Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом. Уточнивши позовні вимоги просить визнати недійсними довіреність від 21.09.2010 року, посвідчену приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] за реєстровим №651, договір дарування від 02.07.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. за реєстровим № 4-2169, витребувати із чужого незаконного володіння [PERSON] та повернути їй квартиру [ADDRESS], стягнути зі [PERSON] та [PERSON] солідарно на її користь у судові витрати у розмірі 4229,82 грн. (витрати на правову допомогу - 2000,00 грн., витрати по сплаті судового збору - 393,82 грн., витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи - 1836,00 грн.. Позовні вимоги мотивовані тим, що спірна квартира належала позивачці на праві приватної власності. 21 вересня 2010 року приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена довіреність від ії імені, якою уповноважено відповідачку [PERSON] на відчуження належної їй квартири. Зазначену довіреність вона не підписувала, оскільки в той день вона знаходилася у будинку своєї сестри [PERSON] та займалася домашніми справами. Пізніше стало відомо, що 02 липня 2011 року на підставі зазначеної довіреності було відчужено спірну квартиру на користь [PERSON], яка 13 серпня 2011 року подарована [PERSON]. Зазначає, що довіреність від 21.09.2010 року та договір дарування від 02.07.2011 року були вчиненні поза її волею, тому просить визнати вказані правочини недійсними та витребувати зазначену квартиру із чужого незаконного володіння. В судовому засіданні представник позивачки підтримав вимоги позовної заяви та надав пояснення, що відтворюють зміст позовної заяви. Позовні вимоги просить задовольнити повністю. Позивачка в судове засідання 14 жовтня 2014 року не з'явилась, раніше [PERSON] в судових засіданнях надавала пояснення, що довіреність не підписувала, наміру на відчуження зазначеної квартири не мала, про наявність вказаних правочинів дізналась випадково. Просила визнати недійсними довіреність та договір дарування квартири з підстав невідповідності їх вимогам закону, оскільки були укладені без ії волі. Третя особа - приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] позов не визнала та пояснили, що надані повноваження в довіреності відповідали волі позивачки та довіреність була підписана нею особисто. Відповідачі [PERSON] та [PERSON], в судове засідання не з'явились, про день, місце та час розгляду справи були повідомлені належним чином.10 жовтня 2014 року до суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за ії відсутністю. В ході судового розгляду відповідачі [PERSON] та [PERSON] позов не визнали та пояснили, що надані повноваження в довіреності відповідали волі позивачки та довіреність була підписана нею особисто. Представник третьої особи - Шостої одеської державної нотаріальної контори в судове засідання не з'явився, про день, місце та час розгляду справи третя особа повідомлена належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення учасників процесу, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Громадянці Республіки Польща [PERSON] на праві приватної власності належала квартира [ADDRESS], яка складається з трьох кімнат, кладової, кухні вбиральні, загальною площею, 47,6 кв.м., в тому числі житловою 31,6 кв.м., що підтверджується свідоцтвом про право власності, виданого Радою народних депутатів міста Одеси, 05 вересня 1996 року, дублікат якого був виданий 20 квітня 2011 року, серія САЕ № 420535 та зареєстрований в електронному Реєстрі прав власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості» 11 травня 2011 року, номер запису 490, в книзі 105 доп-55, реєстраційний номер 13131208. (т.1 а.с. 17-21) 21 вересня 2010 року приватним нотаріусом приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчена довіреність від імені [PERSON], [INFO] про надання повноважень [PERSON] бути ії представником з різних питань, в тому числі укладання та підписання договорів відчуження належної ій квартири та інше. (реєстровий № 651). (т.1 а.с.22) 02 липня 2011 року [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] - громадянки Республіки Польщі, з одної сторони (Дарувальник) та [PERSON], з другої сторони (Обдарований) укладений договір дарування квартири [ADDRESS], який посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. за реєстровим № 4-2169. (т.1 а.с.23-24) Після чого, 13 серпня 2011 року [PERSON] подарував зазначену квартиру [PERSON], про що свідчить договір дарування за реєстровим № 9-432, посвідчена державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Сєдовою Ф.А.. (т.1 а.с.25-26) На теперішній час [PERSON] є власником спірної квартири, що підтвердили сторони в ході судового розгляду. Оспорюючи дійсність вказаної довіреності, позивачка посилається на те, що 21 вересня 2014 року вона до нотаріальної контори в місті Одесі не їздила, довіреності не видавала та не підписувала її. Педставництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. (ч.1 ст.237 ЦК України) Згідно ст. 244 ЦК України довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. В судовому засіданні 19.10.2012 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу [PERSON] надала суду для огляду оригінал довіреності від 21.09.2010 року, що зареєстрована в реєстрі за № 651 та книгу запису реєстрів нотаріальних дії, в якій зареєстровано дану довіреність. Позивачка, оглянувши надані документи, пояснила, що підпис в вказаних документах зроблені від її імені, але не нею. На підтвердження доводів щодо видачі довіреності від імені [PERSON] іншою особою у справі за клопотанням позивачка була призначена почеркознавча експертиза та витребуваний оригінал спірного правочину для проведення дослідження. Відповідно висновку № 1526/02 судово - почеркознавчої експертизи Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз від 17 жовтня 2013 року за матеріалами справи: «Рукописний запис «[PERSON]», розміщений в графі «ПІДПИС» у наданому на експертизу першому примірнику довіреності (бланк ВРА № 092494) від 21.09.2010, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої у реєстрі за № 651 виконаний не [PERSON], а іншою особою. Підпис від імені [PERSON], розміщений в графі «ПІДПИС» у наданому експертизу першому примірнику довіреності (бланк ВРА № 092494) від 21.09.2010 року, посвідченої приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованої у реєстрі за № 651 виконаний не [PERSON], а іншою особою. Цей підпис виконаний з наслідуванням підпису [PERSON], ймовірніше за все, «по пам'яті»» (а.с.156-161) За клопотанням [PERSON] ухвалою суду від 21 березня 2014 року по справі призначена повторна судово - почеркознавча експертиза, проведення якої доручено Науково-дослідному Експертно - Криміналістичному центру при ГУ МВС України в Одеській області. (т.1 а.с.244-246) Ухвалою судді від 01 липня 2014 року відновлено провадження по справі, в зв'язку з надходженням повідомлення про неможливість провести експертизу, оскільки не була проведена оплата відповідачами за проведення експертного дослідження. (т.2 а.с. 19) Отже, вільне волевиявлення [PERSON] щодо надання довіреності на розпорядження ії майном, в тому числі здійснювати відчуження спірної квартири не виявлено. Згідно ч.2, 3 ст. 203 ЦК України, особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, громадянка республіки Польща [PERSON] наміру на відчуження квартири не мала, довіреності з цією метою не видавала, тому довіреність на імя [PERSON] має бути визнана недійсною, а також всі подальші правочини по відношенню спірної квартири, а саме договір її дарування на користь [PERSON] також має бути визнаний недійсним. У відповідності до ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою ст. 203 ЦК України. Зміст правочину становлять права та обов'язки, про набуття, зміну або припинення яких учасники правочину домовилися. Зміст договору чи іншого правочину закріплюється у його статтях (пунктах). У ст. 203 ЦК, в якій визначено основні критерії чинності правочину, зазначено, що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Таким чином, договір купівлі продажу є недійсним, оскільки майно, яке було предметом відчуження, вибуло із володіння власника [PERSON] поза ії волею. У відповідності до цивільного законодавства особа, яка вважає, що її речові права порушено, має право звернутися до суду як з позовом про визнання відповідної угоди недійсною ( ст. ст. 215-235 ЦК України), так і з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння (ст. ст. 330, 338 ЦК України). Отже, договір дарування порушує права позивачки, в зв'язку з відсутністю волевиявлення власника квартири на її відчуження. З урахуванням викладеного, [PERSON] незаконно здійснила відчуження квартири від імені власника [PERSON] без ії згоди та бажання, тому підлягає визнанню недійсним договір дарування квартири [ADDRESS], укладений [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] - громадянки Республіки Польщі, з одної сторони (Дарувальник) та [PERSON], з другої сторони (Обдарований), посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Пенчевим К.Л. за реєстровим № 4-2169. Стаття 41 Конституції України передбачає, що, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно до ч.1 ст. 321 ЦК право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 317 ЦК України передбачено, що власнику належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно із п. 2 ст.328 ЦК України право власності вважається набутим правомірно, якщо прямо не випливає із закону або незаконність набуття право власності не встановлена судом. Як було роз'яснено п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06.11.2009 №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», норма частини першої статті 216 ЦК України не може застосовуватись як підстава позову про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, яке було відчужене третій особі. Не підлягають задоволенню позови власників майна про визнання недійсними наступних правочинів щодо відчуження цього майна, які були вчинені після недійсного правочину. У цьому разі майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача - з підстав, передбачених частиною першою статті 388 ЦК України. Рішення суду про задоволення позову про повернення майна, переданого за недійсним правочином, чи витребування майна із чужого незаконного володіння є підставою для здійснення державної реєстрації права власності на майно, що підлягає державній реєстрації, за власником, а також скасування попередньої реєстрації. Згідно п.4 ч.2 ст.16 ЦК України одним із способів захисту прав та інтересів є відновлення становища, яке існувало до порушення. Стаття 387 ЦК України визначає, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Спірні правовідносини виникли стосовно недійсності письмового правочину, тому суд не приймає до уваги доводи [PERSON], сестри [PERSON] та [PERSON], викладені в ії письмових підтвердженнях на адресу суду щодо досягнення усної домовленості між родичами стосовно здійснення сімейної міни майна. (т.2 а.с. 39-43) Суду не надані належні та допустимі докази доводів відповідачки стосовно того, [PERSON] мала волевиявлення щодо уповноваження [PERSON] розпорядження належної ій квартири. Відповідно до передбаченого ст. 11 ЦПК України принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 ЦПК України) Зважаючи на викладене, суд дійшов висновку, що спірна квартира, яка на даний час перебуває у володінні [PERSON] що набула право власності на квартиру за договором дарування від [PERSON], який також на підставі договору дарування набув право власності на зазначене майно та визнаний недійсним, підлягає витребуванню із незаконного володіння та поверненню [PERSON]. Згідно ст. 88 ЦПК України з відповідачів [PERSON] та [PERSON] в рівних частках на користь позивачки [PERSON] підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 393,82 грн. та витрати, пов'язані із проведенням судової експертизи у розмірі 1836,00 грн.. При цьому, не підлягають задоволенню вимоги про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі 2000 гривень. Представництво інтересів позивачки здійснюють представники [PERSON] та [PERSON], які діють на підставі довіреності від 12 жовтня 2011 року. (а.с. 30) Крім того, суду надана копія договору № 20/10/11-1 про надання правової допомоги від 01 червня 2012 року, укладеного між фізичною особою - підприємцем [PERSON], який діє на підставі виписки ААБ № 151750 від 07.07.2011 року, надалі «Виконавець», з одного боку та громадянкою Республіки Польща [PERSON], ІНН [NUMBER], з другого боку. Відповідно п.1.1 Договору Виконавець зобов'язується надавати Замовнику консультативні та юридичні послуги в обсязі та на умовах, передбачених цим договором, а саме по справі за позовом Замовника до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору недійсним. Вартість послу (винагорода) за цим договором складає 2000 (дві тисячі) гривень (п.3.1 Договору), яка сплачена [PERSON] 01 червня 2012 року, про що свідчить квитанція № 1, підписана [PERSON] Суду не надані належні та допустимі докази того, що [PERSON] та [PERSON] є фахівцями у галузі права і за законом мають право на надання правової допомоги, а з [PERSON] був укладений договір про представництво інтересів [PERSON].

Outcome: approved