Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] посилаючись на те, що в період з 19.02.1988 р. по 30.11.2010 р. вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Шлюб розірвано рішенням первомайського міського суду від 30.11.2010 р. Від шлюбу мають трьох синів: [PERSON], 1989 року народження, [PERSON], 1990 року народження, [PERSON], 1993 року народження. Син [PERSON] є інвалідом першої групи «А» з дитинства, батьком в свідоцтві про народження записаний відповідач. Син хворіє на тяжку форму хронічного захворювання, включеного до розділу V Переліку хронічних захворювань: тяжка форма ДЦП та тяжкі психічні розлади. Згідно з довідкою до акту огляду МСЕК № 61086 серія 0ААБ від 13.12.2012 р. син має значні обмеження у життєдіяльності та потребує постійного стороннього догляду, нагляду, допомоги та постійного щоденного лікування. Фактично син тільки лежить у ліжку, зовсім не розмовляє, самостійно нічого виконувати не може. У зв'язку з захворюваннями син потребує диспансеризації у психіатра та невропатолога, лікування у лікарні та постійного медикаментозного лікування, визначеного кандидатом медичних наук, лікарем-психіатром Луганської обласної психоневрологічної лікарні, на що потрібні значні кошти, яких у неї недостатньо. [PERSON] також страждає на шлунково-кишкове захворювання, у зв'язку з чим перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного медикаментозного лікування та дієтичного харчування. Рішенням Первомайського міського суду від 09.02.2011 р. її призначено опікуном [PERSON]. Дитина проживає з нею та знаходиться на її утриманні. Вона перебуває на пенсії за віком, розмір якої складає 1 842,75 грн., не працює. Крім того, їй на строк з 01.12.2013 р. по 30.11.2014 р. УП та СЗН призначено допомогу у зв'язку з доглядом за інвалідом І групи в розмірі 1 218 грн. щомісячно. Вона здійснює нагляд за сином [PERSON] та повністю утримує його. Натомість, вона хворіє на серцево-судинне захворювання, гіпертонію, захворювання ендокринної системи, у зв'язку з чим перебуває на диспансерному обліку та потребує постійного медикаментозного лікування. В повному обсязі вона не може забезпечити лікування ні сину, ні собі. Вона мусить купувати для себе тільки частину необхідних ліків за відсутності коштів, але і на придбання частини ліків у неї витрачається значна сума коштів і, перш за все, тому, що вона єдина здійснює нагляд за своєю дитиною-інвалідом і не може його ні на мить покинути одного вдома. Крім того, вона має харчуватися, купувати взуття, одяг, предмети гігієни та санітарії, побутові засоби, сплачувати комунальні послуги в сумі, приблизно, 500 грн. на місяць з урахуванням наданої їй житлової субсидії. Відповідач не приймає участі у сплаті комунальних послуг. Кімната, в якій знаходиться син-інвалід, як і вся квартира, потребує принаймні поточного ремонту. Проте, навіть поклеїти шпалери вона не в змозі за браком коштів. Крім того, їх з відповідачем син [PERSON] є студентом Київського національного університету будівництва та архітектури. Він отримує стипендію в розмірі 730 грн. щомісячно, але цієї суми йому недостатньо для проживання і вона змушена йому допомагати. Відповідач не надає матеріальної допомоги своєму сину [PERSON] ,який знаходиться у важкому матеріальному становищі та потребує допомоги батьків. [PERSON], як інваліду з дитинства І групи ,УП та СЗН Первомайської міської ради призначена соціальна допомога у розмірі 1 660,75 грн. Проте, виплачуваної державою допомоги сину не вистачає для задоволення його потреб та задовільного життєзабезпечення. Вона не має можливостей купувати сину ліки в достатній кількості та купує тільки вкрай необхідні ліки, без яких він не може жити. Крім того, син постійно лежить у ліжку, зовсім не пересувається, потребує спеціального ліжка, щоб уникнути пролежнів, спеціального судна тощо, чого вона одна не в змозі забезпечити, а тому він потребує матеріальної допомоги батька. Відповідач працездатний, працює на ВП «Первомайський агрегатний завод АТ «Мотор Січ», має постійний дохід, інших дітей та непрацездатних осіб на утриманні не має та може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини-інваліда І групи. Згідно з медичною довідкою відповідач перебуває на диспансерному обліку в амбулаторії № 2 КУ «Первомайський центр ПМСД» у зв'язку з ішемічною хворобою серця. Вона не працює, здійснює догляд за дитиною-інвалідом. Відповідач відмовляється в добровільному порядку надавати матеріальну допомогу. Просить суд стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина-інваліда І групи [PERSON] ,[INFO], в розмірі ? частки заробітку (щомісячно), починаючи з дня звернення з позовом до суду та до зміни матеріального становища дитини. Позивачка [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала та пояснила, що вона є опікуном свого сина [PERSON], у нього спастичний параліч, тяжка форма ДЦП, глибока психомовна затримка. Сину 25 років, у нього перша група інвалідності, підгрупа «А», встановлена пожиттєво. Вона живе з [PERSON], а двоє молодших синів навчаються в м. Києві. Вона з 50 років вийшла на пенсію по догляду за сином інвалідом. Розмір пенсії 2249,82 грн., син отримує 1660,75 грн. - пожиттєво, ще вона отримує допомогу опікуну, який доглядає за інвалідом від психічного захворювання, яка складає 1218 грн. - до 01.11.2014 року, ця допомога видається у залежності від доходу сім'ї. Син [PERSON] живе та навчається у Києві, працює, йому вона матеріальну допомогу не надає, син [PERSON] - студент, повних 20 років, отримує стипендію, 730 грн. на місяць. Цій дитині вона повністю віддає свою пенсію, купує речі, та харчі. Вона особисто перебуває на обліку у Луганському онкоцентрі, постійно приймає сердечні препарати, та інші препарати від свого захворювання. Вона витрачає біля 500 грн. на саме необхідне, повний курс призначеного вона не приймає, бо не може собі дозволити. Вона також потребує операції. На лікування [PERSON] вона купує препарат, який знімає неврологічні болі, коштує 150 грн. на 10 днів, на місяць 450 грн, і вона дає не три, а дві таблетки на день, а також купує інші препарати. Про відповідача їй відомо тільки те, що він написав у запереченнях, вони багато років не спілкуються. Відповідач добровільно сину [PERSON] відправляв невеликі суми через термінал на місяць 200-300 грн., але жодного разу не купив речі чи продукти За сином інвалідом доглядала вся сім'я, а допомогу яку отримував відповідач, вона ніколи не бачила, вона його просила йти працювати, але він 17 років сидів вдома. Депозиту у неї нема. Візитка про роботу консультанта - папірець, щоб працювати треба зареєструватися як приватний підприємець, а у неї на руках тяжко хворий син, за розвитком - мала дитина. Відповідач проживає у батьківській квартирі, у неї відсудив 40% їхньої квартири, у нього залишились два автомобілі та гараж. Металевий гараж та однокімнатну квартиру він продав, гроші залишив собі. У неї 4-х кімнатна квартира, субсидію вона отримує, комунальні платежі більше 500 грн. з урахуванням субсидії, боргів нема. Син студент платить 3000 грн. за проживання у гуртожитку на рік, одним платежем, треба купувати новий комп'ютер. Їй допомагає матеріально її матір, яка живе в селі та отримує пенсію, може дати 500 грн. чи 1000 грн. Самий дешевий памперс, який вона купує сину коштує 5 грн., а їх треба кілька штук на день. Вона не буде заперечувати проти стягнення з відповідача аліментів у розмірі 1/6 частини його доходів. Відповідач [PERSON] позов не визнав та пояснив, що він 17 років з дитиною інвалідом проживав, доглядав цілими днями, а вона на роботі у податковій з 8 до 19 години, а потім стала гуляти. Він на копійки, які отримував, намагався підтримувати дитину. Одяг купував з секондхенду. Вона розпоряджалась своїми грошима. Оскільки ніхто не хотів доглядати дитину, він взяв її на свої плечі. Машину він отримав для інваліда, але за повну вартість за кошти своїх батьків. Колясок для сина добився він у період догляду за дитиною. У селі, де жили батьки позивачки, він купив ділянку землі, на якій з 1995 по 2009-10 рік кожного літа займався сільським господарством, і допомагав своїй родині. Зараз він влаштувався на роботу, бо за 17 років втратив кваліфікацію. У минулому році у жовтні він сильно захворів, було констатовано передінфарктний стан, два дні в реанімації, потім у кардіологічне відділення перевели, проходив обстеження, є виписки, призначено постійне лікування, яке він має приймати, було запропоновано звернутись у клініки, які займаються оперативним лікуванням серця. Але вартість операції від 30 000грн., обстеження також не безкоштовне. Раз на півроку він має бути у кардіологічному відділенні. Років три тому він переніс інфаркт під час розлучення з позивачкою. Він витрачає на ліки на місяць 1143 грн., виходячи з витрат на рік, бо курси бувають не кожний місяць. Він заробляє 2300-2400 грн., з цієї суми вираховують прибутковий податок. Пенсію він не отримує. Він проживає один у батьківській квартирі, спадщину не оформив, ще не минуло півроку. Доход колишньої дружини на двох біля 5000 грн., меншому сину він добровільно платив гроші 200-300 грн. два рази на місяць, до того моменту, поки не захворіла його мати у серпні 2013 року, коли мати поламала ногу, не було кому за нею наглядати. Комунальні послуги за квартиру, де проживає: 460 грн. - за опалення, 78 грн. - у ЖЕК, ще за газ та воду. Є заборгованість біля 3000 грн. На поховання матері він витратив 9000 грн., у січні 2014 р. Дослідивши надані докази, вислухавши пояснення осіб, які беруть участь у справі, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Відповідно до ст. 198 СК України батьки зобов'язані утримувати своїх повнолітніх непрацездатних дочку, сина, які потребують матеріальної допомоги ,якщо вони можуть таку матеріальну допомогу надавати. За обставинами даної справи суд не вбачає підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримувати повнолітню дитину-інваліда І групи, оскільки відповідач хоча і має хронічні хвороби, інвалідом не визнаний, має постійне місце роботи. У суду також нема підстав сумніватися в тому, що [PERSON], будучи інвалідом, потребує матеріальної допомоги з боку батька, оскільки прикутий до ліжка. Самостійно не відвідує туалету, та потребує постійного медикаментозного лікування. В суді встановлено: [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], про що свідчить запис в свідоцтві про народження дитини /а.с. 8/. Відповідно до довідки до акту огляду МСЕК Серії 10 ААБ № 611086 від 13.12.-14.12.2012 р. [PERSON] є інвалідом І групи підгрупи «А» з дитинства безстроково /а.с. 10/. При визначенні розміру аліментів суд виходить з того, що позивачка [PERSON] отримує пенсію за віком у розмірі 2 249,82 грн., про що свідчить довідка УПФУ в м.Первомайську, окрім того, вона отримує в УПтаСЗН Первомайської міської ради допомогу по догляду за інвалідом з дитинства І групи у розмірі 1 218 грн. щомісячно /а.с. 24/, та допомогу інваліду з дитинства у розмірі 1 660,75 грн. щомісячно. Відповідач [PERSON] працює майстром по ремонту приладів та апаратури на Первомайському агрегатному заводі АТ «Мотор Січ» з 01.10.2012 р., середня заробітна плата за останні 6 місяців роботи склала 2 495,65 грн. /а.с. 46/. Обоє батьків потребують медикаментозного та оперативного лікування, мають хронічні хвороби /а.с. 18, 47, 48, 49, 50, 51, 62/, обоє сплачують комунальні послуги приблизно в рівних сумах. Стягуючи аліменти з відповідача суд враховує, що позивачка окрім утримання сина-інваліда І групи, виконує обов'язок по утриманню повнолітнього сина, який продовжує навчання, у той час, як відповідач цьому сину протягом 2014 р. матеріальної допомоги не надавав /а.с. 9, 32, 33, 56/. Якщо доходи позивачки та її синів, які перебувають на утриманні, розділити на трьох: 730 (стипендія [PERSON]) + 2 249,82 (пенсія позивачки) + 1 660,75 (допомога) + 1 218 (допомога) = 5 858,57 : 3 = 1 952,86 грн., то матеріальне становище цієї сім'ї буде гіршим від матеріального становища відповідача. Стягнення аліментів у розмірі 1/6 частини доходів [PERSON] вирівняє різницю в офіційних доходах всіх членів колишньої родини. На підставі викладеного та

Outcome: partial