Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме будинком, який розташований за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування позовної заяви позивачка зазначила, що їй на праві власності належить будинок [ADDRESS] . Право власності на зазначений будинок вона набула на 1/3 його частину в порядку спадкування після смерті її батька та на 2/3 частини на підставі договору дарування. У вказаних документах її прізвище зазначено як « [PERSON] », однак після укладення шлюбу вона змінила своє прізвище на « [PERSON] ». Як зазначає позивачка, відповідачка [PERSON] була співмешканкою її сина, з якою він у 2014 році переїхав жити до неї в її будинок та на їх прохання вона надала дозвіл на реєстрацію відповідачки в належному їй будинку, де вона проживала до 2017 року. За твердженням позивачки, у січні 2017 року її син розійшовся з відповідачкою, остання зібрала свої речі та виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків. Точне місце проживання відповідачки на даний час позивачці невідоме, попереднє місце реєстрації останньої була адреса проживання її батьків: Запорізька область, Велико-Білозерський район, с. В-Білозірка. З часу виїзду відповідачки вони більше не спілкувались та не бачились, в будинку вона більше не проживала, її особистих речей у будинку немає. Відповідачка у добровільному порядку не припинила свою реєстрацію у вказаному будинку, що створює позивачці перешкоди у праві володінні та користуванні її власністю. Окрім того позивачка несе додаткові витрати зі сплати комунальних послуг, що вираховуються в залежності від зареєстрованих за адресою осіб та не має змоги оформити субсидію на їх сплату. Ухвалами Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 09.12.2019 року провадження у справі відкрито, вирішено розглядати справу за правилами загального позовного провадження та звільнено позивачку від сплати судового збору за подання даного позову до суду. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 28.01.2020 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивачка та її представниця в судовому засіданні позов підтримали в повному обсязі, підтвердили обставини зазначені в нього, просили позов задовольнити. Відповідачка в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлялась у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки поштою на останню відому адресу її зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду невідомі, відзиву або будь-яких заяв до суду не подавала, а тому на підставі статей 280 282 Цивільного процесуального кодексу України суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідачки за згодою позивачки. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні, яка є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що в будинку, який належить позивачці проживали, окрім останньої, її син [PERSON] та його співмешканка на ім`я [PERSON] . Вона бачила як остання у січні 2017 року залишала вказаний будинок, вивозила свої речі. Після цього вона більше її не бачила. Свідка [PERSON] , допитана в судовому засіданні, яка є сусідкою позивачки та мешкає за адресою: [ADDRESS] , пояснила, що на теперішній час у будинку за адресою: [ADDRESS] проживає позивачка та її син. До цього часу разом з ними мешкала співмешканка її сина [PERSON] , яка у 2017 року виїхала з будинку та більше там не проживає, де перебуває на даний час їй не відомо. Заслухавши пояснення позивачки, її представниці, свідків, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією свідоцтва про право на спадкування за законом від 05.08.1976 року (а.с.3), копією договору дарування від 23.12.1976 року (а.с.4-7). Відповідно до копії витягу № 00024300230 від 22.10.2019 року підтверджено, що позивачка мала дошлюбне прізвище « [PERSON] », яке зазначено у вищезазначених правовстановлюючих документах на будинок та яке змінила на « [PERSON] » у зв`язку з укладенням 12.09.1980 року шлюбу з громадянином [PERSON] (а.с.8). Як вбачається з матеріалів справи, а саме інформації, що отримана з Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 06.12.2019 року (а.с.24) та записів у будинковій книзі (а.с.9-11), відповідачка [PERSON] , [INFO] , зареєстрована за адресою: [ADDRESS] з 05.04.2014 року по теперішній час. Згідно з актом щодо не проживання особи від 03.10.2019 року (а.с.12) складеного сусідами позивачки, останні засвідчують, що відповідачка [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] з 10.01.2017 року по [INFO] року фактично не проживала. Вказаний акт засвідчено та підписано головою квартального комітету Шевченківського району м Запоріжжя № 125. Частиною 1 статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод встановлено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до частини 1 статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права. Статтею\~41 Конституції України передбачено,\~що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з частиною 2 статті 386 Цивільного кодексу України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до частини 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з статтею 72 Житлового кодексу Української РСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Як зазначає позивачка в позові, відповідачка не мешкає у будинку, що належить їй на праві приватної власності та знаходиться за адресою: [ADDRESS] з січня 2017 року, її особистих речей у житлі немає. Зазначені обставини підтвердили допитані в судовому засіданні свідки. Доказів на спростування даних обставин суду не надано. На підставі\~вищевикладеного суд\~вважає вимоги\~позивачки правомірними,\~оскільки відповідачка\~у зазначеному\~будинкуне мешкає з січня 2017 року,\~домовленостей між\~сторонами щодо\~збереження права\~користування будинком\~не було,відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідачку такою, що втратила право користування вказаним житловим приміщенням. При вирішенні питання щодо розподілу судових витрат суд враховує приписи статті 141 Цивільного процесуального кодексу України. Позивачка була звільнена від сплати судового збору при подачі позову до суду відповідно до ухвали суду від 09.12.2019 року, відтак, з відповідачки підлягає стягненню в дохід держави судовий збір у розмірі 768, 40 грн., що підлягав би сплаті за подання даного позову до суду.

Outcome: approved