Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Відкритого акціонерного товариства «Лисичанський завод гумових технічних виробів» про стягнення компенсації і середнього заробітку. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що вона була звільнена з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» 14 вересня 2010 року відповідно до п. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності штату робітників. При звільнені їй була виплачена заборгованість по заробітній платі у сумі 6917 гривень 21 копійку. Згідно з судовим наказом Лисичанського міського суду від 24 лютого 2012 року за № 2-н-1214/43 від 2011 року, ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» зобов'язаний був виплатити їй заборгованість по заробітній платі у сумі 6917 гривень 21 копійку. На 01 липня 2013 року ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» частково погасив заборгованість по заробітній платі. Згідно з довідкою ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» від 19 серпня 2013 року за № 14-691, заборгованість по заробітній платі станом на 01 липня 2013 року складає 4852 гривні 68 копійок, яка розбита по місяцях, починаючи з березня 2010 року і по 13 вересня 2011 року включно, тобто до дня її звільнення. Відповідно до Постанови Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2001 року № 159 «Про затвердження Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв'язку з порушенням термінів їх виплати», вона має право на грошову компенсацію за затримку виплати їй заборгованості по заробітній платі у сумі 4852 гривні 68 копійок за період часу, починаючи з березня 2010 року і по 30 червня 2013 року, тобто станом на 01 липня 2013 року. Згідно з ст. 116 КЗпП України, на день її звільненні з підприємства, тобто 14 вересня 2010 року ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» зобов'язаний був виплатити їй усю заборгованість по її заробітній платі, яка згідно з судовим наказом від 24 лютого 2012 року за № 2-н/1214/43/2011 року на той час складала 6917 гривень 21 копійку. Однак, заборгованість виплачена не була. Після її звільненні з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» станом на 01 липня 2013 року минуло 33 місяці 17 днів, починаючи з 14 вересня 2010 року і по 30 червня 2013 року. Згідно з ст.ст. 116, 117 КЗпП України, за цей час, починаючи з 14 вересня 2010 року і по 30 червня 2013 року, тобто станом на 01 липня 2013 року ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» зобов'язаний виплатити їй середній заробіток за невиплачену їй заборгованість по заробітній платі (4852 гривні 68 копійок), після її звільненні з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ», тобто з 14 вересня 2010 року і по 30 червня 2013 року. У зв'язку з викладеним, просила суд: 1) стягнути з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» на її користь компенсацію втрати частини заробітної плати у зв'язку із порушенням строків її виплати у розмірі 446 гривень 77 копійок, за період часу з березня місяця 2010 року станом на 1 липня 2013 року; 2) стягнути з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» на її користь середній заробіток у розмірі 44393 гривні 08 копійок за затримку виплати їй заборгованості по заробітній платі після звільнення з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» з 14 вересня 2010 року станом на 01 липня 2013 року. В судовому засіданні позивач [PERSON] зменшила розмір позовних вимог, просила суд позов задовольнити та стягнути з відповідача на її користь середній заробіток у розмірі 44393 гривні 08 копійок за затримку виплати їй заборгованості по заробітній платі після звільнення з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» з 14 вересня 2010 року станом на 01 липня 2013 року. Проти заочного рішення не заперечувала. Представник відповідач в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, про що свідчать рекомендовані повідомлення про вручення поштового відправлення. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органі належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівник його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. З матеріалів справи судом встановлено, що Наказом (розпорядженням) про припинення трудового договору (контракту) № 118 від 14.09.2010 року, виданим ВАТ «Лисичанський завод гумових - технічних виробів», [PERSON] була звільнена 14 вересня 2010 року на підставі ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку зі скороченням чисельності штату робітників (а.с. 5). Згідно з судовим наказом Лисичанського міського суду Луганської області № 2-н/1214/43/2011 від 24 лютого 2012 року, з ВАТ «Лисичанський завод гумових - технічних виробів» на користь [PERSON] було стягнуто заборгованість по заробітній платі у сумі 6917 гривень 21 копійку (а.с. 6). Згідно з довідкою про заборгованість по заробітній платі [PERSON], наданою ВАТ «Лисичанский завод ГТВ», станом на 01.07.2013 року заборгованість ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» по заробітній платі [PERSON] складає 4852,68 грн (а.с. 8). Згідно з довідкою № 177 від 02.07.2013 року, наданою ВАТ «Лисичанський завод ГТВ», середньоденний заробіток [PERSON] на час звільнення з ВАТ складав 43 гривні 48 копійок (а.с. 9). Згідно з розрахунком середнього заробітку [PERSON] на підставі середньоденного її заробітку, суму якого їй повинен виплатити ВАТ «Лисичанський завод ГТВ», згідно з ст.ст. 116, 117 КЗпП України за невиплачену заборгованість по заробітній платі на день її звільнення з ВАТ «Лисичанський завод ГТВ» за період з 14 вересня 2010 року по 30 червня 2013 року, станом на 01 липня 2013 року складає 44393 гривні 08 копійок (а.с. 16-17). Враховуючи, що відповідачем на думку суду, не виконано вимоги ст. 116 КЗпП України в частині виплати при звільненні позивача всіх сум, що належали йому від підприємства в день звільнення, та за таких обставин суд вважає за необхідне позов [PERSON] до відкритого акціонерного товариства «Лисичанський завод гумових технічних виробів» про стягнення компенсації і середнього заробітку задовольни, та з врахуванням середньоденного заробітку [PERSON] у розмірі 43 гривні 48 копійок стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час затримки розрахунку станом на 01 липня 2013 року в розмірі 44393 гривні 08 копійок. Відповідно до підп. 1 п. 5 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати державного мита звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 443 гривні 93 копійки.

Outcome: approved