Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову зазначила, що вона є головним наймачем квартири [ADDRESS] . Позивач зазначає, що в даній квартирі також зареєстрована, однак 2002 року на проживає її онука відповідач по справі [PERSON] , реєстрація якої створює позивачу фінансові незручності. На підставі викладеного, просить суд визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 03 вересня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. В судове засідання позивач [PERSON] , не з`явилась, разом з цим, звернулась на адресу суду з заявою, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності, також зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.21). Відповідач, [PERSON] у судове засідання також не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, шляхом направлення судової повістки за адресою зареєстрованого місця проживання, на адресу суду повернувся поштовий конверт з відміткою працівника поштового зв`язку «адресат відсутній за вказаною адресою» (а.с.18-19). Відзив на позовну заяву до суду не надходив, також відповідач з будь-якими заявами не зверталась. Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 18 листопада 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що згідно розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради від 22.02.2002 року № 181р. «Про переоформлення особистих рахунків», особистий рахунок на квартиру [ADDRESS] з [PERSON] переоформлено на [PERSON] (а.с.6). Згідно з розпорядженням № 181 від 22.02.2002 року, на квартиру [ADDRESS] особовий рахунок відкрито на [PERSON] (а.с.8). Як зазначено позивачем, у даній квартирі, також зареєстрована, однак з моменту реєстрації не проживає її онука - відповідач по справі [PERSON] . Так, відповідно до відомостей наданих департаментом надання адміністративних послуг ОМР № КЗ-153672-ф/л від 07.08.2020 року, за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , дата реєстрації: 24.04.1992 року, [PERSON] , дата реєстрації: 24.04.1992 року, та [PERSON] , дата реєстрації: 24.04.1992 року (а.с.9). На підтвердження факту не проживання [PERSON] , позивачем надано акт про не проживання від 22.07.2020 року, який підписано мешканцями будинку [ADDRESS] та засвідчено Головою ОСББ «Успіх-Суворовський» Кнезь Б.Ю., з якого вбачається, що [PERSON] , фактично не проживає за вказаною адресою з 28.09.2002 року (а.с.10). Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також поштовим повідомленням про не можливість вручення судової повістки про виклик до суду, за місцем реєстрації через відсутність адресата за адресою (а.с.19). Відповідно до ст. 64 ЖК України - члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. Оскільки правовий режим відповідної категорії регулюється правовим режимом житлових приміщень в будинках державного і громадського житлового фонду, то до таких мешканців у разі їх тимчасової відсутності поширюються вимоги статей 71, 72 ЖК Української РСР. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 квітня 1985 року (з наступними змінами) «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» роз`яснено, що у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 ЖК України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. У разі їх поважності (перебування у відрядженні; у осіб, які потребують догляду; внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж шість місяців у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання її такою, що втратила право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON] не проживає у квартирі тривалий час, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад шість місяців без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратила право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання [PERSON] , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, інших суду надано не було. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 72, 150 ЖК України,

Outcome: approved