Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ домоволодіння, та після уточнень позовних вимог 12.08.2015 року остаточно просила: виділити їй в натурі із домоволодіння № 114 по вул. Патріотичній в м. Одесі житловий будинок із надвірними спорудами із компенсацією у звязку з відступленням від розміру ідеальної частки співвласника, визначити порядок користування земельною ділянкою № 114 по вул. Патріотичній в м. Одесі, усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення розподільчої огорожі та зобовязати відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою. Позов обґрунтований такими обставинами. [PERSON], на підставі свідоцтва про право власності від 10.03.2003 року належить ? частина домоволодіння під № 114 по вул. Патріотичній в м. Одесі. Інша частина домоволодіння належить відповідачу [PERSON] У фактичному користуванні позивача знаходиться будинок під літерою «Б», а у фактичному користуванні [PERSON] будинок під літерою «А». Земельна ділянка, на якій розташоване спірне домоволодіння є комунальною власністю, та її розпорядником є Одеська міська рада. Як зазначає позивач, відповідач [PERSON] створює перешкоди у користуванні домоволодінням, зокрема, в користуванні господарськими побудовами, вільному доступі до них та в обслуговуванні будинку. [PERSON] захопила найбільшу частину земельної ділянки, на свій розсуд встановила розподільчу огорожу, позбавивши позивача права користування земельною ділянкою та нормального доступу для обслуговування будинку і господарських побудов. Добровільно поділити домоволодіння з організацією окремих виходів [PERSON] не бажає, тому [PERSON] вимушена звернутися до суду з відповідним позовом, щоб припинити існування спільної часткової власності із [PERSON] 12.02.2014 року до Малиновського районного суду м. Одеси звернулась [PERSON] із позовом до [PERSON] та Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним. 19 травня 2014 року ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси цивільна справа за позовом [PERSON] до [PERSON], за участю третьої особи Одеської міської ради про поділ домоволодіння, визначення порядку володіння та користування земельною ділянкою було обєднано із цивільною справою за позовом [PERSON] до [PERSON] та Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним. Ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 05 жовтня 2015 року задоволено заяву [PERSON] та позовну заяву [PERSON] до [PERSON] та Одеської міської ради про визнання свідоцтва про право власності недійсним залишено без розгляду. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник позов підтримали та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] та її представники заперечували проти задоволення позову. Відповідачем були надані письмові заперечення, в яких зазначено, що спірне домоволодіння первісно належало батьку [PERSON] Так як [PERSON] не мала власного житла, [PERSON] їй подарувала із спірного домоволодіння літню кухню, сарай і вбиральню. Між сторонами склався відповідний порядок користування земельною ділянкою, з яким [PERSON] до 2014 року погоджувалась. В ході розгляду справи було проведено судову будівельно-технічну експертизу, у висновку якої експертом було запропоновано два варіанта поділу майна та порядку користування земельною ділянкою. Відповідач [PERSON] не погодилась із запропонованим експертом першим варіантом, разом із цим не заперечувала проти другого варіанту поділу майна та порядку користування земельною ділянкою. Представник Одеської міської ради жодного разу в судове засідання не зявився, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи у відсутність представника третьої особи до суду не подав. Суд, заслухавши пояснення сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши відеозапис, висновок судової будівельно-технічної експертизи, письмові докази вважає, що позов [PERSON] необхідно задовольнити. Як вбачається із матеріалів справи, [PERSON], на підставі договору дарування від 20 листопада 1995 року на праві власності належав житловий будинок із надвірними будівлями, що знаходиться в м. Одесі, вул. Патріотична, під № 106. 10 грудня 1996 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, відповідно до якого [PERSON] подарувала, а [PERSON] прийняла в дар 13/25 часток жилого будинку № 114 по вул. Патріотичній в м. Одесі. Право власності [PERSON] на 13/25 часток вказаного домоволодіння було зареєстровано ОМБТІ 05 лютого 1997 року та записано в реєстраційній книзі під № 18295, ст. 27, кн.. 4доп. Відповідно до довідки ОМБТІ та РОН Виконкому ОМР від 22 листопада 2002 року у фактичному користуванні [PERSON] знаходиться: в літер «А»: 1-2 житлове площею 9.4 кв. м., житлове літ. «Б»: 2-1 коридор площею 5,0 кв. м.; 2-2 жиле площею 11.5 кв. м.; 2-3 жиле площею 20.0 кв. м.; 2-4 жиле площею 11.2 кв. м.; 2-5 кухня площею 11.3 кв. м.; 2-6 санвузол площею 1.6 кв. м.; погріб літ. «б», а також навіс літ «И»; вбиральня літ. «Д», сарай літ. «З» та літ. «Л», що складає ? частку домоволодіння. У фактичному користуванні [PERSON] знаходиться : в літ. «А»: 1-3 жиле площею 9.0 кв. м.; 1-7 жиле площею 16.8 кв. м.; добудова літ. «а»; добудова літ. «а1»; добудова літ. «а3»; літня кухня літ. «Е», що складає ? частку домоволодіння. До розрахунку ідеальних часток не увійшов самовільно побудований [PERSON] сарай літ. «М». 20 грудня 2002 року розпорядженням Іллічівської районної адміністрації Виконавчого комітету Одеської міської ради було затверджено розрахунок ідеальних часток між співвласниками у домоволодінні 114 по вул. Патріотичній. 10 березня 2003 року Виконавчим комітетом Одеської міської ради було видано [PERSON] свідоцтво про право власності на ? частину домоволодіння під № 114 по вул. Патріотичній в м. Одесі, яке в цілому складається із двох жилих будинків літ. «А», «Б», загальною площею 132 кв. м., жилою площею 77,9 кв. м., літньої кухні літ «Е», сараїв літ. «З», «Л», вбиральні літ. «Д», навісу літ «И». Право власності за [PERSON] на ? частину вказаного домоволодіння було зареєстровано ОМБТІ та РОН 16 квітня 2003 року, реєстрова книга за № 4доп ст. 27- р№ 18295. В обгрунтування своїх позовних вимог [PERSON] посилається на перешкоди, які їй чинять [PERSON] та особи, які з нею мешкають, в здійсненні права володіння та користування належним їй на праві спільної сумісної власності майном та земельною ділянкою, на якій це майно розташоване. Так, [PERSON] зазначає, що [PERSON] захопила частину городу, який був у спільному користуванні сторін, самовільно знесла сітчану огорожу та встановила огорожу із шиферу біля будинку, який знаходиться в користуванні [PERSON], не надає доступ [PERSON] до стіни та вікна будинку з боку двора, чинить перешкоди в користуванні територією загального користування. Як встановлено в ході судового розгляду, [PERSON] та [PERSON] є рідними сестрами по матері. Приблизно із 2009-2010 років між позивачем [PERSON] та відповідачем [PERSON] із її співмешканцем [PERSON] склались вкрай несприятливі відносини, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 31 липня 2012 року, яким встановлено, що співмешканець [PERSON] спричиняв дії щодо пошкодження майна [PERSON] Порушення права спільної часткової власності [PERSON] з боку [PERSON] та її співмешканця підтверджуються також дослідженими судом копіями заяв [PERSON] на імя начальника РЕМ, до Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області. Як вбачається із листа начальника Хмельницького ВМ Малиновського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області від 18 січня 2011 року, із [PERSON] проведено профілактичну бесіду та винесено протокол офіційного попередження щодо недопущення насилля у сімї. 28 березня 2011 року [PERSON] була притягнута до адміністративної відповідальності за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 186 КпАП України, що підтверджується копією постанови у справі про адміністративне правопорушення № 96-А від 28 березня 2011 року. Зазначені обставини знайшли своє підтвердження і в показаннях свідків, які були допитані в ході судового розгляду справи. Так, свідок [PERSON] показала, що [PERSON] самовільно знесла сітчану огорожу, яка була встановлена на спірній земельній ділянці ще матірю [PERSON] та [PERSON] Замість існуючої огорожі, [PERSON] встановила загородження із шифера, майже впритул до стіни із вікном будинку, в якому проживає позивач [PERSON] Крім того, свідок зазначила, що [PERSON] перешкоджає [PERSON] в користуванні погребом. Свідок [PERSON] підтвердив, що [PERSON] порушила існуючий порядок користування земельною ділянкою та домоволодінням, встановивши самовільно, без згоди [PERSON] шиферну огорожу, здійснює перешкоди в користуванні [PERSON] городом. Крім того, свідок показав, що бачив тілесні ушкодження на тілі [PERSON], які були нанесені їй відповідачем [PERSON] Свідок [PERSON] показала, що [PERSON] та її співмешканець [PERSON] перешкоджають [PERSON] в користуванні погребом, ллють воду під будинок, в якому мешкає [PERSON], взимку, після очищення земельної ділянки від снігу складають його під стіну будинку, в якому мешкає позивач, що руйнує стіни будинку. Крім того, вказаний свідок підтвердила, що [PERSON] самовільно в 2010 році знесла сітчану огорожу, та встановила під будинком, в якому мешкає позивач, огорожу із шифера, чим порушила порядок користування домоволодінням, який існував раніше. Свідок [PERSON] також показала, що [PERSON] самовільно, без згоди [PERSON], знесла сітчану огорожу, та встановила шиферну огорожу, чим порушила порядок користування домоволодінням, який існував раніше. Свідок [PERSON] підтвердила факт постійного конфлікту між сторонами, зазначивши, що [PERSON] відрізала телефонний дріт [PERSON], не пускала свідка, яка є подругою [PERSON] на земельну ділянку, на якій розташований будинок, в якому проживає [PERSON] Свідок [PERSON] підтвердила той факт, що між сторонами існує конфлікт з приводу користування спірним майном, а також підтвердила, що раніше огорожа на земельній ділянці була розташована посередині городу. Вказані обставини перешкоджання з боку [PERSON] в здійсненні [PERSON] права володіння та користування спірним домоволодінням та земельною ділянкою, на якій воно розташовано, знайшли своє підтвердження і під час демонстрації та дослідження відеозапису, наданого [PERSON] на підтвердження своїх доводів. Із дослідженого відеозапису вбачається, що огорожа із шифера дійсно возводилась [PERSON] під вікном будинку, в якому мешкає [PERSON], а [PERSON] постійно створює перешкоди [PERSON] в доступі до воріт та калитки, шляхом встановлення лавки. Надаючи правову кваліфікацію відносинам, які виникли між сторонами, суд вважає, що спірні правовідносини виникли в звязку із здійсненням права спільної часткової власності, користування земельною ділянкою та захистом права власності, та регулюються Главами 26, 29 ЦК України та ст. 120 ЗК України. Поняття спільної часткової власності викладено в ч. 1 ст. 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно у цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними відсотками від цілого чи у дробному виразі. Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки з майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Таким чином, у разі виділу співвласник отримує свою частку у майні в натурі і вибуває зі складу учасників спільної власності. За всіма іншими співвласниками спільна власність при виділі частки зберігається. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення (ч. 2 ст. 183 ЦК України). Річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення, є подільною (ч. 1 ст. 183). Таким чином, виділ часток жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин виділ може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Визначальним для виділу частки в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки будинку відповідно до часток співвласників. Висновком № 072/2014 судової будівельно-технічної експертизи, складеного 11.03.2015 року запропоновано два можливих варіанти поділу будівель та споруджень, розташованих по вул. Патріотичній, 114 в м. Одесі. По першому варіанту співвласнику [PERSON] запропоновано виділити житловий будинок із надвірними спорудами загальною інвентаризаційною вартістю 130874 грн, що відповідає 49/100 часткам, що на 1/100 (3471 грн.) частку менше ідеально належної, а співвласнику [PERSON] запропоновано виділити житловий будинок із надвірними спорудами загальною інвентаризаційною вартістю 137816 грн, що відповідає 51/100 часткам, що на 1/100 (3471 грн.) частку більше ідеально належної. При цьому ж запропонованому експертом варіанті [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку площею 413,4 кв. м., що відповідає площі 51/100 частки, а [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку площею 397,2 кв. м., що відповідає площі 49/100 частки. При другому варіанті співвласнику [PERSON] запропоновано виділити житловий будинок із надвірними спорудами загальною інвентаризаційною вартістю 127255 грн, що відповідає 47/100 часткам, що на 3/100 (7090 грн.) частку менше ідеально належної, а співвласнику [PERSON] запропоновано виділити житловий будинок із надвірними спорудами загальною інвентаризаційною вартістю 141435 грн, що відповідає 53/100 часткам, що на 3/100 (7090 грн.) частку більше ідеально належної. При цьому ж запропонованому експертом варіанті [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку площею 622,8 кв. м., що відповідає площі 53/100 частки, а [PERSON] запропоновано виділити земельну ділянку площею 187,80 кв. м., що відповідає площі 47/100 частки. По обом запропонованим варіантам користування земельною ділянкою експертом пропонується організувати територію загального користування для доступу власників до часток, запропонованих до виділу площею 50,4 кв. м. Виходячи із принципу виділу частки спільного часткового майна пропорційно ідеальним часткам співвласників, задовольняючи позов [PERSON] на підставі ч. 1 ст. 364 ЦК України, суд виходить із можливості виділу частки [PERSON] зі спільної часткової власності згідно з першим варіантом судової будівельно-технічної експертизи від 11 березня 2015 року № 072/2014, оскільки, на думку суду, запропонований варіант найбільше відповідає інтересам співвласників та належним їм ідеальним часткам (51/100 і 49/100, замість 47/100 і 53/100). З тих самих підстав та з урахуванням варіанта виділу частки будинку суд відповідно до ч. 4 ст. ст. 120 ЗК України встановлює й порядок користування земельною ділянкою. Так, відповідно до ч. 4 ст. 120 ЗК України у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у прав власності жилого будинку, будівлі або споруди. Суд не приймає до уваги посилання [PERSON] на копію пояснень до висновку № 8628 судової будівельно-технічної експертизи від 22.02.2013 року, проведеної в межах цивільної справи №2/1519/7163/11, відповідно до яких, на думку експерта запропоновані ним два варіанта користування спірною земельною ділянкою відповідно до часток співвласників 51/100 та 49/100 технічно можливі за умови мирової угоди між сторонами. По-перше, питання щодо укладення мирової угоди є виключно компетенцією суду, а ніяк не експерта, який повинен дати висновок з питань, які стосуються сфери його спеціальних знань. По-друге, питання щодо укладення мирової угоди неодноразово ставилось і судом, і позивачем [PERSON], однак відповідач [PERSON] на укладення мирової угоди із позивачем не погодилась. Крім того, висновок судової будівельно-технічної експертизи від 11 березня 2015 року №072/2014 є повним та ясним, обґрунтованим та таким, що не суперечить іншим матеріалам справи, а тому у суду не виникає сумніву щодо його правильності. Так як в результаті виділу [PERSON] передається частина жилого будинку із надвірними спорудами, яка зменшує її частку, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача [PERSON] компенсацію за зменшення частки [PERSON] та зазначити, що частки [PERSON] та [PERSON] змінились у праві власності на домоволодіння, і складають: 49/100 частки у [PERSON] та 51/100 у [PERSON] . Крім того, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою шляхом знесення розподільчої огорожі та зобовязання відповідача не чинити перешкоди у користуванні спільною земельною ділянкою також є законними та обгрунтованими, та такими, що знайшли своє підтвердження в ході розгляду справи. Питання щодо судових витрат вирішується судом відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України. Так, в матеріалах справи містяться квитанції про сплату [PERSON] судового збору №80030200 в розмірі 1490,15 грн, № 80033381 в розмірі 243,60 грн., № 80029943 в розмірі 121,80 грн., копія квитанції від 20 червня 2014 року за проведення судової будівельно-технічної експертиза в розмірі 4000 грн. [PERSON] також надано копію квитанції від 3 липня 2014 року про оплату 1800 грн. за проведення геодезичної зйомки, однак суд зауважує на тому, що вказані витрати позивача не є судовими витратами в розумінні ст. 79 ЦПК України та стягненню не підлягають.

Outcome: approved