Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання сина, [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно з дня подання позову до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги обґрунтовує тим, що від цивільного шлюбу з відповідачем має дитину - [PERSON] , [INFO] . На теперішній час вона з відповідачем мешкає окремо та відносин не підтримують, а дитина знаходиться на її утриманні. Позивачка вказує, що [PERSON] добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має постійний заробіток у достатньому розмірі. У судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала, пояснила, що з відповідачем вже більше півроку разом не проживають, а дитина проживає з нею. Відповідач у судовому засіданні зазначив, що не заперечує проти стягнення аліментів з нього. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи дійшов таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] народився [INFO] . Його батьками зазначено позивачку - [PERSON] та відповідача - [PERSON] (копія свідоцтва про народження від 06.03.2020 серії [NUMBER] , виданого Генічеським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції). Дитина на даний час проживає з матір`ю та знаходиться на її утриманні, про що зазначила позивачка та не заперечував відповідач у судовому засіданні. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Враховуючи те, що дитина [PERSON] проживає з позивачкою та перебуває на її утриманні, а відповідач, який є батьком дитини, не виконує обов`язків щодо її утримання, з огляду на не встановлення підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини, суд дійшов висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, яка була задоволена, то з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 908 грн на користь держави.

Outcome: approved