Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем у період з 19 березня по 24 вересня 2009 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. З 26 серпня 2013 року, в зв'язку з неможливістю проживати спільно з відповідачем, вона разом із своїми доньками виїхала в с. Мирків Горохівського району Волинської області. Відповідач проживає в с. Підманево Шацького району Волинської області разом з їх спільною дитиною, оскільки після розірвання шлюбу відповідач сина їй не віддав, мотивуючи тим, що вона немає робити і, відповідно грошей на його утримання. З вересня 2013 року позивач влаштувалась на роботу в СФГ «Зоря», де отримує заробітну плату та за місцем роботи її забезпечено житлом, а тому має змогу забезпечити усі необхідні умови для виховання сина, проте відповідач відмовляється віддати їй сина. Тому, просить визначити місце проживання малолітньої дитини, [PERSON] разом з нею. Відповідач подав письмове заперечення на позов, в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Шлюб із позивачем виявився невдалим, оскільки [PERSON] постійно зловживала спиртними напоями, та не дбала про створення сім'ї. Позивач після народження дитини, [PERSON], ставилась до нього суворо, не належно доглядала, приділяла менше уваги ніж іншим дітям. На даний час він належно утримує дитину, піклується про його здоров'я, має гроші та житло, дитина стоїть на обліку по влаштуванню у дошкільний заклад села Світязь Шацького району, а тому вважає, що син має і в подальшому проживати разом з ним. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та пояснила, що за час спільного проживання з відповідачем, останній відносився до дітей грубо, вживав нецензурні слова, через що діти його боялись, а тому саме за ініціативою дітей, з метою їх захисту, вона вирішила поїхати від нього та проживати окремо. На даний час відповідач ніде не працює, є агресивним, неврівноваженим, тому вважає що він не здатний забезпечити повноцінне утримання та виховання дитини. Усе викладене відповідачем в заперечені є неправдою. В судовому засіданні відповідач [PERSON] позов не визнав, просив у задоволені позову відмовити з підстав зазначених у письмовому запереченні. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши представлені у справі докази в їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ч. 2 ст. 154 СК України, батьки мають право звертатися до суду за захистом прав та інтересів дитини, а також непрацездатних сина, дочки як їх законні представники без спеціальних на те повноважень. Відповідно до ч. 1 ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Згідно ч. 1 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 ст. 161 СК України встановлено, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. При вирішенні питань, що торкаються дітей, згідно Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р., суд має виходити з принципу максимального забезпечення інтересів дитини, його захисту і забезпечення турботи про нього. При вирішенні такого спору суди повинні виходити не з формальних міркувань, а з фактичних інтересів дітей та умов їх нормального виховання. Судом встановлено, що згідно повторного Свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 24.12.2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано 24 вересня 2009 року /а.с.7/. Від шлюбу є малолітня дитина - [PERSON], [INFO], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії [NUMBER] /а.с. 6/. З довідки-характеристики виданої Світязькою сільською радою Шацького району Волинської області 23.12.2013 року №624/03-29/2-13 вбачається, що [PERSON] проживає разом із своїм сином в с. Підманево Шацького району Волинської області. На даний час здійснює догляд за малолітнім [PERSON]. Хлопчик веде замкнутий спосіб життя, не спілкується з сусідніми дітками, в садочок не оформлений /а.с. 9/. Відповідач ніде не працює, доказів на підтвердження своїх доходів суду не надав. Допитана в якості свідка [PERSON] суду показала, що відповідач ніде не працює, пенсії не отримує, а живе лише за рахунок пенсії своєї матері, яка проживає окремо. Під час спільного проживання сім'ї [PERSON] в с. Підманево, вона помічала, що [PERSON] обмежував дітей у спілкуванні з однолітками, по відношенню до дітей він суворий, грубий та агресивний, через що діти його бояться. Під час спілкування [PERSON] вживав нецензурні слова, що справляло негативний вплив на дітей, влаштовував сімейні скандали, застосовував фізичну силу до позивача в присутності дітей, що негативно впливало на психіку дітей. З витягу із ІПС Армор від 12.02.2014 року вбачається, що [PERSON] неодноразово притягувався до адміністративної відповідальності /а.с. 43/. З постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 01.12.2012 року вбачається, що [PERSON] схильний до хуліганських дій /а.с. 52/. З довідок СФГ «Зоря» №155-157 від 19.12.2013 року вбачається, що [PERSON] працює на даному господарстві дояркою, отримує заробітну плату та забезпечена житлом, за місцем роботи характеризується позитивно /а.с. 10-12/. Та обставина, що позивач зловживає спиртними напоями, спростовується позитивними характеристиками з місць роботи /а.с. 12, 47- 49/, проживання /а.с. 13/, а також показаннями свідків [PERSON] та [PERSON] Навпаки, стверджували, що позивач є хорошою, турботливою мамою, яка піклується про своїх дітей, дбає про їх психічний та фізичний розвиток, завжди працювала, щоб заробляти кошти на їх утримання. Службою у справах дітей Горохівської РДА складений акт обстеження умов проживання сім'ї [PERSON], з яких встановлено, що [PERSON] проживає в трьохкімнатному будинку в разом зі своїми дітьми: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] В будинку чисто і охайно, створені належні умови для навчання та виховання дітей, діти забезпечені в повній мірі одягом та взуттям /а.с. 14/ Разом з тим, службою у справах дітей Шацької РДА складено висновок про доцільність проживання малолітнього [PERSON] разом із своєю матір'ю [PERSON], оскільки встановлено, що батько дитини [PERSON] з яким на даний час проживає малолітній, спілкуватись з працівниками служби у справах дітей відмовляється, на засідання комісії з питань захисту прав дитини не з'являвся /15/. Обстеження умов проживання сім'ї [PERSON] проводилось напружено, оскільки відповідач під час спілкування з членами комісії вів себе агресивно. Обстеженням встановлено, що малолітній [PERSON] не спілкується з однолітками та немає друзів, зі слів батька - він буде дозволяти матері спілкуватись з дитиною тільки в присутності дільничного /а.с. 45/. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові та розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові та моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена з матір'ю. Конвенція про права дитини, яка набула чинності для України 27 вересня 1991 року, виходячи з рівності прав матері та батька, у п. 1 ст. 9 проголосила правило, за яким дитина не повинна розлучатися з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Отже, вищезазначені норми Декларації та Конвенції вказують на наявність виключних обставин для розлучення малолітніх дітей з матір'ю у разі коли батьки проживають окремо, а таких обставин у судовому засіданні не встановлено. Тому, враховуючи наведені обставини та вік дитини, яка на даний час потребує любові, тепла та материнського затишку, а не суворого виховання в плані обмеження від зовнішнього світу, суд доходить висновку, що йому необхідно визначити місце проживання разом з матір'ю [PERSON]. На підставі ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 141, 154, 157, 160-162 СК України, Закону України «Про охорону дитинства», Декларації прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, Конвенції про права дитини,

Outcome: approved