Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому зазначила, що 01.06.2013 одружилась з відповідачем та [INFO] в них народилась донька [PERSON]. В період шлюбу, а саме 21.08.2014, [PERSON], за згодою позивачки, придбав 5/12 часток квартири [ADDRESS]. На теперішній час шлюб між сторонами не розірваний, проте вони проживають окремо і спільне господарство не ведуть, але враховуючи той факт, що нерухомість придбана в шлюбі, позивачка, посилаючись на норми Сімейного кодексу України (далі СК України), просить визнати за нею право власності на 5/24 частин спірної квартири та виділити належну їй частку у вигляді кімнати, площею 10.4 кв.м., заливши в загальному користуванні кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу та комору. До суду позивач надіслала заяву про слухання справи за її відсутності, на задоволенні позову наполягла. Відповідач проти позову заперечував, зазначивши, що позивач захищає права, які їй не належать та не є порушеними. Спірна частка квартири придбалась ним за власні кошти та вже після фактичного припинення шлюбних відносин з позивачем, що підтверджується судовим рішенням про стягнення з нього на користь позивача аліментів та розпискою про повернення коштів. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що в січні 2012 року позичив у [PERSON] 22000,00 доларів США, які повернув останньому 21.08.2014, тобто в день купівлі відповідачем 5/12 часток квартири [ADDRESS]. Саме для придбання зазначеної частки спірної квартири відповідач і просив його повернути борг. В суді свідок [PERSON] показала, що є рідною сестрою [PERSON] і необхідність у придбанні останнім частки спірної квартири виникла в наслідок спору з їх рідною сестрою [PERSON], якій ця частка належала. На це були витрачені особисті кошти [PERSON] Частка квартири придбалась в той час, коли шлюбні відносини сторін фактично були припинені, отже не для їх спільного проживання і позивач не має жодного відношення до цієї частки квартири. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: сторони з 01.06.2013 перебувають у зареєстрованому шлюбі, від якого мають доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується відповідними свідоцтвами (а.с. 5, 10). 21.08.2014, тобто в період шлюбу між сторонами, [PERSON] передала у власність [PERSON], а останній прийняв 5/12 частин чотирьохкімнатної ізольованої квартири [ADDRESS] (а.с. 3, 4). Відповідач стверджує, що кошти, витрачені на придбання спірного майна, належали йому особисто, що підтверджується розпискою [PERSON] від 21.08.2014 з якої виходить, що [PERSON] саме в день укладення договору купівлі-продажу спірної квартири повернув відповідачу отримані від нього 12.01.2012 в борг кошти в сумі 22000,00 доларів США. Крім того, про придбання 5/12 часток квартири вже після фактичного припинення шлюбних відносин між сторонами свідчить зміст рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24.11.2014 (далі Рішення) про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання доньки на користь [PERSON], в якому викладені обставини про те, що відповідач не проживає разом з позивачкою і жодної допомоги на утримання дитини не надає протягом останніх декількох місяців. Вказане, враховуючи день подання позову про стягнення аліментів (24.09.2014), на думку відповідача свідчить, що сторони, принаймні з липня 2014 року разом не проживають (а.с. 50-52). Проте з таким твердженням суд погодитись не може через наступне: факт придбання квартири за кошти, що належали особисто відповідачу, останній намагається довести розпискою та показаннями свідка, які в даному випадку, за відсутності об'єктивних даних про наявність у [PERSON] станом на 12 січня 2012 року 22000,00 доларів США, укладення договору позики з [PERSON] та складання розписки саме 21.08.2014, не є достатніми доказами і сприймаються судом критично через дружність стосунків відповідача і свідка. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Зі змісту судового Рішення, на яке посилається позивач, не вбачається що обставина окремого проживання сторін, а саме дата, з якої сторони фактично не проживають разом та їх шлюбні відносини фактично є припиненими, була предметом доказування і встановлена судом. Позивач, як вбачається з Рішення, зазначала в позові, що «протягом останніх декількох місяців відповідач жодної допомоги на утримання дитини не надає» (1-й абзац Рішення), проте з такою позицією відповідач не погоджувався (4-й абзац Рішення). Крім того, договір купівлі-продажу від 21.08.2014 містить п. 13 згідно якого [PERSON] саме як дружина набувача давала свою згоду на укладення правочину (а.с. 4). Згідно ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Частина 1 ст. 69 СК України передбачає, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як зазначено в ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до положень ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. З погляду на вищевикладені обставини та положення законодавства, що регулює сімейні правовідносини, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача про визнання за нею права власності на 5/24 частин квартири [ADDRESS]. Разом з тим вимога про виділення позивачу частки спільного майна, а саме певної кімнати в даній квартирі та залишення в загальному користуванні окремих приміщень на думку суду не може бути задоволена, так як виділення частки майна в натурі потребує додаткових заходів з встановлення можливості такого виділу, тобто проведення відповідної експертизи, про що сторонами заявлено не було. Судові витрати суд стягує з відповідача у відповідності до положень ст. 88 ЦПК України та, враховуючи положення ч. 2 ст. 81 ЦПК України, визначає судовий збір в розмірі 1753,30 грн. виходячи з наступного: ринкова вартість чотирьохкімнатної квартири в м. Харкові складає не менш ніж 40000,00 доларів США, що, згідно курсу гривні до долара США на момент ухвалення рішення (за 1 долар США - 21,04 грн.) становить 841600,00 грн. 5/24 частин від вказаної суми становить 1753,30 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial