Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила визначити додатковий строк для подачі [PERSON] до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті [PERSON] [INFO] в два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що вона є рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] . Після смерті матері відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі: договору купівлі-продажу майна від 28.07.2006р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості «Дефенс»; рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2006 року по справі №3-4020/2006 року; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12769290 від 05.12.2006р. серія №645366 за [PERSON] . Після смерті спадкодавця позивачка дізналась, що за життя [PERSON] було складено заповіт. До березня 2020 року [PERSON] про існування заповіту не знала, а тому не зверталась до нотаріуса протягом шести місяців із заявою про прийняття спадщини, так як зі слів померлої була переконана, що вказане спадкове майно вже оформлене матір`ю на неї. 09.04.2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звєздової І.В. з заявою про прийняття спадщини, надавши останній заповіт. Проте нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] у зв`язку з пропуском строку для прийняття спадщини. На підставі вищевикладеного, позивач звернулась до суду з позовом про визначення додаткового строку для прийняття спадщини. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, від її представника - адвоката Михайлюка М.О. до суду надійшла заява про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, наполягає на задоволенні позову. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги визнавав, проти задоволення позову не заперечував, наслідки визнання ним позову судом йому роз`яснені. Крім того зазначав, що про існування вказаного заповіту йому також відомо не було. Дослідивши матеріали справи та надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того, згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини; спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою; для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України). Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України). Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 34 Закону України «Про нотаріат» нотаріуси вчиняють такі нотаріальні дії: посвідчують правочини (договори, заповіти, довіреності, вимоги про нотаріальне посвідчення правочину тощо); вживають заходів щодо охорони спадкового майна; видають свідоцтва про право на спадщину. На нотаріусів може бути покладено вчинення інших нотаріальних дій згідно із законом (частина друга статті 34 Закону України «Про нотаріат»). Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. За змістом цієї статті поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. Правила частини третьої 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; ці обставини суд визнав поважними. Згідно п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. Визначаючи спадкоємцеві додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини, суд не повинен вирішувати питання про визнання за ним права на спадщину. Спадкоємець після визначення йому додаткового строку для прийняття спадщини має право прийняти спадщину в порядку, установленому статтею 1269 ЦК України, звернувшись в нотаріальну контору, після чого вважається таким, що прийняв спадщину. Судом встановлено, що [INFO] померла мати позивачки [PERSON] [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть [NUMBER] від 28.08.2019 року, про що зроблено відповідний актовий запис №2872 від 28.08.2019 р. [PERSON] є рідною донькою померлої [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 15.12.1963р., відповідно до якого в графі «мати» вказана « [PERSON] ». Факт родинного зв`язку між [PERSON] та її матір`ю [PERSON] підтверджується свідоцтвом про укладення шлюбу серії [NUMBER] виданого 01.10.1988р., відповідно до якого 01.10.1988р. [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що в книзі реєстрації актів про укладання шлюбу зроблено запис №1520 від 01.10.1988 року. На момент смерті [PERSON] мешкала та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом зі спадкодавцем, за вказаною адресою був зареєстрований та проживав рідний брат позивачки [PERSON] . Відповідач проживав за вказаною адресою періодично після того, як повертався з місць позбавлення волі, де неодноразово відбував покарання, що підтверджується відповідними записами в будинковій книзі, копія якої міститься в матеріалах справи. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] . Вказане майно належало спадкодавцю [PERSON] на праві спільної часткової власності на підставі: договору купівлі-продажу майна від 28.07.2006р., укладеного між [PERSON] та [PERSON] на біржі нерухомості «Дефенс»; рішення Заводського районного суду м. Миколаєва від 05.10.2006 року по справі №3-4020/2006 року; витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно за №12769290 від 05.12.2006р. серія №645366 за [PERSON] . Після смерті спадкодавця позивачка дізналась, що за життя [PERSON] було складено заповіт, посвідчений 24.02.2009 року державним нотаріусом Третьої Миколаївської державної нотаріальної контори Прокопчук В.Д. та зареєстрований в реєстрі за №2-164. Відповідно до вказаного заповіту [PERSON] , на випадок своєї смерті, заповіла своїй доньці [PERSON] належне їй на час смерті майно, а саме: 3/50 частки домоволодіння з відповідною часткою прилеглих до нього господарських та побутових будівель та споруд, яке розташоване за адресою: [ADDRESS] , що належало їй на праві спільної часткової власності. До березня 2020 року [PERSON] про існування заповіту не знала, а тому не зверталась до нотаріуса протягом шести місяців із заявою про прийняття спадщини, так як зі слів померлої була переконана, що вказане спадкове майно вже оформлене матір`ю на неї. Дізнавшись про існування вказаного заповіту, 09.04.2020 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Звєздової І.В. з заявою про прийняття спадщини, надавши останній заповіт. Проте постановою від 09.04.2020 нотаріусом їй було відмовлено у прийнятті заяви про прийняття спадщини та у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , у зв`язку з пропуском строку для подання заяви про прийняття спадщини, а також роз`яснено порядок оскарження цієї постанови. Крім того нотаріусом повідомлено, що спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась, із заявою про прийняття спадщини протягом 6 місяців до нотаріальної контори з питань оформлення спадкових прав та щодо видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом також ніхто не звертався. При розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. За наявності у спадковій справі заяви спадкоємця про відмову від права на спадщину його вимоги про визначення додаткового строку для прийняття спадщини задоволенню не підлягають. Предметом спору є встановлення додаткового строку для прийняття спадщини позивачем, оскільки остання після смерті своєї матері, будучи її спадкоємицею за заповітом, пропустила строк для прийняття спадщини. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, [PERSON] вказує, що вона не знала про існування вищевказаного заповіту, тому не зверталася до нотаріуса з відповідною заявою протягом визначеного законом строку. Відповідно до положень статті 63 Закону України «Про нотаріат» нотаріус або в сільських населених пунктах - посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, отримавши від спадкоємців повідомлення про відкриття спадщини, зобов`язана повідомити про це тих спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме. Нотаріус або посадова особа органу місцевого самоврядування, уповноважена на вчинення нотаріальних дій, також може зробити виклик спадкоємців шляхом публічного оголошення або повідомлення у пресі. Отже, закон пов`язує виникнення у нотаріуса або особи, уповноваженої на вчинення нотаріальних дій, обов`язку здійснювати дії щодо сповіщення спадкоємців, місце проживання або роботи яких відоме, з моментом заведення спадкової справи, чому передує звернення спадкоємця із заявою про прийняття спадщини. Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини у такому випадку потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічні за змістом висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 23 серпня 2017 року у справі № 6-1320цс17, від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. З вказаними висновками погодився Верховний Суд у постановах від 12 вересня 2018 року у справі № 484/3221/17 (провадження № 61-22510св18), від 10 січня 2019 року у справі № 263/1221/17 (провадження № 61-18261св18), від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц (провадження № 61-5609св19). Враховуючи викладене, суд вважає, що причину пропуску позивачкою встановленого законом строку для подання заяви про прийняття спадщини, можна визнати поважною, оскільки вона не була обізнана про існування заповіту, а тому суд вважає, що строк для прийняття спадщини позивачем пропущений з поважної причини. Окрім того, згідно з ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Виходячи з досліджених в судовому засіданні доказів, з урахуванням обставин справи, враховуючи факт визнання відповідачем позову, що не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд вважає за необхідне визначити позивачці додатковий строк два місяці для подачі нею заяви про прийняття спадщини після смерті спадкодавця [PERSON] , оскільки вказаний строк нею пропущено з поважної причини. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 840,80 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved