Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просила стягнути з нього аліменти на утримання їх повнолітнього сина: [PERSON], [INFO], у розмірі однієї четвертої частки з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше одного неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи стягнення з дати звернення до суду, тобто з 17 січня 2014 року і до закінчення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. Справа розглядалась неодноразово. У процесі розгляду справи, за клопотанням позивача, до участі у справі у якості третьої особи на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, було залучено [PERSON]. У судове засідання призначене на 14 липня 2014 року, для розгляду справи по суті позивач, третя особа, відповідач та його представник не прибули, але були належним чином повідомлені про день та час судового розгляду. При цьому, учасники судового процесу подали письмові заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.84,85,106). За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи відбувся за відсутності осіб, які беруть участь у справі, при цьому фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Позивач, у своєму позові вказувала на те, що її син: [PERSON], який проживає разом із нею, продовжує навчання і у зв'язку з цим потребує матеріальної допомоги, а відповідач як батько цієї дитини, працює, отримує дохід, і тому може надавати таку допомогу, але добровільно цього не робить. Що у сукупності з положеннями статті 199 Сімейного кодексу України, дає їй право на стягнення вказаного утримання на її сина у примусовому порядку. У судових засіданнях, в яких вона брала участь, також пояснила, що вона, її син та малолітня донька від іншого чоловіка, проживають у трьох; утриманням всієї сім`ї займається вона, оскільки після досягнення сином 18 років, відповідач перестав сплачувати аліменти, а батько доньки їй не відомий у зв'язку з чим вона отримує соціальну допомогу на неї, як одинока матір. Також пояснила, що вона працює, отримує щомісячну заробітну плату, яку і витрачає на потреби усієї сім`ї, у тому числі надає грошові кошти на сину, який продовжує навчання (разом вони купують одяг, харчі, взуття, канцелярське приладдя). Крім того просила суд врахувати, що її сину поставлений діагноз міопія середнього ступеня обох очей, і тому він потребує склеропластики (операція із зміни хрустилика ока) або рефракційної терапії (використання лінз). Третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору: син позивача і відповідача [PERSON], у судовому засіданні, в якому він брав участь позовні вимоги підтримав. Підтвердив, що після того як він досяг 18 років, у добровільному порядку, від батька він нічого не отримував; проживає разом із матір`ю, та чотирирічною сестрою в одній квартирі; навчається у політехнічному коледжі, на денній і бюджетній формі навчання, та отримує щомісячну стипендію у розмірі 550 гривень, яка фактично і є його єдиним джерелом доходу; саме із стипендії він, за допомогою грошей матері купує собі їжу, одяг, взуття, придбаває необхідне канцелярське приладдя; додав, що навчальний процес відбувається з 08 години до другої, а іноді і четвертої години дня та пов'язаний із необхідністю виконання домашнього завдання. Також підтвердив, що йому дійсно поставлено діагноз, на який його матір просила суд звернути увагу. Проте у повсякденному житті він обходиться без окулярів (у тому числі пише та читає), але бачить вдалину погано, тому іноді використовує лінзи. Відповідач, у своїх запереченнях проти позову вказував на те, що у тому розмірі, в якому просить сплачувати аліменти на сина позивач, він не в змозі платити. Просив суд ухвалити рішення про стягнення з нього аліментів на сина у твердій грошовій сумі 700 (сімсот) гривень. При цьому, відповідач просив суд врахувати: його стан здоров'я, зокрема необхідність оперативного лікування (операція) у місті Луганськ та необхідність у післяопераційному лікуванні, які потребують додаткових витрат з його заробітку; знаходження на його утриманні непрацездатних батьків похилого віку, які потребують постійної матеріальної допомоги та лікуються у медичних закладах; наявність кредитного зобов'язання перед банком; можливість отримання сином стипендії; наявність у позивача самостійного доходу. Представник відповідача, у судових засіданнях в яких він брав участь, підтримав позицію свого довірителя, та просив суд врахувати обставини, що вказані у запереченнях відповідача, під час визначення розміру аліментів. Суд на основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: [PERSON], народився [INFO], про що 23 січня 1996 року Рубіжанським відділом реєстрації актів громадянського стану Луганської області було зроблено актовий запис №31 та видано свідоцтво про його народження (а.с.4). При цьому, матір`ю у свідоцтві про народження вказана: [PERSON] (позивач), а батьком: [PERSON] (відповідач). [PERSON] та [PERSON], перебували у шлюбі, який було розірвано 15 вересня 2005 року про що, відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, було зроблено актовий запис №428 та видано свідоцтво про розірвання шлюбу (а.с.3). [PERSON], проживає разом із матір'ю: [PERSON] та сестрою: [PERSON], за адресою: [ADDRESS], яка належить йому та матері на праві спільної часткової власності (а.с.5,7,8,76,90-91). З 01 вересня 2012 року, [PERSON], навчається у Відокремленому підрозділі «Рубіжанський політехнічний коледж імені О.Є.Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка», на денній (і бюджетній) формі навчання, та являється студентом другого курсу, при цьому отримує стипендію у розмірі 550 гривень щомісячно (а.с.6,40). [PERSON], працює на посаді оператора електрозв'язку Цеху телекомунікаційних послуг №22 Луганської філії ПАТ «Укртелеком», за що отримує щомісячну винагороду (а.с.9,55,88,89). На утриманні [PERSON], знаходиться її малолітня дитина (донька): [PERSON], [INFO], на яку вона отримує соціальну допомогу, як одинока мати, у розмірі 309 (триста дев`ять) гривень 60 (шістдесят) копійок (а.с.53,54,76). [PERSON], проживає разом із своїми батьками: матір`ю - [PERSON], та батьком - [PERSON], за адресою: [ADDRESS] (а.с.12,35,109). З 12 лютого 2007 року, [PERSON], працює на посаді прохідника у відокремленому підрозділі «Шахта Новодружеська» ПАТ «Лисичанськвугілля», за що отримує щомісячну винагороду (а.с.41,107). Двадцять другого листопада 2013 року, [PERSON] та ПАТ «Дочірній Банк Сбербанку Росії» уклали між собою кредитний договір, за яким банк зобов'язався надати йому грошові кошти у розмірі 50 000 (п'ятдесят тисяч) гривень, на поточні потреби, без обмеження цільового використання, а він взяв на себе зобов'язання прийняти і повернути кредит, та сплатити банку проценти й інші платежі відповідно до умов договору, та графіку до нього, зокрема. Відповідно до цих документів, кожного 22 числа кожного календарного місяця, починаючи з листопада 2013 року та до 21 листопада 2018 року, [PERSON] повинен сплачувати платіж у розмірі 1661 (одна тисяча шістсот шістдесят одна) гривня 51 (п'ятдесят одна) копійка. Відповідно до довідки банку, останній здійснює вказаний обов'язок своєчасно і у повному обсязі, а залишок заборгованості складає 47 172 (сорок сім тисяч сто сімдесят дві) гривні 84 (вісімдесят чотири) копійки (а.с.38,39,110). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками повнолітньої дитини (сина), виник спір щодо виконання ними батьківського обов'язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який батько не виконує у добровільному порядку. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального і процесуального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обов'язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз'яснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов'язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов'язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв'язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Так, судом встановлено, що син позивача та відповідача: [PERSON] на день звернення позивача до суду досяг повних 18 років, але не досяг 23 років (а.с.5). З першого вересня 2012 року [PERSON] продовжив навчання у Відокремленому підрозділі «Рубіжанський політехнічний коледж імені О.Є.Порай-Кошиці Луганського національного університету імені Тараса Шевченка», і являється студентом другого курсу. При цьому, навчання розраховано до 31 січня 2016 року (а.с.6,40). Суд вважає встановленою і ту обставину, що [PERSON] у зв'язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: розмір щомісячної стипендії, яку він отримує складає 550 гривень, а розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для працездатних осіб (який є вартісної величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, непродовольчих товарів, набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості - стаття 1 Закону України «Про прожитковий мінімум») складає 1218 гривень; він навчається на денній формі, що потребує додаткового витрачання часу на виконання домашніх завдань і після прослуховування лекцій, і тому виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею, а матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON], як виключення із загального правила, працює та отримує за це дохід або має інше джерело доходу, окрім стипендії (а.с.6,40). Також, суд вважає, що [PERSON], як батько [PERSON], має можливість надавати необхідну синові матеріальну допомогу, оскільки він має постійне місце роботи і щомісячний дохід, який за грудень 2013 року і п'ять місяців 2014 року, тобто за шість місяців, після відрахування усіх податків і зборів, у середньому, складає 4697 гривень. При цьому, суд враховує що розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для працездатних осіб складає 1218 гривень, а розмір додаткових необхідних щомісячних витрат відповідача, які ним доведено складає 1661 гривня 51 копійка, що є його грошовим зобов'язанням перед банком (а.с.38,39,107,110). Проте, до можливості надання необхідної [PERSON] матеріальної допомоги його матір`ю, незважаючи на те, що вона здійснює таку допомогу в міру наявних у неї грошових можливостей, суд ставиться критично. Оскільки її щомісячний дохід за останні шість місяців, після відрахування усіх податків і зборів, у середньому, складає 1626 гривень. При цьому, суд враховує що розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для працездатних осіб складає 1218 гривень, але на утриманні позивача знаходиться її малолітня дитина (донька): [PERSON] повних 4-х років, на яку вона отримує щомісячну соціальну допомогу, як мати одиночка, у розмірі 309 гривень 60 копійок, але розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом України «Про Державний бюджет України на 2014 рік» для дитини віком до 6 років складає 1032 гривні, що свідчить про відсутність грошового забезпечення позивача хоча б на мінімальному рівні, встановленому державою (а.с.53,54,76,105). Тому, за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька [PERSON], дійсно виник обов'язок з його утримання внаслідок продовження сином навчання та потребою у зв'язку з цим у матеріальній допомозі. В силу положень частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.5,7,8), яка і подала позов (а.с.1-2), суд вважає, що вона має право на стягнення аліментів з [PERSON], на утримання сина [PERSON], як такого, що продовжує навчання і потребує у зв'язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до положень частини першої статті 200 Сімейного кодексу України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. З огляду на положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України та те, що відповідач має постійне місце роботи і постійний дохід, підстави для присудження аліментів у твердій грошовій сумі відсутні. Згідно з положеннями частини першої статті 182 Сімейного кодексу України обставинами, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів є стан здоров`я та матеріальне становище дитини, платника аліментів, наявність у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина та інші обставини, що мають істотне значення. При вирішенні питання щодо розміру аліментів, враховуючи необхідність застосування положень частини першої статті 182 тільки разом з положеннями статей 198 і 199 вказаного кодексу, оскільки розмір аліментів при продовженні навчання дитиною, яка досягла повноліття, залежить в першу чергу від потреби у матеріальному забезпеченні, суд враховує, що таку потребу повинен довести саме позивач з огляду на принцип змагальності цивільного процесу. При цьому, згідно положень частини четвертої статті 60 Цивільного процесуального кодексу України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, суд вважає доведеною позивачем обставину, що [PERSON] має щомісячний дохід у розмірі 550 гривень у вигляді стипендії, а розмір прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб складає 1218 гривень, що свідчить про потребу сина у додатковому матеріальному щомісячному забезпеченні на рівні не нижче ніж 668 гривень. Необхідність оплати [PERSON] спеціальних витрат, які пов'язані з навчанням (як то, оплата проїзду до місця навчання, місця проживання, самого навчання чи придбання спеціального одягу, та інше), окрім необхідності придбання канцелярського приладдя, позивачем не доведено. Окрім матеріального стану [PERSON] доведеного позивачем, ним доведено і те, що за своїм станом здоров`я, згідно довідки лікаря Рубіжанської центральної міської лікарні Єріної І.Г., [PERSON] встановлено діагноз: міопія (тобто короткозорість) середнього ступеня обох очей, прогресуюча форма, та рекомендовано звернутись до Луганської обласної лікарні для вирішення питання щодо склеропластики (тобто операції на очах по зміні хрусталика ока) або рефракційної терапії (тобто корегування зору завдяки використання контактних лінз) (а.с.58). Однак суд враховує, що згідно наданого суду документу, питання щодо використання склеропластики або рефракційної терапії для лікування [PERSON], остаточно ще не вирішено. При цьому позивачем не доведено, що лікуванням хвороби [PERSON] є виключно склеропластика та те, які суми грошових коштів необхідно не неї витрачати (з врахуванням кількості операцій, і післяопераційного лікування) щомісяця чи одноразово, та те, що така операція не може бути здійснена за рахунок держави у відповідних клініках. І хоча позивач надав суду докази придбання контактних лінз для [PERSON], на думку суду, позивач не зміг довести належними, допустимими та достовірними доказами необхідність придбання саме таких лінз, оскільки відсутні будь-які рекомендації чи рецепти з цього приводу лікарів; не доведено і мінімальний час їх використання, як часто [PERSON] необхідно їх змінювати та скільки це може коштувати на місяць, пів року чи рік. У зв'язку з недоведеністю, суд відхиляє і ту обставину, що з нового навчального року [PERSON] не буде отримувати стипендію у розмірі 550 гривень, що впливає на його матеріальний стан. Тому суд вважає, що за таких обставин стан здоров'я [PERSON], а також не отримання ним стипендії з нового навчального року, не може бути врахований судом при визначенні розміру аліментів на його утримання саме у цій справі, але це не позбавляє позивача чи самого [PERSON], після визначення лікарями його остаточного способу лікування, визначення вартості такого лікування та зібрання доказів, які будуть підтверджувати такі обставини, а також відсутність у [PERSON] стипендії, звернутись до суду із позовом до відповідача про збільшення розміру аліментів. Наявність інших обставин, які необхідно було б врахувати суду при визначенні розміру аліментів, позивачем не доведено. З метою повного виконання положень частини першої статті 182 Сімейного кодексу України, для визначення розміру аліментів, які підлягають присудженню на утримання [PERSON], суд враховує доведений відповідачем і встановлений судом його майновий стан. Зокрема, те що його місячний дохід, у середньому, після відрахування податків і зборів, складає 4697 гривень, мінімальний прожитковий мінімум для працездатної особи складає 1218 гривень, а додаткова сума щомісячних витрат, яка доведена відповідачем складає 1661 гривня 51 копійка, тобто залишок вільних коштів відповідача складає 1817 гривень 49 копійок (у середньому). Також суд враховує ту обставину, що згідно довідки лікаря Лисичанської міської лікарні Риполова В.В., [PERSON] встановлено діагноз: пошкодження сухожилля розгинального третього пальця правої кисті (побутова травма 29 травня 2012 року), та вказано на потребу в оперативному лікуванні у відділення кісті, другої міської лікарні міста Луганська (а.с.34,108). Однак, як і у випадку з позивачем, суд вважає, що відповідач не зміг довести як ця обставина впливає на зміну його матеріального стану, зокрема: не є доведеним можливий час непрацездатності внаслідок лікування, необхідність несення витрат у зв'язку з операцією та післяопераційним лікуванням, та інше. Тим більше, що травма відповідача мала місце ще 29 травня 2012 року, а даних про зміну матеріального стану позивача у зв'язку з цим або прийняття рішення щодо лікування - відсутні. Наявність у відповідача непрацездатність батьків суд вважає встановленою обставиною оскільки вона не оспорювалась сторонами, але відповідач не зміг довести належними, достовірними та допустимими доказами той факт, що вони потребують грошового утримання, і що таке утримання здійснює саме відповідач, та який розмір такого утримання щомісяця хоча б у середньому. Те саме стосується і факту лікування батьків відповідача. Доводи відповідача про можливість покриття своїх матеріальних потреб [PERSON] самостійно, а також можливість надання матеріальної допомоги позивачем, спростовуються встановленими судом обставинами. Наявність інших обставин, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів на утримання [PERSON], в рамках розгляду цієї справи, відповідачем та його представником не доведено. Таким чином, враховуючи встановлені судом обставини, які мають істотне значення для визначення розміру аліментів (матеріальний стан [PERSON], матеріальний стан відповідача, доведена позивачем потреба [PERSON] у матеріальній допомозі кожного місяця ні рівні не нижчому за 668 гривень, з врахуванням необхідності придбання канцелярського приладдя), суд вважає, що аліменти у розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходу) [PERSON] будуть достатніми для задоволення потреб [PERSON] на час навчання. При цьому з огляду на доведений позивачем об'єм потреби [PERSON] у матеріальній допомозі та доведеної можливості відповідача надати таку допомогу. Тому, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом стягнути з відповідача, на користь позивача аліментів, на утримання повнолітнього сина: [PERSON], у розмірі 1/6 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, починаючи з 17 січня 2014 року і до припинення сином навчання, але не більше як до досягнення ним 23 років. При цьому суд враховує, що позовні вимоги не можуть бути задоволенні із формулюванням - до 31 січня 2016 року (дата закінчення розрахованого курсу навчання), оскільки припинення сином навчання - як юридичний факт для припинення стягнення аліментів на сина, може мати місце і в інших випадках, наприклад відрахування студента, самостійне волевиявлення студента. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача частково, а позивач звільнений від сплати судового збору, в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави підлягає стягненню сума судового збору пропорційно до задоволеної частини вимог позивача. Зокрема, з відповідача слід стягнути судовий збір у розмірі 162 гривні 47 копійок.

Outcome: partial