Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із вказаним позовом, мотивуючи тим, що 13.02.2007 року між [PERSON] та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», було укладено кредитний договір №КІС0GA00000129, відповідно до якого отримала кредит у розмірі 20 000,00 дол. США. В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між банком та позивачкою було укладено договір іпотеки, зареєстрований в реєстрі за №2-1051. Відповідно до договору іпотеки державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори 13.02.2007 року було накладено заборону на квартиру за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження: 4492323; внесено відомості до Державного реєстру іпотек, реєстраційний номер обтяження:4572486. Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року позовні вимоги ПАТ КБ «ПриватБанк» було задоволено та стягнуто з [PERSON] заборгованість за кредитним договором в сумі 195 433,64 грн. та судовий збір в сумі 1954,34 грн. Вказане рішення набрало законної сили. На виконання вказаного рішення судом було видано виконавчий лист, з примусового виконання якого Білоцерківським міським відділом ДВС відкрито виконавче провадження №4957493. Постановою Білоцерківського міського відділу ДВС від 30.03.2021 року закінчено виконавче провадження № 4957493, у зв`язку із тим, що боргу в сумі 197 387,98 з боржника стягнуто в повному обсязі. За твердженням позивчки, вона в повному обсязі погасила заборгованість за кредитним договором №КІС0GA00000129 від 13.02.2007 року, у зв`язку із цим, іпотека на квартиру за адресою [ADDRESS] , припинилась. З огляду на викладене, позивачка просила суд визнати припиненим зобов`язання за договором іпотеки квартири, зареєстрованого в реєстрі за №2-1051, укладеного між АТ КБ «ПриватБанк» та [PERSON] у зв`язку з припиненням основного зобов`язання; зняти заборону відчуження з квартири за адресою: [ADDRESS] , реєстраційний номер майна: 6748441 та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону на нерухоме майно, реєстраційний номер обтяження: 4492323, об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] та Державного реєстру Іпотек запис про іпотеку, реєстраційний номер обтяження:4572486, об`єкт обтяження: квартира в житловому будинку, адреса: [ADDRESS] ; стягнути сплачені нею судові витрати з відповідача. Ухвалою суду від 03 червня 2021 року вказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання. 07 липня 2021 року відповідач АТ КБ «ПриватБанк» направив відзив на позовну заяву, в якому проти задоволення позову заперечував та зазначив, що погашення заборгованості визначеної в рішенні суду станом на момент звернення до нього в 2015 р. проведено Позивачем лише у 2021 року. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог статей 526, 599 ЦК України. В даному випадку правовідносини між сторонами не припинилися, що не позбавляє банк нараховувати заборгованість згідно договору та отримання таких сум. Крім того, зазначає, що судом було ухвалено рішення про стягнення з позивачки боргу у гривні, а не в доларах США, як просив Банк. Станом на день ухвалення рішення 09.10.2015 року, офіційний курс долара США по даним НБУ складав 22,88 грн., тоді як станом на погашення заборгованості в примусовому порядку в 2020-2021 роках, офіційний курс долара США вже складав не менше 28 грн. Вказує, що погашення заборгованості відбувалось шляхом перерахунку коштів на рахунок стягувача та проведення конвертації за офіційним курсом долара не менше 28 грн., у зв`язку з чим, сплата заборгованості відбулась не в повній мірі, та невчасно. А тому в задоволенні позову просив відмовити. Ухвалою суду від 10 серпня 2021 року закрито підготовче провадження по вказаній справі та призначено розгляд справи по суті. В судове засідання позивачка та її представник не з`явились, про місце та час розгляду справи повідомлені належним чином, представник подав до суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі. Відповідач в судове засідання свого представника не направив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, причини неявки суду невідомі. Третя особа в судове засідання свого представника не направила, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, направила клопотання про розгляд справи за відсутності її представника, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, повно та всебічно з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи та надавши їм належну правову оцінку, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Частиною 1 ст. 82 ЦПК України передбачено, щообставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені (ч. 2 ст. 82 ЦПК України). Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України). Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом (ч. 1 ст. 78 ЦПК України). Так, судом встановлено, що між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 13.02.2007 року було укладено кредитний договір № KJCOGA00000129, згідно якого позичальнику надано кредитні кошти на строк з 13.02.2007 року по 13.02.2017 року у вигляді непоновлюваної кредитної лінії у розмірі 22700 доларів США на наступні цілі: споживчі цілі у розмірі 20000 доларів США , а також у розмірі 2700 доларів США на оплату страхових платежів у випадках та в порядку, передбачених п.п. 2.1.3 та 2.2.7 даного договору, зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1% на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом, і комісією за розрахунково-касове обслуговування у розмірі 0,2 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати, винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 1,5 % від суми виданого кредиту 300 доларів США у момент надання кредиту, відсотки за дострокове погашення кредиту згідно з п.3.1.1 даного договору та винагороди за проведення додаткового моніторингу згідно п.6.2 договору, що стверджується копією кредитного договору / розділ 7 «Особливі умови»/. В рахунок забезпечення зобов`язань за кредитним договором, між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», та [PERSON] 13.02.2007 року було укладено договір іпотеки квартири, який посвідчено державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської державної нотаріальної контори Київської області Кушнір Н.Б. і зареєстрований за №2-1051, за яким передано в іпотеку квартиру, загальною площею 44,2 кв.м., в тому числі житловою площею 29,6 кв.м. за адресою [ADDRESS] . Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року у справі № 357/10330/15-ц (провадження 2/357/3414/15) стягнуто з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором №КІС0GA00000129 від 13 лютого 2007 року в розмірі 195 433 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 1954 грн. 34 коп., а всього - 197 387 грн. 98 коп. (а. с. 13-14). З тексту вказаного рішення встановлено, що відповідно до наданого банком розрахунку, заборгованість [PERSON] за кредитним договором №КІС0GA00000129 від 13 лютого 2007 року складає 8541,68 доларів США: а саме: 7532,10 доларів США заборгованість за кредитом, 807,18 доларів США заборгованість по процентах, 159,92 долари США заборгованість по комісії за користування кредитом, 42,48 доларів США пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань за договором, тому ПАТ КБ «ПриватБанк» просило стягнути з боржника заборгованість у розмірі 8541,68 доларів США, що що за офіційним курсом НБУ - 22,88 грн. складає 195 433 грн.64 коп. Постановою в.о. заступника начальника відділу Білоцерківського міського відділу державної виконавчої служби Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Бібаєвої В.В. від 30.03.2021 року закінчено виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №2/357/3414/15, виданого 23.11.2015 року Білоцерківським міськрайонним судом Київської області про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 195 433 грн. 64 коп. та судовий збір в сумі 1954 грн. 34 коп., а всього - 197 387 грн. 98 коп., у зв`язку зі сплатою боргу в сумі 197 387 грн. 98 коп., виконавчого збору в сумі 19738 грн. 79 коп. та витрат виконавчого про провадження у повному обсязі (а. с. 15). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 256603434 від 14 травня 2021 року на квартиру [ADDRESS] , яка належить [PERSON] на праві приватної власності, 13 лютого 2007 року зареєстровано заборону на нерухоме майно на підставі договору іпотеки, зареєстрованого за № 2-1051 13 лютого 2007 року (а. с. 19). Вирішуючи спір по суті, суд входить з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Частиною п`ятою вищезазначеної статті визначено, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Згідно з ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому боржник зобов`язаний вчинити на користь кредитора певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникає з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Положеннями ст. ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У ст. 611 ЦК України визначено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. За змістом ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання процентів від суми позики у розмірі та порядку встановленому договором або на рівні облікової ставки НБУ, якщо інше не встановлено договором. Частинами 1, 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Грошова позика вважається повернутою в момент зарахування грошової суми, що позичалась, на банківський рахунок позикодавця. Згідно з ч. 1 ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. У разі порушення боржником строків сплати чергових платежів за договором позики відповідно до ч. 2 ст. 1050 ЦК України кредитор протягом усього часу до спливу встановленого договором строку виконання основного зобов`язання має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу. При зарахуванні грошової суми, стягнутої за рішенням суду, на банківський рахунок позикодавця грошова позика вважається повернутою. Згідно зі ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. Виконання зобов`язання може забезпечуватися заставою (ч.1 ст. 546 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (стаття 575 ЦК України). У п. 1 ч. 1 ст. 593 ЦК України обумовлено, що право застави припиняється у разі припинення зобов`язання, забезпеченого заставою. Законом України «Про іпотеку» визначено, що іпотека це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право у разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Згідно зі ст. 3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору. Основне зобов`язання - це зобов`язання боржника за договорами позики, кредиту, купівлі-продажу, лізингу, а також зобов`язання, яке виникає з інших підстав, виконання якого забезпечене іпотекою (ст. 1 Закону України «Про іпотеку»). Статтею 17 Закону України «Про іпотеку» визначений вичерпний перелік підстав припинення іпотеки, який має імперативний характер. Зокрема підставою припинення іпотеки є припинення основного зобов`язання або закінчення строку дії іпотечного договору. Юридичним наслідком належного виконання зобов`язання відповідно до статей 598, 599 ЦК України є припинення зобов`язання. Таким чином, з моменту виконання боржником зобов`язань й прийняття виконання кредитором, припиняється існування прав і обов`язків сторін, що складають зміст конкретного зобов`язального правовідношення. Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом З урахуванням наведеного, звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінює порядок, умови і строк дії кредитного договору. На час звернення з таким позовом вважається, що настав строк виконання договору в повному обсязі. Рішення суду про стягнення заборгованості чи звернення стягнення на заставлене майно засвідчує такі зміни. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється у разі пред`явлення до позичальника вимог згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Такі висновки суду узгоджуються із висновками Великої Палати Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. За таких обставин, суд дійшов висновку про те, що зобов`язання за кредитним договором №КІС0GA00000129 від 13 лютого 2007 року припинилось у зв`язку із його виконанням, тому, як наслідок, наявні підстави і для припинення іпотечного договору від 13 лютого 2007 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1051, оскільки банк скористався своїм правом дострокового стягнення заборгованості за кредитним договором шляхом звернення до суду з позовом, а [PERSON] фактично виконала рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 09 жовтня 2015 року у справі № 357/3414/15-ц. При цьому, суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що виконання [PERSON] ухваленого 09 жовтня 2015 року судового рішення ще не свідчить про належне виконання ним кредитного договору, яким встановлені сторонами відповідні умови щодо його виконання та припинення, оскільки банк використав право вимагати дострокового повернення усієї суми кредиту, що залишилася несплаченою, а також сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України, та пені за порушення умов договору, шляхом стягнення цих коштів у судовому порядку, отже він на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. Доводи представника вдповідача про те, що у зв`язку з погашенням [PERSON] кредитної заборгованості у національній валюті, а не у іноземній валюті, як передбачено умовами кредитного договору, умови такого договору позичальником не виконані, суд вважає безпідставними, оскільки кредитодавець, з урахуванням принципу диспозитивності цивільного судочинства, скористався своїм правом дострокового стягнення кредиту, визначивши розмір всієї заборгованості в іноземній валюті з визначенням еквіваленту такої суми у гривні станом на 14 квітня 2015 року. Посилання відповідача на те, що перерахування стягувачеві суми у національній валюті України чи іншій валюті, аніж валюта, зазначена у резолютивній частині судового рішення, не вважається належним виконанням судового рішення, суд вважає необґрунтованими, оскільки виконання зобов`язання за кредитним договором було здійснено в порядку, передбаченому для примусового виконання рішення суду, ухваленого за позовом самого кредитора, та у цій справі по суті заявлених позовних вимог не вирішуються питання належного виконання рішення суду від 09 жовтня 2015 року у справі № 357/10330/15-ц, яка відповідно до постанови державного виконавця від 30 березня 2021 року виконана в повному обсязі. Жодних доказів оскарження постанови про закриття виконавчого провадження чи її скасування матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель зобов`язаний звернутися до державного реєстратора із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки не пізніше 14 днів з дня повного погашення боргу за основним зобов`язанням, забезпеченим іпотекою. Згідно із ч.3 ст. 17 Закону України «Про іпотеку» відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. Відповідно до ч. 9 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація припинення іпотеки, обтяження проводиться на підставі заяви обтяжувача, яку він зобов`язаний подати протягом п`яти робочих днів з дня припинення іпотеки, обтяження самостійно або на письмову вимогу боржника чи іншої особи, права якої порушено через наявність таких реєстраційних записів. Пунктом 2 ч. 2 ст. 19 наведеного Закону визначено, що державна реєстрація обтяжень здійснюється на підставі рішень судів, що набрали законної сили. Статтею 30 цього Закону встановлено відповідальність у сфері державної реєстрації прав та передбачено, що дії або бездіяльність державного реєстратора, державного кадастрового реєстратора, нотаріуса можуть бути оскаржені до суду. Виходячи з наведеного рішення суду про визнання припиненою іпотеки є підставою для проведення державним реєстратором, державним кадастровим реєстратором, нотаріусом відповідних реєстраційних дій по зняття обтяжень та обмежень майна позивача. Встановлено, що ПАТ КБ «Приватбанк» із заявою про державну реєстрацію припинення іпотеки на належні позивачу квартиру не звертався, заборона їх відчуження досі чинна. Згідно ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що підставою для подання позову згідно з цією нормою є вчинення відповідачем перешкод власнику, посилання позивача на належне йому право користування і розпорядження майном, а також факти, що підтверджують дії відповідача у створенні позивачеві перешкод щодо здійснення ним цих правомочностей. Встановлено, що на даний час у позивача існує перешкода щодо розпорядження належною їй квартирою, оскільки в Державному реєстрі іпотек є заборона на її відчуження. Оскільки позовна вимога про зняття та скасування записів в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна про заборону на нерухоме майно щодо квартири, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS] , є похідною від позовної вимоги про визнання припиненими договорів іпотеки, вона також підлягає до задоволення. Згідно ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову, на відповідача. Судові витрати складаються з судового збору, який позивач сплатив при подачі позову до суду, що підтверджується квитанцією №304 від 25.05.2021 року, тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати в розмірі 1816 грн. 00 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved