Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт належності їй свідоцтва про право власності на житло від 01.03.1994 року, яким посвідчується право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування вимог вказала, що заявниця, її мати [PERSON] , бабуся [PERSON] та дідусь [PERSON] як члени однієї сім`ї приватизували квартиру [ADDRESS] . 01.03.1994 року вказаним особам видано свідоцтво про право власності на житло. Проте прізвище та ім`я заявниці у вказаному правовстановлюючому документі зазначено як « [PERSON] » замість правильного « [PERSON] », що створює їй перешкоду у розпорядженні своєю часткою у праві спільної сумісної власності. Оскільки внесення змін або виправлень до вказаного документа в адміністративному порядку на час звернення до суду неможливе, [PERSON] просила у судовому порядку встановити факт належності їй свідоцтва на право власності на житло. Ухвалою суду від 18.06.2021 року дану заяву залишено без руху, надано заявнику строк на усунення недоліків. 30.06.2021 року на адресу суду від представника заявниці - адвоката Гайдаржий А.В. надійшла заява про усунення недоліків. Ухвалою від 20.09.2021 року відкрито провадження у справі, призначено справу до судового розгляду в порядку окремого провадження. Представника заявниці - адвоката Гайдаржий А.В. надав заяву про розгляд справи за його відсутності, вимоги заяви підтримав, просив їх задовольнити. Заінтересовані особи до судового засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. Судом ухвалено про розгляд справи у відсутності сторін. Судом встановлені такі факти і відповідні їм правовідносини. 01.03.1994 року виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів видане свідоцтво про право власності на житло,а саме: на квартиру [ADDRESS] , на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно копії паспорта громадянина України та свідоцтва про народження, прізвище та ім`я заявниці - « [PERSON] ». Згідно копії листа Управління комунального майна Миколаївської міської ради підстави для внесення виправлень у прізвищах в правовстановлюючі документи відсутні, у зв`язку з чим заявнику роз`яснено її право на звернення до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Згідно ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п.12 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Разом з тим, суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Положеннями ч. 4, 5 ст.82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені. У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2018 року в справі № 753/11000/14-ц (провадження № 61-11сво17) зроблено висновок, що преюдиціальність - обов`язковість фактів, установлених судовим рішенням, що набрало законної сили в одній справі для суду при розгляді інших справ. Преюдиціально встановлені факти не підлягають доказуванню, оскільки їх з істинністю вже встановлено у рішенні і немає необхідності встановлювати їх знову, тобто піддавати сумніву істинність і стабільність судового акта, який вступив в законну силу. Суть преюдиції полягає в неприпустимості повторного розгляду судом одного й того ж питання між тими ж сторонами. У випадку преюдиціального установлення певних обставин особам, які беруть участь у справі (за умови, що вони брали участь у справі при винесенні преюдиціального рішення), не доводиться витрачати час на збирання, витребування і подання доказів, а суду - на їх дослідження і оцінку. Преюдиціальне значення мають лише рішення зі справи, в якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Преюдицію утворюють виключно лише ті обставини, які безпосередньо досліджувалися і встановлювалися судом, що знайшло відображення в мотивувальній частині судового акта. Рішенням Ленінського районного суду м. Миколаєва від 21.07.2021 року у справі 489/3725/21 заяву [PERSON] задоволено, встановлено факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа - свідоцтва на право власності на житло від б/н, виданого 01.03.1994 виконавчим комітетом Миколаївської міської ради народних депутатів, в якому прізвище [PERSON] , як співвласника квартири за адресою: [ADDRESS] , зазначено неправильно як « [PERSON] ». Зважаючи на обставину того, що рішенням суду яке набрало законної сили, вже встановлений факт того, що свідоцтво про право власності на квартиру [ADDRESS] , належить [PERSON] , враховуючи преюдиційність вказаного рішення, а також те, що факт належності [PERSON] правовстановлюючого документа знайшов своє повне підтвердження та неможливість заявниці у інший спосіб розпорядитись своєю власністю, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню.

Outcome: approved