Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила на право користування житлом, мотивуючи його тим, що рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.08.2015 р. було розірвано шлюб між її сином [PERSON] та відповідачкою. Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом позивачка є власником житлового будинку з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Відповідачка [PERSON] з 27.09.2005 р. зареєстрована за даною адресою, але з червня 2015 р. по даний час не проживає, що підтверджується актом обстеження місця проживання. Оскільки позивачка більше року не проживає за місцем своєї реєстрації, добровільно знятися з реєстрації не бажає, то чинить їй перешкоди в користуванні власністю, що стало підставою для звернення до суду із даним позовом. Між ними не існує домовленостей щодо збереження за відповідачкою права користування житлом в разі її відсутності без поважних причин. На даний час вона бажає оформити субсидію, але наявність зареєстрованої відповідачки чинить їй в цьому перешкоди. На підставі викладеного просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом - житловим будинком по [ADDRESS]. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позов підтримала за викладених в позовній заяві обставин, просить його задовольнити. Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування житлом. Додатково та на запитання пояснила, що [PERSON] - її невістка, яка розлучилась із її сином, перестала її доглядати та кудись поїхала. Вже рік і чотири місяці відповідачка не проживає в будинку, який позивачка успадкувала після смерті свого чоловіка, не підтримує будь-яких відносин, не надає допомоги. Позивачка для того, щоб оформити субсидію на газ та електроенергію змушена збирати довідки, що для неї є обтяжливим, так як вона є інвалідом першої групи по зору, хоче, щоб її доглянули до смерті. Не заперечила щодо ухвалення заочного рішення суду. Відповідачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с. 15, 14), повідомлялась належним чином (а.с. 21), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у її відсутність не надала, поважності причин неявки суду не повідомила, позов не оспорила. Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно ч.3 ст. 76 ЦПК України, якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім'ї, які проживають разом з нею, а за їх відсутності - відповідній житлово-експлуатаційній організації або виконавчому органу місцевого самоврядування. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обов'язок повідомити суд про причини неявки у судове засідання, передбачений ч.2 ст. 77 ЦПК України не виконав, позов не оспорив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, суд, з врахуванням позиції позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти цього не заперечила позивачка, про що заявила суду. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.06.1990 р. позивачці [PERSON] (а.с.2) належить житловий будинок з господарськими будівлями по [ADDRESS]. Свідоцтво зареєстровано в КП «ВООБТІ» 03.07.1990 року за № 900. (а.с. 5) Заочним рішенням Жмеринського міськрайонного суду Вінницької області від 28.08.2016 р. (а.с. 6-7) шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Згідно відповіді з Адресно-довідкового сектору УДМС України у Вінницькій області та Браїлівської селищної ради на запит суду відповідно до ч. 3 ст. 122 ЦПК України (а.с. 14, 15) відповідачка [PERSON] зареєстрована 27.09.2005 р. по [ADDRESS] Згідно акту від 29.09.2016 р. (а.с. 9) відповідачка [PERSON] зареєстрована за адресою [ADDRESS], однак за вказаною адресою з червня 2015 року не проживає. Судом встановлено, що відповідачка більше року, без поважних причин не проживає в будинку по [ADDRESS] не несе витрат по його утриманню. Будь-яких перешкод для проживання і користування будинком їй не чинили. Договір про користування даним житловим приміщенням відповідачка з позивачкою не укладала. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.1, 2, 7 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону; діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 405 ч. 2 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За таких обставин, суд прийшов до висновку, що відповідачку [PERSON] слід визнати такою, що втратила право на користування житлом - будинком по [ADDRESS] що позбавляє останню права на користування вказаним житловим приміщенням. Підстав збереження житлового приміщення за відповідачкою у судовому засіданні не встановлено, підстав збереження за [PERSON] жилого приміщення понад встановлені законом строки, що передбачені ст. 71 ч.3 ЖК України, не встановлено. Право власника даного будинку - позивачки, порушене, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України, підлягає захисту. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідачки на користь держави підлягають стягненню судові витрати у виді судового збору, оскільки позивачка при зверненні до суду із даним позовом звільнена від сплати судового збору (а.с. 4). Відповідно до ст.ст. 319, 383 ч.1, 391, 405 ЦК України, ст. 72, 150 ЖК України, ст.ст. 5, 8, 10, 11, 57, 60, 61, 209, 212, 214, 215, 224-226 ЦПК України, суд, -

Outcome: approved