Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом до [PERSON], посилаючись на те, що 07 серпня 1982 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, який рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 липня 2014 року розірваний. В період шлюбу у 1988 році за спільні кошти ними здійснено будівництво житлового будинку під літ. «А-1», навісу під літ. «а», сараю під літ. «Б», погріба під літ. «б», вбиральні під літ. «В», колодязя під №1 та вигрібу під №2. Відповідно до свідоцтва №17 на право особистої власності на домоволодіння від 26 листопада 1991 року, виданого виконавчим комітетом Полтавської районної ради народних депутатів, домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на праві особистої власності корисною площею 88,6 кв.м. В травні 1992 року вона спільно з відповідачем зробили перепланування у вказаному будинку, після чого корисна площа будинку змінилась та стала 101,2 кв.м. На час проведення перепланування будинку не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Крім того, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначались дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та обтяжень. Будинок та господарські будівлі та споруди розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,17 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд. Оскільки вказані об'єкти - житловий будинок з господарськими будівлями та приватизована земельна ділянка придбані в шлюбі, вони являються об'єктами права спільної сумісної власності подружжя, тобто її та відповідача. З урахуванням уточнених позовних вимог, просила поділити майно набуте в шлюбі нею та відповідачем. Визнати об'єктом спільної сумісної власності нажите в шлюбі [PERSON] та [PERSON]: житловий будинок літ. «А», навіс літ. «а», сарай літ. «Б», погріб літ. «б», вбиральню літ. «В», колодязь №1, вигріб №2 та приватизовану земельну ділянку площею 0,17 га, що знаходяться в [ADDRESS]; визнати за кожним, а саме нею - [PERSON] та [PERSON], право власності на ? частину спільно нажитого майна в шлюбі, а саме: житлового будинку літ. «А», навісу літ. «а», сараю літ. «Б», погріба літ. «б», вбиральні літ. «В», колодязя №1, вигріба №2 та на ? частину приватизованої земельної ділянки площею 0,17 га, що знаходяться в [ADDRESS]; стягнути з відповідача на її користь судові витрати за складання звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в розмірі ? частини від загальної суми 800 грн., тобто 400 грн. та стягнути з відповідача на користь держави судові витрати в розмірі 1344 грн. 17 коп. Позивач [PERSON] до суду направила заяву в якій просила справу розглянути без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Не заперечила проти заочного розгляду справи. В судове засідання відповідач [PERSON]не з'явився по невідомим суду причинам, хоча належним чином повідомлений про день і час розгляду справи. За таких обставин проводиться заочний розгляд справи відповідно до вимог ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що позивач та відповідач 07 серпня 1982 року зареєстрували шлюб. В період шлюбу у 1988 році за спільні кошти ними здійснено будівництво житлового будинку під літ. «А-1», навісу під літ. «а», сараю під літ. «Б», погріба під літ. «б», вбиральні під літ. «В», колодязя під №1 та вигрібу під №2. Відповідно до свідоцтва №17 на право особистої власності на домоволодіння від 26 листопада 1991 року, виданого виконавчим комітетом Полтавської районної ради народних депутатів, домоволодіння, яке розташоване в [ADDRESS] зареєстроване за [PERSON] на праві особистої власності корисною площею 88,6 кв.м. В травні 1992 року вона спільно з відповідачем зробили перепланування у вказаному будинку,після чого корисна площа будинку змінилась та стала 101,2 кв.м (а.с.13-17, 19, 20). На час проведення перепланування будинку не передбачалась процедура введення приватних житлових будинків в експлуатацію при оформленні права власності. Крім того, відповідно до ч.4 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року, права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визначаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за умов якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов'язкової реєстрації таких прав та обтяжень. Згідно технічного паспорта на садибний (індивідуальний) житловий будинок, виготовленого КП «Бюро технічного інвентаризації та містобудування Полтавського району» від 21 березня 2014 року, інвентаризаційна вартість спірного домоволодіння становить 188935 грн. (а.с.17). Будинок та господарські будівлі і споруди розташовані на приватизованій земельній ділянці площею 0,17 га, цільове призначення якої - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER], який виданий на ім'я [PERSON] Вартість вказаної земельної ділянки згідно звіту про експертну грошову оцінку №780 земельної ділянки, виготовленої Центром незалежної оцінки та експертизи від 28 жовтня 2014 року становить 79900 грн. (а.с.18, 27-37). Рішенням Полтавського районного суду Полтавської області від 08 липня 2014 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с.12). Таким чином, житловий будинок з господарськими будівлями та приватизована земельна ділянка сторонами придбані в шлюбі, вони являються об'єктами права спільної сумісної власності подружжя. Згідно з приписами ст.5 ЦК України та п.4 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного Кодексу України (в редакції 2003 року), норм розділу Прикінцеві Положення СК України, правовий режим майна щодо якого виник спір між сторонами, визначається нормами матеріального права, яке діяло на час його придбання (утворення). Відповідно до ст.ст.22, 28 КпШС УРСР, які підлягають застосуванню до спірних правовідносин в частині визначення правового режиму майна, набутого подружжям до 01 січня 2004 року, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен із подружжя має рівні права володіння, користування та розпорядження цим майном. До сімейних відносин, які на цей час існують у зв'язку із спором між сторонами щодо спільної сумісної власності, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Статтею 28 КпШС УРСР та ч.1 ст.70 СК України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Спільною сумісною власністю подружжя стає майно, нажите подружжям під час шлюбу, незалежно від того, ким воно придбане: одним з подружжя чи в результаті їх сумісних дій. Наявності яких-небудь доказів попередньої узгодженості таких дій з іншим із подружжя не потрібно. Відповідно до ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно зі ст.41 Конституції України, кожен має право володіти користуватися і розпоряджатися своєю власністю. У відповідності до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно пункту 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до частин 2, 3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Відповідно до п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», якщо на земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Виходячи з наведених вимог закону та встановлених у судовому засіданні обставин, суд вважає, що спірний житловий будинок, набутий у власність [PERSON] у шлюбі, є спільною сумісною власністю подружжя, частки сторін є рівними та складають по ? частки. Враховуючи вказане, суд приходить до висновку, що житловий будинок літ. «А», навісу літ. «а», сарай літ. «Б», погріб літ. «б», вбиральню літ. «В», колодязь №1, вигріб №2, що знаходяться в [ADDRESS] слід визнати об'єктом спільної сумісної власності нажите в шлюбі [PERSON] та [PERSON] та визнати за кожним із сторін право власності на ? частину спільно нажитого майна в шлюбі, а саме: житлового будинку літ. «А», навісу літ. «а», сараю літ. «Б», погріба літ. «б», вбиральні літ. «В», колодязя №1, вигріба №2, що знаходяться в [ADDRESS]. Згідно ст.89 ЗК України у спільній сумісній власності перебувають земельні ділянки подружжя. Співвласники земельної ділянки, що перебуває у спільній сумісній власності, мають право на її поділ, а тому обґрунтованими є вимоги позивачки про визнання за нею та відповідачем права за кожним на ? частину присадибної земельної площею 0,17 га, на якій розташований житловий будинок. З відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати у зв'язку складенням звіту про експертну грошову оцінку земельної ділянки в сумі 400 грн. Відповідно до ст.88 ЦПК України на користь держави з відповідача [PERSON] слід стягнути судовий збір не сплачений позивачем при подачі позову в розмірі 1344 грн. 17 коп. та з позивача [PERSON] недоплачений нею судовий збір в сумі 20 грн. 17 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved