Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з первісним позовом, в якому після надання уточнень до первісної позовної заяви від 24.01.2014р. просила суд стягнути з [PERSON] сплачений нею завдаток по передньому договору купівлі-продажу у сумі 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень 00 копійок. Також просила суд судові витрати покласти на відповідача. Позовні вимоги позивачка за первісним позовом обґрунтовує тим, 31 березня 2011 року, між нею та [PERSON] було укладено Попередній договір про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. На виконання положень п. 3.1. Попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, позивачкою було передано відповідачеві 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень, про що мається відповідний оригінал розписки. При цьому, відповідно до положень п. 3.4. Попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, в разі відмови Продавця від укладання Основного договору в строк, вказаний у п. 1.1., він зобов'язаний повернути Покупцю суму завдатку відповідно до діючого законодавства. В термін, визначений Попереднім договором про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, відповідачка взяті на себе зобов'язання не виконала, від укладання договору купівлі-продажу об'єкту нерухомості відмовилась. Звернення до відповідача щодо добровільного повернення завдатку ні до чого не призвели, що і слугувало підставою для звернення до суду. Відповідач за первісною позовною заявою, [PERSON], звернулась до Малиновського районного суду м. Одеси із позовною заявою до [PERSON] про встановлення факту нікчемності попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомості, про що суддею Малиновського районного суду м. Одеси Буран О.М. було винесено ухвалу про відкриття провадження у справі № 521/16231/13-ц від 03.10.2013р. 25 листопада 2013 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси було об'єднано в одне провадження позов [PERSON] до [PERSON], треті особи - [PERSON], [PERSON], про повернення завдатку по договору купівлі-продажу з позовною заявою [PERSON] до [PERSON], третя особа - фізична особа-підприємець [PERSON] про встановлення факту нікчемності попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомості. [PERSON] свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що у визначений Попереднім договором про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна строк Основний договір купівлі-продажу укладений не був з причини ухилення саме [PERSON] від його укладення по невідомим причинам. Даний факт підтверджується наявним у позивача оригіналом Витягу з реєстру прав власності на нерухоме майно № 29689359 від 15.04.2011р., який було отримано позивачем вже після укладення попереднього договору та з метою подальшого укладення Основного договору купівлі-продажу у строк до 31 квітня 2011 року. Проте, більше календарного року з моменту укладення попереднього договору ніхто до позивача не звертався ані за поверненням суми сплаченого завдатку, ані за відшкодуванням будь-яких ніби-то завданих збитків. Більше того вказує, що у момент укладення сторонами Попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, її було введено в оману, що саме даний документ створює для сторін юридичні наслідки та є підставою для укладення у майбутньому Основного договору купівлі-продажу. Проте, даний факт не відповідає дійсності, адже згідно з ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Ст. 635 ЦК України передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України, для основного договору купівлі-продажу квартири встановлена письмова форма, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Укладений між позивачем та відповідачем Попередній договір від 31 березня 2011 року нотаріально посвідчено не було. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Більше того, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 220 ЦК України, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним. З огляду на усе викладене, позивач обґрунтовано вважає що укладений між сторонами Попередній договір про намір купівлі-продажу об'єкта нерухомості щодо продажу строком від 31 березня 2011 року є нікчемним. Як встановлено у ч. 2 п. 5 Постанови № 9 Пленуму Верховного Суду України від 6 листопада 2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», «вимога про встановлення нікчемності правочину підлягає розгляду в разі наявності відповідного спору. Такий позов може пред'являтися окремо, без застосування наслідків недійсності нікчемного правочину. У цьому разі в резолютивній частині судового рішення суд вказує про нікчемність правочину або відмову в цьому». [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву в якій вказала, що свій позов підтримує та визнає позов [PERSON], просила слухати справу за її відсутність. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, подала до суду заяву в якій вказала, що свій позов підтримує та визнає позов [PERSON], просила слухати справу за її відсутність. Треті особи у судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки суду не повідомили. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов [PERSON] та , [PERSON] підлягає задоволенню. Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини Згідно з ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. 31 березня 2011 року, між [PERSON] та [PERSON] було укладено Попередній договір про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, а саме: 3-х кімнатної квартири за адресою: [ADDRESS]. На виконання положень п. 3.1. Попереднього договору про намір купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, [PERSON] було передано [PERSON] 32 000 (тридцять дві тисячі) гривень, про що мається відповідна розписка. Проте, по невстановленим судом причинам, Основного договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна, укладено не було. Але, на думку суду, причини не укладення сторонами Основного договору купівлі-продажу об'єкту нерухомого майна значення для вирішення справи по суті не мають. Сторони під час укладення Попереднього договору не врахували положень поточного законодавства, адже згідно з абз. 1 ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Абз. 4 ч. 1 ст. 635 ЦК України передбачено також, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, у письмовій формі. Згідно ст. 657 ЦК України, для основного договору купівлі-продажу квартири встановлена письмова форма, нотаріальне посвідчення та державна реєстрація. Укладений між позивачем та відповідачем Попередній договір від 31 березня 2011 року нотаріально посвідчено не було. Згідно з ч. 4 ст. 203 ЦК України, правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Більше того, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю (ч. 1 ст. 216 ЦК України). За правилом ч. 1 ст. 220 ЦК України, недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору робить такий договір нікчемним. З огляду на викладене, суд вважає, що укладений між сторонами Попередній договір про намір купівлі-продажу об'єкта нерухомості щодо продажу строком від 31 березня 2011 року є нікчемним. Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, у разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Згідно з ч. 5 ст. 216 ЦК України, вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON], викладені у первісній позовній заяві, та позовні вимоги [PERSON], викладені у її позовній заяві, підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved