Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовами, в яких просила розірвати договори оренди земельних ділянок, укладених відповідно 03.01.2013 року та 06.03.2013 року між нею та селянським товариством з обмеженою відповідальністю «Агрофірма «[PERSON]» (далі СТОВ), а також між [PERSON] та СТОВ. В обґрунтування позовних вимог зазначала, що 03.01.2013 року між нею та відповідачем було укладено договір оренди земельної ділянки площею 3,00 га. 06.03.2013 року між спадкодавцем [PERSON], після смерті якої вона набула право власності в порядку спадкування на земельну ділянку площею 1,57 га також було укладено договір оренди цієї земельної ділянки. СТОВ починаючи з 2015 року умов договорів оренди не виконує, орендну плату за 2015 рік відповідач виплатив в 2016 році, а орендну плату за 2016 рік також виплатив з порушенням строку. Крім цього, відповідач не уклав з нею додатковий договір про підвищення відсоткової ставки орендної плати, чим позбавив її можливості слідкувати за правильністю нарахування орендної плати, а тому з вказаних підстав просила розірвати вищевказані договори оренди. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлений позов підтримали, просили задовольнити його вимоги. Представник відповідача позов не визнав із підстав викладених ним в письмовому запереченні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що 03.01.2013 року орендодавець [PERSON] та орендар СТОВ «Агрофірма «[PERSON]» уклали договір оренди землі, за яким позивачка передала відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, котра знаходиться на території Новоселицької сільської ради Полонського району загальною площею 3,00 га строком на 10 років. 06.03.2013 року орендодавець [PERSON] та орендар СТОВ «Агрофірма «[PERSON]» уклали договір оренди землі, за яким [PERSON] передала відповідачу в строкове платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення, котра знаходиться на території Новоселицької сільської ради Полонського району загальною площею 1,57 га строком на 10 років. 05.08.2016 року [PERSON] померла та після її смерті [PERSON]І 20 лютого 2017 року отримала свідоцтво право на спадщину за законом на належну спадкодавцю вищезгадану земельну ділянку. За умовами вказаних договорів оренди орендна плата мала вноситись орендарем у формі та розмірі 3% грошової оцінки земельної ділянки що на той час становило 1334,40 грн. (пункт 9 договорів). Згідно до положень пунктів 10, 11 договорів обчислення розміру орендної плати за земельні ділянки приватної власності, що мало місце у даному випадку, здійснюється без урахування індексації, а орендна плата повинна вноситись на протязі терміну договору до 31 грудня кожного року. У разі невиплати орендної плати у строки, визначені договорами, справляється пеня у розмірі 0,2 % несплаченої суми за кожен день (пункт 14 договорів). Відповідно до пункту 40 договору перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи не є підставою для зміни умов або розірвання договору. Як вбачається із наданих СТОВ доказів, в 2015 році для [PERSON]І нараховано орендну плату в сумі 1666,66 грн., в рахунок якої вона після вирахування податків отримала у вересні 2015 року 7 центнерів пшениці на суму 885 грн.57 коп., та у грудні 2015 року 4 центнери кукурудзи на суму 506,04 грн. Отже, за 2015 рік орендар виконав умови договору оренди, що в судовому засіданні визнала позивачка. В 2016 році для [PERSON] нараховано орендної плати на суму 4966,65 грн. Дані кошти, після вирахування податків, позивачка отримала 11.01. та 21.02.2017 року у сумах по 1849 грн. Таким чином, виплата орендної плати для [PERSON] за 2016 року проведена з порушенням строків визначених у пункті 11 договору, тобто після 31 грудня 2016 року. Для [PERSON] за 2015 році нараховано орендну плату в сумі 1666,66 грн., в рахунок якої вона після вирахування податків, отримала у вересні 2015 року 7 центнерів пшениці на суму 885 грн. 57 коп., та у грудні 2015 року 4 центнери кукурудзи на суму 506,04 грн., чим орендарем дотримані умови договору оренди землі. В 2016 році для [PERSON] нараховано орендної плати на суму 4966,65 грн. в рахунок якої, після вирахування податків, орендодавець отримала в липні 2016 року 10 центнерів пшениці на суму 3215,80 грн., а отже СТОВ не допустило порушень умов договору оренди землі. Вирішуючи питання щодо законності позовних вимог заявлених [PERSON], суд зазначає наступне. Відповідно до частини\~першої\~статті\~32\~ Закону України «Про оренду землі» на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених статтями\~24\~і\~25\~цього Закону та умовами договору, а також на підставах, визначених ЗК України та іншими законами України. Згідно із пунктом «д» частини першої\~статті 141\~ЗК України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата орендної плати. Аналіз зазначених норм дає підстави для висновку, що вказані положення закону, які регулюють спірні відносини, вимагають саме систематичної (два та більше випадків) несплати орендної плати, передбаченої договором, як підстави для розірвання як договору оренди, так і договору суборенди земельної ділянки, тоді як разове порушення умов договору оренди у цій частині не вважається систематичним і не може бути підставою для його розірвання. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду України від\~12\~грудня\~2012 року\~у справі\~№\~6-146цс12, та від 28 вересня 2016 року у справі № 6-977цс16 На момент звернення до суду відповідачем було лише один раз за 2016 рік своєчасно несплачена орендна плата для [PERSON], а отже, наявне разове порушення умов договору що відповідно не вважається підставою в розумінні пункту «д» частини 1\~статті\~141\~ЗК України для розірвання договору оренди земельної ділянки. Разом з тим, ухвалюючи рішення, суди не звернули уваги на положення статті 8 Закону України «Про оренду землі» та не встановили фактичних прав та обовязків сторін з огляду на зміст договорів оренди та суборенди земельної ділянки, що не віднесено до повноважень Верховного Суду України і, як наслідок, позбавляє його можливості ухвалити нове рішення у справі, тому справу слід направити на новий розгляд до суду першої інстанції. Суд не приймає до уваги позицію позивачки про те, що СТОВ допустило порушення закону, оскільки не уклало з нею додатковий договір про підвищення відсоткової ставки орендної плати, що позбавило її можливості слідкувати за правильністю нарахування орендної плати. Вищезгаданим Законом, зокрема статтею 25, а також умовами договору оренди землі не встановлено обовязку орендаря укладати додатковий договір про підвищення відсоткової ставки орендної плати.

Outcome: dismissed