Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах малолітнього сина [PERSON] з вищезазначеним позовом, в якому просить суд: визнати недійсним з моменту вчинення договір іпотеки від 08.02.2007 №46855, укладений між ПАТ «УкрСиббанк» та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Лідією Миколаївною та зареєструвати в реєстрі за №802; зобов'язати відповідача - приватного нотаріуса виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження іпотекою квартири [ADDRESS]; зняти заборону відчуження квартири [ADDRESS], яку зареєстровано в реєстрі заборон за номером 4472393. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 08.02.2007 року між чоловіком позивача - [PERSON] та ПАТ «УкрСиббанк» було укладено договір споживчого кредиту №11115662000. Одночасно, в забезпечення виконання зобов'язань за кредитним договором між банком та [PERSON] 08.02.2007 року було укладено договір іпотеки №46855, посвідчений приватним нотаріусом. Предметом договору іпотеки №46855 є квартира, розміщена за адресою: [ADDRESS], яка належить [PERSON] на праві приватної власності, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного 08.02.2007 року, при посвідчені, якого накладено заборону на відчуження квартири. Станом на 08.02.2007 року - на момент укладення договору іпотеки, в даній квартирі фактично проживали малолітні діти [PERSON] та [PERSON]: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO] року. Оскілки при укладанні іпотечного договору не отримано згоди органу опіки та піклування, цей договір суперечить правам та інтересам неповнолітнього [PERSON], тому має бути визнаний судом недійсним. Враховуючи порушення прав малолітнього сина позивача, [PERSON], як законний представник, вимушена звернутися до суду за захистом прав малолітньої дитини. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали вимоги позовної заяви в повному обсязі з викладених у позові підстав, позивач подала письмові пояснення (а.с.40-43), в яких зазначила, що квартира, в якій мешкали позивач, третя особа та їх діти, була розташована в будинку неналежної якості, квартира не відповідала санітарним нормам, у зв'язку з чим, у сина почала розвиватися хвороба дихальних шляхів, тому позивач з чоловіком прийняли рішення про купівлю іншого житла. Протягом січня 2007р. позивач з чоловіком зібрали документи, які подали до декількох банків з метою отримання споживчого кредиту на придбання житла, та проводили огляд квартир для придбання. 30.01.2007р., отримавши згоду кредитного комітету АКіБ «УкрСиббанк» на отримання кредиту, позивач з чоловіком визначились щодо помешкання, яке бажають придбати. 01.02.2007р. - у четвер третя особа [PERSON] та [PERSON] (власник квартири), уклали попередній договір №21955 купівлі - продажу квартири [ADDRESS]. Станом на 01.02.2007р. позивач з чоловіком мали згоду кредитного комітету Банку на отримання кредиту і не мали сумнівів щодо придбання саме цієї квартири, тому в той же день, згідно умов попереднього договору, чоловік позивача вніс значний завдаток та отримав у [PERSON] ключі від квартири. Квартира була вільною та готовою для проживання, тому в період 02-04.02.2007р., позивач з чоловіком та їх рідні готували нове помешкання для переїзду родини. 04.02.2007р. сім'я позивача переїхала до нового помешкання в повному складі і фактично почали проживати в квартирі. 05.02.2007р. Банк підтвердив третій особі [PERSON], що укладання всіх договорів відбудеться 08.02.2007р. Таким чином, на час укладення оспорюваного договору іпотеки в квартирі проживали малолітні діти позивача і третьої особи. Додатково позивач в судовому засіданні пояснила, що після здійснення всіх необхідних для переїзду родини готувань, 04.02.2007р., після 19-00 години, до квартири [ADDRESS] привезли дітей, з цього часу позивач та третя особа з дітьми фактично постійно проживають в квартирі. 08.02.2007р., після 14-00 години, позивача відвезли до банку для оформлення договорів, де вже знаходився її чоловік, уклали договір кредиту, потім - договір купівлі-продажу квартири, після цього - договір іпотеки. Позивач надавала згоду на укладення зазначених договорів. Банк був обізнаний про наявність у позивача та її чоловіка неповнолітніх дітей, проте, особисто позивач не повідомляла банк та нотаріуса, що в квартирі, яка передається в іпотеку мешкають діти, на час укладення договорів та до вересня 2015 року позивач з дітьми були зареєстровані за іншою адресою, - [ADDRESS], а з 14.02.2008р. - [ADDRESS]. Представник відповідача ПАТ «УкрСиббанк» брав участь у судовому засіданні 11.11.2015р., проте своєї позиції по суті позовних вимог не висловлював, письмових пояснень чи заперечень суду не подавав, в подальшому в судові засідання не з'являвся, хоча зазначений відповідач був належним чином повідомлений про час та місце проведення судових засідань. Представник відповідача приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Іванової Л.М. в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову в повному обсязі, подала письмові заперечення на позов (а.с.46-48), в яких зазначила, що оспорюваний іпотечний договір укладено відповідно до закону та посвідчено нотаріусом з додержанням вимог Інструкції «Про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», Закону України «Про нотаріат» та вимог Цивільного кодексу України. Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Іванова Л.М. до вчинення правочину, встановила дійсні наміри кожної із сторін, а також чи відсутні у сторін заперечення щодо кожної з умов правочину, нотаріус встановила (ідентифікувала) сторони правочину за паспортами, записала паспортні дані в реєстр реєстрації вчинених нотаріальних дій та перевірила дієздатність та правоздатність сторін, переконалась в тому, що сторони розуміють значення своїх дій та усвідомлюють їх правові наслідки, перевірила належність майна, що передається в іпотеку, іпотекодавцеві. Належність майна іпотекодавцю викладена в п.1.5. договору іпотеки, згідно якого в іпотеку передається кв.[NUMBER] в будинку 8 по бул. Дарницькому в м. Києві, в рахунок забезпечення повернення кредиту наданого Іпотекодержателем для придбання нерухомого майна, яке передається в іпотеку, цей договір іпотеки укладався одночасно з укладанням договору купівлі-продажу предмета іпотеки. Після особистого прочитання договору іпотеки сторонами, нотаріусом були роз'яснені правові наслідки, які настають після укладання договору іпотеки. Потім сторонами було підписано вищевказаний договір іпотеки в присутності нотаріуса, після чого договір посвідчено приватним нотаріусом Івановою Л.М. Всі вимоги, встановлені Законом, нотаріусом були виконані, в договорі іпотеки містяться всі істотні умови, в нотаріальній справі наявні всі необхідні копії документів. Також у вказаному договорі іпотеки нотаріусом накладена заборона відчуження предмета іпотеки. [PERSON] В позові зазначено, що [PERSON] на день укладання договору іпотеки 08.02.2007 року мав дітей, які проживали в квартирі, яка передавалась в іпотеку. Проте, наявність дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], на день укладання договору іпотеки не тягне за собою отримання дозволу органа опіки та піклування. Позивач та її діти на момент укладання іпотечного договору не могли проживати в квартири [NUMBER], оскільки [PERSON] 8 лютого 2007 року її купив за кредитні кошти. Діти позивача майнових прав відносно квартири не мали, а тому для укладання зазначеного договору іпотеки дозвіл органу опіки та піклування законом не вимагається. Також при посвідченні договору іпотеки нотаріус роз'яснила сторонам порядок державної реєстрації іпотеки та порядок задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки. У вказаному договорі іпотеки нотаріусом накладена заборона відчуження зазначеної квартири. Позивач вважає, що оскільки вона не надала дозвіл органу опіки та піклування, то іпотечний договір укладено з порушенням вимог чинного законодавства. В даному випадку дозвіл не потрібен і договір іпотеки укладено з додержанням всіх вимог закону. Виходячи із вищевикладеного, іпотечний договір, укладений 8 лютого 2007 року, укладено відповідно до закону, оскільки [PERSON] зазначену квартиру купив за згодою дружини [PERSON] і за згодою дружини передав кв. [NUMBER] в іпотеку. Договір посвідчено нотаріусом, що в свою чергу підтверджує його законність і відповідність законодавству України. Крім того, діти не є учасниками договору, не є власниками квартири, тому майнових прав [PERSON], ніхто не порушував. Що стосується посилань позивача щодо проживання дитини в квартирі, то на момент передачі в іпотеку нерухоме майна - квартири, дитина [PERSON], не міг проживати в квартирі [NUMBER], оскільки остання була куплена 08.02.20007 року і 08.02.2007 року передана в іпотеку. Тому, приватний нотаріус КМНО Іванова Л.М. не порушувала прав дітей в момент посвідчення договору іпотеки. Крім того, при розгляді справ, які стосуються оспорювання прав та обов'язків сторін, набутих на підставі здійснених нотаріальних дій - посвідчення договорів, довіреностей, угод (крім справ по скаргам на нотаріальні дії або відмову у їх здійсненні), нотаріуси в розумінні статей 34, 35 ЦПК України не є особами, прав та обов'язків яких стосується спір сторін, оскільки відсутня їх юридична зацікавленість в результатах розгляді справи судом та реалізації прийнятого по ньому рішення. Нотаріус не є стороною правочину. Відповідно до Конституції України (рішення Конституційного Суду України від 01.12.2004 року щодо тлумачення ст. 4 ЦПК України) нотаріус не є суб'єктом, який порушив охоронюваний законом інтерес позивача, оскільки він не є зацікавленою особою щодо отримання грошей, не є власником майна та грошей. Позивачем не було надано доказів на підтвердження наявності обставин, вказаних в позовній заяві. Звернення позивача до суду з позовом про визнання договору іпотеки недійсним свідчить про небажання нести відповідальність за раніше прийняті рішення та підтверджує недобросовісне виконання процесуальних прав. В судовому засіданні представник відповідача надала пояснення аналогічні викладеним в письмових запереченнях та додатково пояснила, що позивач та третя особа [PERSON] не повідомляли нотаріусу, що діти мешкають в квартирі, яка передається в іпотеку, продавець квартири з цього приводу також нічого не повідомляв, позивач та третя особа не могли 04.02.2007р. знати про те, що 08.02.2007р. буде наданий кредит. Третя особа [PERSON] в судовому засіданні просив позов задовольнити, надав письмові пояснення (а.с.61-64), в яких зазначив, що одразу після укладання шлюбу 01.12.1995р., він та позивач мешкали в квартирі за адресою: [ADDRESS], [INFO] народився син [PERSON], [INFO]. - син [PERSON]. Двокімнатна квартира, в якій вони спільно проживали, не відповідала санітарним нормам, через що у старшого сина почала розвиватись хронічні хвороби дихальних шляхів. Тому вирішили купити інше житло. Протягом січня 2007р. зібрали документи, які подали до декількох банків і 30.01.2007р. отримали згоду АКіБ «УкрСиббанк» на отримання кредиту, та визначились щодо помешкання, яке хочуть придбати. 01.02.2007р. [PERSON] та [PERSON] уклали попередній договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], у той же день, згідно умов попереднього договору, [PERSON] вніс значний завдаток у сумі 50500,00 гривень, що в еквіваленті за курсом НБУ становило 10000,00 доларів США та отримав у [PERSON] ключі від квартири. 01.02.2007р. квартира була вільною та готовою для проживання. 02.02.2007р. квартиру з метою її оцінки відвідував фахівець Банку, яким були зроблені фотографії помешкання та отримано копію технічного паспорту на квартиру та копію попереднього договору. В період 02-04.02.2007р., враховуючи згоду кредитного комітету Банку на видачу кредитних коштів в обсязі, достатньому для здійснення правочину купівлі-продажу саме цієї квартири, та виходячи з того, що за попереднім договором було внесено завдаток, було здійснено прибирання та підготовку нового помешкання для переїзду сім'ї. 04.02.2007р. сім'я переїхала до нового помешкання. У той же день, 04.02.2007р., діти вже перебували у квартирі. 05.02.2007р. Банк підтвердив, що укладання усіх необхідних договорів та видача кредитних коштів відбудеться 08.02.2007р. 08.02.2007р. [PERSON] та [PERSON] уклали договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], який було посвідчено приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М. У той же день було укладено договір іпотеки, предметом якого стала вищезазначена квартира. Таким чином, на момент укладання оспорюваного договору іпотеки, тобто станом на 08 лютого 2007 року, в квартирі, що є об'єктом іпотеки, проживали малолітні діти позивача і [PERSON] - [PERSON] та [PERSON]. У той же день, 08.02.2007р. між [PERSON] та Банком було укладено договір відповідального зберігання документів, що підтверджують право власності - договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS], про що було складено відповідний акт приймання - передачі документів. Таким чином, вилучивши оригінал договору купівлі-продажу квартири, Банк штучно позбавив [PERSON] та членів його сім'ї можливості реалізувати свої права як в частині права на реєстрацію права власності, так і в частині користування майном, яке придбане у шлюбі. Додатково [PERSON] в судовому засіданні пояснив, що 01.02.2007 року ним були отримані ключі від квартири [NUMBER], передано завдаток, отже виникло право користування цією квартирою. 04.02.2007р., з 19-00год. в квартиру перевезли дітей, до цього родина з дітьми проживала по [ADDRESS]. Позивач надавала згоду на укладення договорів. Дітей зареєстрували в квартирі [NUMBER] у 2015 році, коли банк повернув договір купівлі-продажу квартири. Банку та нотаріусу був переданий повний пакет документів, серед яких була довідка Форми 3 про місце реєстрації всієї сім'ї, у тому числі дітей, [ADDRESS]. [PERSON] не попереджав ані банк, ані нотаріуса про те, що в квартирі [ADDRESS] проживають діти, до органу опіки та піклування за отриманням дозволу не звертався. Представник третьої особи Органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, в судовому засіданні також просила позов задовольнити та пояснила, що місце реєстрації дітей не має значення, якщо буде доведено, що діти проживали в квартирі, переданій в іпотеку, дозвіл Органу опіки та піклування був необхідним. Нотаріус повинен був перевірити, з урахуванням наявності попереднього договору купівлі-продажу квартири, чи вселилися в квартиру діти. Вислухавши пояснення сторін та третіх осіб, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази в їх сукупності, суд приходить до наступного. Відповідно до пункту 1 частини другої статті 11 ЦК України, частин першої та другої статті 509 ЦК України, до підстав виникнення цивільних прав та обов'язків належать договори та iншi правочини. Зобов'язанням є правовiдношення, в якому одна сторона (боржник) зобов'язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися вiд певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов'язку. Зобов'язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу. Статтею 627 Цивільного кодексу України передбачено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Як зазначено у частині першій статті 628 Цивільного кодексу України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погодженні ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір вважається укладеним, якщо між сторонами у передбачених законом порядку та формі досягнуто згоди щодо усіх його істотних умов. Істотними є умови, визнані такими за законом чи необхідні для договорів даного виду, а також умови, щодо яких на вимогу однієї із сторін повинна бути досягнута згода. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до пунктів 3, 4 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору, свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом. Статтею 14 цього Кодексу визначено, що цивільні обов'язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Виконання цивільних обов'язків забезпечується засобами заохочення та відповідальністю, які встановлені договором або актом цивільного законодавства. Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов'язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов'язується повернути кредит та сплатити проценти. При цьому, до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Згідно зі ст. 546 Цивільного кодексу України, виконання зобов'язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком. Договором або законом можуть бути встановлені інші види забезпечення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст. 572 ЦК України, в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави). Застава виникає, серед іншого, на підставі договору (ч.1 ст.574 ЦК України). Іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи (ч.1 ст.575 ЦК України). Судом встановлено, що 08.02.2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк») та [PERSON] було укладено договір про надання споживчого кредиту №11115662000, відповідно до умов якого банк надає позичальнику грошові кошти в іноземній валюті в сумі 199000,00 доларів США, що дорівнює еквіваленту 1004950,00грн. за курсом НБУ на день укладання договору, а позичальник зобов'язався прийняти, належним чином використати та повернути банку кредит у повному обсязі у терміни, встановлені графіком погашення кредиту, але в будь-якому випадку не пізніше 08.02.2028 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту (а.с.10-16). Згідно з п.1.4. договору, кредит надається на: Іпотечний кредит. Відповідно до п. 2.1. договору кредиту, в забезпечення виконання зобов'язань позичальника за даним договором банком приймається: застава нерухомості, а саме: квартира, що складається з трьох кімнат, загальною площею 99,80кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] кв. [NUMBER], та є власністю [PERSON]. На одержані у банку кошти, [PERSON] придбав квартиру, так 08.02.2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] купив квартиру під номером [NUMBER], що знаходиться в будинку [ADDRESS] (а.с 45). Після придбання квартири, цього ж числа - 08.02.2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», правонаступником якого є ПАТ «УкрСиббанк», та [PERSON] було укладено договір іпотеки №46855, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Івановою Л.М., згідно умов якого [PERSON] передає в іпотеку нерухоме майно - трикімнатну квартиру, розташовану за адресою: [ADDRESS] кв.[NUMBER], що забезпечує іпотекою в повному обсязі виконання усіх грошових зобов'язань Іпотекодавця за Кредитним договором №11115662000 від 08.02.2007 р. та за кредитним договором (страхова лінія) №111156700001/2 від 08.02.2007 року, за якими: зобов'язання по поверненню кредиту в сумі 199000,00 доларів США в термін, що передбачений кредитним договором, але не пізніше 08.02.2028 р., якщо інший термін повернення кредиту не встановлено згідно умов Кредит договору (а.с.17-18, 49-51). Договір іпотеки було укладено за письмовою та нотаріально посвідченою згодою позивача [PERSON] (а.с.52). Позивач, згідно позовної заяви, просить визнати недійсним вищезазначений договір іпотеки з тих підстав, що на час укладення цього договору в квартирі фактично проживали малолітній та неповнолітній на той час сини позивача та третьої особи, проте не було отримано дозволу органу опіки та піклування на передачу квартири в іпотеку Банку. Відповідно до ч.3 ст.17, ч.2 ст.18 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин), батьки або особи, які їх замінюють, не мають права без дозволу органів опіки і піклування укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятися від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватися від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом (ст. 10, 11, 60 ЦПК України). На підтвердження позовних вимог стороною позивача було надано суду Договір №21955 від 01.02.2007р. між [PERSON] та [PERSON], згідно якого сторони домовились про передачу права власності на нерухоме майно - квартиру [ADDRESS] шляхом укладання договору купівлі-продажу, договірна ціна - 1030200,00грн. (еквівалент 204000,00 доларів США) (а.с.44). Згідно п.2.1. Договору №21955, в забезпечення зобов'язань [PERSON], останній передав [PERSON] 50500,00грн. (еквівалент 10000,00 доларів США), що є завдатком. Крім того, [PERSON] зобов'язався протягом терміну дії цього договору не перешкоджати [PERSON] у додаткових переглядах і обстеженнях квартири (п.3.1. договору), квартира є вільною (п.6. договору). Жодних умов щодо можливості вселення [PERSON] та/або членів його сім'ї в квартиру [ADDRESS] до укладання договору купівлі-продажу, договір №21955 не містить. Відповідно до ч.1 ст.635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов'язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором. Також зазначеною частиною статті передбачено, що попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі. При цьому, право власності за договором, предметом якого є відчуження нерухомого майна, набувається з моменту нотаріального посвідчення та державної реєстрації, такі договори потребують обов'язкового нотаріального посвідчення (ст.209, 210, 334, 657 ЦК України в редакції чинній на час укладення договорів). Виходячи з наведеного, суд вважає за необхідне зазначити, що проста письмова форма Договору №21955 від 01.02.2007р. не відповідає вимогам закону, а недодержання вимог закону про нотаріальне посвідчення договору свідчить про його нікчемність (ч.1 ст.220 ЦК України). Також за клопотанням сторони позивача в судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], з показань яких убачається, що ввечері 04 лютого 2007 року третя особа [PERSON] привіз до квартири [ADDRESS] малолітнього сина [PERSON], [INFO] (а.с.21) та неповнолітнього на той час сина [PERSON], [INFO] (а.с.20), які, згідно показань цих свідків, з 04 лютого 2007 року фактично разом з батьками проживали у вищезазначеній квартирі. Відповідно до частин другої та третьої статті 12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) неприпустимо зменшення або обмеження прав і охоронюваних законом інтересів дітей при вчиненні будь-яких правочинів стосовно жилих приміщень. Органи опіки та піклування здійснюють контроль за дотриманням батьками та особами, які їх замінюють, житлових прав і охоронюваних законом інтересів дітей. Згідно зі статтями 177 СК України та 17 Закону України «Про охорону дитинства» батьки не мають права без дозволу органу опіки та піклування укладати договір, який підлягає нотаріальному посвідченню або спеціальній реєстрації, відмовлятись від належних дитині майнових прав, здійснювати розподіл, обмін, відчуження житла, зобов'язуватись від імені дитини порукою, видавати письмові зобов'язання. Отже, при укладені договорів іпотеки щодо нерухомого майна, право власності або право користування яким мають малолітні діти, обов'язково вимагається дозвіл органів опіки та піклування. Відповідно до статті 29 ЦК України місце проживання дитини визначається за місцем проживання батьків. Положення Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» не ставить місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації, а тому місцем проживання особи може бути будь-яке жиле приміщення, у якому особа проживає постійно або тимчасово, яке належить цій особі на праві власності або праві користування, що визнається власником жилого приміщення. Право власності [PERSON] на квартиру [ADDRESS] виникло у останнього 08.02.2007р., після укладення та нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу цієї квартири. Частиною першою статті 156 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, право користування зазначеною квартирою, яке є складовою частиною права власності (ст.317 ЦК України) виникло у позивача, третьої особи та їх дітей саме з 08.02.2007р. Користування [PERSON] та членами його сім'ї квартирою [NUMBER] у [ADDRESS] до укладання договору купівлі-продажу квартири, умовами Договір №21955 від 01.02.2007р., оцінка якому надана вище, не передбачено. Відповідно до частини другої - четвертої статті 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. Отже, якщо власник майна є одночасно законним представником неповнолітньої або малолітньої особи та укладає правочини, які впливають на права дитини, він повинен діяти добросовісно та в інтересах дитини, а інша сторона договору має право очікувати від нього таких дій. Як встановлено в судовому засіданні й підтверджено позивачем [PERSON] та третьою особою [PERSON], зазначені особи не повідомляли відповідачів ПАТ «УкрСиббанк» та приватного нотаріуса Іванову Л.М. про фактичне проживання в квартирі, яка була передана в іпотеку, як позивача та третьої особи, так і малолітнього та неповнолітнього на той час синів позивача та третьої особи. Позивачем була вказана адреса її проживання - [ADDRESS] (а.с.52), зазначена адреса, як зареєстроване місце проживання була вказана в паспортах [PERSON] та [PERSON] Більше того, останнім нотаріусу була надана довідка форми №1, згідно якої в квартирі [NUMBER] по Дарницькому бульвару, 8 в м. Києві, ніхто не зареєстрований (а.с.103). Згідно правової позиції Верховного Суду України, викладеної в Постанові №6-384цс15 від 30.09.2015р., неправдиве повідомлення батьками, які є одночасно законними представниками неповнолітньої або малолітньої особи, про відсутність прав дитини на майно, яке передається в іпотеку, не може бути підставою для визнання іпотеки недійсною за позовом батьків, які зловживали своїми правами законних представників дитини, а може спричинити інші наслідки, передбаченні законодавством, які застосовуються органами опіки та піклування. З огляду на викладене, враховуючи відсутність у позивача, його чоловіка - третьої особи, та їх дітей права користування квартирою на час укладення оспорюваного договору іпотеки, недобросовісність дій позивача та третьої особи щодо неповідомлення банку та нотаріуса про фактичне проживання в квартирі, що передавалася в іпотеку, дітей сторін, суд приходить до висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення позову [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним. Враховуючи, що вимоги позову про зобов'язання нотаріуса виключити з Державного реєстру іпотек запис про обтяження квартири та про зняття заборони відчуження квартири, є похідними від першої вимоги, в задоволенні якої відмовлено, позов [PERSON] не підлягає задоволенню в повному обсязі. Крім того, суд вважає за необхідне зазначити, що нотаріус, який посвідчував оспорюваний договір, не є належним відповідачем у позовах про визнання договорів недійсними, належними відповідачами можуть бути лише сторони оспорюваного договору. Відповідно до ст. 88 ЦПК України, суд відносить судові витрати по сплаті судового збору за рахунок позивача у сплаченому при зверненні до суду розмірі. На підставі викладеного, ст.12 Закону України «Про основи соціального захисту бездомних осіб і безпритульних дітей» (у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.17,18 Закону України «Про охорону дитинства» (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), ст.177 СК України, ст. 13-16, 203, 209, 210, 215, 220, 317, 334, 546, 572, 574, 575, 626-628, 635, 639, 655-657, 1054 ЦК України,

Outcome: dismissed