Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на частку квартири, яка належала батьку позивачки - [PERSON], померлому 21.10.2016. Отримання свідоцтва про право на спадщину унеможливлюється арештом, накладеним постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Жовтневому районі Маріупольського міського управління юстиції від 18.06.2007 при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3058, виданого 10.08.2000 Жовтневим районним судом м.Маріуполя, реєстраційний номер обтяження: 5236675. Позивач посилається на те, що в позасудовому порядку вирішити питання про скасування арешту з частки цієї квартири є неможливим, оскільки виконавче провадження зі стягнення аліментів закінчене через досягнення дитиною повноліття, а виконавчий лист повернутий стягувачеві. Наявність обтяження щодо частки спадкодавця порушує її права, оскільки нотаріус відмовив у вчиненні нотаріальної дії з видачі свідоцтва на спадщину, у звязку з чим вимушена звернутись до суду з відповідним позовом. Ухвалою Жовтневого районного суду м.Маріуполя від 18.12.2017 позов [PERSON] до [PERSON] залишено без руху, через необхідність надання постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальної дії та визначення належного відповідача по справі, яким можуть бути оскаржені її права на спадщину. 09.01.2018 [PERSON] подано уточнений позов з аналогічними вимогами, за яким належним відповідачем по справі визначено співвласника житла та спадкоємця другої черги за законом, сестру померлого батька - [PERSON]. Третіми особами, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору позивачка визначила: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Третю Маріупольську державну нотаріальну контору та [PERSON]. Ухвалою Жовтневого районного суду м. Маріуполя від 15.01.2018 відкрито загальне позовне провадження за позовом [PERSON] до [PERSON] про звільнення майна з-під арешту та визнання права власності в порядку спадкування (а.с.36-37). [PERSON] за змістом позовних вимог просить зняти арешт та заборону відчуження з нерухомого майна зареєстрованого в Єдиному реєстрі заборони відчуження об'єктів нерухомого майна від 03.07.2007, а саме: з ? частки квартири №10 будинку №76 розташованої по бул. Шевченко у м.Маріуполі право власності на яку зареєстровано за [PERSON], який помер 21.10.2016, накладених постановою державного виконавця відділу державної виконавчої служби у Жовтневому районі Маріупольського міського управління юстиції при примусовому виконанні виконавчого листа №2-3058, виданого 10.08.2000 Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] боргу за аліментними зобовязаннями. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що відповідно до свідоцтва про смерть серії І-НО №963729 від 24.10.2016 помер батько позивачки - [PERSON] Після його смерті державним нотаріусом Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою [PERSON] за заявою позивачки відкрита спадкова справа № 681/2016. До складу спадщини увійшла ? частки квартири №10 буд.№76 по бул. Шевченко у м.Маріуполі, яка є власністю померлого. При огляді документів нотаріусом та перевірки на наявність обтяжень на спадкове майно з'ясувалося, що на квартиру спадкодавця 03.07.2007 за №5236675 зареєстровано арешт нерухомого майна. За поставною державного виконавця серії АА №316682 від 18.06.2007 арешт накладено через стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів. Борг станом на 18.09.2007 року дорівнював 14 854грн 68коп. Незважаючи на те, що аліменти стягувались на утримання позивачки по справі, остання у зв'язку з арештом спадкового майна [PERSON] не має можливості отримати свідоцтва про право на спадщину щодо нерухомого майна, а також в повному обсязі реалізувати свої права власника, тому вимушена звертатися до суду. Позивач [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги у повному обсязі, навела обставини викладенні за позовом, просила їх врахувати та задовольнити позов повністю. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги визнала повністю, також просила їх задовольнити. Третя особа по справі [PERSON] підтримала позовні вимоги, додатково зазначивши, що вона є матерю позивачки. За життя зі спадкодавця на її користь стягувались аліменти на утримання позивачки до досягнення нею повноліття. Через утворення заборгованості та її примусове стягнення за виконавчим листом суду, державним виконавцем накладено заборону відчуження майна боржника, а саме: ? частку квартири №10 будинку №76 по бул. Шевченко у м.Маріуполі. Враховуючи неможливість оформлення прав власності на спадкове майно, звернулись до державного виконавця, який відмовив у знятті арешту через закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого листа стягувачеві. З метою захисту інтересів доньки, просила її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору: Центральний відділ державної виконавчої служби м.Маріуполя Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, Третя Маріупольська державна нотаріальна контора в судове засідання своїх представників не спрямували, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, в межах наданих доказів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку щодо задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є: [PERSON] та [PERSON], що підтверджено свідоцтвом про народження, серії І-НО №024151, видане 19.05.1997 Жовтневим відділом реєстрації актів громадського стану м. Маріуполя Донецької області. Згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 10.03.2005 Управлінням міського майна, власниками квартири №10 будинку №76 по бул. Шевченко у м. Маріуполі є [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. Відповідно до витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно у Маріупольському бюро технічної інвентаризації №6978025 від 12.04.2005 зареєстрована приватна спільна сумісна власність кожного зі співвласників на ? частку вказаної квартири. [PERSON], 21.10.2016 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, серії І-НО №963729, виданим 24.10.2016 Центральним районним у м.\~Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області (а.с.8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку вищевказаної квартири. На запит суду, Третьою Маріупольською державною нотаріальною конторою надіслано копію спадкової справи №681/2016 до майна померлого 21.10.2016 року [PERSON], з якої вбачається, що після смерті останнього, до нотаріальної контори 14.11.2016 звернулась донька померлого - [PERSON] із заявою про прийняття спадщини. Постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії №3753/02-31 від 28.12.2017, через наявність зареєстрованого арешту нерухомого майна накладеного 03.07.2007 за №5236675, відмовлено [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті 21.10.2016 - [PERSON] на майно, як складається з частки квартири розташованої у [ADDRESS]. Згідно ч.2 ст.124 Конституції України юрисдикція суду поширюється на всі правовідносини, які виникають у державі. Ст. 55 Конституції України гарантує судовий захист прав і свобод людини і громадянина. Тобто, будь-які цивільні права та інтереси, які охороняються законом, можуть заслуговувати на судовий захист. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Стаття 1273 ЦК України зазначає, що спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу за місцем відкриття спадщини. Суд враховуючи неможливість оформлення [PERSON] своїх спадкових прав у Третій Маріупольській державній нотаріальній конторі, що знайшло своє підтвердження у судовому засіданні, а також ст. 16 ЦК України, яка передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і обраний останніми спосіб захисту відповідає вимогам закону, вважає за можливе визнати право власності [PERSON] в порядку спадкування за законом майна [PERSON], померлого 21.10.2016, у вигляді 1/4 частки квартири, що знаходиться за адресою: м.Маріуполь бул. Шевченко №76 кв.№10. Водночас, згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо об'єкта нерухомого майна, постановою державного виконавця ВДВС у Жовтневому районі Маріупольського міського управління юстиції [PERSON] серії АА № 316682 від 18.06.2007, на квартиру №10 будинку №76 по бул.Шевченко у м.Маріуполя накладено арешт (а.с.9-10). Судом встановлено, що постановою державного виконавця від 03.06.2015 закінчено виконавче провадження за виконавчим листом №2-3058, виданого 10.08.2000 Жовтневим районним судом м.Маріуполя про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів, через досягнення дитиною повноліття. (а.с.7). За приписами ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції від 05.04.2015 року), у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат, повязаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у звязку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. Частиною 2 цієї статті визначено, що у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Оскільки у виконавчому провадженні №23909712 державним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження від 03.06.2015, то у державного виконавця були наявні підстави для зняття арешту з майна боржника. Разом із цим, на даний час існує арешт рухомого майна, підставою якого є постанова про арешт майна від 18.06.2007, свідченням чого є витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна. Під час закінчення виконавчого провадження дані вимоги Закону України «Про виконавче провадження» виконані не були, у звязку із чим тривалий час питання про зняття арешту не вирішено в повному обсязі, що призводить до порушення прав позивача, як спадкоємиці майна померлого власника. Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції чинній на момент ухвалення рішення), особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. За змістом ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Наявність вказаного арешту порушує право приватної власності позивача, внаслідок чого остання позбавлена змоги в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає. Приймаючи до уваги те, що правові підстави для арешту майна відсутні, та враховуючи те, що наявність арешту майна порушує права позивача, позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved