Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області із заявою, в якій просить встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , державного акту на право приватної власності на землю серії Р1 № 705060, виданого 23 серпня 2001 року та встановити факт належності [PERSON] , який помер [INFO] , свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2000 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області та зареєстроване в реєстрову книгу за № 12, реєстровий № 1101 від 23 березня 2000 року. В обґрунтування своїх вимог заявник зазначив, що [INFO] помер її рідний брат - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 02 листопада 2018 року, актовий запис № 79. Після смерті [PERSON] залишилась спадщина, у вигляді земельної ділянки, площею 5,0248 га, розташованої на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала померлому на підставі державного акту серії Р1 № 705060, виданого 23 серпня 2001 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області та 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2000 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 404. Заявник спадщину після смерті брата прийняла, що підтверджено витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 55921218 від 19 квітня 2019 року спадкової справи, номер у нотаріуса 11/2019. Але, звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину заявнику було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії через те, що в наданих спадкоємицею [PERSON] документах на спадкове майно, а саме державному акті на право власності на земельну ділянку серія Р1 № 705060 та свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому 28 лютого 2000 року за реєстровим № 404 Нововодолазького державною нотаріальною конторою Харківської області, прізвище спадкодавця - [PERSON] зазначено як « [PERSON] », що унеможливлює встановлення факту належності зазначених документів спадкодавцю. В зв`язку з чим, [PERSON] позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщина на земельну ділянку площею 5,0248 га, розташовану на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської областіта на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого [ADDRESS] , тому вимушена звернутися до суду з даною заявою. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 грудня 2019 року заяву [PERSON] прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі в порядку окремого провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 07 травня 2020 року прийнято до розгляду уточнену заяву [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, державного нотаріуса Нововодолазької нотаріальної контори Харківської області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі за заявою [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості заінтересованих осіб: Головного управління Держгеокадастру у Харківській області, державного нотаріуса Нововодолазької нотаріальної контори Харківської області, Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, про встановлення факту належності правовстановлюючого документу судом не вживалось. [PERSON] та її представник - адвокат Мезін В. В. у судове засідання не з`явились, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, представник заявника - адвокат Мезін В. В., який діє на підставі ордеру серії ДН № 113087 від 28 серпня 2020 року, через канцелярію суду надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4895/20-вх від 28 серпня 2020 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за його відсутності та відсутності заявника, заявлені вимоги підтримав в повному обсязі та просив суд їх задовольнити, додавши до заяви для огляду у судовому засіданні оригінал державного акту серії Р1 № 705060, виданого 23 серпня 2001 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області. Уповноважений представник Головного управління Держгеокадастру у Харківській області у судове засідання не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України, про що свідчить наявне в матеріалах справи повідомлення про вручення рекомендованого поштового відправлення. Про причини своєї неявки суд не повідомили, ніяких клопотань на адресу суду, у тому числі щодо відкладення судового розгляду справи, не направляли. Уповноважений представник Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи були сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду сільський голова Біндус М. В. направив заяву, що була зареєстрована за вхідним № 4865/20-вх від 27 серпня 2020 року, відповідно до якої просив суд розгляд справи провести за відсутності представника сільської ради, зазначивши, що проти задоволення заявлених вимог [PERSON] не заперечують. Державний нотаріус Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області у судове засідання теж не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщені завчасно відповідно до вимог статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. На адресу суду завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків Державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області 05 серпня 2020 року було надіслано лист, що був зареєстрований за вхідним № 4514/20-вх., відповідно до якого остання просила суд розглянути справу без представника нотаріальної контори, при винесенні рішення нотаріальна контора покладається на розсуд суду. За таких обставин суд виходить з приписів частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України, яким визначено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у заявника та заінтересованих осіб - Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області та Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області свідчать відповідні заяви, надані їх представниками та долучені до матеріалів справи. Приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Із матеріалів справи судом встановлено, [INFO] у віці 69 років у селі Старовірівка Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , про що складено відповідний актовий запис за № 79, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого 02 листопада 2018 року виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. Факт родинних відносин між [PERSON] , [INFO] , та померлим [INFO] [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про народження заявника серії [NUMBER] , виданого повторно Виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківській області 13 липня 2018 року, актовий запис № 34 та свідоцтвом про народження [PERSON] , виданого 30 травня 1949 року ІІІ Старовірівським Сільським ЗАГСом, в яких батьками зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . З копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , виданого повторно 20 квітня 2019 року Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській областівбачається, що [PERSON] [INFO] , 04 лютого 1971 року уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] , про що зроблено відповідний актовий запис за № 6та у зв`язку із реєстрацією шлюбу змінила прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] ». Як вбачається із матеріалів справи після смерті [PERSON] залишилась спадщина, у вигляді земельної ділянки, площею 5,0248 га, розташованої на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, яка належала померлому на підставі державного акту серії Р1 № 705060, виданого 23 серпня 2001 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області та 1/2 частина житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що належав померлому на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2000 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, зареєстрованого в реєстрі за № 404. Заявниця у встановлений законодавством строк завернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , у зв`язку з чим 19 квітня 2019 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьоровою О. Ф. заведено спадкову справу за номером у нотаріуса 11/2019, номер у спадковому реєстрі 64085178, що підтверджується копією Витягу про реєстрації в Спадковому реєстрі за № 55921218, виданого 19 квітня 2019 року. Зі змісту постанови приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області Краснопьорової О. Ф. від 18 листопада 2019 року № 378/02 - 31 вбачається, що [PERSON] відмовлено у вчиненні нотаріальних дій через те, що у наданих спадкоємцем документах на спадкове майно, а саме державному акті на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 705060, виданого 23 серпня 2001 року Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області та в свідоцтві про право на спадщину за заповітом, виданому 28 лютого 2000 року Нововодолазькою державною нотаріальною конторою Харківської області за реєстровим № 404, прізвище спадкодавця [PERSON] зазначено як « [PERSON] », що унеможливлює встановити факту належності зазначених документів спадкодавцю. З цього приводу слід зазначити, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, що визначено пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України. Перелік фактів, які підлягають встановленню судом в окремому провадженні, викладений в частині 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України та не є вичерпним (частина 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до частини 1 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає справи про встановлення факту: 1) родинних відносин між фізичними особами; 2) перебування фізичної особи на утриманні; 3) каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; 4) реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; 5) проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; 6) належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті; 7) народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; 8) смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; 9) смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Разом з тим, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду виключно за таких умов: 1. Факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. 2. Встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. 3. Заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. 4. Чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів. Вказані обставини мають бути у їх сукупності. Пунктом 12 Постанови Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» визначено, що при розгляді справи про встановлення відповідно до пункту 6 статті 273 Цивільного процесуального кодексу України від 1963 року факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені та по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області № 99 від 31 липня 2001 року передано у власність земельну ділянку площею 5,0248 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, КСП «Знамя» та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підтвердження чого виданий державний акт на право власності на земельну ділянку серії Р1 № 705060 від 23 серпня 2001 року та зареєстрований в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 70. При цьому власником земельної ділянки зазначено « [PERSON] . Натомість у свідоцтві про смерть серії [NUMBER] , виданого виконавчим комітетом Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області 02 листопада 2018 року, актовий запис № 79, та свідоцтві про народження, виданого 30 травня 1949 року ІІІ Старовірівським Сільським ЗАГСом (складеним російською мовою) прізвище померлого вказано як « [PERSON] . З цього приводу слід зазначити, що до 01 січня 2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. Проте, державні акти, видані до 01 січня 2013 року, залишаються чинними й надалі посвідчуватимуть права власності на земельні ділянки. Згідно пункту 2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (в редакції, що була чинна на час видачі державного акту на право приватної власності на землю), заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням комп`ютерної техніки. Враховуючи викладене, судом встановлено, що при заповненні державного акту на право власності на земельну ділянку на [PERSON] допущена помилка в написанні його прізвища. Зазначена помилка могла виникнула через нечіткий переклад прізвища спадкодавця з російської мови або через неуважність при виготовлені технічної документації та реєстрації в органах державної влади. В процесі судового розгляду справи було встановлено, що внести зміни до державного акту на даний час не можливо, оскільки з 01 січня 2013 року видача та/або заміна державних актів припинена. Крім того, померлий [PERSON] є власником 1/2 частини житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копієюсвідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 28 лютого 2000 року державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М., зареєстрованого за реєстровим № 404. Як вбачається з вищевказаного свідоцтва про право на спадщину за заповітом при його оформленні було допущено помилку, а саме замість вірного прізвища « [PERSON] » було помилково вказано « [PERSON] ». Дана помилка виникла при невірному перекладі прізвища з російської мови на українську. У зв`язку з розбіжностями написання прізвища у правовстановлюючих документах на спадкове майно та у свідоцтві про смерть [PERSON] , заявник, [PERSON] , не може реалізувати свої права спадкоємця. Встановлення даного факту необхідно заявнику для оформлення спадщини, а отже тягне за собою відповідні наслідки для заявника. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» коли установи, які видали ці документи, не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до пункту 6 частини 1 статті 256 Цивільного процесуального кодексу України громадяни мають право звернутися до суду із заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не так саме одержання документа, як оформлення особистих чи майнових прав, що випливають із цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючим. Враховуючи наведене, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилався заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають з встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог заяви [PERSON] , оскільки нею у законний спосіб доведено, що від встановлення цих юридично значимих для заявника фактів залежить виникнення, зміна та припинення правовідносин, в яких вона особисто бере участь через реалізацію свого права на спадщину та не існує іншого, окрім судового, порядку його встановлення, і його визнання не пов`язане з вирішенням спору про право. Відповідно до приписів частини 7 статті 294 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати не відшкодовуються. З огляду на вищенаведене та

Outcome: approved