Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд усунути їй перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю - квартирою № 93 в будинку 28 по вул. Миколи Корищенка в м. Запоріжжі, визнавши [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою № 93 в будинку 28 по вул. Миколи Корищенка в м. Запоріжжі. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона на підставі договору дарування від 23.05.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] є власником квартири [ADDRESS]. В належній позивачу вищезазначеній квартирі, з її згоди, з січня 2014 року зареєстрований відповідач по справі який є рідним сином останньої, однак фактично в ній не мешкає, веде аморальний спосіб життя, зловживає наркотичними засобами. Як зазначає позивач, будь-яких речей та іншого особистого майна, які б належали відповідачу у вказаній вище квартирі немає, комунальні послуги за даною адресою він не сплачує. За твердженнями позивача, у добровільному порядку вирішити питання щодо зняття відповідача з реєстрації в органах Державної міграційної служби вона не може, оскільки постійних стосунків з відповідачем не підтримує, за власною ініціативою знятися з реєстраційного обліку відповідач не бажає, точна адреса його проживання позивачу не відома. Зазначені дії відповідача порушують права позивача як власника, створюють перешкоди у користуванні належною їй квартирою, у звязку з чим позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.10.2018 року провадження у справі відкрито та вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження. У підготовчому судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити. Відповідач в підготовчому судовому засіданні позов визнав у повному обсязі. Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору дарування від 23.05.2002 року посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Запорізької області [PERSON] (а.с.13), копією технічного паспорту на квартиру (а.с.14-15). Відповідно до інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 09.10.2018 року (а.с.40) відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований з 17.01.2014 року за адресою: [ADDRESS] по теперішній час. Як вбачається з копії свідоцтва про народження серії І-ЖС № 032294 виданого 29.01.1998 року відділом реєстрації актів громадянського стану Шевченківської районної ради м. Запоріжжя (а.с.10) матірю відповідача [PERSON] є позивач по справі - [PERSON] Судом встановлено, що на даний час відповідач перебуває у Державній установі «Запорізький слідчий ізолятор», останньому обрано міру запобіжного заходу у виді тримання під вартою в межах кримінального провадження № 336/3101/18. Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею\~41 Конституції України передбачено,\~що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Як зазначає позивач в позові, відповідач не мешкає у квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] з 2014 року. Відповідач вказані обставини не спростовував. На підставі\~вищевикладеного суд\~вважає вимоги\~позивача правомірними,\~оскільки відповідач\~у зазначеній\~квартиріне мешкає з 2014 року, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування квартирою не було, відтак, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи частини 1\~статті 141\~Цивільного процесуального\~кодексу України\~та частини 1 статті 142 Цивільного процесуального кодексу України,\~а тому\~вважає за\~доцільне стягнути\~з відповідача\~на користь\~позивача судовий\~збір у\~розмірі 352,40\~грн.\~та повернути\~позивачу,\~у звязку\~з визнанням\~позову відповідачем\~до початку\~розгляду справи\~по суті,\~з державного\~бюджету 50\~відсотків судового\~збору, а\~саме в\~сумі 352\~гривень 40\~копійок,\~сплаченого при поданні позову.

Outcome: approved