Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом належить житловий будинок, що знаходиться за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, вул. Донецька, буд. 225. Відповідач є її колишнім чоловіком, який зареєстрований у вищезазначеному будинку, проте тривалий час, а саме з 2012 року, не проживає. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 12.07.2011 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану Словяносербського районного управління юстиції у Луганській області, актовий запис №31. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Через те, що в будинку зареєстрований колишній чоловік позивачки, заважає їй повноцінно ним користуватися, адже вони з сином не мають жодного відношення до відповідача та не зобовязані в майбутньому узгоджувати з ним питання щодо користування та розпорядження будинком. На підставі викладеного, позивач просила визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування житловим приміщенням в житловому будинку, який розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, вул. Донецька, буд. 225. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був повідомлений про час і місце розгляду справи. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Позивач є власником домоволодіння, яке розташоване за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Трьохізбенка, вул. Донецька, буд. 225, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом, витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 9, 10). Відповідач є колишнім чоловіком позивача, що підтверджується копією свідоцтва про розірвання шлюбу (а.с.5), тобто на даний час не є членом її родини, Відповідач зареєстрований у вищезазначеному будинку, проте тривалий час, а саме з 2012 року, не проживає в ньому, у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачеві реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном та спонукало звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідні факти підтверджуються домовою книгою, актом обстеження житлово-побутових умов, відповідно до якого відповідач не мешкає за місцем реєстрації з 2012 року (а.с 4, 6-8). Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2012 року, не є членом родини позивача, що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Так, при предявленні позову до суду позивачем було сплачено судовий збір у сумі 487,20 грн., що підтверджується квитанцією №1 від 26.10.2015 року (а.с.1). З урахуванням положення ч. 1 ст. 88 ЦПК України, вимоги позивача, щодо стягнення з відповідача судових витрат у вигляді судового збору, який сплачено при предявленні позову до суду, підлягає задоволенню в повному обсязі, тобто у сумі 487,20 грн. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved