Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 3 500 грн. щомісячно, що підлягає індексації відповідно до закону, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення сином повноліття, а також додаткових витрат, які пов`язані з лікуванням, в сумі 1 347,50 грн. в місяць на протязі 36 місяців на загальну суму 48 510,00 грн. В обґрунтування позовних вимог вказує, що 28.07.2012 року зареєструвала шлюб з відповідачем, від якого мають спільну малолітню дитину. Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 25.08.2020 року шлюб між сторонами розірвано, дитина проживає разом з позивачем. Позивач зазначає, що відповідач останні чотири роки проживає окремо, участі у вихованні дитини не приймає, матеріальної допомоги не надає. За словами [PERSON] , вона самостійно, власними силами намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати сина, нести витрати на навчання, харчування, одяг, взуття, оздоровлення, а також витрати для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що в загальному розмірі становить 7 000 грн. Крім того, як вказує позивач, у відповідності до виписки з медичної карти амбулаторного хворого сину поставлений діагноз: гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги, опозиційно-протестними реакціями. F-90.1 та у відповідності до консультативного висновку спеціаліста дитячого центру психічного здоров`я від 06.07.2021 року призначено лікування тривалістю 3 роки. Зі змісту позову слідує, що загальні місячні витрати на ліки для дитини становлять 2 695,00 грн., загальні витрати на ліки на весь період лікування становить 97 020,00 грн., які, на думку позивача, повинні бути однаковими для обох батьків та розділені порівну. З огляду на викладене у позові, обов`язок батьків утримувати дитину та потреби спільної дитини, [PERSON] просить встановити між сторонами розмір аліментів, які будуть сплачуватися відповідачем на утримання дитини, а також стягнути з відповідача додаткові витрати на лікування сина. Ухвалою судді Богунського районного суду м. Житомира Кузнєцова Д.В. від 23.07.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, розгляд якої вирішено проводити за правилами спрощеного позовного провадження. У судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позові, проти заочного розгляду справи не заперечила. Суду пояснила, що спільного з відповідачем сина лікує за власні кошти, хоча спочатку [PERSON] надавав матеріальну допомогу на утримання дитини в розмірі приблизно 2 800 грн., 1 700 грн., 1 000 грн., але це було в середньому раз в один-два місяці. За словами позивача, відповідач працездатний, здоровий, працював на різних роботах, ким працює зараз їй невідомо, але за останньою інформацією [PERSON] наразі перебуває за кордоном. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду невідомі, відзив на позовну заяву до суду не направляв. Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки в матеріалах справи зібрано достатньо доказів про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе за згодою позивача провести заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що даний позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що [INFO] народився [PERSON] , батьками якого є сторони по справі, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] . Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно положень ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. У відповідності до ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Частиною 1 статті 184 згаданого закону встановлено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ч. 1 ст. 182 СК України). Із наданих позивачем та наявних у матеріалах справи доказів, із урахуванням заочного розгляду справи, судом не встановлено обставин, які б свідчили, що відповідач не в змозі сплачувати аліменти у тому розмірі, у якому їх просить стягнути позивач. Враховуючи викладене, позов в частині стягнення аліментів підлягає задоволенню повністю в твердій грошовій сумі в розмірі 3 500 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Згідно з частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Одним із різновидів аліментних зобов`язань між батьками і дітьми є зобов`язання батьків брати участь у додаткових витратах на дитину (стаття 185 СК України): той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У постанові Верховного Суду України від 13 вересня 2017 року у справі № 6-1489цс17 зроблено висновок, що СК України виходить з принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону, брати участь у додаткових витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає дитина. При визначенні розміру стягнення з одного з батьків суд відносить частину витрат на іншого. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з розвитком певних її здібностей, у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку. За частиною другою статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Системне тлумачення частини другої статті 185 СК України і статті 182 СК України дозволяє констатувати, що розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Так, вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати особливі обставини, якими обумовлені ці додаткові витрати і які є індивідуальними у кожній конкретній справі, а також стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню особою, яка пред`явила такий позов. Аналогічні правові позиції викладені у постановах Верховного Суду від 20 червня 2018 року у справі №202/7117/16-ц, від 20 березня 2019 року у справі №183/1679/17 та від 26.08.2020 року у справі № 336/1488/19. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). На підтвердження своїх доводів щодо понесення додаткових витрат на дитину [PERSON] надала виписку із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультаційний висновок спеціаліста від 06.07.2021 року, зі змісту яких слідує, що [PERSON] , [INFO] , поставлений діагноз: гіперактивний розлад поведінки з дефіцитом уваги, опозиційно-протестними реакціями. F-90.1 та призначено лікування препаратом Монсетин тривалістю 36 місяців, а також надала копію фіскального чеку від 09.07.2021 року (а.с. 12) про придбання лікарського засобу Монсетин відповідного дозування на суму 1 730,00 грн. Зважаючи на рівність обов`язку батьків щодо утримання своїх дітей, суд дійшов висновку про доцільність стягнення з [PERSON] 31 140,00 грн. як половини вартості витрат, обумовлених необхідністю забезпечувати лікування дитини (1 730,00 грн. х 36 місяців/2 = 31 140,00 грн. ), які відповідно до вимог ст. 185 Сімейного кодексу України належать до додаткових витрат. На підставі ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір за подання позову про стягнення аліментів та оплату додаткових витрат на дитину, від сплати якого відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнена при зверненні до суду, в сумі 681,10 грн. пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial