Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до виконавчого комітету Вінницької міської ради, [PERSON] про визнання рішення протиправним, визнання недійсним свідоцтва про право власності на частку квартири та свідоцтва про право на спадщину частки квартири. Позов мотивовано тим, що на підставі рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 442 від 22.02.2011 р., [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на 2/5 частини квартири [ADDRESS]. Вказана квартира складається з трьох кімнат, площею 28,7 кв.м, 21,3 кв.м та 18,5 кв.м. кожна. Кімнату площею 28,7 кв.м займав [PERSON], а [PERSON] займає кімнату житловою площею 18,5 кв.м. Після смерті [PERSON], спадщину до якої входить зазначена вище частини квартири прийняв його син [PERSON] На думку позивача, при оформленні права власності на частину спірної квартири в порядку приватизації не були дотримані вимоги Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян. З огляду на викладене, [PERSON] просить визнати протиправним рішення виконкому № 442 від 22.02.2011 р. про оформлення права приватної власності на квартиру [ADDRESS], яка складається з однієї кімнати площею 28,7 кв.м. [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво від 22.02.2011 р. на право приватної власності на квартиру за адресою [ADDRESS] на ім'я [PERSON] Визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом від 22.08.2014 р. на ім'я [PERSON], посвідчене державним нотаріусом Першої Вінницької державної нотаріальної контори Ширко О.В., зареєстроване в Реєстрі № 1-1713 на 2/5 частки квартири [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали за обставин викладених в ньому, просили його задовольнити. Представник відповідача- [PERSON]. позов не визнала, просила залишити позов без задоволення. Представник відповідача- виконавчого комітету Вінницької міської ради, просила в задовленні позовних вимог відмовити в повному обсязі. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно паспортних даних, [PERSON] прописаний в квартирі [ADDRESS] з 20.12.1978 р. Судом встановлено, що в січні 2011 року [PERSON] звернувся до Виконкому міської ради з заявою про оформлення передачі в приватну власність жилого приміщення (а.с.39) При цьому, до заяви [PERSON] додав довідку про склад сім'ї наймача, згідно якої в кімнаті, площею 28,7 кв.м., проживає він один. Рішенням Виконавчого комітету Вінницької міської ради № 442 від 22.02.2011 р. «Про приватизацію державного житлового фонду в м. Вінниці» оформлено право приватної (спільної) власності на квартири з безоплатною передачею у власність громадян: [ADDRESS], що складається з 1 кімнати, загаьною площею 28,7 кв.м, при нормі 31,0 кв.м, з відновною вартістю 5 грн. 17 коп., з наданням житлових чеків на суму 0 грн. 41 коп., згідно з разрахунком передати [PERSON], який зареєстрований та проживає в цій квартирі з 1978 року.(а.с.4) На підставі вказаного рішення, 22.02.2011 р. [PERSON] було видане свідоцтво про право власності на житло на 2/5 частки квартири [ADDRESS]. З інвентаризаційної справи № 104190 на об'єкт нерухомого майна, розташованого за адресою: [ADDRESS] вбачається, що рішенням про державну реєстрації прав від 07.08.2011 р., виданого реєстратором Комунального підприємства «Вінницьке міське бюро технічної інвентаризації» [PERSON], 2/5 частки квартири [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] з присвоєнням реєстраційного номера 34327150. Досліджуючи послідовній дій та правомірність прийнятого рішення виконавчого комітету Вінницької міської ради № 442 від 22.02.2011 р. та як наслідок видачі свідоцтва про право власності на житло, суд звертає увагу на наступному. За ст.1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» під приватизацією розуміється відчуження квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках, призначених для проживання сімей та одиноких осіб, кімнат у квартирах та одноквартирних будинках, де мешкають два і більше наймачів, та належні до них господарських споруд і приміщень підвалів, сараїв і т. ін.) державного житлового фонду на користь громадян України. Приватизація включає у себе комплекс способів та дій, які вчиняються громадянами, результатом яких є набуття ними права власності на приміщення державного житлового фонду і виникнення якого оформляється органом приватизації шляхом прийняття відповідного рішення та видачі свідоцтва. Стаття 3 встановлює, що приватизація здійснюється шляхом: безоплатної передачі громадянам квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках з розрахунку санітарної норми 21 квадратний метр загальної площі на наймача і кожного члена його сім'ї та додатково 10 квадратних метрів на сім'ю. У відповідності до ч. 5 ст. 5 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» кожний громадянин України має право приватизуватися займане ним житло. Згідно ч.1,3 ст.8 зазначеного Закону приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд. Передача квартир (будинків) у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації, що приймаються не пізніше місяця з дня одержання заяви громадянина. Крім того, ч.10 ст. 8 вказаного Закону передбачає, що органи приватизації, органи місцевого самоврядування не мають права відмовити мешканцям квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у приватизації займаного ними житла, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до правової позиції Верховного Суду України у справі № 6-121 цс 13 від 11.12.2013 року, право на приватизацію квартири, яка належить до державного житлового фонду, мають особи, які постійно проживають у цій квартирі. Для отримання права власності на житло особа повинна звернутись до відповідного органу приватизації з належно оформленою заявою, яка підлягає розгляду вказаним органом у строк, передбачений чинним законодавством. На момент проведення процедури приватизації діяло Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16 вересня 2009 року №396. Пункт 18 зазначеного Положення передбачало вичерпний перелік необхідних документів для проведення процедури приватизації, а саме: оформлена заява на приватизацію встановленого зразка; довідка про склад сім'ї та займані приміщення; копія ордера про надання жилої площі; документ, що підтверджує невикористання ним житлових чеків для приватизації державного житлового фонду;документ, що підтверджує право на пільгові умови приватизації; заява - згода тимчасово відсутніх членів сім'ї наймача на приватизацію квартири, жилих приміщень у гуртожитку. Пунктом 19 Положення встановлено, що довідка про склад сім'ї та займані приміщення береться громадянином на підприємстві (організації), що обслуговує жилий будинок, гуртожиток. Згідно п. 22 Положення, на підставі розпорядження органу приватизації (щодо квартир (будинків), кімнат у комунальних квартирах), рішення органу місцевого самоврядування (щодо жилих приміщень у гуртожитках) орган приватизації готує та/або замовляє в бюро технічної інвентаризації відповідно до Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Державного комітету будівництва, архітектури та житлової політики України від 24.05.2001 N 127 ( z0582-01 ), зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.07.2001 за N 582/5773, технічний паспорт на квартиру, жиле приміщення в гуртожитку, а на одноквартирний будинок - технічний паспорт на домоволодіння і відповідно до пункту 6.3 Тимчасового положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 07.02.2002 N 7/5 ( z0157-02), зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 18.02.2002 за N 157/6445, свідоцтво про право власності на житло та реєструє його у спеціальній реєстраційній книзі квартир (будинків), жилих приміщень у гуртожитках, кімнат у комунальних квартирах, що належать громадянам на праві приватної (спільної сумісної, спільної часткової) власності. Відповідно до позовних вимог, [PERSON] зауважує, що при здійсненні процедури приватизації, виконавчим комітетом Вінницької міської ради був використаний технічний паспорт із змінами від 07.08.2001 р, в якому відображаються помилкові відомості щодо матеріалу перекриття та системи опалення квартири. Дослідивши матеріали інвентаризаційної справи на спірну квартиру, суд звертає увагу, що 28.01.2011 р. було складено технічний паспорт на квартиру, з якого вбачається, що квартира має центральне водяне опалення, а матеріалом перекриття є залізобетонні плити. Вказані відомості підтвердились також під час проведення технічної інвентаризації, замовником якої була [PERSON], у зв'язку з чим було видано відповідний технічний паспорт, станом на 24.04.2013 р. на квартиру [ADDRESS]. За приписами пункту 5 постанови Пленуму ВСС України № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Враховуючи дані обставини, на думку суду процедура оформлення [PERSON] права власності була проведена у відповідності до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та Положення про порядок передачі квартир (будинків, жилих приміщень у гуртожитках у власність громадян, затверджене Наказом Міністерства з питань житлово-комунального господарства від 16 вересня 2009 року №396 (в редакції чинній на момент виникнення даних правовідносин) Щодо позовної вимоги про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 22.08.2014 р на ім'я [PERSON], суд вважає за доречне зауважити наступне. [INFO]. [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Згідно матеріалів спадкової справи № 436/13 до майна померлого [INFO]. [PERSON], 04.04.2013 р., [PERSON] все майно, де б воно не було та з чого б воно не складалось заповідає синові- [PERSON]., [INFO] В подальшому, на підставі даного заповіту, 22.08.2014 р. державним нотаріусом першої Вінницької державної нотаріальної контори Шарко О.В. видано [PERSON] свідоцтво на 2/5 часток квартири під номером [ADDRESS] належних померлому [PERSON] Стаття 12 ЦПК України передбачає, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно вимог ст.ст. 77, 81 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. На думку суду, позивач не надала належних та допустимих доказів, які вказують на порушення порядку оформлення спадщини на 2/5 частки квартири [ADDRESS] після смерті [PERSON] Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд дійшов обґрунтованого висновку, що позовні вимоги [PERSON] є безпідставними, оскільки обставини, що свідчили б про порушення порядку реєстрації права власності на 2/5 частки квартири [ADDRESS] та порушення порядку оформлення спадщини щодо вказаної квартири, в ході розгляду справи судом не встановлені. З огляду на п.2 ч.2 ст. 141 ЦПК України, судові витрати відшкодування позивачу не підлягають. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed