Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та визначення місця проживання малолітньої дитини, мотивуючи тим, що 26 жовтня 2010 року з відповідачем по справі зареєструвала шлюб у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1671. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. На даний час вона з чоловіком шлюбні відносини не підтримує. Причиною розірвання шлюбу стало те, що сторони не змогли створити міцної сім'ї. Стосунки які на даний час існують між ними виключають можливість її збереження. За наведених обставин просила шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з нею. 07 квітня 2014 року через канцелярію суду від позивачки надійшла заява про уточнення позовних вимог, за змістом якої [PERSON] просила суд окрім первісних позовних вимог також вирішити питання про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина. В заяві позивачка вказує, що усі витрати пов'язані з утриманням дитини несе виключно вона, відповідач офіційно працює, а тому має змогу сплачувати аліменти. За наведених обставин просила стягувати з [PERSON] в свою користь аліменти на утримання сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 грн. щомісячно дитиною повноліття. У зв'язку із виникненням спору щодо визначення місця проживання малолітнього [PERSON], після розірвання шлюбу між його батьками, які є сторонами в даній справі, судом 08 квітня 2014 року ухвалено залучити до участі в даній справі у якості органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб - Орган опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради. Позивачка та її представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали в повному обсязі з мотивів викладений в позовній заяві та заяві про уточнення позовних вимог. Просили позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково. Погодився на розірвання шлюбу, залишення дитини на проживанні з матір'ю та сплату аліментів. Однак заперечив проти визначеної позивачкою суми аліментів, так як сплачувати 1 000 грн. щомісячно на утримання дитини для нього не являється можливим в силу невеликої заробітної плати. Пояснив, що має змогу сплачувати тільки 20 % від заробітку. В судовому засіданні надав довідку про доходи. Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради проти задоволення позову в частині визначення місця проживання дитини з матір'ю не заперечував, так як питання місця проживання сина [PERSON] сторони погодили в позасудовому порядку. На вирішення решти вимог позову поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення позивачки, її представника, доводи відповідача та думку представника органу, якому законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] від 26 жовтня 2010 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 26 жовтня 2010 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1671. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 19 квітня 2011 року (а.с.6). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що сторони не підтримують сімейних стосунків, шлюб їх існує формально, миритися не бажають. Збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Тому такий шлюб зберігати не доцільно. З огляду на викладене та з врахуванням того, що відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, суд дійшов висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Згідно зі ст. 157 Сімейного кодексу України (далі ? СК України) питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Відповідно до ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. При вирішенні спору щодо місця проживання дітей суд бере до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, вік дітей, стан їх здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Як досліджено судом, [PERSON] є малолітньою дитиною яка не досягла десяти років, а тому місце його проживання повинне визначатись за згодою батьків - [PERSON] та [PERSON]. В судовому засіданні відповідач вказав що згідний на спільне проживання сина з позивачкою, оскільки вважає, що дитину не слід розлучати з матір'ю, позивачка наполягла на залишенні дитини на проживанні з нею, а тому суд вважає, що малолітнього сина [PERSON] слід залишити на проживанні з його матір'ю - [PERSON]. Про способи виконання обов`язку утримувати дитини в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. Статтею 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При визначенні розміру аліментів суд враховує, що матеріальне становище відповідача дозволяє йому сплачувати аліменти на утримання дитини, оскільки він на даний час працює, що підтверджується долученою до матеріалів справи довідкою про його доходи. Тому аліменти слід стягувати в частці від заробітку, а не в твердій грошовій сумі. Що стосується розміру частки, то суд враховує те, що відповідач довів в судовому засіданні, що допомогу на утримання дитини він надає, про сина піклується. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За приписами ч. 2 ст. 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає достатнім, а саме в розмірі 1/3 частини від всіх видів доходів відповідача щомісячно, але не менше 30 відсотків встановленого прожиткового мінімуму для дітей відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до положень ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Про сплату аліментів позивачкою заявлено у заяві про уточнення позовних вимог, а тому стягнення аліментів слід розпочати з дня подачі даної заяви до суду - 07 квітня 2014 року. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому судовий збір (за вимогу про стягнення аліментів) слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України,

Outcome: partial