Jurisdiction: civil
Date: 2016-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною вимогою до [PERSON] та просить суд виселити [PERSON] з житлового будинку який розташований за адресою: Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, вул.. Приморська, 96. При цьому [PERSON] посилається на те, що вона є власницею житлового будинку № 96 по вул.. Приморська в смт Затока. Сама вона постійно проживає за межами України, тому лише в вересні 2016 року, повернувшись до дому, дізналась, що в її будинку проживає стороння людина відповідач, хоча сам зареєстрований за іншою адресою. Звертання [PERSON] до правоохоронних органів позитивних результатів не дали, їй тільки було рекомендовано звернутись до суду, оскільки в даному випадку мають місце цивільно-правові відносини. Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, її представник [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримав позовні вимоги, та пояснив, що відповідач є племінником позивачки. На підставі домовленості з відповідачем вона дозволила йому вселитися та здавати в оренду на літній період належні їй приміщення за вказаною адресою, а половину отриманої плати за оренду вказати приміщень відповідач повинен був віддавати позивачці. На протязі більше двох років позивачка не проживала на території Одеської області. Після її повернення та звернення до відповідача, останній відмовився виконувати умови вказаної домовленості, тобто віддати половину отриманих грошових коштів та відмовився добровільно виселитись із займаного ним приміщення, яке належить позивачці. У звязку з цим позивачка просить суд захистити її порушене право шляхом усунення їй перешкод у користуванні належним їй нерухомим майном шляхом виселення відповідача з приміщення за адресою : Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, вул.. Приморська, 96. [PERSON] у судове засідання не зявився, його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не підтримала та просила суд відмовити у їх задоволенні, вказавши, що дійсно, відповідач без правових підстав займає вказане приміщення. Далі, як вказує представник відповідача, відповідач дійсно є племінником позивачки і, як її родич, претендує на ті поліпшення, (будівельні матеріали), які були зроблені у цьому приміщенні його покійним батьком. На запитання суду, чи є у відповідача документальні підтвердження його права власності на будівельні матеріали або зроблені поліпшення у спірному приміщенні, представник відповідача відповіла, що не має. На запитання суду чи ос порені відповідачем правовстановлюючі документи позивачки на спірне приміщення, представник відповідача відповіла, що ці документи відповідачем не оскаржувались. Дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи представника позивача, проаналізувавши всі наявні у справі докази та встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що 06.05.2005 року позивачка отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (серія ВСВ № 521121, реєстровий № 2042) на ? частину домоволодіння № 96 по вул.. Приморській в смт Затока м. Білгород-Дністровський. На підставі договору дарування частки житлового будинку (серії НАТ № 559709, реєстровий № 947) позивачка є власницею іншої 1/6 частини житлового будинку № 96 по вул.. Приморській в смт Затока. В вересні 2016 року, приїхавши до належного їй будинку позивачка дізналась, що без будь-яких правових підстав в будинку проживає відповідач, який категорично відмовляється добровільним чином покинути самовільно зайнятий ним будинок. В судовому засіданні представник відповідача не заперечувала проти того факту, що її довіритель дійсно проживає в [INFO] без жодних правових підстав. Згідно ч. 1 статті 61 ЦПК України,обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Таким чином, оскільки факт проживання відповідача [PERSON] у спірному приміщенні за адресою : Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, вул.. Приморська, 96, визнаний сторонами процесу, ця обставина доказуванню не підлягає. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 58 Житлового кодексу України, єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення є ордер, який видається громадянину на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчого комітету районної, міської, районної в місті, селищної, сільської Ради народних депутатів. Відповідно до ст. 47 Житлового кодексу України норма жилої площі в України встановлюється в розмірі 13,65 квадратного метру на одну особу. Стаття 109 Житлового кодексу України передбачає, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Згідно ч. 3 ст. 116 Житлового кодексу України осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд приймає до уваги той факт, що відповідач займає вказану житлову площу без правових підстав. Згідно п. 3 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07.02.2014 року, право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Таким чином, суд приходить до висновку, що хоча позивач без правових підстав займає вказане житлове приміщення, в даному випадку порушене право позивачки не може бути відновлено іншим шляхом та підлягає захисту саме тим способом, який вказаний позивачкою у її позовних вимогах. Під час розгляду справи ані відповідач ані його представник не надали суду жодних належних доказів правомірного зайняття відповідачем спірного жилого приміщення, що свідчить про обґрунтованість та доведеність позовних вимог [PERSON] Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідачем по справі не надано суду належних і допустимих доказів, які б спростували доводи позивача та надали суду підтвердження правомірності перебування відповідача у спірному приміщенні. Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON] займає вказане приміщення за адресою : Одеська область, Білгород-Дністровський район, смт Затока, вул.. Приморська, 96 без жодних правових підстав. З урахуванням вищенаведеного, суд доходить до висновку, що позовні вимоги[PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні нерухомим майном та виселення з житлового будинку є доведеними, обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо суд вважає за необхідне задовольнити позовні вимоги.

Outcome: approved