Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право користування жилим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що позивач є власником вказаної квартири на підставі договору купівлі-продажу від 16 травня 2005 року, в якій зареєстрована і проживає. Відповідач умовив її зареєструвати його у вказаній квартирі на період його тимчасового проживання та запевнив, що сам зніметься з реєстраційного обліку, як буде виїжджати з квартири. Через три дні після його реєстрації у вказаній квартирі 06 вересня 2012 року, [PERSON] повідомив, що йому необхідно виїхати за межі України, і що він в подальшому не буде проживати у квартирі та добровільно залишив квартиру, забравши всі свої речі. На теперішній час відповідач в квартирі більше року не проживає, його речі в квартирі відсутні, місцезнаходження його позивачу не відоме, оскільки на зв'язок він не виходить. Перешкод у користуванні квартирою йому не чинилося. Проте, всупереч своїм запевненням, [PERSON] з реєстрації не знявся, плати за комунальні послуги не вносить, що створює позивачу, як власнику квартири, суттєві незручності у користуванні квартирою. На підставі викладеного просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вказаною квартирою. У судовому засіданні позивач позов підтримала, вказала, що відповідач мав намір навчатися в Україні, для чого йому потрібна була реєстрація. Проте, коли він дізнався, що навчання здійснюється українською мовою, він вирішив повернутися додому та добровільно залишив квартиру у вересні 2012 року, проте заяву до ЖЕКу про зняття його з реєстрації не подав, тому що тоді був вихідний день. Місце його теперішнього проживання їй невідоме. Відповідач, який належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив. Відповідно до ст. 224 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи за відсутності відповідача. Позивач проти заочного розгляду справи не заперечувала. Допитана в судовому засіданні як свідок [PERSON], яка є дочкою позивача, пояснила, що у вересні 2012 року відповідач, який не є членом їх сім'ї, приїхав з Туркменії, попросив її маму зареєструвати його у вказаній квартирі з метою оформлення документів на навчання, проте вчитися не залишився, оскільки викладання здійснювалось українською мовою, яку він не розумів. Через дуже короткий термін він поїхав та більше не повертався, своїх речей в квартирі не залишав, фактично в квартирі не проживав. Допитана в якості свідка [PERSON], яка є рідною сестрою позивача, вказала, що їй відомо про те, що позивач прописала відповідача у себе в квартирі, щоб він міг навчатися. Коли прописала, не знає, проте зазначила, що часто буває у позивача в гостях, відповідача жодного разу не бачила, чужих речей в квартирі теж не бачила. Заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно договору купівлі-продажу квартири від 16 травня 2005 року, зареєстрованого в Київському міському бюро технічної інвентаризації 09 червня 2005 року, [PERSON] придбала квартиру [ADDRESS] і є її власником. Відповідно до довідки форми № 3 КП «Житлосервіс «Оболонь» від 06 листопада 2013 року № 2306 в квартирі зареєстровані [PERSON] - власник та [PERSON] - фізична особа, який зареєстрований в квартирі 06 вересня 2012 року. З пояснень позивача та свідків вбачається, що у вересні 2012 року відповідач добровільно залишив квартиру і в ній не проживає, з позивачем будь-яких стосунків не підтримує, перешкод в користуванні квартирою йому ніхто не чинив. Вказані обставини підтверджуються також відповіддю Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві від 25 листопада 2013 року № 52/201-аз, згідно якої звернень [PERSON] з приводу наявності перешкод у користуванні квартирою з 06 вересня 2012 року по теперішній час не зареєстровано; відповіддю КП «Житлосервіс «Оболонь» №254 від 01 листопада 2013 року, згідно якої відповідач не звертався до КП Житлосервіс «Оболонь» з приводу перешкод у користуванні квартирою. Відповідно до ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Згідно ч.1 ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. У відповідності зі ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.383 ЦК України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Статтями 386, 391 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності, а власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивач, як власник, має право на здійснення права власності на належну йому квартиру та вимагати усунення порушень його права. Згідно ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі його відсутності без поважних причин понад рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла, або законом. Враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі, власником якої є позивач, без поважних причин більше року і не є членом сім'ї позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову. Відповідно до ст. 88 ЦПК України оскільки позивач, як учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС другої категорії, звільнена від сплати судового збору, судовий збір підлягає стягненню з відповідача в дохід держави.

Outcome: approved