Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу, усунення від права на спадкування та визнання права на спадкування. Посилалась на те, що у червні 2012 року вона познайомилась з [PERSON], з яким з середини жовтня 2012 року вона стала проживати як чоловік та жінка без реєстрації шлюбу. З вказаного часу вони стали вести спільне домашнє господарство. У листопаді 2012 року вона дізналась від [PERSON], що той хворіє на туберкульоз, але до лікарів він звертатись не бажав. Під час їх спільного проживання, [PERSON] влітку 2013 року під час розмови про їх подальші стосунки, запропонував їй зареєструвати шлюб, щоб вона отримала у спадщину належну йому квартиру, оскільки він не бажає залишати її колишній дружині та сину, які відмовились від нього. Після вказаної розмови вона вирішила розірвати шлюб з колишнім чоловіком, а тому звернулась з позовом до суду за місцем реєстрації свого чоловіка і рішенням Ленінського районного суду м. Полтави від 01 серпня 2013 року шлюб між нею та її чоловіком [PERSON] був розірваний, але реєстрація шлюбу з [PERSON] перенесена через незадовільний стан його здоровя. В кінці грудня 2013 року стан здоровя [PERSON] погіршився і він майже перестав виходити на подвіря, практично не міг самостійно ходити та давати собі раду. З вказаного часу вона стала практично єдиною людиною, з якою [PERSON] міг спілкуватись. Крім того вона надавала йому допомогу у побутових умовах, оскільки виключно вона сама здійснювала прибирання у квартирі, приготування їжі, прання одягу та інших речей. Також виключно вона здійснювала матеріальне забезпечення [PERSON], купувала продукти харчування, ліки. В той період до квартири, де вона проживала з [PERSON] часто заходив [PERSON], а іноді інші знайомі [PERSON] Так тривало майже рік, а одного разу, коли у них в гостях був [PERSON], [PERSON] передав їй всі документи на належну йому квартиру та документи про своїх батьків, свій паспорт та пообіцяв все належне йому майно переоформити на неї та зареєструвати з нею шлюб. Разом з тим, стан здоровя [PERSON] не покращувався, і тому в грудні 2014 року, вона викликала лікарів, і [PERSON] був госпіталізований до туберкульозного диспансеру. В лікувальному закладі [PERSON] пробув майже шість місяців, але незважаючи на всі дії лікарів, 28 травня 2015 року він помер від туберкульозу легень. Похованням свого цивільного чоловіка [PERSON] займалася вона при підтримці [PERSON] Із слів [PERSON] їй відомо, що останній повідомив сина [PERSON] [PERSON] про смерть його батька, але останній відмовився надавати матеріальну допомогу та не прийшов на похорон. Вказала, що після поховання [PERSON], 27 жовтня 2015 року вона звернулась з заявою до Полтавської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини на майно [PERSON], де дізналася, що [PERSON], якого батько ніколи не цікавив, також 25 вересня 2015 року подав заяву про прийняття спадщини, і за його заявою заведена спадкова справа №544/2015. Вказаний вчинок [PERSON] її обурив, оскільки вона на протязі трьох років жодного разу не бачила у квартири його батька, [PERSON] не бажав навіть вести розмову про сина. Спадкове майно після смерті [PERSON] складається з квартири [ADDRESS] спільно з батьками [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло, виданого 17 серпня 1993 року відділом приватизації Полтавської експедиції геофізичних досліджень свердловин ДГП «Укргеофізика». Вказана квартира занесена в реєстрову книгу №2 у Полтавському КП «Інвентаризатор» за реєстровим номером №350 від 17 серпня 1993 року і має дві кімнати загальною площею 38,8 кв.м, де 26,0 кв.м житлова площа і у тому числі: одна кімната (5) площею 12,0 кв.м, друга кімната (6) площею 14,0 кв.м, кухні (4) 4,8 кв.м, ванної кімнати (3) площею 2,1 кв.м, вбиральні (2) площею 0,9 кв.м, коридору (1) площею 5,0 кв.м, що вказано в технічному паспорті. [PERSON] померла 26 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №016858, виданим виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 29 червня 2005 року, а [PERSON] помер 11 січня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №024793, виданим виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 13 січня 2006 року. Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] прийняв у спадщину квартиру [ADDRESS], оскільки на день смерті батьків, як інших співвласників, постійно проживав та був зареєстрований з вказаними спадкодавцями у вказаній квартирі, і протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК України не заявляв про відмову від вказаної спадщини. Виходячи з того, що з померлим [PERSON] вона проживала як його дружина без реєстрації шлюбу, вона просила встановити факт проживання її [PERSON] та [PERSON] однією сімєю як жінки та чоловіка з 13 серпня 2013 року без реєстрації шлюбу по день його смерті (до дня смерті [PERSON]) 28 травня 2015 року він помер. Враховуючи, що син [PERSON] - [PERSON] постійно ухилявся від надання моральної підтримки та матеріальної допомоги своєму батькові при його життя, який із-за тяжкого стану здоровя та похилого віку на протязі більше одного року практично перебував у безпорадному стані і не міг існувати без сторонньої допомоги, яку надавала виключно вона, відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України просила усунути від спадкування за законом на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS], його сина [PERSON] Також просила визнати за нею право на спадкування у першу чергу на належне спадкодавцю [PERSON] нерухоме майно, а саме вищевказану квартиру. До початку розгляду справи по суті [PERSON] в інтересах [PERSON] направив до суду зустрічний позов до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування, посилаючись на те, що після смерті 28 травня 2015 року його батько [PERSON] відкрилась спадщина, а саме, на квартиру [ADDRESS]. Полтавською районною державною конторою відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, у звязку з наявністю спору між спадкоємцями та відсутності правовстановлюючого документу. Вказану квартиру його батько отримав у власність із своїми батьками [PERSON] та [PERSON], а після їх смерті успадкував ту частину квартири, яка належала батькам, оскільки фактично там був зареєстрований та проживав. Враховуючи вказане, просив визнати за ним, як за спадкоємцем за законом після смерті [PERSON], право власності на квартиру №27, розташовану по вул. Фрунзе, 8 в с. Розсошенці Полтавського району Полтавської області. В судовому засіданні позивач [PERSON] свій позов підтримала та просила його задовольнити, зустрічний позов не визнала. Представник позивача за первісним позовом та відповідача за зустрічним позовом адвокат [PERSON] позовну заяву [PERSON] вважав обґрунтованою, позовні вимоги доведеними, а тому просив її задовольнити. В задоволенні зустрічного позову просив відмовити у звязку з безпідставністю. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом [PERSON] позов до нього не визнав, а зустрічний позов просив задовольнити. Представник [PERSON] за довіреністю [PERSON] вважала, що позовні вимоги до [PERSON] є безпідставними, оскільки він не відмовлявся від допомоги батька, останній її у нього не просив. Він є спадкоємцем першої черги, успадкувати майно через нотаріальну контору не має можливості, оскільки у нього відсутні правовстановлюючі документи на нерухоме майно, яке належало його батьку. Представник третьої особи Полтавської районної державної нотаріальної контори направила до суду заяву про розгляд справи без її участі. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, дотримуючись принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, оцінивши докази у справі у їх сукупності, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено та не заперечувалось сторонами, що 28 травня 2015 року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-КЕ №296156, виданого виконавчим комітетом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області (а.с.9, 10). Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з квартири [ADDRESS]. Вказана квартира на праві власності належала [PERSON] та його батькам [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом на право власності на житло, виданому 17 серпня 1993 року відділом приватизації Полтавської експедиції геофізичних досліджень свердловин ДГП «Укргеофізика». Вказана квартира занесена в реєстрову книгу №2 у Полтавському КП «Інвентаризатор» за реєстровим номером №350 від 17 серпня 1993 року і має дві кімнати загальною площею 38,8 кв.м, де 26,0 кв.м житлова площа і у тому числі: одна кімната (5) площею 12,0 кв.м, друга кімната (6) площею 14,0 кв.м, кухні (4) 4,8 кв.м, ванної кімнати (3) площею 2,1 кв.м, вбиральні (2) площею 0,9 кв.м, коридору (1) площею 5,0 кв.м, щ вказано в технічному паспорті (а.с.20-22). [PERSON] померла 26 червня 2005 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №016858, виданому виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 29 червня 2005 року, а [PERSON] помер 11 січня 2006 року, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії 1-КЕ №024793, видане виконкомом Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 13 січня 2006 року (а.с.18, 19) Відповідно до положень ч.3 ст.1268 ЦК України [PERSON] прийняв у спадщину квартиру [ADDRESS], оскільки на день смерті батьків, співвласників, постійно проживав та був зареєстрований з вказаними спадкодавцями у вказаній квартирі, і протягом строку, визначеного ст.1270 ЦК України не заявляв про відмову від вказаної спадщини. Відповідно до свідоцтва про встановленні батьківства серії І-Е №102255 від 23 серпня 1996 року, [PERSON] визнаний батьком [PERSON], 19 липня1996 року народження, про що в книзі реєстрації актів про встановлення батьківства Щербанівської сільської ради Полтавського району Полтавської області 23 серпня 1996 року зроблено запис №6 (а.с.36). З серпня 2012 року [PERSON] став проживати однією сімєю без реєстрації шлюбу з [PERSON]. У шлюбі на той час [PERSON] не перебував. [PERSON] перебувала у шлюбі з [PERSON], який рішенням Ленінського районного суду Полтавської області від 01 серпня 2013 року був розірваний (а.с.13). [PERSON] та [PERSON] планували зареєструвати шлюб, але його реєстрація перенесена через незадовільний стан здоровя [PERSON] Під час спільного проживання [PERSON] передав [PERSON] всі документи на належну йому квартиру та документи про своїх батьків, свій паспорт та пообіцяв все належне йому майно переоформити на неї та зареєструвати з нею шлюб, але 28 травня 2015 року він помер від туберкульозу легень. 27 жовтня 2015 року вона звернулась з заявою до Полтавської районної державної нотаріальної контори про прийняття спадщини на майно [PERSON] (а.с.13). Також із заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] до Полтавської районної державної нотаріальної контори 25 вересня 2015 року звернувся [PERSON], син спадкодавця (а.с.14). Вирішуючи справу в частині позовних вимог [PERSON] щодо встановлення факту проживання однією сімєю як жінки та чоловіка, починаючим з 13 серпня 2013 року, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Згідно зі ст.1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сімєю не менше як пять років до часу відкриття спадщини. Судом установлено та не заперечувалось позивачем за первісним позовом [PERSON], що остання проживала із спадкодавцем [PERSON] однією сімєю з 13 серпня 2013 року по день смерті [PERSON] 28 травня 2015 року, тобто менше пяти років до часу відкриття спадщини. Померлий [PERSON] заповіту не залишав. Встановлення факту проживання [PERSON] з [PERSON] протягом майже двох років до дня відкриття спадщини не породжує будь-яких юридичних наслідків для [PERSON] в частині виникнення у неї права на прийняття спадщини після померлого [PERSON] [PERSON]. не буде призвана до участі у розподілі спадщини і встановлення даного факту не буде для неї мати юридичне значення. Таким чином, зібрані у справі докази та їх належна оцінка вказують на наявність підстав для відмови у задоволенні заяви [PERSON] в частині встановлення факту проживання однією сімєю як жінки та чоловіка. Не підлягає задоволенню позовні вимоги [PERSON] що усунення сина спадкодавця [PERSON] від спадкування за законом на належне [PERSON] нерухоме майно, а саме квартири [ADDRESS] виходячи з наступного. Статтями 201, 203 СК України встановлено обовязок повнолітніх дітей утримувати своїх батьків, які є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, мають тяжкі хвороби, інвалідність або є безпомічними. Виходячи зі змісту ч.5 ст.1224 ЦК України, суд, при вирішенні справи про усунення особи від права на спадкування, повинен установити як факт ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і факт перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво та потребу спадкодавця в допомозі цієї особи. Для ухвалення рішення про усунення від спадкування у справі повинні бути надані належні та допустимі докази, які б свідчили про те, що спадкодавець потребував допомоги відповідача, останній мав можливість її надати, проте ухилявся від обов'язку щодо її надання. Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обовязку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю. Тобто ухилення, повязане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обовязок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій. Крім цього, підлягає зясуванню судом питання, чи потребував спадкодавець допомоги від спадкоємця за умови отримання її від інших осіб, чи мав спадкоємець матеріальну та фізичну змогу надавати таку допомогу. Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до ч.5 ст.1224 ЦК України має значення сукупність обставин: перебування спадкодавця в безпорадному стані, потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи та звернення спадкодавця по допомогу до цієї особи, ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання. Лише при одночасному настанні наведених обставин і доведеності зазначених фактів в їх сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування. Однак в судовому засіданні позивач за первісним позовом не навела будь-яких доказів щодо факту ухилення [PERSON] від надання спадкодавцеві [PERSON] допомоги та потребу спадкодавця в такій допомозі, не обґрунтувала перебування спадкодавця саме в безпорадному стані внаслідок тяжкої хвороби або інших обставин. Стосовно позовних вимог [PERSON] щодо визнання за нею право на спадкування у першу чергу на належне спадкодавцю [PERSON] нерухоме майно суд виходить з наступного. Відповідно до п. 5.2. листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, від 16 травня 2013 року № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» черговість одержання права на спадкування може бути змінена шляхом договору між спадкоємцями, які прийняли спадщину (ч.1 ст.1259 ЦК), або на підставі рішення суду (ч.2 ст.1259 ЦК). Судовий порядок зміни черговості застосовується на підставі задоволення позову спадкоємця наступних черг до спадкоємців тієї черги, які безпосередньо закликаються до спадкування. Право на предявлення позову про зміну черговості спадкування мають лише спадкоємці за законом. Як вбачається з вимог статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, оскільки, під час судового розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт проживання позивача [PERSON] з померлим однією сімєю понад пяти років, і як наслідок позивач не являється спадкоємцем за законом четвертої черги, а позовні вимоги позивача про визнання права на спадкування за законом в першій черзі спадкоємців є похідними від встановлення факту проживання однією сімю, а тому у задоволенні позову в цій частині слід також відмовити. Вирішуючи зустрічний позов суд виходить з наступного. Відповідно до ст.15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути зокрема визнання права. У відповідності до ст.392 ЦК України власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст.392 ЦК України). За змістом ст.392 ЦК України належним відповідачем є особа - учасник цивільних правовідносин, яка не визнає або оспорює право власності спадкоємця на спадкове майно, зокрема, житловий будинок. У випадку відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Зустрічний позов предявлений до [PERSON], яка не є спадкоємцем на майно [PERSON], а тому не є належним відповідачем. У разі предявлення позову до неналежного відповідача суд за клопотанням позивача, не припиняючи розгляду справи, замінює первісного відповідача належним відповідачем, якщо позов пред'явлено не до тієї особи, яка має відповідати за позовом, або залучає до участі у справі іншу особу як співвідповідача (ст.33 ЦПК України). Якщо позивач не заявляє клопотання про заміну неналежного відповідача, суд повинен відмовляти у задоволенні позову. Викладене узгоджується зокрема із розясненнями, які дав Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних i кримінальних справ в інформаційному листі від 16 травня 2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування». Позов до належного відповідача, яким у даному випадку мав бути інший спадкоємець, а за його відсутності - територіальна громада в особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, позивачем не предявлено. У силу вимог ст.33 ЦК України суд позбавлений самостійно визначатися з колом відповідачів, а відповідне клопотання позивачем заявлено не було. Відтак, суд приходить до висновку що позов предявлений до неналежного відповідача у справі, а до належного відповідача позов не предявлений, що виключає можливість задоволення позову, а відтак позовну заяву слід залишити без задоволення. Разом із тим, суд вважає за необхідне розяснити позивачу, що він не позбавлений права звернутися до суду з аналогічним позовом до належного відповідача(ів). [PERSON] в інтересах [PERSON] до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування На підставі викладеного,

Outcome: dismissed