Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення. Свої вимоги мотивувала тим, що у свідоцтві про право власності на нерухоме майно (зареєстровано в реєстрі за № 2-6379) від 15 грудня 1994 року, а саме на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , посвідчене державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В., існують розбіжності у написанні її по батькові, а саме: у вищевказаному правовстановлюючому документі - по батькові заявника вказано « [PERSON] », а в паспорті громадянина України вказано « [PERSON] ». Зазначені розбіжності унеможливлюють встановлення факту належності заявнику правовстановлюючого документу. Заявник [PERSON] та представник заявника [PERSON] до суду надали заяву про слухання справи без їх участі, заяву про встановлення факту належності правовстановлюючих документів підтримали у повному обсязі, просили задовольнити. Представник заінтересованої особи Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори до суду не з`явились, про час, день та місце слухання розгляду справи були повідомленні належним чином, до суду надали заяву про слухання справи без їх участі, проти задоволення заяви [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документу не заперечували. Суд, дослідивши матеріали справи та докази у їх сукупності та взаємозв`язку, приходить до наступного. Судом встановлено, що у заявника [PERSON] є паспорт громадянки України, у якому написання її прізвища, ім`я, по батькові значиться як « [PERSON] ». Місце її проживання зареєстровано за адресою [ADDRESS] , з 24 листопада 1974 року. Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно (зареєстровано в реєстрі за № 2-6379) від 15 грудня 1994 року, а саме на Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями, що знаходиться у [ADDRESS] , посвідчене державним нотаріусом Першої Кременчуцької державної нотаріальної контори Харитоновою А.В., у даному свідоцтві прізвище, ім`я, по батькові заявниці значиться як « [PERSON] » . У даному випадку через наявну помилку у правовстановлюючому документі, може обмежуватися право заявниці на володіння майном. Відповідно п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пункт 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Згідно з вимогами Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд може встановлювати факти, що породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або виникнення особистих чи майнових прав громадян. Також згідно з п. 12 вищевказаної Постанови, при розгляді справи про встановлення відповідно до п. 6 ст. 273 ЦПК факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. З урахуванням вищевикладених обставин, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, оскільки підтверджується матеріалами справи та не спростована зацікавленими особами. Частиною 7 статті 294 ЦПК України встановлено, що при ухваленні судом рішення в справах окремого провадження, судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом.

Outcome: approved