Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 19.01.2007 року між нею та відповідачем по справі було укладено шлюбу, однак спільне життя не склалось у зв`язку з непорозумінням, фізичним та психологічним насильством у родині з боку відповідача. У сторін є неповнолітні діти: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] . Відповідач родиною не цікавиться, з дітьми не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. На підставі викладеного [PERSON] просить шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітніх дітей. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19 серпня 2020 року позовну заяву [PERSON] було залишено без руху з підстав її невідповідності вимогам ст. 177 ЦПК України. Заявою від 10.09.2020 року (вх. № 22585) позивач усунула недоліки визначені ухвалою суду. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 14 вересня 2020 року позовну заяву прийнято до провадження, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та роз`яснено відповідачу надати відзив на позов (а.с.32). [PERSON] 21.12.2020 року (вх. № 32261) подав заяву про приєднання до матеріалів справи копії довідки про заробітку плату (а.с.39-40). Також, відповідач звернувся до суду з зустрічним позовом про визначення місця проживання дітей. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 19.02.2021 року [PERSON] відмовлено у прийнятті зустрічної позовної заяви та повернуто її відповідачу. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги про розірвання шлюбу та стягнення аліментів підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, що викладенні в позовній заяві. В подальшому, після пояснень відповідача у справі, позов про стягнення аліментів підтримала частково, а саме, в розмірі 600 гривень щомісячно на кожну дитину до досягнення дітьми повноліття, категорично не бажала уточнити позовну заяву в частині стягнення аліментів у частці від доходу відповідача. Додатково суду пояснила, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, з часу виселення її з дітьми з квартири у 2019 року. відповідач життям дітей не цікавиться та не виявляє бажання підтримувати родину матеріально. Зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що відповідач вчиняє домашнє насильство та таким чином, вона змушена була залишити їх спільне житло, наразі винаймає квартиру та потребує матеріальної підтримки для забезпечення дітей необхідним для їх розвитку та проживання. Відповідач в судовому засіданні пояснив, що шлюб вважає можливим зберегти та просив надати час на примирення, однак після технічної перерви, (наданої сторонам для можливості вирішення питання щодо збереження шлюбу) зазначив, що позов про розірвання шлюбу визнає в повному обсязі. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів, пояснив, що його дохід становить: 5\~200 гривень на місяць, а відтак зазначив, що визнає позов про стягнення аліментів в межах суми платежу на кожну дитину у розмірі: 600 гривень на місяць до досягнення дітьми повноліття. Суд, заслухавши позивача, яка наполягала на задоволенні позовних вимог, та в частині стягнення аліментів зменшила позовні вимоги до 600 гривень на місяць на кожну дитину, відповідача, який позов визнав частково, та просив врахувати визнаний ним розмір аліментів, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази в їх сукупності, щодо підтвердження та спростування позовних вимог, вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 19.01.2007 року Першим відділом реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси, актовий запис № 22. Після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] ) (а.с.14). Судом, також встановлено, що від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , батьками яких зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.16-19). Позивач зазначила, що протягом спільного проживання відповідач вчиняв щодо неї домашнє насильство, відповідальність за яке передбачена ст. 173-2 КУпАП. На підтвердження зазначеного надала постанови Суворовського районного суду м. Одеси від 23.06.2016 року (справа № 523/8390/16-п), від 17.03.2017 року (справа № 523/3494/17), від 07.07.2016 року (справа № 523/8761/16-п), від 07.07.2016 року (справа № 523/8763/16-п) про притягнення до адміністративної відповідальності [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173-2 КУпАП (а.с.20-23). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Нормами Сімейного Кодексу України передбачена добровільність шлюбу. Так, згідно ст. 24 СК України - шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя і оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Побудова сімейних відносин повинна здійснюватися на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги і підтримки (ст. 1 СК України) та не може будуватися на примушуванні сторони до формального знаходження в зареєстрованому шлюбі, а тим більш в подружніх відносинах. З урахуванням того, що позивач на примирення категорично не згодна, зазначила, що їх сім`я розпалася остаточно, сторони не ведуть спільного господарства, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам позивача, а тому шлюб підлягає розірванню. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище проте, питання про відновлення дошлюбного прізвища перед судом не ставила. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання неповнолітніх дітей суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1 ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину. Відповідно довідки від 15.12.2020 року вих. № 86 виданої [PERSON] згідно якої він працює у ДП «Емералд Моторс» з 12.07.2019 року та займає посаду майстра з ремонту автомобілів та його заробітна плата з червня 2020 року по листопад 2020 року склала:31\~200 (тридцять одна тисяча двісті) гривень, за місяць нарахована заробітна плата становить: 5\~200 гривень (а.с.40). Будь-яких інших доказів щодо отримання відповідачем інших доходів, заробітків суду не надано, про їх витребування питання перед судом не порушувалось. Крім іншого, під час розгляду справи відповідач зазначив, що може сплачувати аліменти у загальному розмірі: 2400 гривень, дана обставина врахована позивачем у справі та відповідно остання зменшила позовні вимоги, що було внесено до журналу судового засідання. При визначенні розміру аліментів на утримання дітей слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. Так,\~відповідно до\~Закону України\~«Про державний\~бюджет на\~2021\~рік» встановлено,\~що прожитковий\~мінімум для\~дітей віком\~до 6\~років:\~з 1\~січня -\~1921\~гривня,\~з 1\~липня -\~2013\~гривень,\~з 1\~грудня -\~2100\~гривень; дітей віком від 6 до 18 років: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. При визначені розміру аліментів, їх максимального розміру, які стягуються з боржника, судом враховується також, обставина того, що відповідно до частини 3 статті 70 Закону України «Про виконавче провадження» загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право кожної дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, та вважає, що належним розміром аліментів на дітей є стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітніх дітей у розмірі: 600 гривень щомісяця на кожну дитину, що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. Разом з цим, слід зазначити, що розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 грн. 80 коп. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Outcome: partial