Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Михайлівка, вул. Кринична (попередня назва Советська), буд. 6. Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, проте за місцем реєстрації не мешкає з літа 2014 року. На даний час місце перебування відповідача невідоме, а факт його реєстрації в належному позивачу на праві приватної власності будинку позбавляє можливості позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутністі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, проти вирішення справи при заочному розгляді не заперечувала. Відповідач [PERSON] відзив на позовну заяву не подав, у судове засідання не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на офіційному веб-сайті судової влади України (https://na.lg.court.gov.ua/sud1218/inshe/adv/539214/; а.с.17), заяви про розгляд справи за його відсутності не подав. Відповідно до\~ст.\~280\~ЦПК України\~суд може\~ухвалити заочне\~рішення на\~підставі наявних\~у справі\~доказів за\~одночасного існування\~таких\~умов: відповідач\~належним\~чином повідомлений\~про\~дату,\~час\~і\~місце судового\~засідання; відповідач\~не\~зявився\~в судове\~засідання\~без поважних\~причин або\~без повідомлення\~причин; відповідач\~не подав\~відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сімї. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Михайлівка, вул. Кринична (попередня назва Советська), буд. 6, що підтверджується копією договору дарування будинку серії ВАМ № 249181 (а.с.8) та копією витягу про державну реєстрацію прав №28842732 (а.с.9). Відповідач [PERSON] зареєстрований у вищевказаному будинку, що підтверджується копією паспорта громадянина України серії ЕМ №350950 (а.с.6). Згідно копії акту, наданого 13.06.2018 року депутатом Бахмутівської сільської ради (а.с.10), [PERSON] прописаний за адресою: Луганська область, Новоайдарський район, с. Михайлівка, вул. Кринична (попередня назва Советська), буд. 6, однак за вказаною адресою фактично не проживає з 2014 року. На даний час місце перебування відповідача невідоме, а факт його реєстрації в належному позивачу на праві приватної власності будинку позбавляє можливості позивача в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. На підставі вищевикладеного [PERSON] вимушена звернутися до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування житловим приміщенням, за захистом своїх прав. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до п. 1 ст.\~8\~Конвенції\~про\~захист прав\~людини\~і\~основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Статтею 41\~Конституції\~України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності; право приватної власності є непорушним. Відповідно до ст.\~15\~ЦК\~України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно ст.\~317\~ЦК\~України власникові належить право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону (ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України). Відповідно до ст.\~321\~ЦК\~України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.\~\~\~\~ \~Частинами 2, 3 ст.\~386\~ЦК\~України визначено, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно з ст.\~391\~ЦК\~України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом достовірно встановлено, що відповідач не користується житлом за місцем реєстрації з 2014 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову та визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України,

Outcome: approved