Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання батьківства відповідача щодо її дитини. На обґрунтування вимог позивач в позові зазначила, що в листопаді 2013 року вона познайомилась з відповідачем та за характером своєї роботи вони часто спілкувались, як на роботі та в позаробочий час. Весь свій вільний час відповідач проводив з позивачем та залишався ночувати в її помешканні, але офіційно шлюбні відносини вони не реєстрували. В період зустрічей з відповідачем позивач завагітніла та [INFO] народила сина, реєстрацію народження якого провела в порядку, передбаченому ст..135 СК України, оскільки відповідач заяву про реєстрацію батьківства подавати відмовився. 26.01.2018 року було відкрите провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначене підготовче судове засідання на 22.02.2018 року, яке було відкладене у зв`язку з неявкою відповідач на 05.03.2018 року. 05.03.2018 року ухвалою суду було призначено судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського науково-дослідного інституту судових експертиз, а провадження в справі зупинено. 10.04.2018 року ухвала суду про призначення експертизи повернута без виконання у зв`язку відсутністю повноважень інституту в даному питанні. 11.04.2018 року відновлене провадження в справі та призначене продовження підготовчого судове засідання на 08.05.2018 року, у якому оголошувалась перерва до 31.05.2018 року, 20.06.2018 року, 04.07.2018 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] про неможливість явки до суду з поважної причини. 04.07.2018 року ухвалою суду було призначено судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, а провадження в справі зупинено. 13.09.2018 року постановою апеляційного суду Миколаївської області ухвалу Новобузького районного суду Миколаївської області від 04.07.2018 року скасовано, а справу направлено для продовження розгляду для повторного вирішення клопотання про призначення експертизи. 24.09.2018 року відновлене провадження в справі та призначене підготовче судове засідання на 18.10.2018 року, яке не відбулось у зв`язку зі знаходження судді на лікарняному та продовжено перерву до 21.11.2018 року, 17.12.2018 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] про неможливість явки до суду з поважної причини. 17.12.2018 року ухвалою суду було призначено судово-генетичну експертизу, виконання якої доручено експертам Одеського обласного бюро судово-медичних експертиз, а провадження в справі зупинено. 11.02.2019 року постановою Миколаївського апеляційного суду ухвала Новобузького районного суду Миколаївської області від 17.12.2018 року залишена без змін. 03.06.2019 року відновлене провадження в справі та призначене продовження підготовчого судового засідання на 26.06.2019 року, яке не відбулось та в якому продовжувалась перерва до 13.08.2019 року, у зв`язку з клопотанням представника відповідача [PERSON] про неможливість явки до суду з поважної причини. 13.08.2019 року ухвалою суду була витребувана копія актового запису про народження [PERSON] , за клопотання представника відповідача [PERSON] про витребування доказів та закрите підготовче провадження, а справа призначена до розгляду на 10.09.2019 року. 10.09.2019 року в розгляді справи оголошувалась перерва до 09.10.2019 року, у зв`язку з розглядом іншої справи, та продовжена перерва до 15.11.2019 року. 21.02.2018 року від третьої особи надійшла до суду правова позиція, в якій містяться посилання на ст.130 Сімейного кодексу України та Порядок внесення змін до актових записів цивільного стану, а також зазначено, що у разі доведенні позивачем, що відповідач є батьком [PERSON] , відділ ДРАЦС не заперечує проти позову. 27.02.2018 року відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому заперечив проти його задоволення, вказавши, що він не є батьком дитини. Крім того, відповідачем зазначено, що він співмешкав, а в подальшому уклав шлюб з іншою жінкою, а тому не міг зустрічатись з позивачем. 22.02.2019 року відповідач також надіслав до суду заяву про застосування позовної давності до правовідносин, що склались. В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги в повному обсязі та просили задовольнити позов. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали та заперечили проти задоволення позову. Представник третьої особи в судові засідання не з`явився, подавши заяву про розгляд справи в його відсутність. Вислухавши пояснення учасників справи, показання свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , дослідивши наявні у справі матеріали, суд, розглянувши спір між сторонами в межах заявлених вимог та на підставі поданих сторонами доказів, приходить до висновку про необхідність залишення позову без задоволення. В судовому засіданні встановлено, що [INFO] позивач [PERSON] народила сина [PERSON] . Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 02.09.2014 року та витребуваного актового запису про народження № 147 від 02.09.2014 року відносно [PERSON] [INFO] , батьком дитини записано [PERSON] , на підставі ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Позивач посилається на те, що відповідач є біологічним батьком дитини, але не визнає [PERSON] своїм сином, у зв`язку з чим звернулась до суду з відповідним позовом до відповідача. Для доведення зазначених в позові обставин позивач залучила свідків [PERSON] , яка є її рідною сестрою та [PERSON] , яка є її тіткою (сестрою померлої матері). Свідки [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні не підтвердили факт постійного проживання [PERSON] у помешканні [PERSON] , а лише повідомили, що він в кінці 2013 року приходив один, чи два рази ввечері додому до позивача за адресою [ADDRESS] , де вони спілкувались. Чи проводив ніч відповідач у позивача останні підтвердити не змогли, оскільки в помешканні позивача на той час не перебували, але зазначили, що це їм стало відомо зі слів позивача. Зі свідчень відповідача [PERSON] , допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , яка на даний час є дружиною відповідача, [PERSON] та [PERSON] , які є співробітниками відповідача та позивача, відповідач однією сім`єю з позивачем не проживав та не зустрічався, знаків уваги в 2013-2014 році він їй не виявляв. Приблизно з серпня 2013 року відповідач почав зустрічатись з [PERSON] , з якою в подальшому одружився. Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно з ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою, врегульовано статтею 125 СК України. Відповідно до частини другої статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Відповідно до частин першої та другої статті 128 СК України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до ЦПК України. Згідно із частиною першою статі 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Рішення суду щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина -містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Аналіз зазначених вище норм вказує на те, що суд за ст. 128 Сімейного кодексу України може визнати батьківство особи, за обов`язкової наявності двох умов: по-перше, відомості про батька в актовому записі про народження дитини внесені на підставі ч.1 ст. 135 Сімейного кодексу України, по-друге, за умови надання суду належних та достатніх відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи. Таким чином, виходячи з положень ст. 12, 13, 81 ЦПК України та ст. 128 Сімейного кодексу України саме позивач, вважаючи, що відповідач є батьком дитини, при наявності від нього заперечень, має належними, допустимими та достатніми доказами довести обґрунтованість своїх вимог. При цьому, доказуванню позивачем підлягає не лише походження дитини від відповідача, а й підстави внесення запису про батька дитини до актового запису про народження дитини, оскільки це є суттєвою обставиною відповідно до положень ст. 128 Сімейного кодексу України, а для встановлення вказаних обставин необхідною є копія актового запису про народження дитини та витягу з відповідного реєстру актів цивільного стану. Як зазначалось вище, запис про батька дитини до актового запису про народження [PERSON] , внесений відповідно до вимог ч.1 ст.135 Сімейного кодексу України. Що ж стосується безпосередньо доказів про походження дитини, то з показань свідків сторони відповідача вбачається? що відповідач не спілкувався та не зустрічався з позивачем в період з листопада 2013 року по січень 2014 року, оскільки мав стосунки з іншою жінкою, з якою, в подальшому створив сім`ю. З пояснень свідків позивача однозначно випливає, що сторони не проживали разом, а мало місце відвідування відповідачем позивача один чи два рази в неї вдома. Виходячи з того, що основна частина допитаних судом свідків фактично заінтересована в результатах розгляду даного позову, самих показань свідків недостатньо, з врахуванням того, що сам по собі факт спільного проживання чоловіка та жінки та сімейних відносин між ними, ще не є однозначним підтвердженням походження дитини від чоловіка, з яким ця жінка проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Як вказано вище, за клопотанням позивача ухвалою суду від 17.12.2018 року була призначена по справі судово-генетична експертиза для вирішення питання походження дитини позивача від відповідача. Відповідача, позивача було зобов`язано з`явитись разом з малолітньою дитиною для проведення експертизи, а позивача, також,\~сплатити вартість вказаної експертизи відповідно до ч.2 ст. 135 ЦПК України. 22.03.2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про необхідність явки сторін на 08.04.2019 року для відбору біологічних зразків крові. Це повідомлення направлене сторонам, які його отримали, про що є докази в матеріалах справи. 16.04.2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про, те, що 08.04.2019 року [PERSON] з [PERSON] прибули, але у зв`язку з неприбуттям до експертної установи [PERSON] , відбір біологічних зразків не відбувся та повідомлено, що про необхідність явки сторін на 07.05.2019 року для відбору біологічних зразків. Це повідомлення направлене сторонам, які його отримали, про що є докази в матеріалах справи. 30.05.2019 року до суду надійшло повідомлення експерта про неможливість проведення експертизи за ухвалою суду від 17.12.2018 року, у зв`язку з неприбуттям до експерта на призначений день та час обох сторін, а цивільна справа, разом з ухвалою про призначення експертизи, повернута суду без виконання. Статтею 109 ЦПК України передбачено, що у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для зясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні. Проте в даному випадку суд не має достатніх підстав для застосування положень ст. 109 ЦПК України щодо однієї із сторін, оскільки згідно з повідомленням експерта про неможливість проведення експертизи фактично обидві сторони не вчинили необхідних дій для проведення експертизи. За такого, з врахуванням принципу рівності перед судом всіх учасників судового процесу, суд не в праві застосувати до однієї зі сторін положення ст. 109 ЦПК України, тим більше вирішувати питання про застосування приводу до відповідача для забезпечення його явки до експерта, що також не дасть гарантій добровільного надання відповідачем свого біологічного матеріалу для проведення експертизи. Крім того, слід зазначити таке тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини (точність позитивного результату ДНК-аналізу (тобто підтвердження батьківства) складає 99,999999 %). Доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ. Оскільки сторонами надано суду взаємовиключні показання свідків та позивачем, незважаючи на відповідні роз`яснення суду, в порядку ч.2 ст. 12 ЦПК України, не надано інших належних, достатніх та допустимих доказів на підтвердження своїх позовних вимог, суд зобов`язаний, відповідно до принципу змагальності сторін, відмовити в задоволенні позову, за його необгрунтованістю. Питання застосування позовної давності у цьому випадку не розглядається, оскільки позовна давність застосовується до обгрунтованих позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню, то, відповідно до ст. 141 ЦПК України, понесені позивачем витрати по сплаті судового збору, покладаються на позивача.

Outcome: dismissed