Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди батька. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], який знаходиться на утриманні позивачки. Батько участі у вихованні дитини не приймає, не піклується про сина, аліменти на утримання дитини стягнуто в судовому порядку. На теперішній час, з метою оздоровлення, розвитку та розширення кругозору виникла необхідність виїзді дитини до Королівства Норвегія та країн Шенгенської угоди, оскільки прямий рейс до Королівства Норвегія відсутній. Відповідач в добровільному порядку безпричинно не надає згоди на виїзд дитини, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд надати дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон без згоди батька до в період з 01.12.2017 року по 01.01.2018 року до Королівства Норвегія та країн Шенгенської угоди в період з 01 грудня 2017 року по 01 січня 2018 року,. В судовому засіданні позивач, та представник позивача позовні вимоги підтримали, просять їх задовольнити з підстав указаних в позові. Відповідач в судове засідання не з'явився, причину неявки суду не повідомив, про розгляд справи сповіщений у встановленому порядку. Представник відповідача в судовому засіданні змінені позовні вимоги визнала у повному обсязі. Представник Органу опіки та піклування в судовому засіданні просить змінені вимоги задовольнити. Вислухавши учасників процесу, дослідивши докази по справі, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] є матір'ю, а [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження [NUMBER], виданим Орджонікідзевським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції Запорізької області (а.с.8) Малолітній [PERSON], [INFO] проживає разом з матір'ю - [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Згідно з ч. 2 ст. 154 СК України батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Порядок виїзду за кордон дітей громадян України визначено Законом України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадяни України» від 21 січня 1994 року № 3857-ХІІ, постановою КМУ від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України», Правилами оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМУ від 31 березня 1995 року № 231 (із змінами). Відповідно до положень ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників. За відсутності згоди одного з батьків, виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Відповідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Правила перетинання державного кордону громадянами України, затверджені Постановою Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 із змінами і доповненнями, передбачають, що перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадянами, які не досягли 16-річного віку, здійснюються лише за згодою обох батьків (усиновлювачів) та в їх супроводі або в супроводі осіб, уповноважених ними, які на момент виїзду з України досягли 18-річного віку. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, згода другого з батьків не вимагається у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Згідно з ч.2 ст.150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. На теперішній час позивачка має намір поїхати разом із неповнолітнім сином до Королевства Норвегія з метою відпочинку, інтелектуального розвитку дитини, розширення кругозору ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземної мови, але без нотаріально посвідченої згоди на те батька, позивач це зробити не може. Як вбачається з матеріалів справи, згідно нотаріально посвідченого запрошення від 06.09.2017 року, [PERSON], що є власником квартири в м.Тронхейм Королівства Норвегія, зобов'язується в період з 16.10.2017 року по 01.01.2018 року надати [PERSON] з сином [PERSON] можливість проживання, харчування та оздоровлення (масажи), курси англійської мови, культурну програму (екскурсії) з метою оздоровлення дитини та культурного розвитку, з зобов'язанням понесення всіх фінансових витрат. Згідно виписки КУ «Дніпропетровська обласна дитяча клінічна лікарня» із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 23.03.2017 року, [PERSON], [INFO] знаходився на оперативному лікуванні з діагнозом двосторонній подтаранний артроерез, рекомендовано курс реабілітації після операції : масаж стоп, ЛФК, електростимулювання м'язів обох голе вів 1 раз в три місяці протягом року. Згідно довідки лікаря Центру Первинної медико-санітарної допомоги [PERSON] від 09.2017р., [PERSON], [INFO] потребує санаторно-курортного лікування. У відповідності до довідки ЗОШ 1-3 ступенів №58 від 22.09.2017р., де [PERSON], [INFO] навчається у третьому класі, адміністрація школи не заперечує проти його виїзду на оздоровлення та відпочинок. Навчальна програма за пропущений період буде освоєна самостійно. Відповідно до посилань позивача, відповідач заперечує проти вивезення дитини за кордон мотивуючи свої заперечення неприязню до неї особисто, пов'язаною з її вимогами утримання неповнолітнього сина та змушення погашення значної заборгованості за аліментами в зв'язку зі зверненням до суду з позовом про позбавлення батьківських прав, оскільки відповідач самоусунувся від виховання та утримання неповнолітньої дитини. Статтею 33 Конституції України передбачено, що кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України. Ст.ст. 6, 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст.ст.17, 31 Конвенції про права дитини визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Ст.10 Конвенції про права дитини передбачає право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну і повертатися в свою країну. Таким чином, суд вважає, що права дитини на відпочинок, охорону здоров'я та свободу пересування підлягають захисту. Враховуючи, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, суд приходить до висновку про доцільність задоволення позовних вимог та надання дозволу на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за кордон. На підставі викладеного та

Outcome: approved