Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 12.03.2016 р. Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалося, шлюбні відносити припинені, взаєморозуміння між ними втрачено, подальше збереження шлюбу не має сенсу. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилась, подала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні, після розірвання шлюбу просить суд залишити їй прізвище «[PERSON]». Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги визнає. Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяви позивача, відповідача про слухання справи у її відсутність, у звязку з неявкою у судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 12 березня 2016 року Орджонікідзевським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис № 52, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого 12 березня 2016 р. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого Вознесенівським районним у м. Запоріжжя відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 06.10.2016. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки та жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 2 ст. 104 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З матеріалів справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сім'ї є неможливим і суперечить інтересам сторін, оскільки фактично шлюбні відносини між подружжям припинені, сторони спільно не проживають, спільного господарства не ведуть. Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача та відповідача на примирення, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Суд вважає, що прізвище позивача після розірвання шлюбу необхідно залишити [PERSON], оскільки про це просила позивач. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved