Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], мотивуючи свої вимоги тим, що між ним та відповідачем був укладений договір позики від 12 листопада 2011 року, відповідно до якого вонан, позивач, передала в борг [PERSON] грошову позику в розмірі 20000 доларів США, при цьому останній зобов'язався повернути її до кінця 01 грудня 2012 року, але до цього часу не повернув. Позивач просить стягнути з відповідача на його користь суму боргу в примусовому порядку в гривневому еквіваленті, що за його розрахунком складає 159800 грн. та судові витрати. Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримав в повному об'ємі з підстав викладених в позовній заяві. Наполягав на їй задоволенні, підтримав наданий розрахунок. Відповідач в судове засіданні не явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував проти задоволення позовних вимог, просив позов задовольнити в повному обсязі. Вислухавши позивача, дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч. 5 ст. 55 Конституції України кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень та протиправних посягань. За загальним правилом (ч.1 ст.11 ЦПК України) суд розглядає справу в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, кожна з яких відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 3 ст. 10, ст. 60 ЦПК передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності. Сторони мають рівні права щодо надання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Суд сприяє всебічному і повному з'ясуванню обставин справи. Стаття 213 ЦПК України вимагає від суду повно та всебічно з'ясувати обставини, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідити всі докази в їх сукупності. Судовим розглядом встановлено, що сторони по справі 12 листопада 2011 року уклали договір позики, за умовами якого [PERSON] отримав в борг від [PERSON] 20000 доларів США та зобов'язалась повернути вказані кошти в строк до 01 грудня 2012 року, про що надав відповідну розписку написану власноруч (а.с.5). Однак, до цього часу суму боргу не повернув, що з'явилося підставою пред'явлення даного позову. Згідно до ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж ро ду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших ре чей, визначених родовими ознаками. Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України, на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Стаття 1049 ЦК України, передбачає, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Таким чином, позовні вимоги щодо стягнення суми боргу в примусовому порядку підлягають задоволенню в сумі еквівалентної 20000 доларів США, що у відповідності до курсу Національного банку України (100 доларів США складає 799 української гривні) станом на 05 грудня 2014 року становить 159800 грн., оскільки у відповідності до ч. 1 ст. 524 ЦК України, зобов'язання має бути виконане у грошовій одиниці України - гривні. Крім того, ч. 1 ст. 533 ЦК України, передбачає, якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно до ст. ст. 526,527,530 ЦК України, зобов'язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону. Згідно з положеннями ст.ст. 530, 612 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк. Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до вимог статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов'язання. Згідно ст. 599 ЦК України зобов'язання припиняються на підставах встановлених договором або законом. Згідно до ч 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючі, що суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог в сумі 159800 грн., то виходячи саме з цієї суми на користь позивача повинні бути відшкодовані судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору, а саме в розмірі 1598 грн.. На підставі ст. 549, 1046, 1048-1050 ЦК України,

Outcome: approved