Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до\~ [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позов мотивовано тим, що 24.09.2000 року сторони спору уклали шлюб. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON] , [INFO] . Однак, сімейне життя у них не склалось, так як вони різні за характерами та звичками люди, що стало причиною погіршення відносин. На даний час відповідач залишив сім`ю та проживає окремо. Вони не підтримують сімейні стосунки, не ведуть спільного господарства. При цьому відповідач будучи здоровим та працездатним не дає достатньо матеріальної допомоги на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина.Так, відповідач офіційно не працює, однак, він депутат Тиврівської районної ради, в 2019 року балатувався до Верховної Ради України, має власну техніку, виробничу базу, поля, недобудоване кафе. Таким чином, відповідач має фінансове забезпечення та може матеріально допомагати утримувати нашого сина. Враховуючи вищевикладене, позивачка просила суд стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина в розмірі 5\~000,00 грн., щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення з дня звернення до суду з даним позовом та до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою суду від 19.03.2021 року заяву прийнято до провадження та відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) осіб. 07.04.2021 року відповідачем було подано відзив на позовну заяву, в якому він частково погоджувався з позовними вимогами. Не заперечував щодо стягнення з нього аліментів на утримання сина в розмірі 1500.00 грн. Відповідач зазначає, що він не працевлаштований, а тому, не в змозі сплачувати аліменти у розмірі 5\~000,00 грн. які просить стягнути з нього позивачка. В судове засіданні сторони не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлялись належним чином. В прохальній частині позовної заяви позивачка просила суд провести розгляд справи у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову виходячи з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] , що підтверджується відповідним свідоцтвом про народження Серія [NUMBER] (а.с.7). Згідно Довідки виданою ОСББ «Юності 22» [PERSON] [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] разом з сином [PERSON] [INFO] , та [PERSON] , [INFO] (а.с.9). Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охоронну дитинства» сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охоронну дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охоронну дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та\~матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей,\~непрацездатних чоловіка, дружини,\~батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При винисені рішення суд звертає увагу на наступне. Позивачкою в позовній заяві зазначалося, що відповідач має власну техніку, виробничу базу, поля, недобудоване кафе, останній веде активний спосіб життя та періодично їздить на відпочинок. Однак, будь-яких доказів, які б свідчили про наявність рухомого чи нерухомого майна у власності відповідача позивачем не надано. Відповідних клопотань про витребування доказів позивачем не заявлялось. Твердження позивачки суд не може прийняти до уваги, оскільки, вони є неналежними доказами. Таким чином, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також, достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, а також, враховуючи матеріалиний стан відповідача, та часткове визнання ним позову, суд вважає що позов підлягає частковому задоволенню. Тому, враховуючи вікову категорію дитини та звичайні її потреби, суд вважає, що розмір аліментів\~в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500,00 грн.,\~щомісячно, є необхідним та достатнім для утримання неповнолітнього сина від одного з батьків. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Також, згідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 908,00 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 180- 182, 191 СК України,

Outcome: partial