Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, вказуючи, що з відповідачем перебуває в зареєстрованому шлюбі, однак разом на даний час не проживають. Від спільного життя мають сина [PERSON] та доньку [PERSON], які проживають разом з нею та знаходяться на її утриманні. Натомість відповідач ухиляється від утримання дітей, хоча працює. Вона ж на даний час сама ніде не працює, оскільки перебуває у відпустці по догляду за донькою [PERSON]. А тому потребує матеріальної допомоги зі сторони відповідача. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу) на кожну дитину щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку до досягнення дітьми повноліття. А також на її утримання в розмірі в розмірі ? частини від всіх видів його заробітку (доходу). Позивач подала суду заяву про залишення позову в частині стягнення аліментів на її утримання без розгляду, яка ухвалою суду від 30 червня 2016 року була задоволена. В судове засідання позивач не зявилась, в заяві на імя суду позов підтримала, справу просить розглянути без її участі. Відповідач на неодноразові виклики в судове засідання не зявився, хоча про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином у передбаченому законом порядку. Про причини неявки суд не повідомив. За таких обставин суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказах. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з таких підстав. З 21 січня 2011 року сторони по справі перебувають у зареєстрованому шлюбі, хоча фактично проживають окремо. Від даного шлюбу мають малолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO] та доньку [PERSON], [INFO], що стверджується свідоцтвами про народження. Стаття 180 СК України вказує, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. У статті 182 СК України зазначено, що\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, згідно із ч.3 ст.181 СК України. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.\~\~\~ Позивач не має постійного доходу, перебуває у декретній відпустці. А тому, їй важко одній утримувати дітей. Тобто позивач потребує матеріальної допомоги з боку відповідача. Враховуючи інтереси дітей сторін, розмір прожиткового мінімуму на одну дитину відповідного віку, рівність обовязку батьків щодо утримання дітей, матеріальне становище позивача та відповідача, останній який в добровільному порядку не приймає участі в утриманні дітей, будучи працездатною, молодою людиною, маючи задовільний стан здоровя, інших аліментних зобовязань не має, суд вважає, що відповідач спроможний сплачувати аліменти. Сімейний кодекс України передбачає підстави для визначення розміру аліментів, але не повязує їх виключно зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК України). З огляду на відсутність імперативної заборони розмір аліментів і спосіб стягнення аліментів може бути визначений судом з урахуванням фактичних обставин справи, які встановлені судом та які на які посилався позивач. При цьому право застосування норми права належить виключно суду. Аналогічна позиція міститься в ухвалі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 вересня 2015 року (справа №6-17272св15). Позивачем не надано суду жодних належних та допустимих доказів, відповідно до вимог статей 10, 60 ЦПК України, які б підтверджували те, що відповідач офіційно працевлаштований, розмір його заробітної плати. А тому, не має правових підстав застосовувати в даному випадку норму ст.183 СК України. Оскільки відповідач має нерегулярний, мінливий дохід, суд вважає за доцільне визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. У відповідності до ст.12 ЗУ «Про охорону дитинства»,\~на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. А отже і витрати на потреби дитини також мають бути однаковими. Статтею 7 Закону України «Про Державний Бюджет України на 2016 рік» установлено, що прожитковий мінімум на одну дитину віком до 6 років: з 1 травня 1228 грн., з 1 грудня 1355 грн. Тобто, для забезпечення гармонійного розвитку дитини кожному з батьків нині необхідно на її утримання надавати не менше 614 грн., а з 1 грудня 2016 року необхідно буде надавити не менше 677,5 грн. Тому суд вважає за можливе стягнути з відповідача аліменти на утримання сина [PERSON] та доньки [PERSON] в розмірі по 600 (шістсот) грн. щомісячно на кожну дитину. На думку суду, такий розмір аліментів не є завищеним в нинішніх умовах проживання та не ставить платника аліментів у скрутне для нього становище. В матеріалах справі відсутні докази про те, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти саме у такому розмірі. За таких обставин позов підлягає до часткового задоволення. На підставі статті 88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави судові витрати по справі.

Outcome: approved