті, усвідомлювала всі події які відбувались в її житті, а посилання позивачки на те, що відповідачка здійснювала тиск на [PERSON], перебування [PERSON] у важкому психологічному стані не знайшли своє підтвердження під час розгляду справи судом. Крім того, як роз»яснив Пленум Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 у п. 6 абз.3 безпорадним слід розуміти стан особи, зумовлений похилим віком, тяжкою хворобою або каліцтвом, коли вона не може самостійно забезпечити умови свого життя, потребує стороннього догляду, допомоги та піклування. Однак, з оглянутого відеодоказу у судовому засіданні, на якому відображено 100 річний ювілей заповідачки [PERSON] визначення безпорадного стану не відноситься до покійної [PERSON], так як вбачається, що у 100 років [PERSON] сама пересувалась на своїх ногах, підтримуючи себе палицею, добре впізнавала навколо себе людей, розуміла, що саме в цей день їй виповнилось 100 років, оскільки всім присутнім заспівала пісню про роки, також у голови району просила посприяти у встановленні пластикових вікон, і добре розказувала про своє минуле життя. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що на 100 річний ювілей проводилась відео зйомка, і що це саме той запис, на якому відтворено святкування 100 річного ювілею. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановленим цим Кодексом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачка не довела суду обставину на яку вона посилається у встановленому законом порядку. Крім того, заявляючи вимогу про встановлення факту укладення договору довічного утримання, не представила суду належних та допустимих доказів. Крім того, аналізуючи останні заповіти [PERSON], а саме заповіт від 18 квітня 2012 року та заповіт від 20 серпня 2012 року серед спадкоємців за заповітом позивачки зазначено не було. Таким чином, оскаржуючи заповіт від 20 серпня 2012 року, де єдиним спадкоємцем зазначена відповідач [PERSON], на думку суду права позивачки не порушувались. В силу ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог статей 3, 15 ЦПК України захисту в судовому порядку підлягає виключно порушене право особи. Відтак, суд приходить до переконання, що права позивачки є не порушеними і захисту в судовому порядку не підлягають.

Outcome: dismissed