Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дніпровського районного суду м. Києва з позовом про стягнення з ПрАТ «Страхова компанія «Планета Страхування» коштів у розмірі 21 477,22 грн., з яких: викупна сума 15 427,71 грн., пеня 2 647,39 грн., 3% річних 1 087,97 грн., інфляційні втрати 2 314,15 грн., та стягнення 5 200 грн. витрат на правничу допомогу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 14.12.2005 року між позивачем та ЗАТ «СК «Планета Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «СК «Планета Страхування», було укладено Договір добровільного страхування життя № 0062/1205-3. Позивач зазначає, що відповідно до умов договору відповідач брав на себе зобов`язання при настанні страхового випадку виплатити страхову суму їй чи іншим особам, що визначені нею, або на користь якого/яких укладений договір, а вона зобов`язувалась сплачувати страхові платежі (внески, премії) у встановлені відповідачем терміни та виконувати інші умови договору. Умовами договору також було визначено: строк дії договору - 30 років, з можливістю дострокового розірвання; у разі прострочення виконання зобов`язання - сплата пені у розмірі 0,02% за кожен день прострочення. Позивач вказує, що на підставі укладеного договору вона здійснювала своєчасну та повну сплату страхових платежів протягом 12 років. Позивач зазначає, що 14.12.2017 р. між нею та відповідачем було укладено Додаткову угоду, згідно з пунктом 2 якої датою припинення дії Договору добровільного страхування життя № 0062/1205-3 (з метою подальшого отримання викупної суми) вважалось 14 грудня 2017 року. Пунктом 13.1.12 Правил було визначено строки для виплати викупної суми, відповідно до якого, повернення страхових внесків (виплата викупної суми) здійснюється страховиком протягом двох тижнів з моменту дострокового припинення дії Договору страхування, тобто з 15.12.2017 року по 28.12.2017 року включно. При цьому пунктом 3 Додаткової угоди від 14.12.2017 року з відповідачем погоджено, що виплата викупної суми здійснюється у розмірі 15 427 грн. 71 коп. Позивач стверджує, що викупну суму відповідач їй не сплатив. Вказує, що 03.05.2019 р. на адресу відповідача вона надсилала цінного листа із заявою про зміну номеру карткового рахунку для перерахування викупної суми, якого відповідач не отримав, відповіді не надав, викупна сума у розмірі 15 427,71 грн. сплачена не була. Вказану суму просить стягнути з відповідача ПрАТ «Страхова компанія «Планета страхування». Позивач також з посиланням на умови договору (пункт 10.7 Додаткової угоди від 22.11.2016 р.) та ст. 625 ЦК України, просить стягнути з відповідача за час прострочення виконання грошового зобов`язання з 29.12.2017 р. по 04.05.2020 року - за 858 днів прострочення: пеню з розрахунку 0,02% за кожен день прострочення у розмірі 2 647,39 грн., 3% річних у розмірі 1 087,97 грн., індекс інфляції у розмірі 2 314,15 грн. та стягнути понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 5 200 грн. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18.05.2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін в судове засідання (а.с. 79-81). Відповідачу був встановлений п`ятнадцятиденний строк з дня вручення вказаної ухвали подати відзив на позовну заяву. Як убачається з матеріалів справи, ухвала суду про відкриття провадження у справі разом із доданими до неї документами була прийнята поштовим відділенням для пересилання відповідачу та відповідна кореспонденція повернута до суду із відміткою про закінчення встановленого строку зберігання. Відзив на позов відповідачем у визначений термін не надано. Відповідно до положень ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, у відповідності до вимог ч. 1 ст. 281 ЦПК України, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити у справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного висновку. Згідно ст. 1 Закону України «Про страхування», страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних осіб та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору (ст. 979 ЦК України). Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, що не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування) (ст. 4 Закону України «Про страхування», ст. 980 ЦК України). Як убачається з матеріалів справи, 14 грудня 2005 року між ЗАТ «СК «Планета Страхування», як страховиком, та позивачем [PERSON] , як страхувальником, було укладено Договір добровільного страхування життя № 0062/1205-3 (далі - договір страхування, а.с. 6-8). Відповідно до п. 1.1 договору страхування, Страховик при настанні страхового випадку бере на себе зобов`язання виплатити страхову суму Страхувальнику чи іншим особам, що визначені Страхувальником, або на користь якого/их укладений договір страхування. Страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі (внески, премії) у встановлені Страхувальником терміни та виконувати інші умови Договору. Згідно пункту 12.2 договору, строком дії договору страхування є 30 років. Пунктом 14.1 договору страхування встановлено, що порядок внесення змін та припинення дії договору страхування визначаються «Правилами страхування» (Розділи 12, 13). 22 листопада 2016 року між ПрАТ «СК «Планета страхування» та [PERSON] було укладено Додаткову угоду до договору добровільного страхування життя № 0062/1205-3 від 14 грудня 2005 року, якою умови договору страхування викладені у новій редакції та зазначено, що строк дії договору до 13.12.2020 року (далі - додаткова угода від 22.11.2016 р., а.с. 19-23). Відповідно пункту 13.1 розділу 13 Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками ЗАТ «Страхова компанія «Планета страхування», дія Договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою Сторін (а.с. 9-13). Нормою частини 1 ст. 997 ЦК України визначено, що договір страхування припиняється у випадках, встановлених договором та законом. Положеннями ст. 28 Закону України «Про страхування» встановлено, що дія договору страхування припиняється та втрачає чинність за згодою сторін. У разі дострокового припинення дії договору страхування життя страховик виплачує страхувальнику викупну суму, яка є майновим правом страхувальника за договором страхування життя. Викупна сума - це сума, яка виплачується страховиком у разі дострокового припинення дії договору страхування життя та розраховується математично на день припинення договору страхування життя залежно від періоду, протягом якого діяв договір страхування життя, згідно з методикою, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Уповноважений орган може встановити вимоги до методики розрахунку викупної суми. Пунктом 13.1.12 розділу 13 «Припинення дії договору страхування» Правил добровільного страхування життя з додатковими ризиками ЗАТ «Страхова компанія «Планета страхування» визначено, що повернення страхових внесків (виплат викупної суми) згідно з пунктами 13.1.9, 13.1.10 цих Правил здійснюється Страховиком протягом двох тижнів з моменту дострокового припинення дії Договору страхування. 14 грудня 2017 р. між позивачем та ПрАТ «СК «Планета Страхування» було укладено Додаткову угоду про дострокове припинення Договору добровільного страхування життя № 0062/1205-3 від 14 грудня 2005 року (далі - додаткова угода від 14.12.2017 р., а.с. 24, 25). Відповідно пунктів 2, 3 додаткової угоди від 14.12.2017 р., договір страхування № 0062/1205-3 від 14 грудня 2005 року припиняється з подальшою виплатою викупної суми, що є майновим правом Страхувальника згідно чинного законодавства. Сторони погодили, що виплата викупної суми здійснюється у розмірі 15 427 грн. 71 коп., що розрахована математично на день припинення договору страхування, згідно діючої Методики, яка проходить експертизу в Уповноваженому органі, здійснена актуарієм і є невід`ємною частиною правил страхування життя. Згідно п. 4 додаткової угоди від 14.12.2017 р., виплата викупної суми здійснюється на умовах п. 13.1.12 Правил страхування ПрАТ «СК «Планета страхування» та п. 8.4 додаткової угоди від 22.11.2016 р. протягом двох тижнів з моменту обміну сторонами підписаних належних примірників цієї додаткової угоди та надання страховикові документів, визначених п. 8.4.2 Додаткової угоди від 22.11.2016 р., що є невід`ємною частиною Договору добровільного страхування життя № 0062/1205-3 від 14 грудня 2005 року. При цьому пунктом 8.4.2 Додаткової угоди від 22.11.2016 р. визначено, що для отримання викупної суми страхувальник надає страховику оригінали полісу, договору та додаткових угод до договору, документи, що підтверджують особу, заяву, встановленої страховиком форми та інші документи на вимогу страховика. За повідомленням позивача умови договору страхування вона виконувала та надавала на вимогу відповідача необхідні документи. У спростування цих обставин будь яких доказів відповідачем суду не надано. З матеріалів справи убачається, що на виконання пункту 4 додаткової угоди від 14.12.2017 р. та пункту 8.4.2 Додаткової угоди від 22.11.2016 р. позивач 16 лютого 2018 року подавала відповідачу оригінали укладених правочинів, полісу страхування, анкету ідентифікації, що підтверджується копією заяви [PERSON] від 16.02.2018 р. на ім`я голови правління ПрАТ «СК «Планета Страхування» (а.с. 38). Отже, виходячи з умов пункту 4 Додаткової угоди від 14.12.2017 року, відповідач зобов`язувався здійснити виплату позивачу викупної суми у розмірі 15 427,71 грн. протягом двох тижнів з моменту надання йому [PERSON] (страхувальником) відповідних документів. У зв`язку з цим, враховуючи дату отримання ПрАТ «СК «Планета страхування» документів від позивача 16.02.2018 року, виплата викупної суми мала бути проведена протягом двох тижнів з вказаної дати, тобто до 02 березня 2018 включно. Тому доводи позивача про прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання саме з дати 29.12.2017 р. не грунтуються на умовах укладеного між сторонами правочину. Також суд вважає, що нарахування позивачем пені з посиланням на пункт 10.7 Додаткової угоди від 22.11.2016 року є безпідставним, оскільки вказаним пунктом передбачена сплата неустойки саме за несвоєчасне здійснення страхової виплати за договором страхування, що на спірні правовідносини не поширюється. Натомість, пунктом 8.4 Додаткової угоди від 22.11.2016 року обумовлено, що сторони погоджуються з тим, що виплата викупної суми здійснюється страховиком у межах своїх зобов`язань та у період, що не може бути більше ніж 6 місяців, з дня дострокового припинення Договору. У випадку затримки у виплаті викупної суми більш ніж на шість місяців, страховик сплачує пеню з розрахунку 0,02 відсотки за кожен день затримки виплати від несвоєчасно сплаченої суми, що сталася з вини страховика. При цьому пунктом 12.2 Додаткової угоди від 22.11.2016 року визначено, що Договір діє до 13.12.2020 року. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Термін визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (ч. 2 ст. 251; ч. 2 ст. 252 ЦК України). За правилами ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За повідомленням позивача кошти відповідачем по даний час не сплачені. Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України). Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України). Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Отже, з відповідача на користь позивача слід стягнути викупну суму у розмірі 15 427,71 грн. за Додатковою угодою від 14.12.2017 року про дострокове припинення Договору добровільного страхування життя № 0062/1205-3 від 14 грудня 2005 року. Відповідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. У зв`язку з невиконанням умов договору про виплату позивачу викупної суми відповідачу слід нарахувати пеню з 15.06.2018 року (зі спливом шести місяців з дати укладення угоди від 14.12.2017 р. про дострокове припинення договору страхування) по дату заявлених позовних вимог - по 04.05.2020 року, що включає 690 дні прострочення та становить 2 129 грн. 02 коп. (15 427,71 : 100 х 0,02х 690 = 2 129,02). Позивачем нарахована пеня за 858 днів прострочення у розмірі 2 647,39 грн., що не відповідає умовам договору, тому позов у цій частині підлягає частковому задоволенню на суму 2 129,02 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача 3% річних від простроченої суми з розрахунку за 858 днів за період з 29.12.2017 р. по 04.05.2020 року у розмірі 1 087,97 грн. грн. та інфляційні втрати у розмірі 2 314,15 грн. На суд покладається обов`язок розгляду цивільної справи в межах заявлених позовних вимог на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, що визначено ч. 1 ст. 13 ЦПК України. Відповідно положень ч. 1 ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Судом встановлено, що прострочення відповідачем виплати позивачу викупної суми виникло з дати 03.03.2018 року (після двох тижнів з моменту надання позивачем документів страховику 16.02.2018 р.). Період з 03.03.2018 р. по 04.05.2020 року включає 794 дні, у тому числі 669 дні за невисокосні 2018-2019 р.р. та 125 дні у високосному 2020 р. Три проценти річних від суми боргу 15 427,71 грн. за 794 дні прострочення платежу становить 1 006 грн. 38 коп. ((15 427,71х (3 : 365 : 100) х 669) + (15 427,71 х (3 : 366 : 100) х 125)). Згідно зі статтею 1 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» індекс споживчих цін (індекс інфляції) - це показник, який характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні. Індекс інфляції за червень 2018 р. становив 100 %, липень 2018 року - 99,3 %, серпень 2018 року - 100 %, вересень 2018 року - 101,9 %, жовтень 2018 року - 101,7 %, листопад 2018 року - 101,4 %, грудень 2018 року -100,8 %; сукупний індекс інфляції за 2019 р. складав 104,1 %; індекс інфляції за січень 2020 року становив 100,2 %, за лютий 2020 року - 99,7 %, за березень 2020 року - 100,8 %, за квітень 2020 року - 100,8 %, за травень 2020 року - 100,3 %. Таким чином, інфляційні втрати відповідно до суми боргу 15 427 грн. 71 коп. становлять у розмірі -1 770 грн. 37 коп. ((15 427,71х 100/100 х 99,3/100 х 100/100 х 101,9/100 х 101,7/100 х 101,4/100 х 100,8/100 х 104,1/100 х 100,2/100 х 99,7/100 х 100,8/100 х 100,8/100 х 100,3/100) - 15 427,71). За правилами ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. За викладених обставин позов підлягає задоволенню частково, а саме підлягає до стягнення з відповідача на користь позивача викупна сума у розмірі 15 427,71 грн., пеня у розмірі 2 129,02 грн., 3 % річних у розмірі 1 006,38 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 770,37 грн., а всього сума 20 333 грн. 48 коп. При вирішенні питання розподілу судових витрат суд враховує наступне. Позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно положень частини 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів». Згідно ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Аналіз вказаної норми закону дозволяє стверджувати, що оскільки на час ухвалення рішення Кабінетом Міністрів України не визначений порядок компенсації судових витрат, тому під час розгляду даної категорії справи про захист прав споживачів судові витрати щодо сплати судового збору відносяться за рахунок держави. Згідно частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно положень частини 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Позивач просить стягнути з відповідача судові витрати по оплаті правничої допомоги у розмірі 5 200 грн. До позову додано копію Договору № 50/19 про надання правничої допомоги від 01.10.2019 року, укладеного між адвокатом Хоменко І.М. та [PERSON] , у пункті 3.1 якого зазначено, що за правничу допомогу замовник сплачує адвокату винагороду в розмірі визначеному в рахунках, які є невід`ємними частинами договору (а.с. 65, 66), також додані копії посвідчення адвоката Хоменка І.М. (а.с. 70), свідоцтва про право заняття адвокатською діяльністю виданого на ім`я Хоменка І.М. (а.с. 71) та рахунки на оплату послуг на надання правничої допомоги (а.с. 68, 69). За змістом рахунку № 2/19 від 02.10.2019 р. на оплату послуг на надання правничої допомоги згідно договору № 50/19 від 01.10.2019 адвокатом Хоменко І.М. проведена усна консультація з вивченням документів протягом 1 години із зазначенням ціни 400 грн. (а.с. 68). Відповідно рахунку № 1/20 від 17.02.2020 р. на оплату послуг на надання правничої допомоги згідно договору № 50/19 від 01.10.2019 адвокатом Хоменко І.М. складено позовну заяву про захист прав споживача протягом 8 год. із зазначенням загальної суми 4 800 грн. (а.с. 69). Згідно норми частин 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина 4 ст. 137 ЦПК України). Відповідно положень частини 5 ст. 137 ЦПК України, у разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. За правилами частини 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі. З матеріалів справи встановлено, що позивач за договором про надання правничої допомоги від 01.10.2019 року № 50/19 сплатила адвокату Хоменко І.М. за рахунком № 2/19 від 02.10.2019 р. кошти в сумі 400 грн., згідно квитанції ПриватБанку № 0.0.1482655932.1 від 02.10.2019 р. (а.с. 72) та за рахунком № 1/20 від 17.02.2020 р. кошти в сумі 4 800 грн., згідно квитанції ПриватБанку № 0.0.1619113604.1 від 17.02.2020 р. (а.с. 13). Отже, загальна сума сплачена позивачем за правничу допомогу складає 5 200 грн. Ціна позову була заявлена у розмірі 21 477 грн. 22 коп. При цьому рішенням суду стягнута сума 20 333 грн. 48 коп. (15 427,71 + 2 129,02 + 1 006,38 + 1 770,37), тобто позов задоволено частково, а саме на 94,67%. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог в сумі 4 922 грн. 84 коп. (94,67 % від 5 200 грн.)

Outcome: partial