Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності, у якому просить визнати за нею право власності на житловий будинок, який вона успадкувала після смерті свого чоловіка, оскільки оригінал правовстановлюючого документа втрачено, що унеможливлює отримання свідоцтва про право на спадщину через нотаріальну контору. В судове засідання на розгляд справи особи, що беруть участь у справі, не з'явилися, будучи належним чином повідомленими про дату, час та місце його проведення (а.с.27,28). Позивач подала до суду письмову заяву, у якій просить розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує. Відповідач також подала до суду письмову заяви, у якій просять розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги визнає повністю. Дослідивши подані докази, всебічно та повно з'ясувавши підтверджені ними фактичні обставини, що мають значення для прийняття рішення по суті позову, суд прийшов до наступних висновків. Суд встановив, що предметом спору у даній справі є житловий будинок з надвірними спорудами [ADDRESS], який зареєстровано за [PERSON] на підставі свідоцтва про право особистої власності на підставі розпорядження голови Виноградівської районної державної адміністрації № 24 від 20 січня 2003 року(а.с.16). 09 квітня 1983 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб (а.с.7). Прізвище дружини після укладання шлюбу [PERSON]. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності… Таким чином, зазначений житловий будинок є спільною сумісною власністю подружжя. [INFO] [PERSON] помер, після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої входить 1/2 частина житлового будинку (а.с.5). Відповідно до вимог ст. 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Спадкоємцями першої черги, відповідно до ст. 1261 ЦПК України є сторони по справі, зокрема: позивач як дружина померлого та відповідач як донька померлого (а.с.6,7,8,9,10). Згідно ч.3 ст.1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Про відмову від спадщини спадкоємець може заявити протягом строку, встановленого для її прийняття. Позивач та відповідач постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вважаються такими, що прийняли спадщину. Зазначені обставини підтверджуються зареєстрованим їх місцем проживання та довідкою сільської ради (а.с.6,8,14,31). Відповідно до ч. 1 ст. 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається до нотаріальної контори за місце відкриття спадщини. Як встановлено судом при розгляді справи, відповідач у встановлений законом строк та у визначеному законом порядку від своєї частики у спадковому майні не відмовилась. Заява подана відповідачем до сільської ради датована 11.11.2014 року, тобто після спливу строку встановленого законом (а.с.12). Отже, розглянувши цивільну справу у межах заявлених вимог та на підставі поданих доказів суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial