Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою після її уточнення, просила в рахунок відшкодування майнової шкоди, завданої їй внаслідок вчинення кримінального правопорушення, стягнути з нього на свою користь грошові кошти у розмірі 397 гривень 88 копійок. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання 13 жовтня 2016 року для розгляду справи по суті позивач та відповідач не зявились. Позивач подала заяву в якій просила розглянути справу без її участі, а відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив. Відповідач, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 08 вересня 2016 року та 13 жовтня 2016 року, у вказані судові засідання не зявився. Заяву про розгляд справи за його відсутності не подавав і причини неявки не повідомив. А позивач, у випадку повторної неявки відповідача, просила розглянути справу у заочному порядку та не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Тому, у звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. А розгляд справи здійснювався на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати та у порядку частини 5 статті 209 ЦПК України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що внаслідок вчинення відповідачем кримінального правопорушення у вигляді таємного викрадення її майна (мобільного телефону), тобто вчинення злочину, що встановлено обвинувальним вироком суду, їй було заподіяно майнову шкоду у розмірі 397 гривень 88 копійок. Але відшкодування цієї шкоди у добровільному порядку, не відбулось. Відповідач, правом на подачу заперечень і доказів, якими вони обґрунтовуються не скористалась. А суд, на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Вироком Рубіжанського міського суду Луганської області від 08 червня 2016 року (який набрав законної сили 11 липня 2016 року) встановлено, що 06 серпня 2015 року, [PERSON] ([INFO]), знаходячись в приміщенні квартири №66 житлового будинку №36, розташованого по вулиці Мєндєлєєва у місті Рубіжне Луганської області, таємно заволодів мобільним телефоном марки «Samsung» модель «GT-E 1200», який належав [PERSON] ([INFO]). Розпорядився вкраденим телефоном на власний розсуд, чим спричинив останній майнову шкоду у розмірі вартості телефону, який за висновком експерта складає 397 гривень 88 копійок (а.с.1,2,25-26). Також судом встановлено, що вказаним вироком [PERSON] за таємне викрадення названого телефону визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною 1 статті 185 Кримінального кодексу України із звільненням від відбуття призначеного судом покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням (а.с.2). Але 29 липня 2016 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом, яким після уточнення, просила в рахунок завданої їй майнової шкоди стягнути з [PERSON] грошові кошти у розмірі 397 гривень 88 копійок (а.с.1-2). На думку суду, із встановлених обставин вбачається, що між [PERSON] та [PERSON] виникли цивільні правовідносини у сфері відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно без достатньої правової підстави за рахунок іншої особи. І в межах цих правовідносин виник спір щодо необхідності відшкодування заподіювачем такої шкоди, майнових збитків у вигляді вартості безпідставно набутого майна. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень пункту 22 частини 1 статті 92 Конституції України засади цивільно-правової відповідальності визначаються виключно законами України. Так, положеннями частини 1 та 2 статті 1166 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) встановлено загальне правило, відповідно до якого шкода, завдана майну фізичної особи відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. При цьому особа, яка завдала шкоди звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Означені положення узгоджуються і з положеннями частини 2 статті 11 ЦК України якими передбачено, що підставою виникнення цивільних прав та обовязків є завдання майнової (матеріальної) шкоди іншій особі. Разом з цим, положеннями статті 1212 та статті 1213 ЦК України встановлені спеціальні правила щодо зобовязання у звязку із набуттям майна без достатньої правової підстави, які застосовуються до вимог про відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно за рахунок іншої особи. Зокрема, за цими правилами особа, яка набула майно за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобовязана повернути потерпілому це майно; набувач зобовязаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі; у разі неможливості повернути в натурі потерпілому безпідставно набуте майно відшкодовується його вартість, яка визначається на момент розгляду судом справи про повернення майна. Як вже вказувалось, вироком суду що набрав законної сили встановлено, що [PERSON], саме [PERSON] 06 серпня 2015 року було заподіяно майнову шкоду у звязку із викраденням її мобільного телефону марки «Samsung» модель «GT-E 1200», вартістю 397 гривень 88 копійок (а.с.2). І, такі дії [PERSON], з точки зору цивільного права, кваліфікуються як незаконне набуття ним майна за рахунок іншої особи [PERSON]. Також суд враховує і те, що означені дії [PERSON] вчинені умисно (а.с.2). Тому суд не має сумнівів у тому, що саме [PERSON] повинен був відшкодувати завдану ним [PERSON] майнову шкоду шляхом повернення їй вкраденого телефону в натурі. Однак з огляду на те, що вкрадений ним телефон не повернуто і досі, оскільки набутим телефоном [PERSON] розпорядився на свій розсуд (а.с.1-2), що унеможливлює повернення ним телефону в натурі, а його вартість, яка доведена позивачем складає 397 гривень 88 копійок, суд вважає, що позовні вимоги позивача про стягнення з відповідача грошових коштів як вартості майна, яке неможна повернути в натурі, підлягають задоволенню, оскільки за таких обставин, це єдиний спосіб захисту порушеного права власності [PERSON]. Відповідно до положень частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача на користь якого ухвалено рішення звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної частини вимог. І оскільки у цій справі позов задоволено повністю, а судовий збір від сплати якого позивач звільнений складає 551 гривня 20 копійок, він підлягає стягненню з відповідача у дохід держави у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved