Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що вона з відповідачем у справі перебуває у шлюбі,\~ зареєстрованому 22 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області. Від спільного подружнього життя сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], батьком якого у свідоцтві про народження вказано відповідача. Подружні стосунки з відповідачем були припинені з квітня 2018 року з причини несумісності характерів. На примирення не згодна та переконана, що подальше подружнє життя та збереження шлюбу неможливе. Спору про поділ майна, що є спільною власністю подружжя, не має. Неповнолітня дитина залишається жити з позивачем. Просила розірвати шлюб, зареєстрований 22.08.2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, між нею та [PERSON]. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, до його початку надала суду письмову заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просила справу розглядати за її відсутності. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав до суду письмову заяву, в якій позовні вимоги визнав, просив справу розглядати без його участі. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного. З матеріалів справи судом встановлено, що згідно зі свідоцтвом про шлюб серії 1-ЕД № 098640, виданим 22 серпня 2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] та [PERSON],\~ 22 серпня 2009 року зареєстрували шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 412. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу [PERSON]. Згідно з копією свідоцтва про народження серії І-ЕД № 364996,\~ виданого 02 квітня 2015 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Лисичанського міського управління юстиції у Луганській області, [PERSON] народився 12 листопада 2014 року, про що зроблено відповідний актовий запис № 185. Батьком записаний [PERSON], а матірю -\~ [PERSON]. З позовної заяви вбачається, що фактичні взаємовідносини подружжя припинені, сторони мешкають окремо, подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, сторони не бажають примиритися. Відповідно до ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Задовольняючи позов про розірвання шлюбу, суд виходить з того, що добровільність шлюбу одна з основних його засад, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, а позивач не має наміру зберігати шлюб з відповідачем. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають її наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення. За таких\~обставин суд\~вважає,\~що наявні\~підстави для\~задоволення позову\~про розірвання\~шлюбу. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією № 91 від 19 червня 2018 року про сплату судового збору в сумі 704,80 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст.ст. 141, 142 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 352,40 грн.

Outcome: approved