Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Катеринівського старостинського округу Лозівської міської ради Харківської області, [PERSON], Державного реєстратора сектору державної реєстрації Лозівської районної державної адміністрації Харківської області [PERSON] про визнання права власності на Ѕ житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та земельні ділянки в порядку спадкування за законом. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що 28 грудня 2016 року помер мій чоловік [PERSON]. На день смерті він мешкав в селі Катеринівка, Лозівського району, Харківської області. Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з:- Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 61,5 кв.м, загальною площею 105,4 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24 (двадцять чотири);- земельної ділянки, площею 0,2500 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6323981501:00:002:0044; - земельної ділянки, площею 0,1203 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6323981501:00:002:0045. У січні 2018 року вона звернулась до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та земельні ділянки, надані для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. При огляді наданих документів, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно мені було відмовлено. Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку вмотивована тим, що «При отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом безпосереднього доступу до нього та виготовлення Інформаційної довідки щодо Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24, що належала померлому 28 грудня 2016 року [PERSON], було виявлено інформацію про реєстрацію права власності на вище вказаний житловий будинок, в цілому, на іншу особу та на підставі іншого документу. Для підтвердження вказаної інформації та подальшого звернення до суду позивачем у\~Центрі надання\~адміністративних послуг\~при Лозівській\~районній державній\~адміністрації Харківської\~області 26\~березня 2018\~року було\~отримано Інформацію\~з Державного\~реєстру речових\~прав на\~нерухоме майно\~та Реєстру\~прав власності\~на нерухоме\~майно,\~Державного реєстру\~Іпотек,\~Єдиного реєстру\~заборон відчуження\~обєктів нерухомого\~майна щодо\~обєкта нерухомого\~майна,\~де зазначено,\~що 19.05.2015\~року державним\~реєстратором Лозівського\~міськрайоного управління\~юстиції Харківської\~області [PERSON]\~було внесено\~запис про\~право власності\~на обєкт\~нерухомого майна:\~житловий будинок,\~житловою площею\~42,8\~кв.м,\~загальною площею\~51,2\~кв.м.,\~адреса:\~Харківська область,\~Лозівський район,\~село Катеринівка,\~вулиця 35-ї\~Гвардійської дивізії,\~будинок №24,\~ціла частка,\~власник:\~[PERSON],\~реєстраційний номер\~облікової картки\~платника податків\~[NUMBER],\~паспорт громадянина\~України,\~серія та\~номер ММ\~618927,\~виданий 22.08.2000\~р.,\~видавник:\~Лозівський МРВ\~УМВС України\~в Харківській\~області.З реєстрацією права власності на цілу частку житлового будинку за [PERSON] [PERSON] Л.В. категорично не погоджується, оскільки: по-першє, має документи, які підтверджують право власності її покійного чоловіка на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24 (двадцять чотири), \~ \~ \~ \~по-другє, у вказаному будинку, який складається з Ѕ частини, вони з чоловіком мешкали з 1972 року. Окрім спірної Ѕ частини житлового будинку покійному чоловіку позивача належало право власності на вище вказані земельні ділянки. \~ \~ \~ \~Відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а саме, на державні акти про право власності, вони розташовані за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а. Однак, у державних актах на право власності на земельну ділянки невірно вказана адреса, що підтверджують Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки, де зазначено, що:- земельна ділянка, площею 0,2500 га, у межах згідно з планом знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та відповідає кадастровому номеру 6323981501:00:002:0044;- земельна ділянка, площею 0,1203 га, у межах згідно з планом знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та відповідає кадастровому номеру 6323981501:00:002:0045. Таким чином, під час виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки було допущено помилку в адресі. Тому, на даний оформити вказані земельні ділянки через органи нотаріату неможливо. Враховуючи вище вказане, у звязку з неможливістю вирішити питання у досудовому порядку, [PERSON]В звернулася до суду. 01.03.2019 року відповідач за первісним позовом подав зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності на Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями. В обґрунтування зустрічних позовних вимог [PERSON] вказала, що право власності на цілий житловий будинок за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24, було оформлено на неї помилково, так як вона має право на Ѕ спірного будинку. Враховуючи вказане, позивач за зустрічним позовом просила визнати за нею право на Ѕ частину вище зазначеного будинку. \~ \~ \~ \~Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом у судове засідання не зявилася, надала заяву, в якій просила проводити розгляд справи за її відсутності, на задоволенні первісного позову наполягала. \~ \~ \~ \~Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом у судове засідання не зявилася, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень проти первісного позову не має, на задоволенні зустрічного позову наполягала. \~ \~ \~ \~Інші учасники у судове засідання не зявилися, про час, місце та дату були повідомлені належним чином, про причини не явки не повідомили. Враховуючи, що в судове засідання не з'явились всі учасники справи, відповідно до ч. 2\~ст. 247 ЦПК України\~фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні наданих доказів, прийшов до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. 28 грудня 2016 року помер [PERSON], про що свідчить копія свідоцтва про смерть серії І-ВЛ №573519(а.с.9). Згідно копії свідоцтва про одруження серії І-АБ №470939(а.с.10), померлий був чоловіком позивача за первісним позовом [PERSON]. На день смерті [PERSON] та [PERSON] мешкали за адресою: Харківська область, Лозівський раойн, с.Катеринівка, вул.35 Гвардійської дивізії, буд.24а, з 1972 року, про що свідчать довідки від 01.08.2018 року та від 11.09.2018 року(а.с.13-14). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається з: - Ѕ частини житлового будинку літ. «А-1», житловою площею 61,5 кв.м, загальною площею 105,4 кв.м. з відповідними надвірними будівлями, який знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24 (двадцять чотири); - земельної ділянки, площею 0,2500 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6323981501:00:002:0044; - земельної ділянки, площею 0,1203 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6323981501:00:002:0045. Вказана Ѕ частина житлового будинку належала спадкодавцю на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок, виданого виконавчим комітетом Катеринівської сільської ради Лозівського району Харківської області, 14 листопада 2001 року, зареєстрованого у Лозівському бюро технічної інвентаризації 14 листопада 2001 року, у реєстрову книгу №26, під №576. Даний факт підтверджується довідкою КП «Житлова управляюча компанія» №135 від 14 серпня 2017 року(а.с.16). Земельна ділянка, площею 0,2500 га, належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №055880(а.с.114), виданого Катеринівською сільською радою Лозівського району Харківської області, 08 грудня 2004 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №177. Земельна ділянка, площею 0,1203 га, належала спадкодавцю на підставі Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ХР №055879(а.с.115), виданого Катеринівською сільською радою Лозівського району Харківської області, 08 грудня 2004 року, зареєстрованого у Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за №178. Спадкоємцем майна померлого, є дружина спадкодавця, [PERSON], згідно заповіту, складеного на її імя, посвідченого секретарем виконавчого комітету Катеринівської сільської ради, Лозівського району, Харківської області, 15 вересня 2016 року, за реєстром №107(а.с.12). Спадкоємців, які мають право на обовязкову частку у спадковому майні, згідно ст. 1241 ЦК України, у спадкодавця не має. Спадщину після смерті чоловіка позивач за первісним позовом прийняла шляхом подання заяви про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Лозівського районного нотаріального округу харківської області [PERSON], на підставі чого було заведено спадкову справу №26/2017. Даний факт підтверджується Витягом про реєстрацію у Спадковому реєстрі від 31.03.2017 року, за №47282735(а.с.11). У січні 2018 року [PERSON] звернулась до нотаріальної контори щодо отримання свідоцтва про право на спадщину за заповітом на належну спадкодавцю Ѕ частину житлового будинку з відповідними надвірними будівлями та земельні ділянки, надані для обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та ведення особистого селянського господарства. При огляді наданих документів, нотаріусом у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно [PERSON] було відмовлено, що підтверджується Листом про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 12 січня 2018 року(а.с.15). Відмова нотаріуса у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на Ѕ частку житлового будинку вмотивована тим, що «При отриманні інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, шляхом безпосереднього доступу до нього та виготовлення Інформаційної довідки щодо Ѕ частини житлового будинку, що знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24, що належала померлому 28 грудня 2016 року [PERSON], було виявлено інформацію про реєстрацію права власності на вище вказаний житловий будинок, в цілому, на іншу особу та на підставі іншого документу. Для підтвердження вказаної інформації та подальшого звернення до суду [PERSON] у Центрі надання адміністративних послуг при Лозівській районній державній адміністрації Харківської області 26 березня 2018 року було отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна(а.с.22-23), де зазначено, що 19.05.2015 року державним реєстратором Лозівського міськрайоного управління юстиції Харківської області [PERSON] було внесено запис про право власності на обєкт нерухомого майна: житловий будинок, житловою площею 42,8 кв.м, загальною площею 51,2 кв.м., адреса: Харківська область, Лозівський район, село Катеринівка, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24, ціла частка, власник: [PERSON], реєстраційний номер облікової картки платника податків [NUMBER], паспорт громадянина України, серія та номер ММ 618927, виданий 22.08.2000 р., видавник: Лозівський МРВ УМВС України в Харківській області. На підставі чого 22.05.2015 року на цілу частку житлового будинку, житловою площею 42,8 кв.м, загальною площею 51,2 кв.м. за адресою: Харківська область, Лозівський район, село Катеринівка, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, будинок №24 на імя [PERSON] було видано свідоцтво про право власності, серія та номер 37896898, Реєстраційною службою Лозівського міськрайоного управління юстиції Харківської області. В зустрічному позові [PERSON] вказала, що право власності помилково оформлено на цілу частку, про що свідчить свідоцтво про право власності №37896898 від 22.05.2015 року (а.с.102) та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №37899740(а.с.103), хоча їй належить Ѕ частина спірного будинку. \~ \~ \~ \~Окрім спірної Ѕ частини житлового будинку [PERSON] належало право власності на: - земельну ділянку, площею 0,2500 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер 6323981501:00:002:0044; - земельну ділянку, площею 0,1203 га, у межах згідно з планом, яка знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а (двадцять чотири «а»), наданої для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер 6323981501:00:002:0045. Відповідно до правовстановлюючих документів на земельні ділянки, а саме, в державних актах про право власності, вони розташовані за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24а. Однак, у державних актах на право власності на земельні ділянки невірно вказана адреса, що підтверджують Витяги з Державного земельного кадастру про земельні ділянки(а.с.114-115), де зазначено, що: - земельна ділянка, площею 0,2500 га, у межах згідно з планом знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та відповідає кадастровому номеру 6323981501:00:002:0044; - земельна ділянка, площею 0,1203 га, у межах згідно з планом знаходиться за адресою: село Катеринівка, Лозівського району, Харківської області, вулиця 35-ї Гвардійської дивізії, 24, надана для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та відповідає кадастровому номеру 6323981501:00:002:0045. Таким чином, під час виготовлення державних актів на право власності на земельні ділянки було допущено помилку в адресі, а відповідно до п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на землю і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої Наказом Державного комітету України по земельних ресурсах, за №43 від 04.05.1999р., яка діяла на час виготовлення та отримання державних актів (втратила чинність 23.08.2013 року) було передбачено, що всі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. У зв'язку з тим, що сторони позбавлені можливості вирішити спір щодо право власності та оформити спадщину у встановленому законом позасудовому порядку, вони були змушені звернутися до суду. Відповідно до ч.1\~ст.1268 ЦК України\~спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно зі\~статтею 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно п. 4.15 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна. Видача свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку нотаріусом проводиться на підставі документів, оформлених відповідно до пунктів 5, 6, 14 частини 1 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень». В частині 1 статті 182 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) встановлено, що право власності та інші речові права на нерухомі речі, обтяження цих прав, їх виникнення, перехід і припинення підлягають державній реєстрації. Згідно із статтею 3 Закону № 1952-IV будь-які дії особи, спрямовані на набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, що підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, можуть вчинятися, якщо речові права на таке майно зареєстровані згідно із вимогами цього Закону, крім випадків, коли речові права на нерухоме майно, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними. Речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до 1 січня 2013 року, визнаються дійсними за наявності однієї з таких умов: 1) реєстрація таких прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення; 2) на момент виникнення таких прав діяло законодавство, що не передбачало їх обов'язкової реєстрації. Для видачі свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно нотаріусу подається документ, що підтверджує факт набуття (виникнення) права власності у спадкодавця на таке майно, з відповідними відомостями про державну реєстрацію прав на таке майно відповідно до вимог законодавства, що діяло на момент їх набуття (виникнення), то нотаріусом приймаються ці документи для вчинення відповідної нотаріальної дії. Відповідно до статті 41 Конституції України, статті 321 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 383ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Згідно з частиною першою статті 356, частиною першою, другою, третьою статті 358 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обовязків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Згідно частиною першою статті 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відповідно до статті 229 ЦПК України суд під час розгляду справи повинен безпосередньо дослідити докази у справі: ознайомитися з письмовими та електронними доказами, висновками експертів, поясненнями учасників справи, викладеними в заявах по суті справи, показами свідків, оглянути речові докази. Докази, що не були предметом дослідження в судовому засіданні, не можуть бути покладені судом в основу ухваленого судового рішення. Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. При розгляді справи предмет доказування доведений як позивачем за первісним позовом, так і позивачем за зустрічним позовом відповідними доказами, при чому, їх аналіз дозволяє зробити висновок про те, що вони є належними, допустимими та достовірними як кожний окремо, так і у взаємному зв'язку у їх сукупності. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат та з огляду на задоволення первісного та зустрічного позову, суд не вбачає підстав для відшкодування понесених сторонами судових витрат, тому понесені судові витрати кожна сторона бере на себе. Оцінюючи наведені обставини, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Outcome: approved