Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обґрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 28 квітня 2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] року у них народилась дочка [PERSON], яка проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Також позивач зазначає, що протягом подружнього життя у неї з чоловіком виникали сварки через те, що він не хоче брати на себе будь-яких обов'язків в сім'ї, не допомагає їй, живе в своє задоволення, не дбає про інтереси сім'ї. Через це вона неодноразово припиняла з ним шлюбні відносини, просила його змінити свою поведінку та відношення до сім'ї, проте це не дало позитивних наслідків. Чоловік продовжує вести такий спосіб життя, який влаштовує лише його. Така поведінка чоловіка привела до того, що в квітні 2017 року вони припинили шлюбні відносини. За вказаних обставин позивач вважає, що їхня сім'я з вини чоловіка розпалась, шлюб існує формально, а тому подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам та інтересам дитини, в зв'язку з цим просить суд розірвати даний шлюб. В судове засідання сторони по справі не з'явились, однак, попередньо подали суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, також просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище «[PERSON]», а відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Також і позивач, і відповідач в поданих заявах просили суд не надавати їм строк для примирення. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 28 квітня 2001 року зареєстрували шлюб у Виконавчому комітеті Сокиринецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що було зроблено актовий запис № 3, що підтверджується свідоцтвом про одруження серії [NUMBER] від 28.04.2001 року (а.с. 6). Також з даного свідоцтва вбачається, що позивач [PERSON] до реєстрації шлюбу мала прізвище «[PERSON]». 20 жовтня 2003 року у сторін по справі народилась дочка [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.11.2003 року (а.с. 7). Згідно позовної заяви, сімейні стосунки між сторонами по справі не склалися через постійні сварки між ними, які в результаті призвели до того, що в квітні 2017 року вони припинили шлюбі відносини. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити інтересам сторін та негативно впливати на виховання і розвиток їхньої неповнолітньої дочки, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Статтею 5 Протоколу № 7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та щодо його розірвання. Відповідно до ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Також за відсутності клопотання позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем.

Outcome: approved