Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якому зазначає, що з 06 вересня 1991 року сторони перебувають у шлюбі, про що видане свідоцтво про шлюбу Ленінським відділом РАЦС м. Запоріжжя, актова запис №1039. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON],[INFO], [PERSON], 19.02.2006р.н., які проживають з позивачем. У звязку із протилежним поглядом на шлюб, сімейне життя починаючи з 2010 року стосунку погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в травні 2011 року відповідач зібрав речі та пішов із сімї. З того часу ведення спільного господарства та сумісне проживання однією родиною було припинено. Шлюб розривається вперше. Майнових спорів, щодо спільного майна між подружжям немає, після розірвання шлюбу діти будуть проживати з позивачкою. Позивачка просить суд розірвати шлюб, вважає що подальше спільне життя, збереження сімї, підтримання шлюбних відносини неможливе. Позивачка та її представник адвокат [PERSON] до початку слухання справи подала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, однак до початку судового розгляду надав заяву про слухання справи за його відсутності, проти позову не заперечує. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи, оцінивши всі докази у сукупності, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно до вимог статті 24 СК України шлюб гарантується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування до шлюбу не допускається. Статтею 55 СК України передбачено, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Відповідно до ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд встановив, що [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому 06.09.1991 року Ленінським відділом РАЦС м. Запоріжжя, актовий запис № 1039 (а.с.4). Від спільного шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження Серія IV-ЖС №814904 видане 20.01.1993 року та [PERSON], [INFO], свідоцтво про народження Серія І-ЖС №027146 видане 09 березня 2006 року (а.с. 4,5). Починаючи з 2010 року стосунку погіршувалося, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, в травні 2011 року відповідач зібрав речі та пішов із сімї. З того часу ведення спільного господарства та сумісне проживання однією родиною було припинено. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Перевіривши матеріали справи, приймаючи до уваги позицію сторін, суд вважає, що сімю сторін зберегти неможливо, подальше спільне життя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, у звязку з чим їхній шлюб підлягає розірванню. Спору про поділ майна немає.

Outcome: approved