Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовом до фізичної особи підприємця [PERSON] про захист прав споживачів. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 03.09.2014 року позивач звернулась до ФОП [PERSON] для купівлі та встановлення гранітного памятника вартістю 5450 грн., а також його установку вартістю 700 грн. Цього ж дня вона внесла передоплату в сумі 3000 грн. Відповідач зобовязався встановити вищевказаний памятник протягом місяця, тобто до 03.10.2014 року. Але до теперішнього часу відповідач, зобовязання не виконав, та підприємницьку діяльність фактично не здійснює, сплачені грошові кошти не повертає. Відповідно до ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», в разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуг) згідно з договором за кожен день (за кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. Враховуючи, що вартість установки складає 700 грн. пеня за кожен день прострочення виконання зобовязання складає 21,00 грн. в день (1000 грн. х 3% = 21,00 грн.). Зобовязання повинно було виконано 03.10.2014 року, станом на 24.04.2015 року загальна кількість прострочених днів становить 233 дні. Отже загальна заборгованість по сплаті пені складає за період з 03.10.2014 року по 24.04.2015 року 4893 грн. (233 днів х 21,00 грн. = 4893 грн.) Окрім цього, позивач зазнала морально шкоди, яка полягає в тому, що позивач витрачала свій вільний час на підготовку позовної заяви до суду, замість того,щоб провести вільний час з своєю сімєю. Також позивач страждала від факту протиправної поведінки відповідача, коли дізналась, що відповідач не збирається встановлювати памятник, а місце поховання родичів, досі знаходиться без монументу, від чого вона на теперішній час страждає. Завдану моральну шкоду позивач оцінює в розмірі 2000 грн. На підставі викладеного, і, після зміни предмету позову в прядку ч. 2 ст. 31 ЦПК України, просила суд розірвати публічний договір купівлі та встановлення гранітного памятника укладений 03 вересня 2014 року між позивачем та відповідачем, стягнути з [PERSON] на її користь фактично сплачені кошти в сумі 3000 грн. та відшкодування моральної шкоди в сумі 2000 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю, позовні вимоги підтримала. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивачка не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідача. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що згідно з свідоцтвом про смерть серії І-ЕД № 366288. Виданого Виконавчим комітетом Новодружеської міської ради Луганської області, 12 серпня 2013 року померла [PERSON], про що зроблено актовий запис № 86. Згідно з гарантійним талоном, виданим 03.09.2014 року [PERSON], вартість гранітного памятника складає 5450 грн., встановлення 700 грн., передплата - 3000 грн. Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов'язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту. Відповідно до ст. 530 ЦК України якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов'язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події. Якщо строк (термін) виконання боржником обов'язку не встановлений або визначений моментом пред'явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов'язок у семиденний строк від дня пред'явлення вимоги, якщо обов'язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства. Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов'язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв'язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов'язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень\~статті 530\~цього Кодексу. Відповідно до ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність , зобовязується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобовязується прийняти та оплатити виконану роботу. Відповідно до ст. 866 ЦК України, договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Так судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини щодо купівлі гранітного памятника та виконанню робіт по встановленню гранітного памятнику. [PERSON] було передано Приватному підприємцю [PERSON] передоплату за гранітний памятник та встановлення гранітного памятнику в розмірі 3000 грн. Також, з наданих обґрунтувань позивача вбачається, що до даного часу відповідачем не виконано взяті на себе зобовязання щодо встановлення гранітного памятнику, відсутність відповідача і будь-яких заперечень від нього з цього приводу, відповідно до положень ст. 10 ЦПК України підтверджує, що даний факт має місце. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону. Відповідно до ч.1 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Відповідно до ч. 12 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» якщо після укладення договору стане очевидним, що роботи (послуги), зважаючи на їх ціну (вартість) та характеристики або інші обставини, явно не задовольнятимуть інтереси або вимоги споживача, виконавець зобовязаний негайно повідомити про це споживача. Виконавець зобовязаний таким же чином повідомити споживача, якщо вартість робіт (послуг) може істотно зрости, ніж можна було очікувати під час укладення договору. Споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) без штрафних санкцій з боку виконавця у разі виникнення обставин, передбачених в абзацах першому та другому цієї статті. Відповідно до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про захист прав споживачів» при розірванні договору купівлі-продажу розрахунки із споживачем провадяться виходячи з вартості товару на час його купівлі. Гроші, сплачені за товар, повертаються споживачеві у день розірвання договору, а в разі неможливості повернути гроші у день розірвання договору в інший строк за домовленістю сторін, але не пізніше ніж протягом семи днів. Відповідно до ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобовязання сторін припиняються. У разі зміни або розірвання договору зобовязання змінюється або припиняється з моменту досягнення домовленості про зміну або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором чи не обумовлено характером його зміни. Якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку зобовязання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням суду про зміну або розірвання договору законної сили. Сторони не мають права вимагати повернення того, що було виконане ними за зобовязанням до моменту зміни або розірвання договору, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо договір змінений або розірваний у звязку з істотним порушенням договору однією із сторін, друга сторона може вимагати відшкодування збитків, завданих зміною або розірванням договору. Таким чином, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо розірвання публічного договору купівлі та встановлення гранітного памятника укладеного 03.09.2014р. і повернення позивачу сплачених коштів підлягають задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 2000 гривень, суд виходить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не повязана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України,моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобовязання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема відшкодування збитків та моральної шкоди. Спеціальним законом для даного виду правовідносин стягнення моральної шкоди як правових наслідків порушення зобовязання не передбачено. Законом України «Про захист прав споживачів», під дію якого підпадають і дані правовідносини, зокрема статтею 4 передбачено, що споживачі мають право на відшкодування завданої їм моральної (немайнової) шкоди тільки у тому випадку, коли вона заподіяна небезпечною для життя і здоровя людей продукцією у випадках, передбачених законодавством. Не передбачено таких правових наслідків неналежного виконання зобовязання і умовами укладеного між сторонами договору. Тому, не заперечуючи того, що позивач зазнав певних незручностей від дій відповідача і морально страждав від цього, але враховуючи відсутність висновку компетентних органів про те, що ці дії відповідача завдали чи могли завдати реальної небезпеки життю і здоровю позивача, або про те, що ця шкода завдана йому саме небезпечною для життя і здоровя людей продукцією, а також відсутність можливості стягнення моральної шкоди за умовами договору між сторонами, у задоволенні позовних вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь моральної шкоди необхідно відмовити.

Outcome: partial