Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» (надалі - Банку) про стягнення 1263,96 доларів США депозитного вкладу та відсотків, 78297,10 грн. пені за порушення умов договору, а також 10000,00 грн. моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 19.01.15 р. між нею та Банком укладено депозитний договір на розміщення 1261,23 долари США з виплатою відсотків, тринадцяттю послідовними строками по одному тижню, а всього на три місяці, з терміном повернення до 19.04.15 р. Однак, в порушення вимог законодавства та умов договору, по закінченню чергового терміну розміщення депозитного вкладу, на вимогу вкладника суму вкладу та проценти їй виплачено не було. З підстав, передбачених ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», відповідачу підлягає нарахуванню пеня за період прострочення з 26.02.15 р. по 03.06.15 р. в сумі 78297,10 грн., невиконанням зі сторони відповідача умов договору позивачу завдано моральну шкоду в сумі 10000,00 грн. В судовому засіданні [PERSON] повністю підтримала вимоги позовної заяви та пояснила, що грошові кошти в іноземній валюті в установі відповідача вона розмістила за договором від 13.01.14 р., однак у січні 2015 року, по закінченню строку його дії, у звязку з відсутністю у відповідача коштів на виплату суми депозитного вкладу, за його пропозицією 19.01.15 р. вона уклала договір про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка», за умовами якого розмістила кошти в сумі 1261,23 доларів США, на тринадцять послідовних строків тривалістю по сім днів кожний, починаючи з 19.01.15 р. по 19.04.15 р., з встановленням різних процентних ставок за кожний семиденний строк розміщення вкладу, з можливістю забрати вклад та відсотки по закінченню будь-якого з цих періодів. У лютому 2015 року [PERSON] звернулась до установи відповідача з письмовою заявою про повернення суми вкладу, однак вклад та відсотки їй повернуто не було як на час надання відповідної заяви, закінчення загального терміну розміщення депозитних коштів, так і на час розгляду справи. Банк безпідставно користується її грошовими коштами, у звязку з чим, на думку позивача, має сплатити проценти відповідно до вимог ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів». Крім того, такими діями позивачу завдано моральну шкоду, яка полягає у душевному хвилюванні, обуренні у звязку з порушенням її майнових прав, необхідністю витрачати значний час, зусилля та кошти на їх відновлення. Враховуючи, що представник відповідача в судове засідання не зявився, хоча відповідач належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, про розгляд справи у відсутності представника не клопотав, судом ухвалено провести заочний розгляд справи на підставі доказів, наявних у справі. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши письмові докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Підставами для такого висновку суду стало наступне. Відповідно до ст.526 ЦК України, зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Статтею 1058 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобовязується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Судом встановлено, що 19.01.15 р. позивач [PERSON] уклала з Банком договір №300131/159769/07-15 про банківський строковий вклад (депозит) «Блискуча сімка» у доларах США (надалі - договір), за умовами якого розмістила депозит в сумі 1261,23 доларів США термінами з 19.01.15 р. по 25.01.15 р., з 26.01.15 р. по 01.02.15 р., з 02.02.15 р. по 08.02.15 р., з 09.02.15 р. по 15.02.15 р., з 16.02.15 р. по 22.02.15 р., з 23.02.15 р. по 01.03.15 р., з 02.03.15 р. по 08.03.15 р., з 09.03.15 р. по 15.03.15 р., з 16.03.15 р. по 22.03.15 р., з 23.03.15 р. по 29.03.15 р., з 30.03.15 р. по 05.04.15 р., з 06.04.15 р. по 12.04.15 р., з 13.04.15 р. по 19.04.15 р. зі сплатою процентів на банківський вклад за різними ставками щодо кожного періоду у діапазоні від 8,2 % до 10 % річних, з можливістю повернення по закінченню будь-якого з семиденних строків (пп.1.1, 1.1.1 1.1.13, 1.2, 2.4, 2.9 договору). Випискою по особовому рахунку [PERSON] в установі відповідача від 25.02.15 р. підтверджується, що станом на вищезазначену дату на рахунку позивача обліковуються депозитні кошти у розмірі 1263,96 доларів США. Статтею 1060 ЦК України передбачено, що договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі сплином встановленого договором строку (строковий вклад). Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі сплином строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Пунктом 2.9 договору передбачено, що після закінчення будь-якого із строків, зазначених у п.1.1.1 1.1.13 цього договору або настання інших обставин, визначених чинним законодавством України чи даним договором, кошти з депозитного рахунку повертаються клієнту за його письмовою заявою шляхом видачі готівкою або перерахування на власний поточний або інший депозитний рахунок, а дія цього договору припиняється. Клієнт зобовязаний надати банку зазначену письмову вимогу не пізніше дати закінчення того строку з числа визначених у п.1.1.1 1.1.13 цього договору, після закінчення якого клієнт вимагає повернення коштів. З копії письмової заяви [PERSON] відповідачу від 26.02.15 р. з відміткою про отримання банком (вх.№ 39 від 26.02.15 р.) вбачається, що позивач скористалась встановленим у п.2.9 договору правом на одержання суми вкладу шляхом видачі готівкою після закінчення чергового строку розміщення депозиту, проте, як вбачається з пояснень позивача, сума вкладу та проценти їй повернуто не було. Так як черговий строк розміщення депозиту, не пізніше закінчення якого подано заяву про його повернення, сплинув 01 березня 2015 року, суд прийшов до висновку про правомірність вимоги позивача [PERSON] отримати в Банку депозитний вклад та проценти, і обмежень у здійсненні нею такого права норма ст.1060 ЦК України не містить. Відповідно до ст.41 Конституції України, норми якої за змістом ст.8 основного Закону України є нормами прямої дії, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, якої ніхто не може бути протиправно позбавлений. Право приватної власності є непорушним. Зазначені права власника та їх гарантії передбачені також і ст.ст.319, 321 ЦК України, якими одночасно передбачено, що держава не втручається у здійснення власником права власності. Суд прийшов до висновку, що невиконання Банком умов депозитного договору в частині повернення позивачу суми депозитного вкладу та сплати відсотків після сплину терміну депозитного договору прямо порушує право позивача користуватись та розпоряджатись своїм майном грошовими коштами, що були предметом договору депозитного вкладу. Сума депозитного вкладу, яка на момент розгляду справи не повернута позивачу, як встановлено судом, складає 1261,23 доларів США. Встановлені п.1.2 договору розміри процентних ставок складають: протягом строку з 19.01.15 р. по 25.01.15 р. 8,2 % річних; протягом строку з 26.01.15 р. по 01.02.15 р. 8,35 % річних; протягом строку з 02.02.15 р. по 08.02.15 р. 8,5 % річних; протягом строку з 09.02.15 р. по 15.02.15 р. 8,65 % річних; протягом строку з 16.02.15 р. по 22.02.15 р. 8,8 % річних; протягом строку з 23.02.15 р. по 01.03.15 р. 8,95 % річних. Пунктом 2.1 договору передбачено, що нарахування процентів за вкладом за ставками, визначеними у п.1.2 цього договору, проводяться від дня, наступного за днем надходження вкладу у банк до дня, який передує його поверненню клієнту або списанню з рахунка клієнта за методом факт/360. Таким чином, за умовами договору позивачу підлягали до сплати проценти у розмірі: 1261,23 долари США * 8,2 % * 7 / 360 + 1261,23 долари США * 8,35 % * 7 / 360 + 1261,23 долари США * 8,5 % * 7 / 360 + 1261,23 долари США * 8,65 % * 7 / 360 + 1261,23 долари США * 8,8 % * 7 / 360 + 1261,23 долари США * 8,95 % * 7 / 360 = 12,62 долари США. З пояснень позивача [PERSON] судом встановлено і відповідачем не спростовано, що відсотки по депозитному вкладу їй не повернуто. Таким чином, загальна сума депозитного вкладу та відсотків, на повернення яких має право позивач, складає: 1261,23 + 12,62 = 1273,85 доларів США. Разом з тим, виходячи з вимог ст.11 ЦПК України, сума вкладу та процентів підлягає стягненню у межах заявлених позивачем вимог 1263,96 доларів США. Вирішуючи питання про стягнення трьох відсотків у зв»язку з простроченням виконання грошового зобовязання в сумі 78297,10 грн., суд враховує наступне. Як на підставу для покладення на відповідача вищезазначеного виду відповідальності позивач посилається на норми ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», якою регулюються права споживача у разі порушення умов договору про виконання робіт (надання послуг). Так, частиною 5 цієї статті передбачено, що у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення. Сплата виконавцем неустойки (пені), встановленої в разі невиконання, прострочення виконання або іншого неналежного виконання зобов'язання, не звільняє його від виконання зобов'язання в натурі. Суд бере до уваги, що правовідносини між банком та вкладником регулюються спеціальними нормами - параграфом 3 глави 71 ЦК України, які не передбачають можливості застосування таких санкцій. Положення ч.5 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів», яке встановлює відповідальність виконавця робіт (послуг) за її невиконання в обумовлений договором строк у вигляді сплати пені, виниклих між сторонами відносин не регулює, а тому вимога про застосування неустойки у розмірі та з підстав, зазначених у позовній заяві, задоволенню не підлягає. На наявність інших підстав для стягнення неустойки позивач [PERSON] у позовній заяві не посилається. За таких обставин у задоволенні вимоги про стягнення неустойки в розмірі 78297,10 грн. слід відмовити. Вирішуючи питання про стягнення моральної шкоди, завданої неналежним виконанням відповідачем умов договору, суд виходив з наступного. Між сторонами існують договірні правовідносини, в той час як норми Глави 82 ЦК України регулюють відшкодування моральної шкоди у позадоговірних зобовязаннях. У договорі можливість відшкодування моральної шкоди у звязку з порушенням сторонами його умов не передбачена. Позивачем не доведено як факту завдання їй моральної шкоди, так і прямого причинного звязку між діями відповідача, повязаними з порушенням умов договору, та можливими негативними наслідками для позивача, а тому суд прийшов до висновку, що заподіяння відповідачем позивачу моральної шкоди у позадоговірних відносинах, в суді не доведена. Таким чином, у задоволенні позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивачки моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. слід відмовити. Отже, суд вбачає підстави для часткового задоволення позову та стягнення з відповідача на користь [PERSON] неповернутого депозитного вкладу та частини несплачених відсотків в сумі 1263,96 доларів США. Вирішуючи питання про розмір коштів, що підлягають стягненню з Банку на користь позивача, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.533 ЦК України, грошове зобов'язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов'язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом. З огляду на зазначену норму, стягненню підлягає сума в розмірі 1263,96 доларів США за курсом Національного банку України, який на день ухвалення рішення складає 2193,2784 грн. за 100 доларів США, тобто 27416,07 грн. Судові витрати слід покласти на відповідача. Враховуючи викладене,

Outcome: partial