Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], про розірвання шлюбу зареєстрованого між ними 16 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську реєстраційної служби Купянського міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10. Після розірвання шлюбу просила залишити їй прізвище «Юницька». Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились, причини неявки не повідомили. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі і без участі її представника, вказувала, що позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідач відзив на позовну заяву не подавав. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось З урахуванням положень статті 223 та статті 280 ЦПК України, оскільки умов для розгляду справи у заочному порядку не було, суд розглянув справу у звичайному порядку. Позиція позивача полягала у тому, що після реєстрації шлюбу у неї з [PERSON], виникло взаємне непорозуміння, шлюбні відносини між ними фактично були припинені через різні погляди на життя. Між ними втрачено почуття любові та поваги один до одного. Спільне господарство не ведуть і вже на протязі тривалого часу вони проживають окремо, шлюбні стосунки не підтримують і не спілкуються. Вважає, що їх сімя розпалася остаточно, примирення вважає неможливим, подальше збереження шлюбу суперечить її інтересам. І як наслідок вважає, що шлюб слід розірвати. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]) та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 16 січня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Купянську реєстраційної служби Купянского міськрайонного управління юстиції у Харківській області, актовий запис № 10. При цьому під час реєстрації шлюбу, [PERSON] змінила своє прізвище з «Іванова» на «Юницька» (а.с.4). Під час перебування ними у шлюбі [PERSON], 15 травня 2015 року народила дитину [PERSON] (а.с.12). Разом з цим, у звязку із відсутністю між ними взаєморозуміння, втрати почуття любові один до одного збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON] та [PERSON] (а.с.3). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання за рішенням суду. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Оскільки позивач втратила бажання знаходиться у шлюбі з відповідачем, який ґрунтується на вільній згоді їх обох, суд вважає, що їх подальше спільне життя як подружжя і збереження шлюбу є неможливими, позаяк у протилежному випадку це буде суперечити інтересу позивача, що має істотне значення щодо знаходження у шлюбі при наявності вільної згоди, тобто у добровільному порядку, а тому позов в частині розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Позовні вимоги в частині залишення їй, після розірвання шлюбу, права і надалі іменуватись прізвищем «Юницька», задоволенню не підлягають, у зв`язку із наступним. Відповідно до положень частини 1 статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку із реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Тобто питання зміни прізвища, за загальним правилом, вирішується позивачем у позасудовому порядку. Таким чином,

Outcome: partial