Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В обґрунтування позову позивач зазначає, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 09.07.2013 року, який був розірваний 21.09.2017 року рішенням Любомльського районного суду Волинської області. Від вказаного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - дочку [PERSON] , [INFO] . Позивач вказує, що самостійно забезпечити належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини вона не може. Позивач стверджує, що їх донька досить часто хворіла та в жовтні 2019 року їй зробили операцію в дитячій обласній лікарні, в дитини проблеми з ацетоном та позивачу часто доводиться брати лікарняні. Позивач вказує на необхідність додаткових коштів на ліки та відпочинок на морі. Позивач зазначає, що відповідач досить рідко приділяє час дитині і не допомагає з доглядом за дитиною під час карантину, а дошкільні заклади зараз не працюють і позивачу доводиться самостійно справлятись з вихованням дитини. Обґрунтовуючи вказаними обставинами свої позовні вимоги, позивач просила суд стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 (три тисячі) гривень щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою судді Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 02.07.2020 року відкрито провадження в цивільній справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Крім цього, відповідачу визначено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву. Відповідач подав відзив на пред`явлений позов, в якому стверджується, що після розірвання шлюбу з позивачем він продовжує надавати його дочці матеріальну допомогу. Крім того, працюючи на Укрзалізниці, ним було написано заяву про відрахування 25 відсотків його заробітної плати на користь колишньої дружини. Після звільнення з роботи продовжує регулярно перераховувати гроші на карту позивача. Відповідач вказує, що після розірвання шлюбу позивач з донькою переїхали в Ковель, але він і надалі періодично проводить час із своєю донькою наскільки це можливо, адже позивач перешкоджає цьому. Таким чином, виходячи з наведеного, відповідач просив задовольнити позов частково та стягнути аліменти на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 75% від прожиткового мінімуму, тобто 1739,00 грн., починаючи з 01.07.2020 і до досягнення повноліття. Крім цього, відповідач просить визначити дні його відвідувань дочки з можливістю забирати її на ночівлю у кожні другі та четверті вихідні дні місяця та заборонити позивачу блокувати його номер телефону у телефоні їхньої дочки. Позивач заперечення на відзив не подала. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, тому, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, з`ясувавши обставини справи та дослідивши наявні серед матеріалів справи докази, вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого 09.07.2013 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області, сторони перебували в шлюбі з 09.07.2013 року, актовий запис № 50. Згідно рішення Любомльського районного суду Волинської області від 21.09.2017 року, шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] , розірвано. Як встановлено з копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого 05.04.2014 року, [PERSON] народилася [INFO] , а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Неповнолітня дитина проживає з позивачем та перебуває на її утриманні, що фактично не спростовано відповідачем. Відповідно до ст. 180 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 180 СК України, обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька. За домовленістю між батьками дитини, той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь в її утриманні, а у разі недосягнення такої згоди кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються за рішенням суду. Згідно вимог ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу отримує в натурі, за заявою платника або одержувача аліменти можуть бути визначені у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. При цьому, за змістом ст. 141 СК України, батьки мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Положеннями ст. 1 Закону України «Про прожитковий мінімум» поняття прожиткового мінімуму визначено як вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я, набору продуктів харчування, а також мінімального набору непродовольчих товарів та мінімального набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості. Згідно ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку . Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Аналізуючи зазначені норми закону, суд вважає, що батьки дитини повинні забезпечити для дитини утримання у розмірі не меншому прожиткового мінімуму на місяць, встановленого на відповідний період для певного віку дитини, як мінімальної гарантії загального рівня забезпеченості повноцінним харчуванням для розвитку організму дитини, збереження її здоров`я та розвитку дитини, а кожен з батьків повинен надати дитині утримання у розмірі не меншому половини цього прожиткового мінімуму щомісячно. Тобто, забезпечення батьками такого прожиткового мінімуму забезпечує мінімальні потреби дитини. Як вказує позивач, відповідач є працездатним, отримує дохід, має транспортний засіб, нерухомість, набуту у шлюбі (земельну ділянку), його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому може сплачувати аліменти. Відповідач у відзиві зазначив, що розуміє свій обов`язок сплачувати аліменти, на даний час офіційно не працевлаштований та отримує нерегулярний, мінливий дохід. Таким чином вбачаються підстави для стягнення аліментів з відповідача в твердій грошовій сумі. Відповідач має вік 32 років, не подав доказів існування обставин, які істотно обмежують його працездатність, доказів існування інших обставин, що мають істотне значення при визначенні розміру аліментів, що дозволяє зробити висновок про його спроможність сплачувати аліменти на утримання неповнолітньої дитини, з врахуванням суми прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», у розмірі по 1800,00 грн. щомісячно. Визначений розмір аліментів в сумі 1800 грн. щомісячно, на переконання суду, буде об`єктивним та справедливим з врахуванням наведених вище обставин. Позивач не подала доказів того, що позивач має змогу сплачувати аліменти в більшій сумі, в тому числі в розмірі по 3000 грн. щомісячно. За таких обставин з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 1800 грн. щомісячно, починаючи з дня подачі позовної заяви - з 01.07.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішення в частині стягнення аліментів у межах платежу за один місяць слід звернути до негайного виконання відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України. Крім цього, з відповідача слід стягнути судові витрати по справі у відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України. Вимоги відповідача у відзиві на позов про визначення днів його відвідувань дочки з можливістю забирати її на ночівлю у кожні другі та четверті вихідні дні місяця та заборони позивачу блокувати його номер телефону у телефоні їхньої дочки до задоволення не підлягають, оскільки такі його вимоги не є предметом позову та виходять за межі позовних вимог. Із зустрічним позовом відповідач не звертався.

Outcome: partial