Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Золотоніського міськрайонного суду з позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном. Свої вимоги позивач мотивує тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить 1/3 частина будинку [ADDRESS] . У вказаному будинку зареєстрований син позивача [PERSON] , який тривалий час у ньому не проживає та вказаним будинком не користується, за комунальні послуги не сплачує, участі в утриманні житла не бере. Вказана обставина створює позивачу перешкоди і унеможливлює особисте користування та розпорядження належним їй майном та у повній мірі реалізувати свої правомочності власника житла, в тому числі належним чином отримати субсидію на оплату житлово-комунальних послуг допоки не зніме з реєстрації місця проживання зареєстрованого там відповідача. Відповідач ухиляється від добровільного зняття свого місця проживання, а тому позивач, вважаючи свої права як власника будинку порушеними та враховуючи, що відповідач добровільно зі свого місце реєстрації не знімається, а іншого способу врегулювання спірних відносин не існує, змушена звернутися до суду з відповідною позовною заявою про визнання відповідача таким, що втратив право на користування вказаним будинком. Розгляд вказаної справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду від 26.12.2019 року. Ухвалою суду, яка направлена відповідачу в установленому порядку, останньому був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. Про розгляд даної справи в суді відповідач також повідомлявся у встановленому законом порядку через відповідне оголошення, яке було розміщено на офіційному сайті суду. Згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. За таких обставин, враховуючи наявність достатніх доказів, які стверджують позовні вимоги позивача та на підставі яких суд може прийняти законне та обґрунтоване рішення, останній вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи за відсутності сторін. Суд, дослідивши матеріали справи вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] є власником 1/3 частини будинку, що знаходиться за адресою [ADDRESS] , що стверджується свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 19.06.1987 року, зареєстрованого в реєстрі за №2234. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Судом встановлено, що відповідач зареєстрований в будинку позивача, що стверджується даними будинкової книги № 29, а також [ADDRESS] , яка видана головою квартального комітету №17 та із змісту якої вбачається, що за вказаною адресою [PERSON] проживає фактично одна та зареєстрований її син [PERSON] , який фактично не проживає з 18.03.2003 року. Нормами ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Матеріали справи містять достатньо доказів відповідно до яких судом встановлено, що відповідач за місцем своєї реєстрації не проживає, підстави для сумнівів у достовірності вказаних доказів відсутні. Таким чином суд, враховуючи наведені вище обставини вважає, що позивачем надано достатньо доказів відсутності відповідача за місцем своєї реєстрації, жодних доказів зворотного матеріали справи не містять. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Нормами статей ст.,ст. 9, 156 ЖК України визначено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських організацій. Члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно із ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином судом встановлено, що відповідач фактично не проживає за місцем своєї реєстрації, чим обмежує право позивача на власність та вільного розпорядження нею, а тому суд вважає що позов про визнання особи такою, яка втратила право на користування жилим приміщенням необхідно задовольнити. Згідно із ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підстави заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою). За таких підстав суд приходить до переконання про наявність достатніх підстав для задоволення позову. На підставі зазначеного та

Outcome: approved