Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів, у якому просила суд змінити розмір аліментів, які стягуються з відповідача на утримання неповнолітнього сина сторін по справі [PERSON] , [INFO] , в твердій грошовій сумі з 700.0 гривень на дитину щомісячно, на 2500 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з врахуванням індексу інфляції, починаючи з дня набрання рішенням суду законної сили і до досягнення сином повноліття. Окрім того просила рішення в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць допустити до негайного виконання. Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивачка вказала, що мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що з 01.07.2020 становить 2318.00 грн. А тому стягувана з відповідача сума аліментів є нижчою, ніж встановлений законом мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину, та є недостатньою для забезпечення гармонійного розвитку дитини, не дає можливості забезпечити належне утримання останнього. Окрім того відповідач по справі як батько дитини участі у його житті не бере, жодної матеріальної допомоги не надає. Після винесення рішення про стягнення аліментів із відповідача пройшов значний проміжок часу за який змінилися ціни на продукти харчування, одяг, взуття, лікування та навчання, а у позивача змінилися життєві обставини, зокрема вона народила дочку від іншого шлюбу, здійснює догляд за нею у зв`язку із чим не має можливості працювати, а тому потребує допомоги на утримання сина сторін по справі. Сплата відповідачем аліментів у розмірі, який було присуджено ще рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області у 2011 році, на думку позивача, порушує принцип рівності обов`язку батька та матері по утриманні своєї дитини, оскільки фактично дитина перебуває на повному утриманні позивача. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивач звернулася до суду з вказаним позовом. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 24.09.2020 року. Вказаною ухвалою відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач направив до суду письмові пояснення щодо позовної заяви [PERSON] , у яких проти доводів останньої заперечував з наступних підстав: - збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення, адже з наведених в ст.. 192 СК України норм, вбачається що підставою для збільшення розміру аліментів можуть бути виключно доведені зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я платника чи отримувача аліментів; - на підтвердження своїх доводів позивачка не додала жодних доказів, зокрема зміни свого майнового стану, покращення майнового стану відповідача, можливості ним виконання заявлених нею позовних вимог, а також необхідності стягнення коштів саме у такому розмірі, який заявлений позивачем; - матеріальний стан відповідача погіршився, адже він проживає однією сім`єю без реєстрації шлюбу із [PERSON] та в 2015 році у них народився син [PERSON] , який перебуває на утриманні відповідача та також потребує його допомоги. Відповідач офіційно не працює, його дохід є вкрай незадовільним та нестабільним, а тому він не в змозі сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі; - з огляду на відсутність імперативної норми заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження, як зміна розміру аліментів, стягуваних за рішеннями суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів, визначений у певній твердій грошовій сумі та навпаки, а не поєднання вказаних способів в одне, як про це просить позивач. Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши всі обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, що мають значення для вирішення справи по суті, суд зазначає про таке. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 19.08.2008 року) батьками [PERSON] , який народився [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] . Рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2011 року у справі № 2-435/2011 ухвалено стягувати на користь позивачки з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2011 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Відповідно до наявного у матеріалах справи розрахунку Золотоніського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Черкаській області заборгованості зі сплати аліментів, відповідач виконує вказане рішення суду та станом на 01.07.2018 року заборгованості по сплаті аліментів не має. Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманні свого сина до досягнення ним повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Оскільки вказана сума стягуваних аліментів є недостатньою то позивач звернулася до суду із даним позовом про зміну розміру та способу стягуваних аліментів. Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає про таке. Згідно зі ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до ч. 1 ст. 180 Сімейного кодексу України (далі - СК України) батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно частини другої статті 182 СК України визначено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частиною 1 статті 192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина третя статті 181 СК України). Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). У відповідності до ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства суд дійшов висновку, що стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). Закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру. Разом із тим відповідач справедливо вказує на необґрунтованість вимог позивача щодо зміни способу стягнення аліментів у твердій грошовій сумі та одночасного врахування відсотку прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Так ч. 3 ст. 181 СК України вказує, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Окрім того, при розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. В обґрунтування своїх вимог позивачка вказує на зміну законодавства щодо стягнення аліментів та суттєвого збільшення мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню із платника аліментів. Однак у ст. 192 СК України закріплено вичерпний перелік обставин, які можуть бути підставою для зміни розміру аліментів, а зміна законодавцем мінімального розміру аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів. На вказану обставину неодноразово вказував і Верховний Суд у своїх постановах по справах №459/2181/17, №536/1557/17. Позивач в обґрунтування своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів зазначає, що відповідач офіційно ніде не працює, однак має нерегулярний мінливий дохід, у нього є фізичні можливості, щоб заробляти кошти в необхідному розмірі, а тому може сплачувати аліменти у заявленому нею розмірі. Однак матеріали справи не містять жодних доказів спрямованих на підтвердження вказаної позиції позивача. Так суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обов`язковим дотриманням норм чинного законодавства. Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81, ст. 76, ч. 2 ст. 78 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Згідно з ч. 1 ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Таким чином суд не погоджується із вказаними вище доводами позивача та вважає їх необґрунтованими. Разом із тим, частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XІІ (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У частині першій статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HUNT v. UKRAINE, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. З матеріалів справи судом вбачається, що позивач звернулася до суду із позовом про зміну розміру аліментів у зв`язку із погіршенням свого матеріального стану. Так відповідно до свідоцтва про народження (Серії [NUMBER] від 29.10.2019 року) позивач по справі [INFO] народила дочку [PERSON] та відповідно знаходиться в декретній відпустці по її догляду та вихованню. Народження у позивачки дочки, перебування її в декретній відпустці по її догляду, безумовно впливає на матеріальний стан позивача. Окрім того з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дитини не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Таким чином сплата відповідачем аліментів у тому ж розмірі, який був присуджений ще в 2011 році порушує норми ст.. 141 та ст.. 180 СК України щодо рівності батька й матері як прав так і обов`язків по відношенню до своєї дитини, в тому числі обов`язку щодо належного утримання її. Згідно із частиною четвертою статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред`явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Крім того суд зважає, що прожитковий мінімуму для дітей віком від 6 до 18 років станом на дату звернення позивача до суду становить 2318 грн., а відповідач продовжує сплачувати на утримання дитини в середньому 700 грн., що не може бути визнано судом достатнім та справедливим в розумінні норм ст. 180 та ст. 141 СК України. Відповідно до частини першої статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так при розгляді вказаної справи відповідач наполягає, що має вкрай тяжке матеріальне становище, що пов`язане із невдалим веденням ним своєї власної справи, а також наявності в нього на утриманні дитини [PERSON] , тому він не в змозі сплачувати аліменти навіть в такому розмірі, в якому вони стягуються на час розгляду справи в суді, не говорячи уже про збільшення цього розмірі. Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 09.10.2020 року) [PERSON] , батьком якого є відповідач по справі [PERSON] , народився [INFO] . Народження дитини у відповідача безумовно впливає на матеріальні можливості останнього, однак не позбавляє його обов`язку належно утримувати свою дитину від іншого шлюбу. Відповідач є працездатною здоровою людиною, доказів щодо непрацездатності суду не надав, хоча мав для цього час, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання своїх дітей у розмірі, який буде необхідним та достатнім для належного забезпечення їх потреб. Враховуючи обставини зазначені вище, суд вважає, що неповнолітній син сторін по справі, безумовно потребує допомоги від своїх батьків, та враховуючи, що мати, допомогу надає, але її недостатньо, суд вважає, що батько має можливість та зобов`язаний надавати допомогу у розмірі, який буде достатній для нормального забезпечення розвитку дитини. Доводи відповідача, що він має скрутний матеріальний стан у зв`язку із веденням власної справи та наявності в нього іншої дитини не спростовують зазначені вище обставини. Однак розмір аліментів, який заявлений позивачем є не обґрунтованим, а тому суд приходить до висновку, що із відповідача необхідно стягувати аліменти у твердій грошовій сумі розмірі 1159 грн., що буде відповідати 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який встановлений законодавством на час звернення позивача із даним позовом, та враховуючи відсутність у відповідача стабільного фіксованого доходу відповідатиму вимогам ст. 182 СК України, та буде відповідати як інтересам сторін по справі так і неповнолітнього [PERSON] . Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи обставини, які наведені вище, суд, приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 31.03.2011 року по справі №2-435/2011, за яким із [PERSON] стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини його заробітку, але не менше 30% встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 04 лютого 2011 року, відкликати на адресу суду, як такий, який втратив юридичну силу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Як зазначено вище позовні вимоги задоволені частково. Оскільки позовні вимоги задоволені частково, а позивач по справі звільнена від сплати судового збору за подачу позовної заяви даної категорії на підставі ст.. 5 ЗУ «Про судовий збір», то з відповідача на рахунок держави належить стягнути половину суми судового збору, який станом на дату подання позовної заяви становив 840 (вісімсот сорок) гривень 80 коп., тобто 420 грн. 40 коп., а решту суми судового збору залишити за рахунок держави. На підставі зазначеного та

Outcome: partial