Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовом до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» (далі [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот») про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В обґрунтування заявлених вимог зазначила, що 11.12.2017 вона припинила трудові відносини з відповідачем на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. При звільненні їй не виплатили заробітну плату, внаслідок чого утворилась заборгованість у сумі 17 116, 85 грн. На виконання судового наказу від 22.02.2018 № 428/1916/18 заборгованість із заробітної плати була виплачена в повному обсязі 03.05.2018. Просила суд стягнути з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 11.12.2017 по 03.05.2018 у сумі 24\~332, 88 грн. В судове засідання позивачка [PERSON] не зявилась, подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі. В судове засідання представник відповідача [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» не зявився, про день,\~час та\~місце розгляду\~справи повідомлявся\~належним чином,\~про причину\~неявки суд\~не повідомив. На підставі п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України, враховуючи, що відповідач був належним чином повідомлений про день,\~час та\~місце розгляду\~справи, що\~підтверджується даними\~повідомлення про\~вручення поштового\~відправлення [PERSON]\~«Сєвєродонецьке обєднання\~Азот», про\~причину неявки\~в судове\~засідання суд\~не повідомив, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності представника [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот». Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] перебувала у трудових відносинах з [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» по 11.12.2017 включно. Трудові відносини припинились 11.12.2017 на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, що підтверджується копією трудової книжки. На момент звільнення [PERSON] заборгованість по заробітній платі становила 17116,85 грн., про стягнення якої 22.02.2018 Сєвєродонецьким міським судом Луганської області був виданий судовий наказ. 03.05.2018 [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» виплатило [PERSON] заборгованість по заробітній платі у повному обсязі у сумі 17 116, 85 грн., що підтверджується копією виписки з банківського рахунку позивачки. Отже, з вищенаведеного судом достовірно встановлено, що у відповідача існувала заборгованість перед позивачкою [PERSON] із виплати заробітної плати на день її звільнення 11.12.2017, яка була сплачена тільки 03.05.2018, тобто позивачкою доведений факт порушення відповідачем строків виплати їй заробітної плати в день звільнення. Відповідно до ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ч. 1 ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» від 24.12.1999 року № 13, установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у звязку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного дня після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не\~ доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таким чином, для покладення на підприємство відповідальності за невиплату належних працівникові сум при звільненні необхідно встановити факт порушення строків виплати заробітної плати, розмір якої не оспорюється, та наявність вини підприємства у не проведенні такого розрахунку. Як вже встановлено судом, у відповідача існувала заборгованість перед позивачкою [PERSON] із виплати\~заробітної плати\~на день\~її звільнення\~11.12.2017,\~яка була\~сплачена 03.05.2018,\~тобто позивачкою\~доведений факт\~порушення відповідачем\~строків виплати\~їй заробітної\~плати. З вищенаведеного\~суд доходить\~висновку,\~що в\~даному випадку\~наявна вина\~підприємства у\~не проведенні\~розрахунку з позивачкою в день звільнення, оскільки доказів відсутності вини підприємства або існування будь-яких поважних причин, які б виключали відповідальність підприємства за порушення трудового законодавства, відповідачем суду не надано. Визначаючи розмір середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні по день фактичного розрахунку, який підлягає стягненню на користь позивачки, суд вважає, що розмір середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку з позивачкою має обчислюватися з дня, наступного за днем звільнення, та до дня, коли позивачці було сплачено заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати у повному обсязі, тобто за період з 12.12.2017 по 02.05.2018 включно, в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 (далі - Порядок). Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана дана виплата. Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати у тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо. Відповідно до пункту 5 розділу IV Порядку нарахування виплат у всіх випадках збереження середньої заробітної плати провадиться виходячи з розміру середньоденної (годинної) заробітної плати. Відповідно до пункту 8 розділу IV Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні 2 місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Середньомісячне число робочих днів розраховується діленням на 2 сумарного числа робочих днів за останні два календарні місяці згідно з графіком роботи підприємства, установи, організації, встановленим з дотриманням вимог законодавства (абзац третій пункту 8 розділу IV Порядку). Аналогічна правова позиція щодо розрахунку розміру середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку викладена у постанові Верховного Суду України від 21.01.2015 у справі № 6-195цс134. Середньогодинна заробітна плата позивачки [PERSON] становить 21,27 грн., а середньомісячна кількість робочих годин 171,8 год., що підтверджується довідкою [PERSON] «Сєвєродонецьке обєднання Азот» від 21.02.2018 № 35038. Загальна кількість робочих годин за період з 12.12.2017 року по 02.05.2018 року включно становить 801,73 год., яка складається з кількості робочих годин за 4 повних місяця (січень-квітень 2018 року), за 14 робочих днів у грудні 2017 року ((171,8 год. х 4 міс.) + (171,8 год./21 робочий день у грудні 2017 року х 14 робочих днів затримки розрахунку) = 801,73 год.) Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні становить 17 052, 79 грн. (визначається шляхом множення\~середньогодинної заробітної плати на кількість робочих годин затримки, тобто\~21,27 грн. х 801,73 год. = 17 052, 79 грн.). За таких обставин, суд вважає, що розрахунок середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, здійснений позивачкою, не відповідає вимогам Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Порядку обчислення середньої заробітної плати» від 08.02.1995 № 100 та не може бути прийнятий судом до уваги, а тому стягненню з відповідача на користь позивачки підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні, розрахований судом, у сумі 17 052, 79 грн., у звязку з чим позовна заява [PERSON] до Приватного акціонерного товариства «Сєвєродонецьке обєднання Азот» про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Понесення позивачкою судових витрат підтверджується квитанцією про сплату судового збору № 8 від 22.05.2018 у сумі 704, 80 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у сумі 493, 36 грн.

Outcome: partial