Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про\~розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 12 липня 2015 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Виконавчим комітетом Михайлинської сільської ради Козятинського району Вінницької області, актовий запис № 3. Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На даний час їх сім`я розпалася, подружні відносини сторони припинили, вони з відповідачем ніяких сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімейних стосунків неможливе. Просить суд, шлюб, зареєстрований 12 липня 2015 року Виконавчим комітетом Михайлинської сільської ради Козятинського району Вінницької області, актовий запис № 3 між ними, розірвати, після розірвання шлюбу, прізвище змінити на « [PERSON] ». Позивач в судове засідання не з`явилась, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлялась належним чином, надала заяву про розгляд справи за своєї відсутності, вимоги просила задовольнити (а.с. 14). Відповідач, в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи, повідомлявся належним чином, надав заяву про розгляд справи за своєї відсутності, проти задоволення позову не заперечує (а.с. 16). Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного. Судом встановлено, що сторони 12 липня 2015 року уклали шлюб, про що Виконавчим комітетом Михайлинської сільської ради Козятинського району Вінницької області, складено відповідний актовий запис № 3 (а.с. 13). Від цього шлюбу сторони мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] (а.с. 6). Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. Спору з приводу майна та місця проживання дитини на теперішній час немає. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач [PERSON] просить суд відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] ». Суд вважаю, що ця вимога підлягає задоволенню. Питання щодо судових витрат, позивач відповідно до позову не ставить. На підставі викладеного,

Outcome: approved