Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому з урахуванням доповнень просила стягнути з [PERSON] 543 060 грн. вартості ? частки відчуженого спільного майна подружжя та 2465 грн. понесених судових витрат. В обґрунтування позову зазначала, що з 05.06.1998 року по 24.10.2007 року перебувала з відповідачем у шлюбі, в період якого вони 06.12.2004 року за спільні кошти купили в [ADDRESS], квартири [NUMBER] та [NUMBER] відповідно за 220 000 грн., і 225 000 грн. 30.08.2006 року [PERSON] без її згоди та відома продав ці квартири для [PERSON], а останній 11.12.2006 року перепродав їх для ТОВ «Одесжитлоінвест». За рішеннями Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2011 року та апеляційного суду Одеської області від 29.03.2012 року договори купівлі-продажу укладені між відповідачем та [PERSON] 30.08.2006 року про продаж зазначених квартир визнані недійсними. Однак, у зв'язку з тим що ТОВ «Одесжитлоінвест» знесло будинок у якому знаходились спірні квартири, вона як їх співвласник не має можливості витребувати своє майно від вказаного набувача, а тому для відновлення її порушеного права просила стягнути з відповідача ? частину вартості відчужених ним квартир, яка станом на дату продажі 30.08.2006 року становила 543 060 грн. В судовому засіданні [PERSON] заявлений нею позов підтримала і просила такий задовольнити. Відповідач, виклик якого здійснено шляхом оголошення в пресі, в судові засідання не з'явився. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши письмові докази суд вважає позов підлягає задоволенню. Установлено, що сторони з 05.06.1998 року по 24.10.2007 року перебували у шлюбі, в період якого 06.12.2004 року за нотаріально посвідченими договорами купівлі-продажу оформленими на покупця [PERSON] ними придбано в [ADDRESS], квартири [NUMBER] та [NUMBER] відповідно за 220 000 грн., і 225 000 грн. Згідно рішень Приморського районного суду м. Одеси від 09.12.2011 року та апеляційного суду Одеської області від 29.03.2012 року встановлено, що зазначені квартири в силу ч.1 ст. 60 СК України являлись спільною сумісною власністю бувшого подружжя [PERSON]. Також, згаданими рішеннями суддів установлено, що відповідач 30.08.2006 року без згоди позивачки продав спірні квартири для [PERSON], а останній 11.12.2006 року перепродав їх для ТОВ «Одесжитлоінвест», а тому договори купівлі-продажу обох квартир від 30.08.2006 року визнано недійсними. В подальшому набувач ТОВ «Одесжитлоінвест» зніс будинок, у якому знаходились зазначені житлові приміщення, що унеможливлює для позивачки повернути квартири шляхом їх витребування із чужого незаконного володіння. Вирішуючи питання щодо законності позову суд виходить із наступного. Спільною сумісною власністю подружжя, (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. 368 ЦК України ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути квартири. Відповідно до положень ст. 63, 70 СК України частки майна чоловіка та дружини є рівними. Згідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», зокрема пункту 30 - у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Отже, оскільки [PERSON] продав без згоди і відома позивачки квартири, які являлись їх спільною сумісною власністю, тому з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути половину вартості від ціни квартир. За даними звітів про незалежну ретроспективну оцінку ринкової вартості квартир станом на 30.08.2006 року їх вартість становила: квартири [NUMBER] - 564 120 грн.; квартири [NUMBER] - 522 000 грн., а ? частина вартості обох квартир складає - 543 060 грн. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивачки, понесені нею та документально підтверджені судові витрати, зокрема сплата судового збору в сумі 2465 грн. Також з [PERSON] слід стягнути на користь держави недоплачену суму судового збору в розмірі - 1429 грн.

Outcome: approved