Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Майдан, Вінницького району Вінницької області померла її мати [PERSON] . Після смерті матері відкрилася спадщина, в тому числі, на 1/2 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] , що належала їй, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право станом на 15 квітня 1991 року. Цілий житловий будинок, розташований в [ADDRESS] , належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] . Станом на 15 квітня 1991 року членами колгоспного двору будинковолодіння [ADDRESS] були лише її батьки: [PERSON] та [PERSON] , а тому згідно норм ст. 123 ЦК України (в редакції 1963 року), їх частки в майні колгоспного двору є рівними і дорівнюють по 1/2 частці. Позивач також зазначає, що вона є спадкоємцем першої черги за законом після смерті своєї матері [PERSON] Іншим спадкоємцем першої черги за законом був чоловік померлої, а її батько - [PERSON] . Спадщину після смерті матері вона прийняла, так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини, а її батько [PERSON] у встановлений законом строк подав заяву про відмову від прийняття спадщини. Інші заяви про прийняття спадщини та про відмову від прийняття спадщини до нотаріальної контори не надходили. [INFO] в с. Майдан, Вінницького району Вінницької області помер її батько [PERSON] . Після смерті батька відкрилася спадщина, в тому числі, на 1/2 частку у праві власності на будинковолодіння [ADDRESS] , що належала померлому, як члену колгоспного двору, який не втратив своє право станом на 15 квітня 1991 року. 13 вересня 2012 року [PERSON] склав заповіт, яким заповів їй все своє майно. Спадщину після смерті батька вона прийняла так як у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини та отримала на інше спадкове майно, а саме: на земельну ділянку свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Однак оформити свої спадкові права після смерті батьків вона не має можливості через приналежність спадкового будинку до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір». За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким визнати за нею право власності в порядку спадкування за заповітом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] на 1/2 частку та право власності в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] на 1/2 частку, а загалом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який відповідно до відомостей технічного паспорта, виготовленого «ФОП [PERSON] » від 19 березня 2019 року, має загальну площу приміщень 43,6 кв. м, житлову площу приміщень 22,3 кв. м та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А»; веранди літ. «а»; сараю літ. «Б»; погребу літ. «В»; убиральні літ. «Г»; літньої кухні літ. «Д» та огорожі № 1-3. В підготовче судове засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача [PERSON] згідно ордера [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, а представник відповідача - сільський голова Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, суд приходить до такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Майдан, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 06.06.2012 (а.с. 7). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне їй майно, до складу якого входить, крім іншого, також частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідками № 25, 26, 27, 28, 29, виданими виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.02.2019 (а.с. 35, 36, 37, 38, 39); копіями виписок з погосподарських книг Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 41-46) та копією свідоцтва № 125 про право особистої власності на домоволодіння від 06.05.1989, виданого виконавчим комітетом Майданської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 (а.с. 18), з яких вбачається, що цілий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ) належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а членом двору є його дружина [PERSON] . Спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] є її дочка [PERSON] та чоловік [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] серії [NUMBER] від 21.06.1949 (а.с. 9); копією свідоцтва про народження [PERSON] серії [NUMBER] від 02.06.1993 (а.с. 10). Витягами з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища та копіями свідоцтв про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 06.06.1999 та серії [NUMBER] від 12.07.2001 підтверджується зміна прізвища позивача з « [PERSON] » на « [PERSON] » і в подальшому на « [PERSON] » (а.с. 11, 12). Згідно з відомостями технічного паспорта, виготовленого «ФОП [PERSON] » від 19.03.2019, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами має загальну площу приміщень 43,6 кв. м, житлову площу приміщень - 22,3 кв. м та в цілому складається з: житлового будинку літ. «А»; веранди літ. «а»; сараю літ. «Б»; погребу літ. «В»; убиральні літ. «Г»; літньої кухні літ. «Д» та огорожі № 1-3 (а.с. 19-21). Вінницьким районним судом Вінницької області рішенням від 27 лютого 2013 року по справі № 203/6739/12, яке набрало законної сили 11 березня 2013 року, в тому числі, визнано за [PERSON] право власності в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , яка померла [INFO] в с. Майдан, Вінницького району Вінницької області, на спадкове майно, а саме: на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 2,5466 га, що розташована на території Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області, яка належала [PERSON] на підставі Державного акта серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, зареєстрованого в книзі записів реєстрації державних актів за № 147, виданого 01.10.2004, кадастровий номер земельної ділянки [NUMBER] , що підтверджується копією цього рішення (а.с. 27-29). Даним рішенням було установлено, що: «Спадщину після смерті [PERSON] позивач прийняла шляхом подання у встановлений законом строк відповідної заяви нотаріусу, що підтверджується копією спадкової справи Вінницької районної державної нотаріальної контори, заведеної після смерті [PERSON] (а. с. 39-45). Інший спадкоємець першої черги за законом, який має право на обов`язкову частку в спадковому майні, - батько позивача [PERSON] від прийняття спадщини відмовився в встановленому законом порядку». Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. [INFO] в с. Майдан, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 05.06.2018 (а.с. 6). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належне йому майно, до складу якого входить також частка житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, розташованого за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується вищевказаними довідками № 25, 26, 27, 28, 29, виданими виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 27.02.2019 (а.с. 35, 36, 37, 38, 39); копіями виписок з погосподарських книг Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 41-46) та копією свідоцтва № 125 про право особистої власності на домоволодіння від 06.05.1989, виданого виконавчим комітетом Майданської сільської Ради народних депутатів на підставі рішення Вінницької районної Ради народних депутатів № 128 від 19.05.1988 (а.с. 18), з яких вбачається, що цілий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] ) належить колгоспному двору, головою якого є [PERSON] , а членом двору є його дружина [PERSON] . 13 вересня 2012 року [PERSON] , на випадок своєї смерті, зробив заповідальне розпорядження, яким заповів все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось і взагалі все те, що йому буде належати на день смерті і на що він матиме право, своїй дочці [PERSON] . Вказаний заповіт посвідчено секретарем виконавчого комітету Майданської сільської ради Вінницького району Вінницької області Косичук Л.В. та зареєстровано в реєстрі за № 77. Станом на 20.08.2018 року за відомостями сільської ради, цей заповіт не змінено та не скасовано, що підтверджується його копією (а.с. 8). Позивач [PERSON] спадщину після смерті свого батька [PERSON] прийняла належним чином, звернувшись у визначений законом строк до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, та на частину спадкового майна вже отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом, що підтверджується копією спадкової справи № 265/2018, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого [INFO] [PERSON] (а.с. 66-86). Осіб, які б мали право на обов`язкову частку в спадковому майні після смерті [INFO] [PERSON] , немає, що підтверджується довідкою № 739/08-04, виданою виконавчим комітетом Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 19.02.2019 (а.с. 32). Однак оформити свої спадкові права після смерті батьків на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , позивач [PERSON] не має можливості через його приналежність до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір», що підтверджується постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за № 760/02-31 від 11.04.2019 (а.с. 47). Згідно з вимогами ст. 7 Конституції СРСР (в редакції1936 року) колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно до затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі тавідомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначавсяВказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками,затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Пунктом 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» визначено, що право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК України (в редакції 1963 року, чинного на час існування колгоспних дворів), майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Тобто усі члени колгоспного двору, які були такими станом на 15 квітня 1991 року, мали право спільної сумісної власності на майно колгоспного двору. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування», та в підпункті г) пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У рай смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Так, з виписок з погосподарських книг Якушинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області вбачається, що членами колгоспного двору за адресою: [ADDRESS] станом на 15 квітня 1991 року були лише двоє осіб, а саме: [PERSON] , яка померла [INFO] , та [PERSON] , який помер [INFO] , тому їм належить по 1/2 частці майна колгоспного двору. Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Судом є установленим, що позивач по справі [PERSON] є єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] , яка померла [INFO] , а також являється єдиною спадкоємицею за заповітом після смерті свого батька [PERSON] , який помер [INFO] . Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщині, немає. Спадщину [PERSON] прийняла, звернувшись у визначений законом шестимісячний строк до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини. Згідно з ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що оформити свої спадкові права на житловий позивач [PERSON] не має можливості через приналежність будинку до суспільної групи домогосподарств - «колгоспний двір», в зв`язку з цим нотаріусом їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом та за заповітом на вищевказане спадкове майно. Оскільки судом є установленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за законом та за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За клопотанням представника позивача суд вважає залишити за позивачем судові витрати по справі.

Outcome: approved