Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] селищної ради про визнання права власності на спадкове майно. Свій позов мотивує тим, що 14 березня 2009 року померла її свекруха [PERSON]. Після її смерті залишилось спадкове майно, яке складається з житлового будинку та господарських споруд, який знаходиться за адресою: вул. Лесі Українки, 16 смт. Торчин, Луцький район, Волинська область. 13 березня 2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла позивачу [PERSON] Інші спадкоємці за законом чи заповітом не заявляли своїх прав на спадщину. З моменту відкриття спадщини і по даний час позивач не може отримати в нотаріуса свідоцтво про право власності на спадщину на будинок та господарські споруди у звязку з відсутністю правовстановлюючих документів. Представник позивача [PERSON] в судове засідання не зявився проте, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] селищної ради в судове засідання не зявився проте, подав до суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутності. Позов визнає та не заперечує проти його задоволення. Дослідивши письмові докази у справі, матеріали інвентаризаційної справи № 219 на житловий булинок № 16 в смт. Торчин Луцького району, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що 14 березня 2009 року померла її свекруха [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ЕГ № 197999 від 18.11.2016 року (а.с. 5, 26 ). 13.03.2009 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого належний їй житловий будинок з належними господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в селищі Торчин по вул. Лесі України, 16 та все інше належне їй майно, де б воно не знаходилось і з чого б воно не склалось, що буде належати їй на день смерті заповіла [PERSON] (а.с. 6 ). При встановленні того факту, що спадкодавцю [PERSON] за життя належав житловий будинок з господарськими спорудами, який знаходиться за адресою: вул. Лесі Українки, 16 смт. Торчин, Луцький район, Волинська область суд виходить з наступного. Відповідно до ст. 22 КпШС, майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його сумісною власністю. Кожен з подружжя має різні права володіння, користування і розпорядження майном. Подружжя користується рівними права на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав права самостійного заробітку. Згідно ст. 28 КпШС, в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. В окремих випадках суд може відступити від начала рівності часток подружжя, враховуючи інтереси неповнолітніх дітей або інтереси одного з подружжя, що заслуговують на увагу. Відповідно до ст. 529 ЦК РСР (в редакції 1963 року), при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти, дружина і батьки померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилась після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Відповідно до ст. 548 ЦК РСР (в редакції 1963 року), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженням. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття. Згідно ст. 549 ЦК РСР (в редакції 1963 року), визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Судом встановлено, що спадкодавець [PERSON] з 05.02.1947 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про одруження серії ЯР № 324323 від 25.01.1950 р. Під час перебування в шлюбі, [PERSON] виділено земельну ділянку для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності в селищі Торчин по вул. Лесі Українки, 10а, загальною площею 1200 кв.м., що підтверджується договором про надання і безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності від 27.12.1960 р. та рішенням виконавчого комітету [PERSON] районної ради депутатів трудящих Волинської області № 370с від 28.11.1960 р. (а.с. 43). З копії будинкової книги для прописки громадян, вбачається, що в будинку № 16 по вул. Лесі Українки в смт. Торчин Луцького району прописані та постійно проживали [PERSON], [PERSON] Після смерті, 26 квітня 2001 р. [PERSON] (а.с.29), його дружина [PERSON] успадкувала ? частку житлового будинку по вул. Лесі Українки, 16 смт. Торчин, Луцький район, Волинська область шляхом фактичного вступу в управління або володіння спадковим майном на підставі ст. ст. 529, 548, 549 ЦК РСР (в редакції 1963 року), а тому набула право власності на весь обєкт нерухомості. З матеріалів спадкової справи № 09/2016, заведеної приватним нотаріусом Луцькою районного нотаріального округу [PERSON] до майна померлої 14 березня 2009 року [PERSON] вбачається, що позивач [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті [PERSON] про що подала відповідну заяву до нотаріальної контори, інші спадкоємці за законом та за заповітом відсутні. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно після смерті [PERSON], яка померла 14 березня 2009 року, що складається з житлового будинку та господарських споруд за адресою: Волинська область, Луцький район, смт. Торчин, вул. Лесі Українки, 16.

Outcome: approved