Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який мотивує тим, що [INFO] помер її батько [PERSON] в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області. Після його смерті відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належала йому як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] була дружина померлого - [PERSON]. Іншими спадкоємцями першої черги за законом були діти: [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла лише дружина померлого - [PERSON] На момент смерті [INFO] [PERSON] разом з ним постійно проживала лише дружина [PERSON], вона на протязі шести місяців з моменту смерті чоловіка вступила в оперативне володіння та управління майном, а саме: зробила поточний ремонт в будинку, розпорядилася особистими речами, які належали померлому та продовжувала проживати в спадковому будинку. Ці дії свідчать про фактичне прийняття спадщини згідно чинної на момент смерті [INFO] [PERSON] ст.549 ЦК України (в редакції 1963 року). Діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися. [INFO] померла її мати [PERSON] в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння [ADDRESS], 1/2 частина якого належала померлій згідно погосподарських книг Комарівської сільської ради як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, а іншу 1/2 частину вона фактично успадкувала після смерті [INFO] чоловіка [PERSON] До складу спадкового майна також входять: -земельна ділянка площею 0,2500 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка площею 0,2236 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка площею 0,1399 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка, площею 2,5497 гектарів у межах згідно з планом, розташована на території Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її двоє дітей: [PERSON] та [PERSON]. Спадщину після її смерті прийняли [PERSON] та [PERSON] шляхом подання нотаріусу заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк. Згідно договору про поділ спадкового майна від 18.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] домовилися, що в порядку поділу спадкового майна кожна з них успадкує його певну частину, а саме: [PERSON] успадкувала земельну ділянку площею 0,1399 гектарів у межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS], передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], а також 1/2 частку земельної ділянки площею 2,5497 гектарів у межах згідно з планом, розташовану на території Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Вони домовилися, що [PERSON] успадковує дві земельні ділянки площею 0,2500 гектарів та площею 0,2236 гектарів, на яких фактично розташований спадковий житловий будинок, а також сам спадковий житловий будинок [ADDRESS]. Письмовий договір поділу спадкового майна позивач уклала з відповідачем [PERSON], а також вони уклали нотаріально посвідчений договір поділу спадкового майна від 18.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-17, але не змогли в нього включити спадковий житловий будинок, так як на нього відсутні правовстановлюючі документи. За життя [PERSON] не отримала свідоцтво про право власності на даний будинок, а також не оформила свої спадкові права, а тому позивач не має можливості оформити свої спадкові права на спадкове будинковолодіння в нотаріальній конторі. В зв'язку з цим позивач звернулась з даним позовом до суду та просить ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності на спадкове будинковолодіння. В судове засідання сторони по справі не з'явились, попередньо подали через канцелярію суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому позивач [PERSON] та її представник [PERSON]. в поданих заявах підтримують позовні вимоги та просять їх задовольнити, відповідач [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги визнає, а представник відповідача - селищний голова Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві просить розглянути справу на розсуд суду. Згідно ч.2 ст.158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України суд вважає, що справу можливо розглянути без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки та позиції сторін, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази в справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1 статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч.1 ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1 ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [INFO] в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER], виданого повторно 06 грудня 2016 року (а.с.6). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами [ADDRESS], що належала спадкодавцю згідно записів погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15 квітня 1991 року (а.с.28-39). Згідно ст.524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст.529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Спадкоємицею першої черги за законом після смерті [PERSON] була його дружина [PERSON], що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу № 00017406426 від 06 грудня 2016 року (а.с.12). Іншими спадкоємцями першої черги за законом були діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 10 квітня 1968 та серії [NUMBER] від 12 серпня 1961 року (а.с. 8, 10), а також копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 жовтня 1985 року та серії [NUMBER] від 07 березня 1986 року, якими підтверджується зміна їх прізвищ після реєстрації шлюбу (а.с.9, 11, 45, 46). Відповідно до ч.2 ст.548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Однією з підстав прийняття спадщини спадкоємцем визнається, якщо останній фактично вступив в управління або володіння спадковим майном (ч.1 ст.549 ЦК УРСР в редакції 1963 року). Спадщину після смерті [PERSON] фактично прийняла лише його дружина [PERSON] Так, згідно погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області та ксерокопії домової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою: [ADDRESS], на момент смерті [INFO] [PERSON] разом з ним постійно проживала лише дружина [PERSON] (а.с.34, 41-43). Також згідно довідки № 1103, виданої виконкомом Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області 14 грудня 2016 року, [PERSON] на протязі шести місяців з моменту смерті чоловіка вступила в оперативне володіння та управління спадковим майном, земельною ділянкою, а саме: зробила поточний ремонт в будинку, розпорядилася особистими речами, які належали померлому, та продовжувала проживати в спадковому будинку [ADDRESS] (а.с.27). Ці дії свідчать про фактичне прийняття спадщини згідно чинної на момент смерті [INFO] [PERSON] ст.549 ЦК України в редакції 1963 року. Діти спадкодавця: [PERSON] та [PERSON] спадщину після смерті батька не прийняли, з заявами про прийняття спадщини до нотаріальної контори не зверталися, що підтверджується відповіддю завідуючої Вінницької районної державної нотаріальної контори на ухвалу суду про витребування доказів. [INFO] в с. Комарів, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 14 червня 2016 року (а.с.7). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі на: будинковолодіння [ADDRESS], 1/2 частина якого належала спадкодавиці згідно погосподарських книг Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області як члену колгоспного двору, який не втратив право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року (а.с.28-39), а іншу 1/2 частину вона фактично успадкувала після смерті [INFO] чоловіка [PERSON]. До складу спадкового майна також входять: -земельна ділянка площею 0,2500 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка площею 0,2236 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка площею 0,1399 гектарів у межах згідно з планом, розташована в [ADDRESS], передана для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER]; -земельна ділянка, площею 2,5497 гектарів у межах згідно з планом, розташована на території Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]. Відповідно до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [PERSON] є її двоє дітей: [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копіями свідоцтв про їх народження серії [NUMBER] від 10 квітня 1968 та серії [NUMBER] від 12 серпня 1961 року (а.с. 8, 10), а також копіями свідоцтв про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 06 жовтня 1985 року та серії [NUMBER] від 07 березня 1986 року, якими підтверджується зміна їх прізвищ після реєстрації шлюбу (а.с.9, 11, 45, 46). Інших спадкоємців першої черги за законом та спадкоємців за заповітом немає, що підтверджується копією спадкової справи, заведеної після смерті [PERSON], яка була оглянута в судовому засіданні. Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Статтею 1270 ЦК України визначено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON] шляхом подання заяв про прийняття спадщини у встановлений законом строк до нотаріальної контори. Згідно договору про поділ спадкового майна від 18.01.2017 року [PERSON] та [PERSON] домовилися, що в порядку поділу спадкового майна кожна з них успадкує його певну частину, а саме: [PERSON] успадковує земельну ділянку площею 0,1399 гектарів у межах згідно з планом, розташовану в [ADDRESS], передану для ведення особистого селянського господарства, кадастровий номер [NUMBER], а також 1/2 частку земельної ділянки площею 2,5497 гектарів у межах згідно з планом, розташовану на території Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області, передану для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER]; [PERSON] успадковує дві земельні ділянки площею 0,2500 гектарів та площею 0,2236 гектарів, на яких фактично розташований спадковий житловий будинок, а також сам спадковий житловий будинок [ADDRESS]. Письмовий договір поділу спадкового майна позивач уклала з відповідачем [PERSON], а також вони уклали нотаріально посвідчений договір поділу спадкового майна від 18.01.2017 року, зареєстрований в реєстрі за № 1-17, однак, не змогли в нього включити спадковий житловий будинок, так як на нього відсутні правовстановлюючі документи. За життя спадкодавець [PERSON] не отримала свідоцтво про право власності на даний будинок, а також не оформила свої спадкові права, тому позивач [PERSON] не має можливості оформити свої спадкові права на спадкове будинковолодіння в нотаріальній конторі, що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальних дій Вінницької районної державної нотаріальної контори від 09.02.2017 року за № 275/02-31 (а.с.44). Згідно до вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів (далі - Вказівки), затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР (далі - Держкомстат СРСР) від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року (який діяв на момент смерті [PERSON].), пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК України 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст.563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Той факт, що за життя [PERSON] та [PERSON] володіли, користувалися та розпоряджалися кожний по 1/2 частці будинковолодіння [ADDRESS] як члени колгоспного двору, які не втратили право на частку в майні двору станом на 15.04.1991 року, підтверджується: виписками з погосподарських книг (а.с. 28-39); довідками виконкому Комарівської сільської ради Вінницького району Вінницької області за № 1102, № 1103 та № 1104 від 14 грудня 2016 року (а.с.23, 26, 27); копією технічного паспорта, виготовленого ТОВ «БТІ СЕРВІС» від 20.12.2016 року (а.с.17-22). Відповідно до роз'яснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Згідно ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Спадкоємці за усною угодою між; собою, якщо це стосується рухомого майна, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Спадкоємці за письмовою угодою між собою, посвідченою нотаріусом, якщо це стосується нерухомого майна або транспортних засобів, можуть змінити розмір частки у спадщині когось із них. Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обов'язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст.392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст.392 ЦК є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно ст.ст.41, 55 Конституції України право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Права людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов'язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Статтею 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Згідно пункту 23 постанови Пленуму ВСУ № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. З огляду на вищезазначені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, оскільки будинковолодіння в [ADDRESS] відносилося до категорії колгоспного двору, у позивача відсутні правовстановлюючі документи на дане будинковолодіння, позасудового шляху вирішити даний спір у позивача не має, позивач спадщину після смерті своєї матері прийняла у встановленому законом порядку, тому задоволення позову не суперечить вимогам та законним інтересам сторін і відповідає чинному законодавству України, не порушує прав та інтересів третіх осіб. Крім того, оскільки позивачем не заявлено вимоги про стягнення з відповідачів судових витрат, пов'язаних зі сплатою судового збору, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved