Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» [PERSON] про визнання звільнення незаконним, стягнення компенсації, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що наказом Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» [PERSON] від 30.11.2015 року № 243-К її звільнено з посади юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору. Оскільки позивач вважає своє звільнення неправомірним та таким що відбулось з порушенням діючого законодавства, вона вимушена звернутись з позовом до суду. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідачів в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов задоволенню не підлягає. В судовому засіданні встановлено, що наказом № 60-К від 09.07.2012 року [PERSON] прийнята на роботу на посаду юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк». 23.10.2014 року [PERSON] письмово попереджено про скорочення посади юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк», у зв'язку із ліквідацією банку. Наказом № 206-К від 04.11.2014 року [PERSON] звільнено з посади юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк» у звязку з скороченням численності працівників банку на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. 05.11.2014 року наказом № 207-К [PERSON] прийнято на роботу на посаду юрисконсульта юридичного відділу за строковим договором на час виконання певної роботи на період з 04.11.2014 року по 31.03.2015 року. Відповідно до рішення Виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб № 113 від 16.10.2014 року, строк ліквідації АТ «Фінростбанк» розпочато з 16 жовтня 2014 року до 16 жовтня 2015 року, що слугувало підставою для укладення строкового договору на здійснення трудової діяльності. Відповідно до ст. 23 КЗпП України трудовий договір може бути - безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи. Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Як вбачається з матеріалів справи на підставі заяв [PERSON] про продовження терміну дії строкового трудового договору; наказами № 64-К від 01.07.2015 року; № 97-К від 01.09.2015 року; № 113-К від 30.09.2015 року; № 144-К від 16.10.2015 року; № 191-К від 10.11.2015 року; № 226-К від 19.11.2015 року; термін дії строкового трудового договору продовжувався з 31 березня 2015 року по 30 листопада 2015 року. У заявах [PERSON] про продовження терміну дії строкового трудового договору, позивач самостійно вказувала строк на який бажає продовжити дію трудового договору, що спростовує її посилання на незаконність звільнення саме з укладенням строкового трудового договору на невизначений строк. Після винесення наказу № 226-К від 19.11.2015 року, яким дія строкового трудового договору продовжувалась до 30 листопада 2015 року, заяви [PERSON] до Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію АТ «Фінростбанк» про продовження терміну дії строкового трудового договору не надходили. У звязку з викладеним наказом № 243-К від 30.11.2015 року [PERSON] звільнена з посади юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору. Аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що звільнення [PERSON] з посади юрисконсульта юридичного управління АТ «Фінростбанк» на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України у звязку із закінченням строку трудового договору відбулось з дотриманням норм трудового законодавства, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed