Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу зареєстрованого Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області 09.08.2013 року (а/з №07) та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги позивач мотивує тим, що сімейне життя з відповідачем не склалось, у зв'язку з постійними сварками, непорозуміннями та різними поглядами на життя. Шлюбні стосунки припинені. Позивач з відповідачем спільно не проживають з березня 2016 року. Сім'ю відновити неможливо. На даний час відповідач із сім'єю не проживає, донька проживає з нею і знаходиться на її утриманні та вихованні. Відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, тому позивач звернулась до суду з позовом та просила суд розірвати шлюб, укладений із відповідачем та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 800,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду та до досягнення донькою повноліття. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, за обставин, викладених в позові, просила їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що на даний час не працевлаштована, знаходиться в декретній відпустці. Їй одній важко утримувати дитину, враховуючи значне зростання ціни на споживчі товари та послуги. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, подав письмові заперечення проти позову (а.с.31-39), в яких вказав, що від обов'язку утримувати дитину не ухиляється, він офіційно працевлаштований, має регулярний стабільний дохід, а тому не заперечив щодо стягнення аліментів в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходів щомісячно на утримання дитини. Проти розірвання шлюбу, укладеного з позивачем, не заперечив. Просив розгляд справи проводити без його участі. Суд, враховуючи думку позивача, вважає можливим розглянути справу у відсутності відповідача відповідно до ч.2 ст. 158 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення частково. Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 09.08.2013 року, який зареєстрований Ободівською сільською радою Тростянецького району Вінницької області, а/з №07 (а.с.8). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку [PERSON], [INFO], батьком якої є відповідач [PERSON] (а.с.9). Згідно довідки №991 від 20.04.2016 року, виданої виконкомом Ободівської сільської ради Тростянецького району Вінницької області, неповнолітня [PERSON], 2014 року народження, проживає з матір'ю [PERSON] та знаходиться на її утриманні (а.с.10). Відповідно до довідки, виданої Тростянецькою РДА №406518 від 11.05.2016 року [PERSON] з 01.06.2014 року по 30.06.2016 року отримує одноразову допомогу при народженні дитини (а.с.11). Відповідач не проживає з позивачем однією сім'єю, не надає допомоги на утримання дитини. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе. Обставин, які б доводили необхідність звільнення його від обов'язків утримувати дитину, судом не встановлено, та відповідачем в силу ст. 60 ЦПК України не доведено. Встановленим фактичним обставинам відповідають правовідносини, що регулюються Сімейним кодексом України. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що шлюб подружжя сторін слід припинити його розірванням. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Згідно ст.ст. 180, 181 ч.3, 183 ч.1 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу одного з батьків і (або) у твердій грошовій сумі, що визначається судом. При визначенні розміру аліментів у відповідності до ст. 182 СК України суд, враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, відсутність у відповідача інших утриманців, а також те, що відповідач добровільно матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, що є істотною обставиною. Суд також враховує, що дитина проживає з матір'ю, яка має обмежені можливості її утримувати, а забезпечення потреб дитини вимагає значних витрат. Позивач просить про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 800,00 грн. щомісяця і до досягнення дитиною повноліття. Разом з тим, під час розгляду даної справи, встановивши, що відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, позивач не заперечила щодо стягнення з відповідача аліментів у частці від заробітку останнього, а саме в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно на утримання доньки і досягнення дитиною повноліття. Згідно із Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» прожитковий мінімум для дітей до 6 років встановлений починаючи з 1 січня 2016 року - 1 167,00 грн., з 1 травня - 1 228,00 грн., з 1 грудня - 1 313,00 грн. Прожитковий мінімум визначається як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров'я набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості (Закон України від 05.10.2000 року «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії»). Відповідно до п.п. 1,2 ст. 3, п.2 ст.6 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини. Згідно п.1 ст. 18, п. 1,2 ст. 27 Конвенції держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Як встановлено в судовому засідання відповідач офіційно працевлаштований, має регулярний дохід, а тому суд приходить до висновку про стягнення аліментів у частці від всіх видів доходів відповідача. Таким чином, враховуючи наведені вище обставини, суд приходить до висновку, що відповідач зобов'язаний та може надавати на утримання доньки щомісячно аліменти в розмірі 1/4 частки від всіх видів його доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення донькою повноліття, і саме такий розмір аліментів не суперечитиме як інтересам дитини так і відповідача. Покладення судом на відповідача обов'язку надавати на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частини усіх видів його доходів щомісячно, відповідає вимогам закону і враховує найвищі інтереси дитини. Відповідно до п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду слід допустити до негайного виконання в межах суми аліментних платежів за один місяць. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення судові витрати в сумі судового збору, підтвердженого фінансовим документом в розмірі 551,20 грн. (а.с.1) та судовий збір на користь держави в сумі 551,20 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial