Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила здійснити розподіл спільного майна подружжя, та виділити [PERSON] меблі та побутову техніку, які знаходяться в квартирі [ADDRESS], а також автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, а на її користь з відповідача стягнути грошову компенсацію половини вартості майна в сумі 286202,31 грн., відшкодувати судові витрати. [PERSON] подав до суду зустрічний позов, в якому просить встановити факт спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.06.2007 по 12.03.2010; визнати обєктами спільної сумісної власності подружжя житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартиру [ADDRESS], а також побутову техніку і меблі, які в ній знаходяться, та поділити спільне майно в натурі. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити. Проти зустрічних вимог заперечували в повному обсязі. Відповідач за первісним позовом [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні заперечували проти первісних вимог [PERSON], заявлені зустрічні вимоги просили задовольнити. Представник третьої особи ПАТ «ОТП Банк» у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Суд, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 березня 2010 року (актовий запис № 80 Комінтернівського відділу реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції). Від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO] Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 13.07.2015 у справі № 641/3849/15-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Даним судовим рішенням встановлено, що з лютого 2015 року сторони спільне господарство не ведуть. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 07.07.2015 у справі № 641/1581/15-ц визначено місце проживання дитини [PERSON], [INFO], разом із матірю, вирішено питання про стягнення аліментів на утримання дитини. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 25.07.2016 у справі № 641/8679/15-ц зобовязано [PERSON] усунути перешкоди у користуванні [PERSON] квартирою № 185 по вул. Польовій,4 в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності шляхом забезпечення безперешкодного доступу до вказаної квартири. Після розірвання шлюбу [PERSON] та [PERSON] не дійшли згоди щодо поділу майна подружжя та звернулися до суду із відповідними позовами. Положеннями ст. 60 Сімейного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя відповідно до положень ч. 1 ст. 61 Сімейного кодексу України може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Якщо один із подружжя своєю працею і (або) коштами брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, в управлінні цим майном чи догляді за ним, то дохід (приплід, дивіденди), одержаний від цього майна, у разі спору за рішенням суду може бути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя (ст.. 62 Сімейного кодексу України). Статтею 65 Сімейного кодексу України визначено право подружжя на розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. 3. Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово. Згода на укладення договору, який потребує нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, має бути нотаріально засвідчена. Договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Відповідно до положень ст. 68 Сімейного кодексу України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Розпоряджання майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності, після розірвання шлюбу здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до Цивільного кодексу України. Згідно ст. 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Особистою приватною власністю дружини та чоловіка є речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть тоді, коли вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є премії, нагороди, які вона, він одержали за особисті заслуги. Суд може визнати за другим з подружжя право на частку цієї премії, нагороди, якщо буде встановлено, що він своїми діями (ведення домашнього господарства, виховання дітей тощо) сприяв її одержанню. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, яка їй, йому належала, а також як відшкодування завданої їй, йому моральної шкоди. Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є страхові суми, одержані нею, ним за обов'язковим особистим страхуванням, а також за добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою приватною власністю кожного з них. Суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю. Дружина і чоловік згідно ст. 69 СК України мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу за взаємною згодою. Згідно ст. 70 Сімейного кодексу України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Статтею 71 Сімейного кодексу України встановлені способи та порядок поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Так, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. Сторонами у справі заявлені наступні обєкти майна, які вони бажають поділити, а саме автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску; житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93; квартира [ADDRESS]; побутова техніка і меблі, які знаходяться в квартирі [ADDRESS]; меблі та побутова техніка, які знаходяться в квартирі [ADDRESS]. Судом встановлено, що автомобіль Wolksvagen Golf Variant, 2009 року випуску, д.н. [NUMBER], був зареєстрований на імя відповідача [PERSON] з 08.11.2012, перереєстрований на нового власника [PERSON] 12.02.2015, а тому вважається обєктом права спільної сумісної власності подружжя, оскільки придбаний в період перебування особи у шлюбі. При цьому, відчуження спільного майна подружжя не є перешкодою для вирішення питання про його поділ. Оскільки відповідач [PERSON] розпорядився автомобілем на власний розсуд, без письмової згоди його дружини [PERSON], позивача у справі, тому остання має право на отримання грошової компенсації половини вартості даного транспортного засобу, вартість якого встановлена згідно звіту про оцінку, виконаного 12.02.2016 оцінювачем ТОВ «Оцінка 24» [PERSON] в розмірі 329960,00 грн. Житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: Харківська область, Харківський район, смт Хорошеве, вул. Леніна,93, належить на праві власності позивачу [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого ПН ХМНО [PERSON] від 25.10.2013. З огляду на положення ст. 57 СК України цей обєкт є особистою власністю дружини [PERSON] Посилання відповідача [PERSON] на те, що відбудова вказаного житлового будинку та прилеглої території відбувалась за рахунок коштів, отриманих ним від підприємницької діяльності, ремонт будинку здійснювався за спільні кошти подружжя та спільними трудовими затратами, внаслідок чого істотно збільшилась його вартість, суд оцінює критично, оскільки жодних належних та допустимих доказів на підтвердження своїх тверджень відповідачем не надано та судом не встановлено. Квартира [ADDRESS] зареєстрована на імя позивача [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 27.07.2006, є особистою власністю дружини [PERSON] Відповідач [PERSON] вказує, що ця квартира придбана за кредитні кошти на підставі кредитного договору, укладеного 27.07.2006 між [PERSON] та ПАТ «ОТП Банк», однак саме він виплачував належні до сплати кошти для погашення кредитної заборгованості за рахунок коштів, отриманих ним від підприємницької діяльності, тобто брав участь в утриманні майна, належного другому з подружжя, та в управлінні цим майном,однак належних та допустимих доказів цього суду не надав. Квартира [ADDRESS] належить [PERSON] та [PERSON] в рівних частинах по 1/2 за кожним на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого 08.11.2010 ПН ХМНО [PERSON], тобто вже під час укладання договору вирішили питання щодо поділу нерухомого майна. Сторонами у справі також заявлені вимоги щодо поділу меблів та побутової техніки, однак судом не може бути прийнято законне та обґрунтоване рішення відносно цих обєктів, оскільки сторонами у справі не надано жодних належних та допустимих доказів щодо наявності цих предметів, їх вартості, придбання їх у період перебування у зареєстрованому шлюбі, а тому відсутні підстави для вирішення питання про їх поділ в натурі, стягнення грошової компенсації. Суд вважає за необхідне зазначити, що меблями та побутовою технікою, які знаходяться в квартирі [ADDRESS], належній сторонам у справі на праві спільної часткової власності, вправі користуватися співвласники приміщення, а тому відсутні підстави передавати їх у власність лише одному із співвласників та стягувати грошову компенсацію з іншого. Факт відчуження чи приховання цього майна відповідачем [PERSON] судом не встановлений. При цьому, позивачем [PERSON] вимог про поділ майна, яке знаходиться в квартирі [ADDRESS], в натурі не заявлено. Позовні вимоги про поділ меблів та побутової техніки, які знаходяться в квартирі [ADDRESS], належній [PERSON] на праві особистої власності, не підлягають задоволенню, оскільки не доведено наявність цього майна, придбання їх за спільні кошти подружжя. [PERSON] заявлені вимоги про поділ меблів та побутової техніки в натурі, однак жодного варіанту чи порядку поділу цього майна ним не запропоновано, ці питання на вирішення експертів не були поставлені, що унеможливлює суд прийняти за цим питання обґрунтоване рішення. Що стосується позовних вимог [PERSON] про встановлення факту спільного проживання однією сімєю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 01.06.2007 по 12.03.2010, суд вважає їх необґрунтованими та заявленими безпідставно. Так, в порядку цивільного судочинства розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав. Відповідно до положень п. 5) ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сімєю чоловіка та жінки без шлюбу, якщо від цього факту залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб. У рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд встановив цей факт. Відповідачем [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів на підтвердження факт спільного проживання із [PERSON] саме однією сімєю, ведення спільного господарства, наявності взаємних прав та обовязків. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] підтверджували, що [PERSON] та [PERSON] знайомі з 2007 року, зустрічались та періодично мешкали разом, однак ці факти їм достеменно не відомі. Показанні свідка [PERSON], матері позивача, та [PERSON], батька відповідача, суд сприймає критично, оскільки вони є родичами сторін. Частиною 1 ст. 214 ЦПК України встановлено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати; 7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; 8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 15 ЦПК України суди загальної юрисдикції розглядають в порядку цивільного судочинства справи про захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин тощо. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних або юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з урахування досліджених у судовому засіданні доказів, а зустрічні вимоги [PERSON] заявлені безпідставно, є необґрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Відповідно до положень ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial