Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], просила виділити їй в натурі на місцевості належну їй 2/3 (66,27 % ) частки земельної ділянки, що складає площу 0,0488 га, із земельної ділянки , яка перебуває у спільній сумісній власності із відповідачем [PERSON], розташованою за адресою: вул. Ясінських, 41а у м. Івано-Франківську. Відповідачу [PERSON] передати 1/3 ( 33,67 % ) частки земельної ділянки, що складає площу 0,0249 га., із земельної ділянки, яка перебуває у спільній сумісній власності [PERSON]. Позивачка в судове засідання не з'явилася, подавши до суду заяву, за змістом якої, заявлені вимоги підтримала з мотивів, викладених в позовній заяві, просила розглядати даний спір у її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, про що свідчать поштові конверти з кореспонденцією суду, які направлялися на адресу зареєстрованого у встановленому порядку місцем проживання відповідача та повернулися на адресу суду з відміткою поштового органу «за закінченням терміну зберігання». Частиною 4 статті 169 ЦПК України визначено, що у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Відповідно до частини 1 статті 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Відтак, виходячи зі змісту частини 4 статті 169 та частини1 статті 224 ЦПК України, а також того, що Відповідач про причини неявки суд не повідомив, заяв про розгляд справи за його відсутності до суду не подав, зважаючи на заяву позивача та з огляду на подання позивачкою достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Відповідно до частини 2 статті 197 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. [PERSON], на підставі [PERSON] про право на спадщину за заповітом, серія НАС № 605294 від 25 листопада 2015 року , посвідченого державним нотаріусом Першої Івано-Франківської державної нотаріальної контори Івано- Франківської області [PERSON], зареєстрованого за реєстровим № 2 1156 ( а.с. 10) , після смерті рідної матері [PERSON], яка померла 24 травня 2015 року , як дочка, успадкувала і являється власником 1/2 ( одна друга) ( 50 , 00 % ) частини домоволодіння ( житлового будинку та господарських будівель і споруд) в м. Івано- Франківську по вул. Ясінських ,41а. Відповідно до рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 09.03.2017 року , за позивачкою визнано право власності у даному домоволодінні, розмір частки складає 16/100 ( 16,27 % ). Право власності зареєстровано у [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності ( Витяг № 85906225 від 26.04.2017 року ) ( а.с. 11-13) [PERSON] являється власником 2/3 ( дві третіх) ( 66,27 % ) частини зазначеного домоволодіння . Власність домоволодіння є на праві спільної часткової власності, частки домоволодіння виділені в натурі. Після смерті батька позивачки і чоловіка її матері- Дудка [PERSON], який помер 25 січня 2004 року, відповідно до ст. 1261 ЦК України , як дружина померлого , мати позивачки - [PERSON], успадкувала належну частину в майні померлого, і усе майно: житловий будинок та господарські будівлі і споруди по вул. Ясінських,41а, що в м. Івано-Франківську, перейшло їй у власність. Тобто мати позивачки стала власником усього домоволодіння. Державним нотаріусом було видано [PERSON] [PERSON] про право власності на спадщину за законом, серія ВВТ № 542407 від 31.12.2004 року. [PERSON] про право власності було видано, як додаткове до [PERSON], виданого їй 15.10.2004 року , що зареєстровано за реєстровим № 1 - 2720 . Як вбачається із змісту позовної заяви 23 січня 2013 року [PERSON] відповідач по справі, звернувся до Івано-Франківського міського суду з позовом про поділ спільного майна і 23 січня 2013 року Ухвалою Івано-Франківського міського суду було затверджено між сторонами [PERSON], якою за [PERSON] було визнано 33,73 % права власності домоволодіння за вказаною адресою, а матері позивачки- Дудко Я.В. перейшло у власність 66,27 % домоволодіння по вул Ясінських, 41а, що в м. Івано-Франківську. З господарських споруд відповідачу [PERSON] було передано лише огорожу та ворота. Як вбачається із матеріалів справи, для будівництва житлового будинку, господарських будівель і споруд Івано- Франківською міською радою була надана земельна ділянка, площа земельної ділянки складає 0,0737 га., розташована за адресою : вул. Ясінських, 41а, що в м. Івано-Франківську. Земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності, частки земельної ділянки ідеальні, в натурі на місцевості частки між співвласниками не виділені. Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія ЯЖ № 627302, виданого 20 лютого 2009 року Івано-Франківською міською радою ( а.с. 14), земельна ділянка перебуває у спільній сумісній власності між двома співвласниками: [PERSON] ( відповідачем по справі) та [PERSON] ( рідна мати позивачки, яка померла, а сама позивачка за заповітом успадкувала майно ). Земельна ділянка знаходиться в межах плану, зазначеному у [PERSON] на право власності на земельну ділянку . Згідно з Рішенням № 413/6 від 28 серпня 1964 року Виконавчого Комітету Івано-Франківської міської ради депутатів трудящих, земельна ділянка була виділена для будівництва житлового будинку. [PERSON] на право власності на земельну ділянку зареєстровано в книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 010929400204 . Успадковане позивачкою [PERSON] нерухоме майно (обєкт нерухомого майна) зареєстровано в [PERSON] реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Витяг з Державного реєстру має індексний номер 48361334 від 25.11.2015 року, серія ЕКМ № 903411. Складові частини обєкта нерухомого майна визначені: житловий будинок ; літня кухня з підвалом ; вбиральня ; сарай ; огорожа № 1 та № 2 . Розмір моєї частки у домоволодінні складає 1/2 ( 50 % ) , а також : Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності індексний номер: 85906225 від 26.04.2017 року. Номер запису про право власності: 20154646 , відповідно якому розмір моєї частки у домоволодінні складає 16/100 ( 16,27 % ). Отже, позивачка-Рибарук [PERSON] являється власником 2/3 (двох третіх), ( 66,27 % ) частини домоволодіння (житлового будинку та господарських будівель і споруд) в м. Івано- Франківську по вул. Ясінських ,41а. , що і випливає їз Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 42236677 від 15.11.2015 року. Окрім позивачки- Рибарук О.В. співвласником 1/3 (33,73 % ) житлового будинку є відповідач -[PERSON] . Частини житлового будинку у праві спільної часткової власності визначені в натурі. Наведене підтверджується технічним паспортом на житловий будинок, копія кого міститься в маткріалах справи ( а.с. 15-17). Частини земельної ділянки , яка перебуває у спільній сумісній власності, в натурі на місцевості між двома співвласниками не виділені. У звязку з чим позивачка позбавлена можливості розпоряджатися своєю часткою земельної ділянки , що перебуває у спільній сумісній власності. Відповідно до вимог ст.59,60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. У відповідності до ч.І ст.120 ЗК України ; ч.2 ст.377, ч.З ст.415 ЦК України, з переходом до позивачки права власності на 2/3 (66,27 % ) частини домоволодіння по вул. Ясінських, 41а, що в м. Івано-Франківську, до позивачки перейшло і право володіння і користування земельною ділянкою на тих же умовах і в тому ж обсязі, що і попередньому власнику житлового будинку та господарських будівель і споруд , тобто 2/3 ( 66,27 % ) частки земельної ділянки з площі 0,0737 га., що становить 0,0488 га., частка у відповідача [PERSON] становить 0,0249 га., що дорівнює 1/3 ( 33,73 % ) в майні домоволодіння . Згідно ст. 369 ЦК України , - співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно , якщо інше не встановлено домовленістю між ними . Зазначена юридична норма є диспозитивною . У звязку з чим співвласники мають право визначати свої повноваження щодо належного їм майна на праві спільної часткової власності за домовленістю між собою , тобто реалізація певних правомочностей (володіння та користування) щодо спільного майна здійснюється за згодою всіх співвласників . [PERSON] між сторонами у справі про спосіб виділення в натурі часток із земельної ділянки , що перебуває у спільній сумісній власності, не досягнуто . Відповідно до положень ст. ст. 16, 20 ЦК України передбачено право особи захистити своє порушене право шляхом звернення до суду. При цьому право на захист особа здійснює на свій розсуд. В даному випадку у праві спільної сумісної власності розмір часток співвласників є невизначеним, однак це не позбавляє позивачку [PERSON] права на виділ частки в натурі із земельної ділянки, що належить їй на праві спільної сумісної власності. Відповідно до частини 1 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України (надалі «ЦПК України») стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. На підставі наведеного, відповідно ст. 86, 120, 158 ЗК України, ст..ст. 16, 368-370 ЦК України,

Outcome: approved