Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення додаткових витрат. Свої вимоги мотивує тим, що 06.05.2011 року у неї з відповідачем народився син [PERSON]. Рішенням Демидівського районного суду від 14.05.2013 року шлюб між ними розірвано. Після розірвання шлюбу син [PERSON] залишився проживати з нею. Відповідач ухиляється приймати участь у додаткових витратах на утримання дитини. 29.08.2016 року їх сину було проведено лікування зубів (операція проведена під загальним наркозом) та проведені аналізи з метою встановлення можливості проведення операції, у звязку з чим нею було витрачено кошти в розмірі 22\~973 грн. Вона звернулась до відповідача про часткове відшкодування витрат, однак він кошти не повернув, вказуючи на їх відсутність. Просить суд стягнути з [PERSON] в її користь половину вартості витрат, понесених нею на лікування сина [PERSON] в розмірі 11\~486 грн. 50 коп. та судові витрати по справі, витрати на послуги адвоката. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали, просили суд позов задовольнити. Представник відповідача позов не визнав, просив суд в його задоволенні відмовити. Заслухавши думку учасників судового розгляду, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов не підлягає до задоволення. Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).\~\~ Так, позивач зазначає, що 29.08.2016 року нею у медичному центрі «Este-Line» проведено лікування зубів малолітнього [PERSON] на що нею понесені витрати в сумі 22\~973 грн., а тому вона вважає, що половину суми тобто 11\~486 грн. 50 коп. слід стягнути з відповідача як батька дитини, котрий зобовязаний брати участь у додаткових витратах на дитину. Частиною 1 ст. 181 СК України передбачено, що спосіб виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. Як зазначає відповідач у своїх письмових поясненнях, то проведення лікування у медичному центрі з ним не погоджувалося і необхідність його проведення нічим не підтверджується. Статтею 60 ЦПК України закріплено обовязок сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Так, ст. 185 СК України передбачає, що додаткові витрати мають бути викликані особливими обставинами, до яких зокрема відноситься необхідність лікування дитини. На сторону позивача покладено обовязок надати суду докази, які підтверджують наявність особливих обставин, що привели до додаткових витрат на дитину, якими повинні бути документи, що свідчать про необхідність лікування дитини. Такими документами можуть бути заключення МСЕК або інші медичні документи, які свідчать про необхідність проведення такого чи іншого лікування у звязку з чим збільшуються витрати на утримання дитини. В матеріалах справи відсутні будь-які докази необхідності та доцільності проведеного малолітньому лікування саме в даному медичному закладі, а надані докази про проведення робіт (а.с. 12-13) та їх вартість не є свідченням наявності особливих обставин, які в розумінні ст. 185 СК України дають підстави для задоволення предявленого позову.

Outcome: dismissed