Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення порядку користування автомобілем, вказуючи, що згідно рішення Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2012 року їй на праві власності належиь ? частина автомобіля мікроавтобус [PERSON] 321 Д 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER], а інша частина належить [PERSON] Згідно бази АІС «Дніпро автомобіль» 07.09.2012 року Жовтоводським ВРЕВ зроблено коригування карточки та вона внесена, як співвласник вказаного транспортного засобу. Проте [PERSON] від встановлення порядку користування мікроавтобусом ухиляється, внести її в якості співвласника автомобіля у технічний паспорт відмовляється. Вважає, що відповідні дії відповідача є порушенням її права власності на автомобіль, у звязку з чим просить встановити помісячний порядок користування мікроавтобусом та зобовязати відповідача внести в технічний паспорт транспортного засобу її, як співвласника автомобіля. В судовому засіданні представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала в повному обсязі та на підставах викладених в позовній заяві. Змінювати чи уточнювати позовні вимоги в судовому засіданні відмовилась, наполягала саме на визначенні порядку користування автомоіблем. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав і пояснив, що перешкоди у користуванні автомобілем позивачу не чинить, остання з приводу визначення порядку користування автомобілем до нього жодного разу не зверталась. На запроповнований позивачем порядок користування не згоден, оскільки вважає, що в такому випадку буде обмежений у можливості вільно користуватися належною йому частиною автомобіля. Крім того, запропонованим порядком користування автомобіля не вирішено питання про те хто і яким чином буде нести витрати по утриманню та ремонту автомобіля. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Згідно копії рішенння Євпаторійського міського суду Автономної Республіки Крим від 13 березня 2012 року за [PERSON] та [PERSON] визнано за кожним по ? частині права власності на автомобіль мікроавтобус [PERSON] 321 Д 1997 року випуску, реєстраційний номер [NUMBER] /а.с.5-6/ 01 лютого 2014 року позивач [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] після чого останній було присвоєно прізвище «Бутко», про що свідчить копія свідоцтва про шлюб /а.с.7/. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, а згідно частини 3 цієї статті усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 183 ЦК України подільною є річ, яку можна поділити без втрати її цільового призначення. Неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Згідно ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Отже, змістом правовідносин спільної часткової власності є право кожного зі співвласників володіти, користуватись і розпоряджатись спільною річчю, а також обов'язок кожного зі співвласників погодити свою поведінку щодо володіння, користування й розпорядження спільною річчю з іншими співвласниками. Учасники спільної часткової власності вправі визначити порядок користування спільною річчю. Проте, запропонований позивачем [PERSON] порядок користування автомобілем, який є неподільною річчю суперечить вищевказаним нормам матеріального права та порушує права сторін, оскільки кожна із сторін не може бути обмежена користуватися та володіти в певні періоди часу автомобілем з огляду на те, що він є неподільною річчю. Таким чином, беручи до уваги те, що відповідач не згоден з запропонованим позивачем порядком користування автомобілем, тобто співвласники не можуть домовитися між собою про порядок володіння та користування цим майном, тому суд приходить до висновку, що позивач [PERSON] вправі була звернутись до суду за захистом порушеного права у спосіб, передбачений ч.3 ст. 358 ЦУ України, тобто з позовом про відшкодування матеріальної компенсації. Проте, змінювати чи уточнювати позовні вимоги в судовому засіданні представник позивача відмовилась, у звязку з чим суд приходит до висновку, що [PERSON] не вірно обрала спосіб захисту своїх прав власника, у звязку з чим вимоги в цій частині не є законними та обгрунтованими, а тому задоволенню не підлягають. Що ж сутосується вимог позивача зобовязати [PERSON] внести в технічний паспорт транспортного засобу її як співвласника автомобіля, суд приходить до наступного. Процедура державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів (далі - транспортні засоби), оформлення та видачі реєстраційних документів і номерних знаків, визначається відповідним Порядком, який затверджено Постановою Кабінету Міністрів України від 07 вересня 1998 року № 1388 (далі - Порядок). Пунктом 6 Порядку передбачено, що транспортні засоби, які належать декільком фізичним або юридичним особам (співвласникам), за їх письмовою заявою реєструються за однією з таких осіб. У разі відсутності одного із співвласників державна реєстрація проводиться на підставі його письмової заяви. Справжність підпису такого співвласника засвідчується нотаріально. У графі «Особливі відмітки» свідоцтва про реєстрацію або тимчасового реєстраційного талону транспортних засобів щодо іншого співвласника може бути зроблено запис «прізвище, ім'я, по батькові або найменування юридичної особи має право керувати (експлуатувати) та є співвласником». Як встановлено в судовому засіданні згідно бази АІС «Дніпро автомобіль» 07.09.2012 року Жовтоводським ВРЕВ зроблено коригування карточки та [PERSON] внесена, як співвласник вказаного транспортного засобу, про що свідчить копія листа начальника Пятихатського РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області /а.с.4/. Як пояснила в судовому засіданні представник позивача, що невнесення [PERSON] у технічний паспорт, як співвласника автомобіля може у майбутньому ускладнити її право користування автомобілем. Проте відповідно до ст.ст. 3, 15 ЦПК України у судовому порядку підлягає саме порушене, невизнане або оспорюване право, а не право, яке можу бути порушене у майбутньому. Між тим, заявляючи позовні вимоги про зобовязання відповідача [PERSON] внести її у технічний паспорт транспортного засобу як співвласника позивач не навела і в судовому засіданні представник позивача не довела чим саме порушено її право у зв'язку з відсутністю у свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу відомостей про неї як співвласника автомобіля, чи дійсно цим порушуються права і в чому саме полягає порушення її законних прав, а також їх істотності. Крім того, чинне законодавство України не містить обов'язку вказувати всіх власників майна в технічному паспорті. Не зважаючи на те, що у Свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу (технічному паспорті) власником спірного майна зазначений [PERSON], це не позбавляє позивачку права власності та права користування спірним майном. При цьому суд зазначає, що процедура реєстрації (перереєстрації), оформлення та видачі документів проводиться підрозділами Державтоінспекції, а не фізичними особами власниками транспортних засобів, у звязку з чим вимога позивача про зобовязання відповідача [PERSON] внести її в технічний паспорт транспортного засобу як співвласника автомобіля суперчить вимогам законодавства, а тому задоволенню не підлягає. У зв'язку з цим згідно вимог ст. 88 ЦПК України не підлягають стягненню й судові витрати у вигляді судового збору.

Outcome: dismissed