Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до Харківської міської ради, треті особи Перша Харківська міська державна нотаріальна контора та Регіональний сервісний центр МВС в Харківській області, в якому просить визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на транспортні засоби, що залишились після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , а саме: мотоцикл «Kawasaki KLX 250S», 01.06.2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; автомобіль легковий «NISSAN ROGUE», 01.04.2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємицею за законом після померлого сина [PERSON] , який помер [INFO] . Першою Харківською державною нотаріальною конторою була відкрита спадкова справа №496/2018. У строки, встановлені законом вона подала заяву про прийняття спадщини та прийняла спадщину. Батько спадкодавця [PERSON] від прийняття спадщини відмовився. За життя син придбав у США та ввіз на митну територію України наступні транспортні засоби: мотоцикл «Kawasaki KLX 250S», 01.06.2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , дата переміщення через митний кордон України 28.03.2018 року вартістю 26 306,27 грн.; автомобіль легковий «NISSAN ROGUE», 01.04.2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , дата переміщення через митний кордон України 23.08.2018 року, вартістю 153 370,18 грн. Однак за життя спадкодавець [PERSON] не встиг здійснити державну реєстрацію цих транспортних засобів в сервісних центрах МВС. Оскільки на даний час власник, який вказаний в митних деклараціях помер, то згідно Порядку документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів є свідоцтва про право на спадщину, видані нотаріусом або консульською установою, чи їх дублікати, позивач звернулась з письмовою заявою до Першої Харківської державної нотаріальної контори щодо видачі їй свідоцтва про право на спадщину на вказані транспортні засоби, однак у вчиненні нотаріальної дії їй було відмовлено через те, що за життя спадкодавець [PERSON] не здійснив державної реєстрації транспортних засобів в органах МВС. Разом із цим позивач не має можливості зареєструвати вказані транспортні засоби на підставі митної декларації, оскільки не є їх власником. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області надав до суду пояснення, згідно яких вказані у позові транспортні засоби у Єдиному державному реєстрі транспортних засобів МВС не значаться. Вказує, що реєстраційні дії з транспортними засобами здійснені відповідно до ст.34 ЗУ «Про дорождній рух», та згідно з постановою КМУ №1388 від 07.09.1998 року в редакції ПКМУ №1371 від 23.12.2009 року «Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів». РСЦ МВС в Харківській області немає права самостійно змінювати Порядок реєстрації транспортних засобів, тому відношення до визнання права власності на транспортні засоби не має. У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав з підстав, викладених у ньому та просив задовольнити позов у повному обсязі. Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи представник відповідача, згідно вимог ч.8 ст.128 ЦПК України, в судове засідання не з`явився, в порушення ч.3 ст.131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив, відзив на позовну заяву не подав, у зв`язку з чим на підставі ухвали Дзержинського районного суду м.Харкова від 25.10.2019 року проведено заочний розгляд даної справи згідно з вимогами ст.ст.280-282 ЦПК України на підставі наявних у справі доказів. Представник третьої особи Регіонального сервісного центру МВС в Харківській області в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність. Представник третьої особи Першої Харківської міської державної нотаріальної контори в судове засідання не з`явився, просив справу розглянути у його відсутність. Заслухавши вступне слово представника позивача, безпосередньо дослідивши наявні в матеріалах справи докази, оцінивши їх кожний окремо та у сукупності й взаємозв`язку, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] , померлого [INFO] . Вказані обставини підтверджуються постановою державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цуканової О.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 26.04.2019 року. 28 березня 2018 року [PERSON] перемістив через митний кордон України мотоцикл «Kawasaki KLX 250S», 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується Посвідченням Одеської ДФС (митниці) про реєстрацію транспортного засобу серії OD від [NUMBER] ; Електронним декларуванням серії UA500650/2018/011161. Крім того, 28 березня 2018 року [PERSON] перемістив через митний кордон України автомобіль легковий «NISSAN ROGUE», 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , що підтверджується Посвідченням Одеської ДФС (митниці) про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] ; Електронним декларуванням серії UA500170/2018/016467. З обставин, викладених у позовній заяві, що підтверджуються дослідженими письмовими доказами, беззаперечно слідує і це встановлено судом, що [PERSON] фактично набув право власності на мотоцикл «Kawasaki KLX 250S», 2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] та автомобіль легковий «NISSAN ROGUE», 2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] , проте не встиг провести їх державну реєстрацію, відповідно до вимог чинного законодавства, через смерть. [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серія [NUMBER] . З листа №1034/02-14 від 13.03.2019 року вбачається, що 27.12.2018 року Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою заведена спадкова справа №496/2018 після померлого [INFO] [PERSON] , [INFO] . Спадкоємцями за законом є: мати спадкодавця [PERSON] , яка прийняла спадщину, та батько спадкодавця [PERSON] , який від прийняття спадщини відмовився. Таким чином, позивач прийняла спадщину на підставі закону шляхом подання відповідної заяви у встановленому законодавством порядку. При цьому, спірні транспортні засоби належали на праві власності спадкодавцеві , а, отже, увійшли до складу спадщини. Однак, 26 квітня 2019 року державний нотаріус Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цуканова О.В. відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину на спірні транспортні засоби на підставі того, що право власності на зазначене майно не зареєстровано, як це передбачено діючим законодавством України. Відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. Згідно із ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. За ч.2 ст.1220 ЦК України, часом відкриття спадщини є день смерті особи. Відповідно до ч.1 ст.1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. За ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. У відповідності до ст.1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч.3 ст.1223 ЦК України, право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. За ч.5 ст.1268 ЦК України, незалежно від часу прийняття спадщини, вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Процедура реєстрації транспортних засобів передбачена Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.09.1998 року №1388 (далі Порядок № 1388). Відповідно до п.8 Порядку №1388, державна реєстрація (перереєстрація) транспортних засобів проводиться на підставі заяв власників, поданих особисто або уповноваженим представником, і документів, що посвідчують їх особу, підтверджують повноваження представника (для фізичних осіб - нотаріально посвідчена довіреність), а також правомірність придбання, отримання, ввезення, митного оформлення (далі - правомірність придбання) транспортних засобів, відповідність конструкції транспортних засобів установленим вимогам безпеки дорожнього руху, а також вимогам, які є підставою для внесення змін до реєстраційних документів. Отже, [PERSON] при житті належали мотоцикл «Kawasaki KLX 250S», 01.06.2009 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; автомобіль легковий «NISSAN ROGUE», 01.04.2016 року випуску, номер кузова [NUMBER] ; позивач є спадкоємцем [PERSON] першої черги; спадщину у встановленому законом порядку прийняла; до неї на підставі вищевикладених положень цивільного законодавства України перейшло право власності на транспортні засоби, однак на цей час позивач позбавлена можливості завершити процедуру їх реєстрації у органах МВС України та отримати свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт), що в свою чергу позбавляє позивача можливості вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. При цьому, право власності має фундаментальний характер, захищається згідно з нормами національного законодавства з урахуванням принципів ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до якого Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (ст.41 Конституції України). Зокрема, згідно з п.53 Рішення ЄСПЛ у справі Суханов та Ільченко проти України від 26 вересня 2014 року, першим і найголовнішим правилом статті 1 Першого протоколу є те, що будь-яке втручання державних органів у право на мирне володіння майном має бути законним і повинно переслідувати легітимну мету в інтересах суспільства. Будь-яке втручання також повинно бути пропорційним по відношенню до переслідуваної мети. Іншими словами, має бути забезпечено справедливий баланс між загальними інтересами суспільства та обов`язком захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідного балансу не буде досягнуто, якщо на відповідну особу або осіб буде покладено особистий та надмірний тягар. Статтею 317 ЦК України встановлено, що зміст права власності складають правомочності щодо володіння, користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. У рішенні від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Суть цієї статті зводиться до вимоги надати людині такі міри правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави - учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. У пункт 75 Рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05.04.2015 вказується, що засіб захисту, що вимагається згаданою статтею, повинен бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави. Щодо вимоги «ефективності» способу захисту, який може бути застосовано судом, роз`яснено у постанові Великої Палати Верховного Суду по справі № 905/1926/16 від 11 вересня 2018 року, в якій зазначено: «оцінюючи належність обраного позивачем способу захисту та обґрунтовуючи відповідний висновок, судам слід виходити із його ефективності, і це означає, що вимога на захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права та характеру правопорушення, забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування». Аналогічний висновок викладений і у постанові Верховного Суду України від 4 жовтня 2017 року по справі № 914/1128/16. При цьому, згідно з абз. 11 ч. 2 п. 8 Порядку № 1388, документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є оформлені в установленому порядку, є копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин. Способом захисту цивільних прав є, зокрема, визнання права власності. На підставі викладеного суд вважає, що права позивача потребують судового захисту, обраний спосіб захисту прав позивача є ефективним та забезпечить дієве відновлення її прав, оскільки на підставі рішення суду про визнання права власності позивач отримає змогу завершити процедуру реєстрації транспортних засобів та вільно користуватися та розпоряджатися своєю власністю. На підставі викладеного,

Outcome: approved