Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із вказаним позовом. В обґрунтування своїх позовних вимог вказала, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2018 року [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». [PERSON] визнана винною у тому, що вона 10 липня 2012 року, біля 11 год. 50 хв., будучи працівником фармацевтичної компанії ТОВ «Юрія-Фарм» на посаді спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту, керуючи службовим автомобілем марки «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] (далі - автомобіль), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.», рухаючись ним по автодорозі Львів-Ужгород, в напрямку до м.Самбір, при проїзді її ділянки на 68 км + 800 м, грубо порушила вимоги розділу 1 п.п. 1.2, 1.3, 1.5; розділу 11 п. 11.2.; розділу 12 п. 12.1; розділу 13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахувала дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримала безпечного бокового інтервалу до правої межі проїзної частини дороги, що призвело до втрати контролю над його рухом і, як наслідок, виїзду на зустрічну смугу руху, де керований нею транспортний засіб зіткнувся з маршрутним автобусом марки «MERSEDES-BENZ 614 D», номерний знак [NUMBER] (далі - автобус), яким керувала, рухаючись у зустрічному напрямку і мала перевагу у русі, водій [PERSON] . Також, цим вироком були вирішені цивільні позови потерпілих [PERSON] (задоволено повністю), [PERSON] (задоволено повністю), [PERSON] (задоволено частково) до ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» та ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», а також цивільні позови потерпілих [PERSON] та [PERSON] до ТзОВ «Юрія-Фарм» та ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» (задоволено частково). Представники ТзОВ «Юрія-Фарм», ТОВ «Медичний центр «М.Т.К.» та ПАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН» звернулись до Львівського апеляційного суду з апеляційними скаргами на вище згаданий вирок, який, за наслідками цього оскарження, було скасовано в частині вирішення цивільних позовів [PERSON] та [PERSON] , які були направлені на новий розгляд в порядку цивільного судочинства. У решті вирок було залишено без змін та з 26 червня 2019 року він набрав законної сили. Внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки водієм [PERSON] пасажир маршрутного автобуса марки «MERSEDES-BENZ 614 D», номерний знак [NUMBER] , з яким зіткнувся автомобіль, керований [PERSON] , неповнолітня [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 235/12 від 20.07.2012 року струс головного мозку, перелолм 1-ої плюснової кістки лівої стопи зі зміщенням, забійну рану ділянки правого колінного суглобу, синець на лівій щоці, садно на правій сідниці, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Окрім цього, потерпіла [PERSON] одразу ж після ДТП була госпіталізована до Самбірської ЦРЛ, де їй встановили діагноз: ЗЧМТ, струс головного мозку, перелом кісточки лівої стопи зі зміщенням, забійна рана правого колінного суглобу, проходила стаціонарне лікування протягом чотирьох днів, в тому числі 10 липня 2012 року їй проводилось хірургічне втручання. Відповідно до листка лікарських призначень потерпілій призначались та вводились медичні препарати, які, згідно листа КНП СМР та СРР «Самбірська ЦРЛ» №706 від 4 вересня 2019 року, були придбані нею за власні кошти, проте чеки, які б підтверджували це, не збереглися. Внаслідок отриманих тілесних ушкоджень вона перенесла значні моральні та фізичні страждання, що виразились в значних болях як під час заподіяння травм, так і в подальшому, при лікуванні. Розслідування та судовий розгляд в справі тривали з 10 липня 2012 р. по 26 червня 2019 р. і увесь цей час постійно нагадували позивачу про пережите та завдавали моральної шкоди. Позивач зазначає, що шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, який на відповідній правовій підставі керував автомобілем, що належить роботодавцю, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм, тому просить стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» моральну шкоду у розмірі 49\~994 грн. 50 коп. та стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ЕТАЛОН» шкоду, пов`язану з лікуванням в розмірі 110 грн. 19 коп., моральну шкоду у розмірі 5 грн. 50 коп. на її користь. Представник позивача адвокат Дик С.І. подала до суду клопотання про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, позовні вимоги підтримують та просять суд їх задовольнити. Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» надіслало до суду відзив на позовну заяву в якому зазначено, що товариство не повинно відповідати за шкоду спричинену [PERSON] , яка є працівником ТОВ «Юрія-фарм», оскільки є неналежним відповідачем. Вважає позовну заяву необґрунтованою та заперечує про її задоволення в повному обсязі. Представник позивача адвокат Дик С.І. подала до суду відповідь на відзив на позовну заяву, в якому вважає заперечення відповідача такими, що не ґрунтуються на чинному законодавстві та судовій практиці та просить позов задовольнити. Представник відповідача Приватного акціонерного товариства «Страхової компанії «ЕТАЛОН» та третя особа [PERSON] у судове засідання повторно не з`явилися, були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду, причини неявки не повідомили, а тому суд провів розгляд справи без їх участі. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Оглянувши матеріали цивільної справи, дослідивши подані у справі докази, вирішуючи спір на підставі наданих доказів та в межах заявлених позовних вимог, суд дійшов висновку що позов слід задовольнити частково з огляду на наступне. Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Встановлено, що вироком Самбірського міськрайонного суду Львівської області від 8 червня 2018 року, що набрав законної сили 26.06.2019 р., [PERSON] визнана винною у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, та їй призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 4 (чотири) роки з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки. Звільнено [PERSON] від відбування покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки та від додаткового покарання у виді позбавлення права керувати транспортними засобами на строк 3 (три) роки відповідно до п. «в» ст. 1 Закону України «Про амністію у 2016 році». Даним вироком встановлено, що [PERSON] 10\~липня 2012\~року,\~біля 11\~год.\~50\~хв., будучи працівником фармацевтичної компанії ТОВ «Юрія-Фарм» на посаді спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту, керуючи службовим автомобілем марки «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] (далі - автомобіль), який згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.», рухаючись ним по автодорозі Львів-Ужгород, в напрямку до м. Самбір, при проїзді її ділянки на 68 км + 800 м, грубо порушила вимоги розділу 1 п.п. 1.2, 1.3, 1.5; розділу 11 п. 11.2.; розділу 12 п. 12.1; розділу 13 п.п. 13.1, 13.3 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1306 від 10.10.2001, які виразились в тому, що вона проявила неуважність до дорожньої обстановки та її змін, під час вибору в установлених межах безпечної швидкості для руху не урахувала дорожньої обстановки та стану транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним, не дотримала безпечного бокового інтервалу до правої межі проїзної частини дороги, що призвело до втрати контролю над його рухом і, як наслідок, виїзду на зустрічну смугу руху, де керований нею транспортний засіб зіткнувся з маршрутним автобусом марки «MERSEDES-BENZ 614 D», номерний знак [NUMBER] (далі - автобус), яким керувала, рухаючись у зустрічному напрямку і мала перевагу у русі, водій [PERSON] . Внаслідок порушення вимог Правил дорожнього руху України водієм [PERSON] пасажир вказаного автобуса [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 373/2012 від 30.07.2012 року тілесні ушкодження, які відносяться до тяжкого тілесного ушкодження по ознаці небезпеки для життя в момент заподіяння; водій автобуса [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 242/12 від 27.07.2012 року тілесні ушкодження, характерні для водія і відносяться до ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Пасажири вказаного автобуса: [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 247/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я; неповнолітня [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 235/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 244/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 675 від 31.08.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 232/12 від 17.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 248/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 233/12 від 17.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; неповнолітня [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 249/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 246/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 234/12 від 17.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я; [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 245/12 від 20.07.2012 року тілесні ушкодження, які за ступенем тяжкості відносяться до легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоров`я. Порушення вищевказаних вимог правил безпеки дорожнього руху обвинуваченою [PERSON] знаходяться в\~прямому причинному\~зв`язку\~з наслідками\~вчиненої нею\~дорожньо-транспортної\~пригоди - спричиненню потерпілим тілесних ушкоджень (потерпілій [PERSON] тяжкого тілесного ушкодження, небезпечного для життя в момент заподіяння, а потерпілим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] тілесних ушкоджень середньої тяжкості за ознакою тривалого розладу здоров`я. Також потерпілим [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] спричинено легкі тілесні ушкодження). Внаслідок використання джерела підвищеної небезпеки водієм [PERSON] пасажир маршрутного автобуса марки «MERSEDES-BENZ 614 D», номерний знак [NUMBER] , з яким зіткнувся автомобіль, керований [PERSON] , неповнолітня [PERSON] отримала згідно висновку судово-медичної експертизи № 235/12 від 20.07.2012 року струс головного мозку, перелолм 1-ої плюснової кістки лівої стопи зі зміщенням, забійну рану ділянки правого колінного суглобу, синець на лівій щоці, садно на правій сідниці, які за ступенем тяжкості відносяться до тілесних ушкоджень середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я. Згідно з ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Відповідно до ч. 2\~ст. 1187 ЦК України\~особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Відповідно до частини першої\~статті 1172 ЦК України\~юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Аналіз норм статей 1187 та 1172\~ЦК України\~дає підстави стверджувати, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Виходячи із наведених норм права, шкода (в тому числі моральна), завдана внаслідок ДТП, з вини водія, який виконував трудові обов`язки та керував автомобілем, що належить роботодавцю, на відповідній правовій підставі, відшкодовується власником (володільцем) цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм. Відповідно до наказу фармацевтичної компанії ТзОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ 000036-ос від 1 березня 2011 року [PERSON] прийнято на посаду спеціаліста з синдромної терапії західного представництва дирекції регіональних представництв комерційного департаменту. Згідно з наказом фармацевтичної компанії ТзОВ «Юрія-Фарм» № ЮФ 000975 [PERSON] відряджено в м. Львів та Львівську область з 1 липня 2012 року по 31 липня 2012 року для виконання службових обов`язків. Згідно з протоколом загальних зборів Учасників товариства з обмеженою відповідальністю «Юрія-Фарм» № 01/2011 від 10 січня 2011 року доручено Товариству з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» використання належних йому транспортних засобів з метою транспортного забезпечення поточної господарської діяльності ТОВ «Юрія-Фарм» шляхом закріплення транспортних засобів за працівниками товариства «Юрія-Фарм». Наказом № МТК/0010 від 4 березня 2011 року Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» автомобіль марки «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] , закріплений за [PERSON] переданий їй в користування та розпорядження. Як вбачається з свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, даний автомобіль належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.». Вищевказані факти ніким не заперечувались і також встановлені вироком суду у справі № 452/2123/2018, який набрав законної сили. Враховуючи встановлені обставини, суд вважає, що Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» є належним відповідачем у справі, а тому відхиляє заперечення проти цього, викладені Товариством з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» у відзиві на позовну заяву, як безпідставні і такі, що не ґрунтуються на законі. Цивільно-правова відповідальність Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» була застрахована у «Страховій компанії «ЕТАЛОН», згідно полісу загальнообов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів АВ/3127679 від 3 квітня 2012 року (автомобіль марки «DAEWOO LANOS», номерний знак [NUMBER] ). Згідно полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів від 3 квітня 2012 року, виданого ПрАТ «Страхова компанія «ЕТАЛОН», ліміт відповідальності страховика по даному полісу за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю на одного потерпілого складає 100000 грн., за шкоду заподіяну майну одного потерпілого - 50 000 грн. Франшиза за даним полісом становить 510 грн. Строк дії договору страхування з 13 квітня 2012 року до 12 квітня 2013 року, отже станом на момент дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 липня 2012 року, цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу була застрахована. Статтею\~1194 ЦК України передбачено, що\~особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди. Частиною 1 ст. 985 ЦК України передбачено, що\~страхувальник має право укласти із страховиком договір на користь третьої особи, якій страховик зобов`язаний здійснити страхову виплату у разі досягнення нею певного віку або настання іншого страхового випадку. Відповідно до п.3) ч.1 ст. 988 ЦК України передбачено, що страховик зобов`язаний:\~у разі\~настання страхового випадку здійснити страхову виплату у строк, встановлений договором. За змістом\~статті 6\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в редакції Закону станом на 08.01.2012 р., яка була чинною на момент вчинення ДТП),\~страховим випадком є подія, внаслідок якої заподіяна шкода третім особам під час дорожньо-транспортної пригоди, яка сталася за участю забезпеченого транспортного засобу і внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована за договором. Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Зазначений правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року, провадження № 14-176цс18. Статтею 35\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в\~редакції Закону\~станом на\~08.01.2012\~р.,\~яка була\~чинною на\~момент вчинення\~ДТП) передбачено, що\~для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених\~статтею 41\~цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування. Відповідно до\~підпункту 37.1.4\~пункту 37.1\~статті 37\~Закону України\~«Про обов`язкове\~страхування цивільно-правової\~відповідальності власників\~наземних транспортних\~засобів» (в\~редакції Закону\~станом на\~08.01.2012\~р.,\~яка була\~чинною на\~момент вчинення\~ДТП), підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати)\~є неподання заяви про страхове відшкодування\~впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. В постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц (провадження№ 14-316цс18) викладено правовий висновок, відповідно до якого відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно із цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у страховика не виникло обов`язку з виплати страхового відшкодування (зокрема у випадках, передбачених статтею 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. У такому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Тобто, Велика Палата Верховного Суду фактично визначила два окремих (відмінних один від одного) випадки, за яких є можливим відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. Це: 1) пропуск строків, передбачених\~статтею 37 Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»; 2) ситуація, коли розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика (стаття 1194 ЦК України). Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі N 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком. Із позовної заяви та доданих до неї доказів вбачається, що до\~ПАТ «Стархова компанія «Еталон» із заявою з приводу отримання страхового відшкодування відповідно до\~статті 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» позивач не зверталась.До суду із позовом позивач [PERSON] звернулась лише 30.07.2020 року, тобто вже після спливу трирічного строку з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 10 липня 2012 р. Обґрунтовані підставі стверджувати, що страхувальник Товариство з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» повідомляло ПАТ «Стархова компанія «Еталон» про настання страхового випадку дорожньо-транспортної пригоди за участі забезпеченого транспортного засобу відсутні, оскільки належних доказів на підтвердження цієї обставини сторонисуду не надали. Враховуючи наведені вище обставини, суд прийшов до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в частині стягнення на користь позивача шкоди (пов`язаної з лікуванням потерпілої та моральної шкоди) з ПАТ «Стархова компанія «Еталон» (в межах ліміту відповідальності), а тому в задоволенні позову в цій частині слід відмовити за його безпідставністю. Проте, на переконання суду, не зважаючи на те, що позивач [PERSON] втратила право на отримання відшкодування від страхової компанії, оскільки не дотрималась вимог ст.35\~Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», її право підлягає захисту на загальних підставах шляхом пред`явлення позову до\~-\~Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.», як до особи, на яку згідно ч.\~1 ст.1172 ЦК України покладено обов`язок з відшкодування шкоди, завданої її працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно з пунктом 3 частини першоїстатті 268 ЦК України,\~позовна давність не поширюється на\~\~вимоги про відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю. На позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди, з якими позивач [PERSON] звернулась до суду до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.»позовна давність не поширюється, що узгоджується із правовими позиціями, висловленими в постанові Верховного Суду України від 18 березня 2015 року у справі № 6-24цс15, в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 17 грудня 2018 року у справі № 210/5259/16-ц. Згідно ч.1, п.2) ч.2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів. Частиною 3 ст. 23 ЦК України передбачено, що розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Враховуючи наведене, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, спричиненої позивачутілесними ушкодженнями середнього ступеню тяжкості за ознакою довготривалого розладу здоров`я, отриманимивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди, оскільки за недоведеності відповідачем факту виникнення такої шкоди внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого, обов`язок з її відшкодування відповідно до вимог статей\~1172,\~1187 ЦК України\~покладається на володільця джерела підвищеної небезпеки незалежно від його вини. Визначаючи розмір моральної шкоди, суд виходить з того, що позивач безсумнівно зазнала моральних страждань, зумовлених фізичними та душевними стражданнямивнаслідок дорожньо-транспортної пригоди, яка сталась 10липня 2012 року, зважаючи на що суд, враховуючи характер страждань та переживань позивача по справі, яка була в той час неповнолітньою, їх тривалість, важкість вимушених змін у її житті, які полягають у необхідності докладати додаткових зусиль для організації свого життя, виходячи і засад розумності, виваженості та справедливості, погоджується із визначеним [PERSON] розміром заподіяної моральної шкоди у розмірі 49 994 гривні50 копійок, яку слід стягнути з відповідача - Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» на її користьв рахунок відшкодування моральної шкоди, а позов в цій частині задовольнити. При цьому суд відхиляє заперечення відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» щодо необґрунтованості розміру завданої позивачу моральної шкоди як безпідставні. Щодо судових витрат суд дійшов наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Згідно ч.ч.1, 2 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Згідно п.1) ч.2, ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.\~Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються\~у разі задоволення позову - на відповідача. На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивач надала договір про надання правової допомоги №3/19 від 16 вересня 2019 року (а.с.42-43), додаткову угоду №1 до вказаного договору від 16 вересня 2019 року та попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, з якого вбачається, що [PERSON] за підготовку позовної заяви повинна сплатити/сплатила адвокату Дик С.І. на підставі договору про надання правової допомоги 1 000 гривень 00 копійок (а.с.46). Інших доказів щодо додаткових витрат позивача на професійну правничу допомогу в розмірі 4 000 гривень представником позивача суду не надано. Оскільки суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Медичний центр «М.Т.К.» в повному обсязі, витрати пов`язані зі сплатою позивачем судового збору у розмірі 840 гривень 80 копійок (а.с.52) та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 000 гривень 00 копійок (а.с.46) слід покласти на останнього.

Outcome: partial