Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратила право користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації місця проживання за адресою [ADDRESS] . У судове засідання позивач та відповідачі не з`явилися, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до договору дарування житлового будинку від 30.05.2020 року, посвідченого приватним нотаріусом Мар`їнського районного нотаріального округу Гвоздем М. І., [PERSON] є власницею житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до акта про фактичне місце проживання (не проживання) від 04.03.2021 року, будинок [ADDRESS] належить [PERSON] на підставі договору дарування від 30.05.2012 року. За адресою [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [INFO] , - мати, проживає; [PERSON] , [INFO] , - сестра, не проживає з липня 2014 року, паспорт [NUMBER] , виданий Мар`їнським РВ УМВС України в Донецькій області, 05.08.1999 року, [PERSON] , [INFO] , - племінниця, не проживає з липня 2014 року. Місце проживання сестри та племінниці невідоме. У зв`язку з тим, що відповідачі фактично мешкають за іншою адресою, а зареєстровані в житловому будинку, який належить позивачу на праві власності, позивач змушений сплачувати протягом багатьох років комунальні послуги за відповідачів, що є додатковим фінансовим навантаженням. Відповідно до вимог ст. 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до вимог ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним. За статтею 317 Цивільного кодексу України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. При цьому згідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування і розпорядження своїм майном. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 386 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України, які передбачають права власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ст.\~71\~ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно ст.\~72\~ЖК України особа у судовому порядку втрачає право користування жилим приміщенням, якщо вона відсутня понад строки встановлені ЖК України. Відповідно до ч. 2 ст. 107 ЖК України у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття. Таким чином, позовні вимоги є законними та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved