Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про позбавлення відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої дитини та збільшення розміру аліментів. В позовній заяві та в судовому засіданні позивач та представник позивача вказали, що у шлюбі з відповідачем у [PERSON] народився син [PERSON], [INFO] У 2013 р. шлюбні відносини між [PERSON] за [PERSON] фактично припинились та вони проживали окремо. 17.02.2013 р. Кілійським районним судом Одеської області було задоволено позовну заяву [PERSON] про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання [PERSON] у розмірі 400 грн. щомісячно. 16.09.2013 р. Кілійським районним судом Одеської області розірвано шлюб між сторонами. До укладення шлюбу, [PERSON] мав доньку [PERSON], [INFO], піклувальником якої призначено [PERSON], цим же рішенням відповідача було позбавлено батьківських прав відносно [PERSON] Позивач самостійно займається вихованням обох дітей, їх розвитком, матеріальним забезпеченням. Відповідач аліменти не сплачує, життям сина не цікавиться. З огляду на те, що сума в 400 грн. недостатня для утримання дитини, позивач просив суд збільшити розмір аліментів до 800 грн. та позбавити відповідача батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Відповідаючи на питання суду в судовому засіданні позивач пояснила, що з моменту розірвання шлюбу - тобто 2013 року, відповідач жодним чином не цікавиться долею дитини, ніякої матеріальної допомоги на її утримання не надає, аліменти не сплачує та має значну заборгованість по аліментам. З часу присудження аліментів дитина підросла, пішла до школи, в зв'язку з чим позивач змушена нести збільшені витрати на її утримання, тому, на її думку, є підстави для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача. Також позивач просила суд врахувати, що ціни на дитяче харчування, одяг та шкільне приладдя з моменту присудження аліментів та до цього часу, значно зросли, в зв'язку з чим, хоча вона і намагається забезпечити дитину всім необхідним, присуджених раніше аліментів буде недостатньо для покриття потреб дитини. В судовому засіданні представник органу опіки та піклування - Кілійської РДА, Ухаркіна Н.М. проти задоволення позову не заперечував та вважав за доцільне задовольнити вимоги позивача в повному обсязі, зазначивши, що орган опіки та піклування дійшов висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав з підстав невиконання ним своїх батьківських обов'язків. Відповідач [PERSON], повідомлений належним чином відповідно до вимог ст. ст. 74-76 ЦПК України про дату та місце розгляду справи, за викликом суду повторно в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, клопотання про відкладення судового розгляду або заяви про проведення розгляду справи за його відсутності - суду не надав, в зв'язку з чим зі згоди осіб. що беруть участь у справі суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.. Заслухавши пояснення осіб що беруть участь у справі, дослідивши надані докази по справі, судом встановлено наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини: Як вбачається з наявної в матеріалах справи копії свідоцтва про народження, позивач та відповідач по справі - [PERSON] та [PERSON], є батьками неповнолітньої дитини: [PERSON], [INFO]. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області у справі № 502/881/13-ц від 17.07.2013 р. з [PERSON], [INFO] стягнуто на користь [PERSON], [INFO], на утримання дитини - [PERSON], [INFO], щомісячно аліменти у розмірі 400 грн. до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Кілійського районного суду Одеської області у справі № 502/1605/13-ц від 16.09.2013 р. шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] зареєстрували шлюб 08.10.2016 року у Кілійському районному відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Одеській області, про що зроблено актовий запис за № 144. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєне прізвище «[PERSON]». Відповідно до розрахунку заборгованості, який складено державним виконавцем Відділу державної виконавчої служби Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві, сума боргу [PERSON] по сплаті аліментів на користь [PERSON] станом на 01.04.2016 р. складає 13600 грн. Згідно довідки КНВК «Загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів-гімназія» Кілійської районної ради Одеської області № 134 від 22.04.2016 р., [PERSON], [INFO] є учнем 1Б класу вищезазначеної школи. Вихованням дитини займається мати. Батько не бере участь в цьому процесі. З довідки Кілійської амбулаторії загальної практики сімейної медицини вбачається, що вихованням та здоров'ям [PERSON], [INFO] займається його мати [PERSON]. Згідно акту обстеження побутово-комунальних умов проживання [PERSON] складеного депутатом Кілійської міської ради Чумаченко В.В. від 10.05.2016 р., умови для проживання сім'ї є задовільними. Батько неповнолітніх дітей [PERSON], 2008 р.н. та [PERSON], 2000 р.н. їх життям, здоров'ям та вихованням не цікавиться. Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав Кілійської районної державної адміністрації вих.. 20/535 від 27.03.2017 р., орган опіки та піклування клопоче перед Кілійським районним судом про позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітньої дитини [PERSON], [INFO]. При ухваленні рішення суд керувався наступними правовими нормами: Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно ст.150 Сімейного кодексу батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя Відповідно до п. 2 ч.1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Як зазначено в п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року N 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» - ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Фактичні обставини справи, встановлені судом, свідчать про те, що відповідач, який є батьком неповнолітньої дитини, фактично самоусунувся від її належного утримання та виховання та протягом останніх 4 років навіть не цікавився долею дитини, в зв'язку з чим суд приходить до висновку про свідоме нехтування [PERSON] своїми батьківськими обов'язками та, відповідно, про необхідність позбавлення відповідача батьківських прав у відношенні його неповнолітньої дитини. Стосовно позовних вимог про збільшення розміру аліментів, суд виходить з наступного: Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст. 183 СК України розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Крім того, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення (ч.1 ст. 184 СК України). Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи зміст ст.ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв'язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов'язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Зокрема, до підстав визначення розміру аліментів в твердій грошовій сумі (що фактично є зміною розміру) ст. 184 СК України відносить: нерегулярний, мінливий дохід платника аліментів, одержання частини доходу в натурі та інші обставини, що мають істотне значення. Право вимагати заміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених ст.ст. 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки). Отже, у спірних правовідносинах підлягає застосуванню не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Як встановлено судом, на день ухвалення рішення про стягнення аліментів від 17.07.2013 року діяли положення Закону України «Про Державний бюджет України на 2013 рік» в ст. 7 якого прожитковий мінімум на дитину віком до 6 років було встановлено у розмірі 972 гривень. На даний час з 1 січня 2017 року положеннями ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум на дитину віком від 6 до 18 років встановлено у розмірі 1689 гривні. Оскільки судом встановлено, що неповнолітня дитина перебуває на утриманні позивача, відповідач не сплачує аліменти у встановленому у рішенні суду розмірі та беручи до уваги потребу дитини в матеріальному забезпеченні та догляді, суд визначає розмір належних до стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у твердій грошовій сумі, як те встановлено положеннями ст. 184 СК України, та вважає позовні вимоги такими, що підлягають задоволенню у визначеному позивачем розмірі, тобто 800 гривень, оскільки раніше визначений судом розмір аліментів, які повинен сплачувати відповідач на утримання дитини, на даний час не забезпечить виконання ним свого батьківського обов'язку, визначеного ст. 180 СК України. Питання про судові витрати по справі суд вирішує згідно положень ст. 88 ЦПК України.

Outcome: approved