Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання права користування житловим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона з 2006 року проживала в кімнаті [ADDRESS] разом з [PERSON] однією сім`єю без реєстрації шлюбу. У 2016 році [PERSON] помер, та у зв`язку з тим, що сторони не оформили офіційно свої стосунки, а дана кімната належала [PERSON] на праві користування на підставі рішення суду, позивач змушена звернутись до суду з даним позовом, оскільки іншого житла не має та виникла потреба в оформленні документів щодо її проживання за даною адресою. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 28.11.2019 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявою від 17.12.2019 року, [PERSON] усунула недоліки зазначені в ухвалі суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 18 грудня 2019 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено в судове засідання. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 17.01.2020 року, задоволено клопотання позивача та витребувано від Центрального відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Управління державної реєстрації засвідчену копію актового запису про смерть [PERSON] померлого [INFO] (а.с.36). На адресу суду 29.01.2020 року вх. № 2409 надійшов відзив Суворовської районної адміністрації на позовну заяву [PERSON] (а.с.44-48). Також, 30.01.2020 року вх. № 2608 від Південного міжрегіонального Управління Міністерства юстиції (м.Одеса) надійшли витребувані докази: копія актового запису № 9260 про смерть [PERSON] (а.с.50-51). В останнє судове засідання позивач, [PERSON] та адвокат позивача [PERSON] , не з`явилась, разом з цим, на адресу суду 28.10.2020 року вх. № 25970, надійшла заява адвоката позивача в якій він зазначив, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить розгляд справи провести у відсутність сторони позивача (а.с.67). Представник відповідача Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради Білик Н.М., в судове засідання також не з`явилась, звернулась до суду з заявою про слухання справи за відсутності представника відповідача, в якій зазначила, що відповідач позов не визнає (а.с.72). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що заочним рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 11.02.2010 року (справа № 2-1537/10) позов [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, КП ЖКС «Пересипський» ВАТ «Стальканат», третя особа: Суворовський РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про визнання права на житлове приміщення та зобов`язання вчинити певні дії задоволено. Визнано за [PERSON] , [INFO] , право на користування житловим приміщенням кімнати [ADDRESS] , що знаходиться на балансі Комунального підприємства ЖКС «Пересипський» (а.с.18-20) Згідно ордера, виданого Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради від 29.03.2010 року № 31 серія СР, він видан [PERSON] на право заняття житлового приміщення у гуртожитку площею 9, 0 кв.м., що складається з 1 кімнати, за адресою: [ADDRESS] . Підставою для видачі ордера стало розпорядження Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради № 177р від 25.03.2010 року, видане на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси (а.с.12). Згідно копії актового запису про смерть № 9260 від 12.09.2016 року [PERSON] помер [INFO] у віці 50 років, по день смерть проживав за адресою: [ADDRESS] (а.с.51-52). На підтвердження факту проживання з [PERSON] однією родиною з 2006 року та по день його смерті позивачем надано акт про проживання, в якому зазначено, що [PERSON] в кімнаті [ADDRESS] (гуртожиток) проживала з 2006 року разом зі своїм чоловіком до 2016 року, з яким вели спільне господарство, сплачували комунальні послуги, робили поточні ремонтні роботи, встановили нові пластикові вікна та броньовані двері. Після смерті чоловіка [PERSON] залишилась проживати в за вказаною адресою (а.с.14). Відповідно до довідки МСЕ № 014998 від 26.02.2003 року, [PERSON] , 1967 року народження, є інвалідом 3 групи безстроково (інвалідність з дитинства по слуху) (а.с.9). Відповідно до пенсійного посвідчення серія [NUMBER] , [PERSON] , з 2015 р. отримує пенсію за інвалідністю (а.с.13). Згідно довідки № 325 від 29.05.2020 року виданої Одеським Виробничим об`єднанням «ЕЛЕКТРИК» Українського товариства глухих вбачається, що [PERSON] до 2006 року проживала за адресою: [ADDRESS] , де займала койко -місце. Також, в даній довідці зазначено, що з 2006 року остання за вказаною адресою не проживає, однак її реєстрація за вказаною адресою зберіглась, оскільки вона працює на підприємстві ОВО «Електрик» (а.с.69). Також на адресу суду надійшов лист Всеукраїнської громадської організації інвалідів «Українське товариство глухих» в якому організація просить сприяти інваліду з дитинства [PERSON] в її праві на житло, шляхом надання їй кімнати [ADDRESS] та визнати за нею право користування кімнатою, оскільки вона в даній кімнаті відкрито проживає протягом 10 років, а також сплачує комунальні послуги та зробила ремонт (а.с.70-71). Не погоджуючись з позовними вимогами [PERSON] , Суворовська районна адміністрація Одеської міської ради надала відзив на позовну заяву в якому зазначила, що позовні вимоги є безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Так, у відзиві зазначено, що позивач неправомірно вселилась до кімнати [ADDRESS]. Відповідач зазначає, що ст. 129 ЖК України врегульовано порядок вселення до житлового приміщення, оскільки підставою на вселення до кімнати (квартири) є спеціальний ордер. Відповідач також зазначив, що кімната [ADDRESS] , яка на підставі ордеру була видана гр. [PERSON] не приватизована а відтак знаходиться в комунальній власності громади м. Одесі в особі Одеської міської ради та оперативному управлінні Суворовської районної адміністрації. Таким чином, відповідач зазначає, що у позивача відсутні законні підстави на вселення до кімнати [ADDRESS] (а.с. 44-48). Статтею 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. За положеннями частин 1, 2 статті 61 ЖК України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення, який укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. Члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору (ч. 1ст. 64 ЖК України). До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство (ч. 2ст. 64 ЖК України). Крім того, особи, які вселилися до наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо особи вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача та якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (ст. 65 ЖК України). Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер. В пункті 13 листа Верховного Суду України від 26 травня 2001 року «Правові позиції щодо розгляду судами окремих категорій судових справ (Житлове право)» зазначено, що оскільки за змістом ст.ст. 64,65 ЖК України наймач і члени сім`ї, що проживають разом з ним, набувають права користування одним жилим приміщенням у будинку державного або громадського житлового фонду, особа, яка вселилась до наймача як член сім`ї, не набуває права користування займаним ним жилим приміщенням, якщо вона зберігає за собою право користування іншим жилим приміщенням у будинку державного чи громадського житлового фонду або якщо є інші докази того, що вона при цьому не змінювала постійного місця проживання. Відповідно ст. 58 Житлового кодексу Української РСР, на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Ордер може бути видано лише на вільне жиле приміщення. Форма ордера встановлюється Радою Міністрів Української РСР. Судом встановлено, що позивачу, ордер на вселення до кімнати [ADDRESS] не видавався, однак, на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси, Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради, було видано ордер на вселення до кімнати [ADDRESS] [PERSON] . Також, матеріалами справи встановлено та фактично не заперечувалось відповідачем, того, що позивач вселилась до кімнати в 2006 році зі згоди наймача, та проживає в даній кімнаті по цей час. Згідно зі ст. 19 Конституції України правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією за законами України. Таким чином, суд враховує відсутність ордера як необхідної передумови для укладання договору найму житла між Суворовською районною адміністрацією Одеської міської ради та позивачем у справі. Разом з цим, підстави для визнання громадян такими, що потребують поліпшення житлових умов, визначені ст.34 ЖК УРСР. Зокрема, п. 1 ч. 1 цієї статті встановлено, що потребуючими поліпшення житлових умов визнаються громадяни забезпечені жилою площею нижче за рівень, що визначається в порядку, встановлюваному Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок. Матеріалами справи встановлено, що кімната [ADDRESS] перебуває в управлінні ТОВ КК «Суворовський», та є комунальною власністю громади м. Одеси в особі Одеської міської ради та відповідно знаходиться в оперативному управління Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, також матеріалами справи встановлено, що позивач зареєстрована в гуртожитку за адресою: [ADDRESS] лише койко-місце. Також, матеріалами справи встановлено, що кімната [ADDRESS] раніше, на підставі ордеру на житло належала гр. [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідно до ч.1 ст.9 ЖК України, громадяни мають право на одержання у безстрокове користування у встановленому порядку жилого приміщення в будинках державного чи громадського житлового фонду. В силу п. 4 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» № 1382-ГУ від 11.12.2003 року, місце проживання є адміністративна-територіальна одиниця, на території якої особа проживає понад шість місяців на рік. Відповідно до ч.2 ст.2 того ж Закону, реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження. Відповідно до Положення про Суворовську районну адміністрацію, затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року № 4584-VI, у галузі житлово-комунального господарства районна адміністрація виконує функції уповноваженого органу власника житлового фонду жилих та нежилих приміщень, що належать до комунальної власності територіальної громади. Відповідно до Положення про Суворовську районну адміністрацію у галузі управління комунальною власністю районна адміністрація у межах, визначених радою, здійснює управління комунальною власністю розташованою на території Суворовського району м. Одеси. Підпунктами 3.2.7 Положення «Про Суворовську районну адміністрацію Одеської міської ради», затвердженого рішенням Одеської міської ради від 13.02.2014 року №4584-VI визначено, що у галузі обліку та розподілу житла районна адміністрація вирішує питання укладення та внесення змін до договорів найму жилих приміщень та їх бронювання. З вищенаведеного випливає, що саме до компетенції відповідача віднесено вирішення питання про укладення договору найму на кімнату [ADDRESS] з [PERSON] . Судом, не приймаються до уваги посилання відповідача щодо самовільного вселення позивача у кімнату [ADDRESS] , оскільки відсутні будь-які докази на підтвердження самовільного вселення позивача в кімнату колишнього наймача. Матеріалами справи доведені обставини того, що [PERSON] та [PERSON] проживали в кімнаті [ADDRESS] з 2006 року по 2016 рік, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу, після 2016 року позивач продовжує відкрито проживати в зазначеній квартирі та сплачує комунальні послуги. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2ст. 78 ЦПК України). Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Згідно ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що надані докази в їх сукупності дають підстави вважати, що позивач, проживаючи в кімнаті [ADDRESS] з 2006 року як член сім`ї наймача, правомірно набула право користування жилим приміщенням, а як наслідок набула всіх прав та обов`язків, що випливають з договору найму жилого приміщення. Отже, вимоги [PERSON] до Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради про визнання права користування житловим приміщенням підлягають задоволенню.

Outcome: approved