Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт смерті [INFO] р. [PERSON], місце смерті м. Алчевськ Луганської області. Заявник посилається на те, що [PERSON] є матір'ю її чоловіка. Остання померла в м. Алчевськ Луганської області на тимчасово окупованій території, що підтверджується лікарським свідоцтвом про смерть, виданим Алчевською центральною міською лікарнею Луганської народної республіки та довідкою про причину смерті від 04.01.2017 року. Постановою Верховної Ради України від 17.03.2015 р. №254-VIII м. Алчевськ Луганської області визнано тимчасово окупованою територією. Оскільки державні органи на території Україні не визнають надані нею документи, органи державної реєстрації актів цивільного стану відмовляють заявнику у реєстрації смерті та видачі свідоцтва про смерть на підставі вказаних документів. Заявник в судовому засіданні вимоги своєї заяви підтримала та просила їх задовольнити. Представник заінтересованої особи - Олександрійського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Кіровоградській області на електронну адресу суду надіслав заяву, в якій просив розгляд справи проводити у його відсутність, проти задоволення заяви не заперечував. Заслухавши пояснення заявника, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 04 січня 2017 р. Державним закладом «Алчевська центральна міська багатопрофільна лікарня Луганської народної республіки» видано лікарське свідоцтво про смерть № 2 (форма №106/у), в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована [ADDRESS], померла [INFO] р. у м. Алчевськ Луганської області, причина смерті: ішемічний інфаркт лівої півкулі головного мозку. (а.с 6-7) Листом від 07.03.2017 року за №495-14.19-04-07 Олександрійського МВ ДРАЦС ГТУЮ у Кіровоградській області заявнику відмовлено у проведенні державної реєстрації смерті, оскільки заявником для підтвердження факту смерті [PERSON] пред'явлено документ, виданий на території, на якій органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.(а.с. 5) Відповідно до п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до ст. 257-1 ЦПК України, заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Заявник, [PERSON], є родичем померлої [PERSON], оскільки остання є матір'ю її чоловіка [PERSON], що підтверджується дослідженими у судовому засіданні копіями свідоцтва про народження [PERSON] (а.с. 11), паспорта громадянина України [PERSON] (а.с. 12-13), свідоцтва про укладення шлюбу, відповідно до якого [PERSON] є чоловіком [PERSON] (а.с. 14) Згідно з наказом Міністерства юстиції України № 1847/5 від 05.11.2014 «Про внесення змін до наказу Міністерства юстиції України від 17 червня 2014 року № 953/5 «Про невідкладні заходи щодо захисту прав громадян на території проведення антитерористичної операції», було тимчасово призупинено проведення державної реєстрації актів цивільного стану, внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, повторну видачу свідоцтв про державну реєстрацію актів цивільного стану та видачу витягів з Державного реєстру актів цивільного стану громадян відділами державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходяться на території Луганської області (Антрацитівського, Краснодонського, Лутугинського, Перевальського, Слов'яносербського, Свердловського, Станично-Луганського районів, міст Алчевськ, Антрацит, Брянка, Кіровськ, Красний Луч, Краснодон, Луганськ, Первомайськ, Ровеньки, Свердловськ, Стаханов). Проведення зазначених дій здійснюється будь-яким відділом державної реєстрації актів цивільного стану, що знаходиться за межами вказаної території. Зі змісту п.п. 13, 18 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 року, суд встановлює факт смерті особи за умови підтвердження доказами, що ця подія мала місце у певний час та за певних обставин. Рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не замінює собою документів, що видають відповідні органи, а є лише підставою для їх одержання. За змістом ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: 1) документа встановленої форми про смерть, виданого закладом охорони здоров'я або судово-медичною установою; 2) рішення суду про встановлення факту смерті особи з певний час або про оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Однак, при оцінці лікарського свідоцтва про смерть № 2 від 04.01.2017 року, що видане Державним закладом «Алчевська центральна міська багатопрофільна лікарня Луганської народної республіки», як доказу в даній справі, суд враховує вимоги міжнародно-правових актів і принципів у відповідності до ст.ст. 3, 8, 9 Конституції України, які визначають, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. При цьому, в практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки», згідно яких, якщо невизнання документів, виданих окупаційною владою, веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян, такі документи повинні визнаватися. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов'язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Таким чином, суд вважає за можливе застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки суд розуміє, що можливості збору доказів смерті особи на окупованій території можуть бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. За таких підстав надана заявником медична документація у вигляді лікарського свідоцтва про смерть № 2 від 04 січня 2017 року, яке видане Державним закладом «Алчевська центральна міська багатопрофільна лікарня Луганської народної республіки», суд визнає належним і допустимим доказом на підтвердження факту смерті [INFO] року [PERSON]. Враховуючи те, що [PERSON] померла на тимчасово окупованій території, і заявник не має передбачених законодавством України документів, на підставі яких органом державної реєстрації актів цивільного стану здійснюється реєстрація смерті, реєстрація смерті [PERSON] органом державної реєстрації актів цивільного стану є неможливою, а встановлення факту смерті необхідно для отримання свідоцтва про смерть та подальшого вирішення питання про оформлення спадщини, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню. Згідно ч. 2 ст. 257-1 ЦПК України, ухвалене судом рішення у справах про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, підлягає негайному виконанню. На підставі викладеного,

Outcome: approved