Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення батьківства [PERSON], [INFO], відносно [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначається, що з 2003 по 2009 роки [PERSON] проживала однією сімєю без реєстрації шлюбу із [PERSON]. 19 березня 2004 року народилась донька [PERSON]. 16 квітня 2004 року позивач зареєструвала дитину самостійно, оскільки [PERSON] на той час перебував під вартою у м. Києві, у звязку з чим прізвище, імя та по батькові дитини було зареєстровано з її слів, тобто у відповідності до ч. 1 ст. 135 СК України. За життя [PERSON] дитину визнавав, утримував, займався вихованням, обіцяв подати заяву про визнання себе батьком, однак не встиг оскільки загинув 18 грудня 2016 року. Встановлення факту батьківства необхідно, в тому числі, для оформлення пенсії як особі, що втратила годувальника. Позивач та її представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали, та додатково пояснювали, що [PERSON] дитину за життя визнавав, піклувався нею. Відповідач певний час також визнавала, вважала її онукою, однак після загибелі сина вважає, що втратила сина лише вона, а онука [PERSON] не має права на будь-які пільги у звязку зі смертю батька. Відповідач та представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти позову, у звязку з чим зазначали, що підставою для встановлення батьківства (факту батьківства) можуть бути фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, або ж докази, що достовірно підтверджують визнання особою батьківства. Проте, на думку відповідача та представника, позивачем не надано будь-якого належного доказу щодо наявності фактів, які підтверджують спільне виховання та утримання дитини [PERSON] та [PERSON], ведення спільного господарства вказаними особами. Крім того, в період 2003-2004 роки [PERSON] перебував на заробітках в м. Києві, в той самий період перебував під вартою на підставі постанови суду, тобто в період зачаття дитини [PERSON] за місцем проживання не було та будь-яких стосунків із позивачем також не було. Серед іншого відповідачем та представником зазначалось, що [PERSON] з 2011 року отримує державну допомогу як одинока матір, що підтверджує той факт, що [PERSON] за життя [PERSON] не визнавала його як батька дитини та користувалась пільгами, які надає держава. Крім того, на думку відповідача, простежується корисливий намір позивача, оскільки у звязку із загибеллю [PERSON] в зоні АТО, сімя отримує одноразову грошову допомогу, частину якої також бажає отримати позивач. Представник Відділу реєстрації актів цивільного стану по Каховському району Каховського міськрайонного управління юстиції повідомлений належним чином про дату та час судового засідання, до суду не зявився, подано заяву про розгляду справи за їх відсутності. Представник органу опіки та піклування Камянської сільської ради звернувся до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою Каховського міськрайонного суду Херсонської області від 14 червня 2018 року залучено до участі у справі в якості третьої особи Управління праці та соціального захисту населення Новокаховської міської ради. Управління звернулось до суду із заявою про розгляд справи за їх відсутності. Ухвалою суду від 12 квітня 2018 року на підставі клопотання позивача було призначено судову-генетичну експертизу, в якій ставились питання щодо можливого встановлення споріднення між [PERSON] та [PERSON], тобто між онукою та бабусею, однак листом від 02 травня 2018 року суд було повідомлено про те, що відсутні в Україні методики, які дозволяють встановити біологічну спорідненість між особами, які не є батьками. На підставі клопотання позивача Ухвалою суду від 10 липня 2018 року було зобовязано «Дніпропетровське судово-медичне бюро» надати інформацію щодо наявності зразків крові, отриманих за результатами проведення судово-медичної експертизи трупу [PERSON] та придатність таких зразків для проведення генетичної експертизи. На підставі отриманої від Бюро відповіді судом була призначена судово-генетична експертиза, в якій було постановлено питання, чи є кровне споріднення між [PERSON] та [PERSON]. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача та відповідача, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог та наявності підстав для задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що [PERSON] народилась 19 березня 2004 року, що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-КГ № 116674 від 16 квітня 2004 року, де батьком зазначено [PERSON]. Запис про батька у свідоцтво про народження зроблено зі слів позивача, що підтверджується відповідним Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження. 23 січня 2004 року постановою Святошинського районного суду м. Києва відносно [PERSON] було обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою. Згідно вимоги УІП ГУНП в Херсонській області [PERSON] 23 квітня 2004 року був засуджений вироком Святошинського районного суду м. Києва до одного року позбавлення волі, із одночасним звільненням від покарання з іспитовим строком 2 роки. 18 грудня 2016 року [PERSON] загинув в зоні АТО, що підтверджується довідкою про причини смерті та свідоцтвом про смерть. З 2011 року [PERSON] перебуває на обліку в УПСЗН Новокаховської міської ради як отримувач державної соціальної допомоги одиноким матерям на дитину [PERSON]. Відповідно до ст. 128 та 130 Сімейного кодексу України за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. У разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Заява про встановлення факту батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу. Заява про встановлення факту батьківства може бути подана особами, зазначеними у частині третій статті 128 цього Кодексу. Отже, за змістом наведених норм закону встановлення судом батьківства може мати місце в разі встановлення судом будь-яких відомостей, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України.. Позивач в обґрунтування встановлення факту визнання відповідачем за життя батьківства послалась на фотокартки дитини з [PERSON], [PERSON] та нею, а також на свідчення осіб, які можуть підтвердити визнання [PERSON] батьківства відносно [PERSON]. Відповідач в обґрунтування відсутності факту визнання [PERSON] батьківства по відношенню до дитини посилалась на перебування [PERSON] у 2003-2004 роках в м. Києві та перебування під вартою з 23 січня по 23 квітня 2014 року під вартою, також в м. Києві. Крім того, відповідач також послалась на покази свідків, які можуть підтвердити, що [PERSON] не визнавав дитину та не вважав її своєю і корисливий мотив позивача, оскільки у звязку із загибеллю [PERSON] в зоні АТО члени сімї мають право на одноразову державну допомогу. Так, щодо фото карток наданих до суду позивачем на них дійсно зображені позивач, відповідач, дитина та [PERSON] разом в домі відповідача, що відповідачем не заперечується, оскільки остання зазначила, що деякий час вони разом проживали в її будинку, однак проживали лише після народження дитини та дійсно деякий час відповідач доглядала за дитиною у разі відсутності [PERSON] та позивача. Щодо доводу відповідача про перебування [PERSON] в м. Києві протягом 2003-2004 роках, до суду жодного доказу не надано, крім постанови суду щодо перебування його під вартою в період з кінця січня по кінець квітня 2004 року, тоді як дитина народилась 19 березня 2004 року, тобто це не спростовує можливого зачаття [PERSON] та [PERSON] дитини в червні-липні 2003 року. При цьому судом не приймається до уваги довідка Камянської сільської ради від 20 грудня 2017 року, в якій зазначено, що з вересня 2003 року по 25 липня 2004 року [PERSON] на території сільської ради не перебував, оскільки в довідці не зазначено на підставі яких первинних документах або інших доказах сільським головою зроблено такий висновок, і, крім того, до повноважень сільської ради та сільського голови не входить фіксування фактичного перебування особи за місцем проживання або на території сільської ради. Разом з цим, навіть з урахуванням інформації яка міститься в довідці, факт можливого зачаття [PERSON] та [PERSON] дитини в червні-липні 2003 року також довідкою не спростовується. Перебування [PERSON] на обліку як матері одиначки з 2011 року, тобто коли дитина досягла 7 років, як доказ відповідача щодо відсутності підстав для задоволення позову, судом також не приймається, оскільки відносини позивача та соціальних органів, а також надання позивачем інформації соціальному органу для отримання державної допомоги, судом не оцінюється, оскільки це є відносинами позивача із державою, а тому саме орган УПСЗН повинен перевіряти обґрунтованість звернення особи до соціального органу та наявність підстав для отримання допомоги. В судовому засіданні були заслухані свідки з обох сторін, кожен з яких надав свідчення. Свідки зі сторони позивача наголошують на визнанні [PERSON] за життя [PERSON] донькою, оскільки останній проявляв турботу про дитину, виховував її та надавав матеріальну допомогу. При цьому свідки які надавали такі свідчення не є близькими особами позивача та родичами, а саме [PERSON], який разом з [PERSON] проходив службу в ЗСУ, у звязку з чим зазначав, що [PERSON] розповідав про дитину, називав донькою, висилав гроші, під час відпустки зустрічався з нею, безпосереднім свідком чого був [PERSON]. Свідки зі сторони відповідача, які є родичами відповідача та близькими особами [PERSON], [PERSON] та [PERSON] наголошують на тому, що [PERSON] дитину не визнавав, ставився до неї як до чужої, спілкуватися не бажав, на їх спілкуванні постійно наполягала [PERSON], оскільки він міг надати матеріальну допомогу дитині. При цьому суд оцінюючи покази свідків вважає більш безсторонніми та обєктивними покази свідка, який не є родичем позивача або відповідача та не є близькою особою позивача або відповідача, тобто свідка [PERSON] Судом на підставі клопотання позивача була призначена судово-генетична експертиза, оскільки судом була отримана інформація, згідно якої в архіві КЗ «Днапропетровське обласне бюро судово-медичної експертизи» зберігається зразок крові трупу [PERSON]В, отриманого в ході розтину трупу (висновок експерта ([PERSON]) від 21 грудня 2016 року) та його нігтьова пластина, яких достатньо для проведення молекулярно-генетичної експертизи. За висновком експерта № 492 від 14 серпня 2018 року встановлено, що загиблий громадянин [PERSON], [INFO], може бути біологічним батьком дитини [PERSON], [INFO], народженої громадянкою [PERSON], [INFO]. Вірогідність того, що загиблий громадянин [PERSON] дійсно є біологічним батьком [PERSON], і це не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків, за результатами даної експертизи складає не менше 99,9999 %. Відповідно до статей 79, 80, 81 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 110 ЦПК України встановлено, що висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні. Проаналізувавши всі докази надані сторонами у справі в підтвердження обґрунтованості своїх доводів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] є обґрунтованими та доведеними належними та допустимими доказами, а саме: показами свідка [PERSON] (товаришем по службі [PERSON]В.); поясненнями самої відповідачки, яка на початку розгляду справи в судовому засіданні зазначала, що не заперечує проти встановлення факту батьківства, якщо позивач та [PERSON] не будуть претендувати на одноразову грошову допомогу, яка виплачується державою у звязку із загибеллю [PERSON] в зоні АТО, а лише оформлять пенсію у звязку із втратою годувальника; висновком експерта щодо біологічного батьківства [PERSON] по відношенню до [PERSON] із вірогідністю на 99.9999 %, що не є наслідком випадкового збігу генетичних ознак у осіб, що не мають родинних звязків. При цьому судом не приймаються до уваги посилання відповідача на корисливий мотив позивача щодо встановлення факту батьківства, оскільки встановлення такого факту для особи повязано не лише із отриманням такою особою певних пільг, а, і, що є найголовнішим, встановлення походження від певної особи, встановлення родинних звязків та набуття сімї в широкому розумінні цього поняття. З урахуванням всього вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] щодо встановлення факту батьківства [PERSON] відносно [PERSON] є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Одночасно суд вирішує питання щодо судових витрат відповідно до ст. 133, 139, 141 ЦПК України, у звязку з чим вважає за необхідне зазначити наступне. Позивач та представник позивача звернулись до суду із клопотанням про стягнення з відповідача вартості експертизи, яка склала 6580 грн. 38 коп. та яка повністю була оплачена позивачем. Однак, враховуючи зміст правовідносин, які виникли між сторонами, їх сімейний характер, матеріальний стан відповідача та її пенсійний вік, суд вважає справедливим розподілити судові витрати повязані із оплатою судово-генетичної експертизи рівними частинами між сторонами.

Outcome: approved