Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. Позивачка прохає суд стягнути з [PERSON] на її користь половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 21 990,19 гривень, посилаючись на те, що з 26 липня 2003 року вона та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19 березня 2013 року, справа № 196/414/13-ц. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO]. Відповідач ухиляється від покладеного на нього обов'язку приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини у відповідності до ст. 185 Сімейного кодексу України. Це, зокрема, виявилося у відсутності постійного матеріального (грошового) утримання дитини. Відповідно до ч.1 ст.180 батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Так як відповідач не бажав добровільно приймати участі в утриманні неповнолітньої дитини, вона була змушена звернутись до суду. Згідно рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року, справа № 186/193/13-ц, відповідач був зобов'язаний сплачувати аліменти в розмірі 1/4 свого заробітку (доходу) на її користь на утримання дитини - [PERSON] [INFO], до досягнення повноліття. Рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 29 грудня 2014 року, справа № 186/1772/14-ц, зменшено розмір стягнутих відповідно до попереднього рішення суду (№186/193/13-ц від 08.02.2013р.) аліментів з відповідача на її користь на утримання сина [PERSON], з 1/4 до 1/6 частини його заробітку (доходу). Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року по справі №186/1772/14-ц, провадження № 22-ц/774/1962/15 зменшено розмір стягнутих на її користь аліментів на утримання сина, з 1/4 до 1/5 частини доходу відповідача. Їх син з дня розлучення і по сьогоднішній день проживає з нею, та знаходиться на її утриманні. Вони разом мешкають за адресою [ADDRESS], що підтверджується актом про склад сім'ї №167 від 04.04.2016 року. [PERSON] навчається в загальноосвітній школі №5, м. Першотравенська. Помітивши його захоплення і певні здібності у сфері вивчення іноземних мов, з метою подальшого розвитку дитини, нею було вирішено віддати [PERSON] на додаткові навчання англійської мови за участю репетитора з метою отримання кваліфікованих знань в цій сфері. Таким чином за період 2013-2015 рр. на послуги репетитора нею було витрачено 4780,00 грн. Також на підтвердження факту, що [PERSON] має високий рівень знань, вважає за необхідне долучити до матеріалів справи численні грамоти [PERSON] про участь та перемогу у різних шкільних конкурсах, а також характеристики вчителів за 2014-2016 рр. З метою нормального розвитку дитини та її великого бажання, за період з моменту їх з відповідачем розлучення (2013р.) було витрачено 2720,00 грн. на заняття танцями у студії «Hammer dance - Drive» з листопада 2013 року по грудень 2015 року. Вважає, що схильність дитини до танців є позитивною та хоче, аби її здібності розвивались. На спортивне взуття та одяг, який необхідний для тренувань, за період з 2013 по 2015р. було витрачено ще 1989,00 грн. Статтею 185 СК України встановлений обов'язок батька брати участь у додаткових витратах на дитину, викликаних розвитком її здібностей в певній сфері. У відповідності з ч.2 ст.185 СК України «додаткові витрати можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно». У відповідності з п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України № 3 від 15.05.2006 р. «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у випадках стягнення додаткових витрат мова йде про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. За період з 2013-2015 р.р. її син декілька разів хворів, вона зверталась до лікаря та отримувала рецепти на придбання ліків, які необхідні були для одужання сина. Також неодноразово зверталась до лікаря-стоматолога для встановлення сину на зуби пломб, а також йому була зроблена операція. Сума, яку вона витратила на лікування сина за період 2013- 2015 р.р. складає 2024,09 грн. У зв'язку з тим, що дитина часто хворіє, та має проблеми із серцем, постійно хворіє на ларингіт та й взагалі їх з відповідачем розлучення дуже сильно вплинуло на його психіку (часто плаче, став дуже замкнутим, відчуває себе не повноцінним) лікар рекомендував частіше вивозити його на море або у гори, де чисте повітря, що буде добре впливати на його дихання, серце та психіку. Таким чином за період з 2013-2015 р.р. на відпочинок біля моря у Криму, Кирилівці, Бердянську та в Карпатах, проїзд та проживання, нею були понесені витрати у розмірі 9 271,03 грн. Вважає, що дані витрати були необхідними, адже дитина потребувала належного відпочинку під час канікул. Після канікул з метою підготовки дитини до школи за період 2013-2015 р.р. нею були придбані канцтовари на суму 3 018,25 грн., та необхідний одяг до 01 вересня на суму 10 006,00 грн. Нажаль батько дитини крім того, що не приймає жодної участі у додаткових витратах дитини, він навіть не вітає дитину із днем народження, Новим роком, всі подарунки для дитини вона купує сама. Також у зв'язку з тим, що їх син є відмінником для розвитку та стимулювання його здібностей, у зв'язку з тим, що він часто пише різні реферати та твори йому часто необхідні інтернет-ресурси, нею було придбано планшет, іншу техніку та іграшки на загальну суму 10 172,00 грн. За період з 2013-2015 р.р. фактично зазнані витрати на дитину, [PERSON] [INFO] складають 43 980,37 гривень. Вважає за необхідне розділити цю суму порівну між нею та відповідачем. Згідно зі ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено. В ході розгляду справи позивач [PERSON] заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, та прохала суд їх задовольнити. У судове засідання 01 серпня 2016 року позивач [PERSON] не з'явилась направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Відповідач [PERSON] в ході розгляду справи заявлені [PERSON] позовні вимоги не визнав, надав суду заперечення відповідно до яких, в провадженні суду перебуває цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення додаткових витрат на утримання неповнолітньої дитини. В позові [PERSON] посилається на те, що за період часу з 2013 року по 2015 рік позивачка з метою розвитку їх сина [PERSON], [INFO], витратила: на репетитора з англійської мови - 4 780 грн.; на заняття танцями - 2 720 грн.; на спортивне взуття та одяг для тренувань - 1989 грн.; на придбання медикаментів та лікування зубів - 2 024,09 грн.; на відпочинок в Криму, Кирилівці, Бердянську, Карпатах, проїзд та проживання- 9 271,03 грн.; на канцтовари - 3 018,25 грн.; на одяг - 10 006 грн.; на придбання планшету, іншої техніки та іграшки - 10 172 грн. Всього витрачено - 43 980,37 грн. Позивачка просить стягнути з нього на її користь половину вартості витрат, які були понесені нею на утримання сина, а саме 21 990,19 грн. Позовні вимоги він не визнає у повному обсязі виходячи з наступного: З лютого 2013 року згідно рішення Першотравенського міського суду від 08.02.2013 року з нього на користь позивачки стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частина всіх його доходів по 12.02.2015 року, що в середньому становило до 3 000,00 грн. З квітня 2014 року згідно рішення Першотравенського міського суду від 07.04.2014 року з нього на користь [PERSON] стягувались аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини всіх моїх доходів по 12.02.2015 року. З липня 2014 року згідно рішення Першотравенського міського суду від 21.07.2014 року з нього на користь [PERSON] стягувались аліменти в розмірі 1/4 частини всіх його доходів до досягнення сином [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO]. 12 травня 2015 року за рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області розмір аліментів на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], було зменшено з 1/4 частини до 1/5 частини, на утримання сина [PERSON], [INFO], зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/5 частини, на утримання [PERSON] зменшено розмір аліментів з 1/4 частини до 1/10 частини. Таким чином, з нього, починаючи з 12.05.2015 року на користь двох синів стягується по 20% заробітку, на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку 10%, а всього 50% його заробітку. При розгляді справи щодо зменшення розміру аліментів [PERSON] надала суду квитанції про сплату за танцювальний гурток за 2013 рік - 2014 рік, квитанції на придбання планшету у липні 2014 року, вказала, що на відпочинок сина за 2013 рік витратила 5 500 грн., придбавала одяг у 2013, 2014 році сину, ігрову приставку, канцтовари, на відпочинок сина у 2014 році витратила 2 500грн., чеки на придбання медикаментів за 2013-2014 рік, талони на прийом до лікаря стоматолога за 2014 рік, зазначала про витрати на репетитора за 2013- 2014 рік. На той час позивач стверджувала, що оскільки вона витрачає на сина вказані кошті на його утримання, то вона вважає, що зменшення розміру аліментів з 1/4 частини до 1/5 частини вплине на нормальний розвиток дитини і розміру аліментів буде їй недостатньо для утримання сина. В рішенні Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12.02.2015 року вказано - [PERSON] надано докази та пояснення, з яких вбачається, що дитина займається з репетитором англійської мови, приймає участь у платних конкурсах, їздить на екскурсії, відвідує танцювальний гурток, що потребує грошових витрат, а тому зменшення розміру аліментів може вплинути на духовний та культурний розвиток дитини, тому суд (рішення Першотравенського міського суду від 29.12.2014 року про зменшення аліментів з 1/4 частини до 1/6 частини на утримання сина [PERSON], на утримання сина [PERSON], на утримання матері сина [PERSON] до трирічного віку дитини) необґрунтовано поставив в один рівень з дітьми [PERSON], дорослу людину, яка тимчасово не працює і не врахував, що аліменти на її користь в розмірі 1/6 частини є завищеними та такими, що суперечать засадам рівності дітей. Таким чином, вказані витрати на утримання сина [PERSON] були складовою частиною аліментів і були надані суду фактично для підтвердження цільового використання аліментів на утримання сина [PERSON]. На теперішній час, звертаючись з позовом до нього про стягнення додаткових витрат на утримання сина, позивачка надає ті ж самі документи, але вже як на підтвердження додаткових витрат, крім отриманих нею аліментів за весь час з лютого 2013 року по грудень 2015 року. Документи, які вже судами першої та апеляційною інстанції досліджені з метою визначення розміру аліментів та враховані як складова частина аліментів на утримання сина, не можуть бути повторно досліджені судом як додаткові витрати на утримання сина. Згідно довідки з місця роботи за період з лютого 2013 року по квітень 2016 року з його заробітку утримано в рахунок аліментів на сина [PERSON], більше 110 000,00 грн. Позивачка вказує у позові, що на одяг, канцтовари, гуртки, оздоровлення, лікування сина, іграшки за період часу з 2013 року по 2015 рік вона витратила 43 980,37 грн., що становить 40% від суми отриманих аліментів. З урахуванням не надання належних доказів на лікування зубів, оздоровлення, репетиторство на суму 14 706 грн., витрати на придбання одягу, канцтоварів, танцювальний гурток, планшету, приставок, іграшок, моноподу, пойзера становлять 29 274 грн., що становить 26% від отриманих позивачкою аліментів. З урахуванням, що придбання одягу, канцтоварів та іграшок, планшету та ігрових приставок не є додатковими витратами, вартість яких становить 25 185 грн. та з зарахуванням недоведених витрат в сумі 14 706 грн, а разом 39 891 грн., позивачка витратила на оплату танців - 2 720 грн. та лікування - 1 369 грн., що становить разом 4 089 грн. і це є 4% від отриманих аліментів. Враховуючи, що позивачка отримувала і отримує достатній розмір аліментів на утримання сина, її позовні вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання сина є необґрунтованими. Статтею 185 СК України передбачено, що додаткові витрати на дитину, це витрати, викликані особливими обставинами - розвиток здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо. Придбання одягу, канцтоварів, планшету, ігрових приставок, моноподу, дивіді, пойзера, зброї з пульками не відносяться до додаткових витрат, оскільки дані витрати не викликані особливими обставинами. Вказані витрати понесені при звичайному способі життя та охоплюються стягненням аліментів. Таким чином, позовні вимоги про стягнення витрат на придбання вказаних речей як додаткових витрат на утримання дитини не ґрунтується на положенні ст.185 СК України. Позивачка в позові вказує, що з сином англійською мовою займається репетитор для розвитку його здібностей. До позову позивачка додала від руки виконаний текст на двох аркушах, в якому вказаний рік, місяць, дні місяця з підсумком, що це є кількість занять на місяць, з текстом: «57 занятий по 40 грн., 2 280 грн.» на одному аркуші та з текстом - «дополнительные занятия по английскому за 2014/15» - « 50 занятий по 50 грн. - 2 500грн.» та підписом особи, яка не встановлена. З урахуванням вимог ст. 58 ЦПК України вказані аркуші не містять інформацію щодо предмета доказування та вони не є доказами в розумінні положень ст. 59 ЦПК України. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження додаткових занять англійською мовою. Обставина, вказана позивачкою, повинна підтверджуватися довідками з визначенням даних особи, яка її видала, завірена підписом та печаткою, з наданням документів на підтвердження наявності освіти у даної особи та право на зайняття репетиторством, документ, на підтвердження вартості послуг, квитанції щодо отримання плати за надані послуги. Враховуючи, що доказування не може гуртуватися на припущеннях, вважаю, що позивачка у відповідності до вимог ст. 10, ст. 60, ст. 57, ст. 58, ст. 58 ЦПК України не надала доказів на підтвердження обставин, на які вона посилається у своєму позову. Таким чином, вартість витрат на послуги репетитора на суму 4 780 грн. позивачкою не доведена. Позивачка в позові вказує, що на лікування зубів сина було витрачено 655 грн. На підтвердження своїх вимог позивачка надала - копію талону відвідування лікаря стоматолога 09.09.2014 року, в якому здійснений рукописний запис - «вырван зуб 50 грн.». Проте, у розумінні ст.59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копію довідки лікаря стоматолога про лікування [PERSON] з 08.09.2014 р. по 09.09.2014 р. з діагнозом: гострий переодонтит, в якій здійснений рукописний текст - 08.09.14 г. вырван зуб 50 грн., 2 снимка 40 грн.». Проте, у розумінні ст.59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копію талону відвідування лікаря стоматолога 16.09.2014 року, в якому здійснений рукописний запис - «вырван зуб 50 грн.». Проте, у розумінні ст. 59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копія чека від 16.09.2014 року на суму 3,55 грн. про придбання рукавичок. Проте, придбання рукавичок не є витратами, викликаними особливими обставинами. -копію довідки лікаря стоматолога про лікування [PERSON] 21.09.2014 р. з діагнозом: гострий гнійний одонтоний переотит, в якій здійснений рукописний текст - «операция 300 грн.». Проте, у розумінні ст. 59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копію талону відвідування лікаря стоматолога 08.10.2014 року, в якому здійснений рукописний запис - «врем., пломба 25 грн.». Проте, у розумінні ст. 59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копію талону відвідування лікаря стоматолога 16.10.2014 року, в якому здійснений рукописний запис - «пломба 70 грн.». Проте, у розумінні ст. 59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. -копії чеків від 08.102014 року на суму 3,66 грн. та від 16.10.2014 року на суму 6,17 грн. про придбання рукавичок. Проте, придбання рукавичок не є витратами, викликаними особливими обставинами. - копію талону відвідування лікаря стоматолога 27.10.2014 року, в якому здійснений рукописний запис -« пломба 70грн.». Проте, у розумінні ст. 59 ЦПК України дописаний від руки текст про вартість послуг лікаря не може бути визнано належним доказом на підтвердження витрат на лікування. Дані витрати повинні підтверджуватися тільки квитанціями про оплату вартості лікування. Таким чином, вартість витрат на лікування зубів на суму 655 грн. позивачкою не доведена. Позивачка в позові вказує, що на оздоровлення сина було витрачено 9 271 грн. На підтвердження даної обставини позивачка додала до позову рукописний лист з наступним текстом - «оздоровление 2013 июль Крым 3000,00 10 дней, 2013 декабрь Карпаты 2 500 5 дней, 2014 июль Кириловка 2 500 7 дней, 2015 июль Бердянск 660 11 дней 171 проезд, 150 проезд, 100 зоопарк, 2015 ноябрь цирк 90». Відповідно до вимог ст. 59 ЦПК України витрати на оздоровлення повинні бути підтверджені належними доказами, отриманими у порядку, встановленому законом. Згідно ч.4 ст. 60 ЦПК України доказування не може гуртуватися на припущеннях. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження витрат, здійснених на оздоровлення дитини та їх розміру. Позивачка не надала медичних рекомендацій щодо оздоровлення дитини саме в даних містах. Витрати на відвідування сином зоопарку не підтверджено належними доказами - квитанцією про сплату вартості білету, а надана копія білету до цирку вартістю 90 грн. не може бути доказом, що саме це є білет, придбаний для сина для відвідування цирку. Крім того, відвідування зоопарку та цирку не є витратами, викликаними особливими обставинами у розумінні положень ст.185 СК України. Вказані витрати понесені при звичайному способі життя та охоплюються стягненням аліментів. Стосовно копії квитка на проїзд з Першотравенська до Бердянська вартістю 171,03 грн. вважаю, що даний документ не доводить, що це витрати здійснені позивачкою саме на їх сина. Вказані витрати не є витратами, викликаними особливими обставинами у розумінні положень ст.185 СК України. Вказані витрати понесені при звичайному способі життя та охоплюються стягненням аліментів. Таким чином, позивачка не довела витрати на оздоровлення в сумі 9271,03 грн. та що ці витрати є додатковими витрати згідно вимог ст.185 СК України. Позивачка надала до позову на підтвердження витрат на лікування сина квитанції про придбання ліків за 28.02.2015 року на суму 166,69 грн., 05.03.2015 року на суму 60 грн., 06.03.2015 року на суму 78,59 грн., 11.05.2015 року на суму 160,73 грн., всього на суму 466,10 грн. Проте, позивачка не надала медичних рекомендацій лікаря про придбання вказаних медикаментів та необхідність їх приймання сином. За таких обставини, витрати в сумі 466,10 грн. згідно наданих квитанцій за 2015 рік позивачкою не доведені як додаткові витрати на лікування сина. Позивачка на підтвердження витрат на лікування сина у травні 2014 року надала виписки з медичної картки за травень 2014 року, з яких вбачається, що був встановлений діагноз: ОРВІ, тобто звичайна простуда та надала копії квитанцій за травень 2014 року - 20.05 - 22,60 грн. та 14,48 грн., 21.05. - 60 грн., 25.05. - 34,52 грн., 27.05. - 162,48 грн., 26.07.- 113, 45грн., всього на суму 407,73грн. Вказані витрати не є витратами, викликаними особливими обставинами у розумінні положень ст. 185 СК України. Вказані витрати понесені при звичайному способі життя та охоплюються стягненням аліментів. Позивачка надала копії квитанцій на підтвердження витрат на лікування зубів сина від 08.09.2014 року на суму 133,88 грн. та від 19.09.2015 року на суму 187,48 грн., на загальну суму 321,36 грн. Вказані витрати не є витратами, викликаними особливими обставинами у розумінні положень ст. 185 СК України. Вказані витрати понесені при звичайному способі життя та охоплюються стягненням аліментів. Що стосується витрат на оплату відвідування танцювального гуртка за 2013 рік по 2015 рік на загальну суму 2 720 грн., щомісячно це становило по 150 грн., потім по 200 грн., як це вбачається з копій квитанцій наданих позивачкою до позову, то вказані витрати повністю охоплюються стягненням аліментів в сумі від 3 000 грн. щомісячно на утримання сина. Крім того, позивачка в позові вказує, що він не надає належну матеріальну допомогу на утримання сина, не поздоровляє його зі святами, днем народження. Дані обставини не відповідають дійсності. Він надає належну матеріальну допомогу на утримання сина, аліменти стягуються в повному обсязі щомісячно з його заробітної плати. Крім того, він купує сину речі, дає грошові кошти на свята, на день народження, але, не може як доказ брати зі свого сина розписки чи будь- яке підтвердження, що він йому надав певні речі та кошти. Позивачка зловживає своїм правом, вказуючи в позові обставини, що не відповідають дійсності. Позивачка вказує в позові, що син хворіє на серце, легені, але ніяких медичних підтверджень на цю обставину не надала. Враховуючи, що їх син відвідує танцювальний гурток з елементами спортивного танцю, то для дитини хворої на серце та легені такі зайняття танцями були б протипоказані. Позивачка вказує в позові, що після розлучення їх син пригнічений, комплексує, часто плаче. Проте, їх син нормальний хлопець, нормально з ним спілкується. Згідно характеристик зі школи, наданих позивачкою до позову, його син є лідером в класі, дуже комунікабельній, має авторитет серед учнів класу, приймає активну участь у житті класу, у шкільних олімпіадах, конкурсах, змаганнях, відвідує танцювальний гурток. Позивачка зловживає своїм правом та надає суду неправдиву інформацію, яка спростовується наданими нею характеристиками сина з місця навчання. Просить суд відмовити у задоволенні позову у повному обсязі. У судове засідання 01 серпня 2016 року відповідач [PERSON] не з'явився, направив суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заявлені вимоги не визнає, та просить при винесенні рішення врахувати його заперечення. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі зібрані по справі докази у їх сукупності, приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, з огляду на наступне. Судом встановлено, що шлюб між сторонами у справі розірвано на підставі рішення Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 19.03.2013 року. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину - [PERSON], [INFO]. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Першотравенського міського суду Дніпропетровської області від 08 лютого 2013 року з відповідача на користь позивачки стягнуті аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), але не менше, ніж 30% прожиткового мінімуму, починаючи з 28.01.2013 року і до досягнення дитиною повноліття . Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 12 лютого 2015 року зменшено розмір стягнутих аліментів з [PERSON] на користь: [PERSON] на утримання сина [PERSON] з ? частини до 1/5 частини його заробітку; на користь [PERSON] на утримання сина [PERSON], [INFO], з ? до 1/5 частини його заробітку (доходу); [PERSON] на її утримання до досягнення сином [PERSON] трирічного віку, а саме , до 21 січня 2017 року з ? частини до 1/10 частини. Відповідно до положень ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Звертаючись до суду із позовом про стягнення додаткових витрат на дитину, позивачка просить стягнути 1/2 частину оплати за: відвідування сином [PERSON] школи танців, навчання з репетитором англійської мови; придбання канцтоварів, одягу та взуття; оздоровлення дитини; лікування дитини та купівлю ліків, які були здійснені позивачекою в період часу з 2013 року по грудень 2015 року. Відповідно до положень ст.ст. 57, 58, 59, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Відповідно до положень ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Результати оцінки доказів суд відображає в рішенні, в якому наводяться мотиви їх прийняття чи відмови у прийнятті. Аналіз положень ст. 185 СК України дає підстави для висновку про те, що при вирішенні вимог про участь одного з батьків у додаткових витратах на дитину суд має встановити реальне існування особливих обставин, які викликають необхідність таких витрат, а також розмір останніх. Лише при наявності цих умов і їх встановленні можливе ухвалення рішення про стягнення таких витрат в конкретній сумі. Визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. У будь-якому разі істотними є такі обставини, як стан здоров'я, матеріальне становище відповідача, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних дружини, чоловіка, батьків, повнолітніх дітей тощо. Враховуючи зазначені обставини, суд визначає розмір додаткових витрат на дитину, зумовлених особливими обставинами, одного із батьків у твердій грошовій сумі. Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров'я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо). Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). Розглядаючи позовні вимоги про стягнення з відповідача 50% витрат позивача на навчання сина [PERSON] англійської мови суд приходить до наступного. [PERSON] надала суду копії 2 аркушів на яких зазначено: на першому - перераховано по місячно дати та в кінці аркушу зазначено 57 занять за період з жовтня 2013 року по травень 2014 року по 40,00 грн. - 2280,00 грн.; на другому зазначено, що це додаткові по англійському за 2014/15, з вересня 2014 по травень 2015 року включно, 50 занять по 50,00 грн. - 2500,00 грн. Оцінюючи вищезазначені письмові докази, які були надані позивачкою як докази понесених нею витрат на розвиток здібностей дитини щодо вивчення іноземної мови, суд приходить до висновку, що зазначені докази не підтверджують належним чином дійсне здійснення таких витрат, так як не містять в собі ні реквізитів сторін, які сплачували та отримували гроші, ні дат такої сплати, а також за що ці кошти підлягали сплаті. Відповідно до змісту ст. 185 СК України, участь у додаткових витратах батьків, які сплачують аліменти або до яких не заявлялися вимоги про сплату аліментів, може бути лише у випадках, що викликані особливими обставинами (розвитком здібності дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов'язковою. Звертаючись до суду із позовом позивачка також просить суд стягнути з відповідача витрати на оздоровлення дитини, які складаються з витрат на проїзд до місяця оздоровлення, сум проживання, а також відвідування розважальних заходів ( похід до зоопарку та цирку) на загальну суму 9173 ,03 грн., на підтвердження чого [PERSON] надала суду копію проїзного документу з м.Першотравенська до м.Бердянська на суму 171,03 грн., квиток на відвідування зоопарку сафарі в м.Бердянськ в липні 2015 року а також копію білету в цирк шапіто «Аркада» на 07 листопада. Однак, суд не вбачає можливості стягнення з відповідача половини цих коштів, як додаткових витрат на дитину, оскільки в матеріалах справи відсутні медичні показання на проведення відповідного оздоровлення дитини, а також квитанції про придбання путівок чи проживання дитини в зазначених позивачкою містах. Сума витрат на оздоровлення дитини зазначена самою позивачкою, та ніяких належних доказів [PERSON] суду в ході розгляду справи надано не було. Що ж стосується витрат на відвідування дитиною зоопарку та цирку шапіто, то суд приходить до висновку, що дані витрати не викликані особливими обставинами і в повній мірі покривалися сумою сплачених відповідачем аліментів, розмір яких в липні 2015 року склав 2906,16 гривень. Також не є витратами викликаними особливими обставинами на утримання [PERSON] витрати понесені позивачкою на придбання йому за період 2013-2015 роки канцтоварів на суму 3018,25 гривень, одягу та взуття на суму 11995,00 гривень., планшету та іграшок на суму 10172,00 гривень. Вирішуючи питання про стягнення з відповідача на користь позивача половини витрат понесених нею на дитину для її лікування, а саме придбання ліків та стоматологічних послуг, суд виходить з наступного. За змістом наданої позивачем медичної документації про надання [PERSON] стоматологічних послуг вбачається, що жодна з довідок, наданих позивачем як доказ понесених нею витрат, не містить вартості наданих послуг, а також не містить медичних препаратів та їх кількість, які були необхідні для надання даної медичної послуги, крім придбання медичних рукавичок, вартість яких є незначною і в повній мірі покривалася розміром сплачених відповідачем [PERSON] аліментів на утримання малолітньої дитини. Необхідність придбання інших ліків не підтверджується медичною документацією, а за змістом іншої частини чеків позивачкою були придбані природно потрібні товари, які в розумінні положень ст. 185 СК України, не є додатковими витратами на дитину. При викладених вище умовах суд, вважає за необхідне віднести до витрат, які викликані особливими обставинами, витрати понесені [PERSON] на навчання сина [PERSON] в школі танців, загальна сума витрат позивача за період 2013-2015 року склала 2720,00 гривень, що підтверджується матеріалами справи. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] необхідно стягнути 50% витрат позивачки на навчання [PERSON] в школі танців у розмірі 1360,00 гривень. У відповідність до ч.1 ст.88 ЦПК України, так як вимоги позивача задоволені на 6,2%, з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в сумі 34,17 грн., згідно розрахунку 551,20 грн. х 6,2%. На підставі викладеного,

Outcome: partial