Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-13 00:00:00

[PERSON]\~звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просила визнати за нею право власності на 40/100 часток квартири [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право власності, видане 22.02.1992 КП БТІ м. Харкова на імя [PERSON] в частини права власності на 40/100 часток квартири [ADDRESS]; скасувати реєстрацію права власності [PERSON] в державному реєстрі прав на нерухоме майно на 40/100 часток квартири [ADDRESS]. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] посилалась не те, що з 1960 року вона перебувала у зареєстрованому шлюбі із [PERSON], від шлюбу мають двох доньок. В 1968 році вона разом із чоловіком отримали двокімнатну квартиру [ADDRESS] в ЖБК «Ювілейний-2». В період з 1968 року по 1981 рік вони разом за спільні кошти виплатили в повному обсязі пайовий внесок за вказану квартиру. В 1988 році їх шлюб було розірвано, в судовому порядку розглядалось питання щодо поділу майна подружжя. Рішенням суду від 28.10.1988 за [PERSON] було визнано право власності на пай в розмірі 1458 рублів, в користування [PERSON] виділена кімната площею 8,2 м2 та половина місць загального користування. [PERSON] звернулась до ЖБК «Ювілейний-2» із заявою про прийняття її членом кооперативу, отримала позитивне рішення загальних зборів кооперативу. В 1989 році на імя [PERSON] було відкрито окремий особовий рахунок на кімнату площею 8,2 м2. В 1991 році [PERSON] зареєструвала шлюб із іншим чоловіком, знялась з реєстрації у спірній квартирі та зареєструвалась за місцем мешкання свого чоловіка за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132. В лютому 1992 року [PERSON] оформив право власності на спірну квартиру в цілому на своє імя, однак за рішенням суду [PERSON] є власницею паю в розмірі 1458 рублів, що в квартирі складає 40/100 часток. Оскільки пайовий внесок було сплачений [PERSON] та [PERSON] спільно в період перебування у шлюбі, спірна квартира є спільним майном подружжя, в разі викупу квартири член кооперативу стає її власником. В січні 2015 року [PERSON] помер, за життя склавши заповіт на імя їх спільної онуки [PERSON], яким заповів останній належну йому квартиру [ADDRESS] в цілому. Позивач вважає, що їй належить право власності на 40/100 часток спірної квартири, [PERSON] не вправі був розпоряджатися майном, що йому не належить, а свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане на його імя, має бути визнано недійсним в частині права власності на належну позивачу частку у квартирі. У судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просила позов задовольнити. Додатково пояснювала, що шлюб із [PERSON] вона розірвала, оскільки він її бив та знущався, лише під його погрозами вона написала відмову від володіння кімнатою площею 8,2 м2, жодних грошових коштів вона не отримувала, з членів кооперативу її не виключали після зняття з реєстрації, а тому вона не втратила право на володіння часткою квартири після сплати пайового внеску. Представник позивача [PERSON] адвокат [PERSON] у судовому засіданні підтримала заявлені позовні вимоги в уточненій редакції та просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача [PERSON] [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що [PERSON] відмовилась від володіння виділеною судовим рішення кімнатою на користь [PERSON], отримала відповідну грошову суму, знялась з реєстраційного обліку, зареєструвала своє місце проживання за іншою адресою, впродовж тривалого часу не цікавилась житловим приміщенням, а тому [PERSON] на законних підставах зареєстрував на своє імя право власності на квартиру в цілому та розпорядився ним на власний розсуд. Представник третьої особи ЖК «Ювілейний-2» надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо відсутності заперечень проти позовних вимог. Представник третьої особи - Харківської міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Від голови комісії з ліквідації Харківського міського управління юстиції [PERSON] до суду надійшли пояснення про те, що 16.05.2016 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про припинення юридичної особи Харківського міського управління юстиції, реєстраційні справи на обєкти нерухомого майна передані до управління державної реєстрації речових прав на нерухоме майно Департаменту реєстрації Харківської міської ради. Допитані у судовому засіданні за клопотанням позивача свідки [PERSON] та [PERSON] повідомили, що є подругами [PERSON], їм відомо зі слів позивача, що чоловік останньої змусив її погрозами написати розписку про відмову від її частки квартири. Свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], допитані у судовому засіданні за клопотанням представника відповідача, повідомили, що не були безпосередніми свідками подій, які відбувалися в період з 1968 року по 1992 рік, свідок [PERSON] як сусідка з 2000 року повідомила, що [PERSON] мешкав в квартирі один. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Виконкомом Московської районної ради депутатів 23 травня 1968 року на імя [PERSON] з сімєю, яка складається з трьох осіб ([PERSON], його дружина [PERSON] та донька [PERSON]), видано ордер на право заняття двокімнатної квартири [ADDRESS] ( на теперішній час № 119) в м. Харкові. Шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано, про що складено відповідний актовий запис № 622 від 21.09.1988. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 10.10.1988 у справі № 2-1226/1988 поновлено порушене право [PERSON] на користування квартирою № 38 по вул.. Ньютона,119 в м. Харкові та зобовязано [PERSON] видати ключі від квартири та не перешкоджати [PERSON] користуватися квартирою. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.1988 у справі № 2-1751/1988 виділено [PERSON] у користування одну кімнату розміром 8,2 м2 та половину місць загального користування в квартирі [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на пай в сумі 1458 руб.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у виділяємому паї в розмірі 409,30 руб. Рішенням виконавчого комітету Комінтернівської районної ради народних депутатів від 15.03.1989 за № 87-8 затверджено рішення загальних зборів членів ЖБК «Ювілейний-2» про прийом в члени кооперативу [PERSON], відкриття окремих особових рахунків [PERSON] на кімнату площею 8,2 м2 в квартирі [ADDRESS] на сімю одна особа, та [PERSON] на кімнату площею 16,8 м2 в квартирі [ADDRESS] на сімю три особи ([PERSON] та його доньки [PERSON] та [PERSON]О.) В 1991 році позивач [PERSON] зареєструвала шлюб із іншим чоловіком та з того часу проживала за місцем його реєстрації: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132. 21 червня 1991 року позивач власноручно написала розписку, що завірена печатками ЖК «Ювілейний-2», якою відмовилась на користь [PERSON] від володіння кімнатою площею 8,2 м2 та підтвердила отримання від [PERSON] за її кімнату грошові кошти в сумі 10000 руб. В цей же період червень 1991 року позивач [PERSON] знялась з реєстраційного обліку за адресою: [ADDRESS], та з 26.06.1991 по теперішній час перебуває на реєстраційному обліку та мешкає за адресою: м. Харків, пр.. Перемоги,56 кв. 132. На початку 1992 року [PERSON] звернувся до КП БТІ та 19.03.1992 отримав реєстраційне посвідчення, що квартира № 38 житловою площею 25 м2 в кооперативній квартирі житлового будинку № 119 по вул.. Ньютона в м. Харкові на праві особистої власності зареєстрована за [PERSON] на підставі довідки ЖК «Ювілейний-2» від 22.02.1992. 29.12.2014 [PERSON] склав заповіт, посвідчений ПН ХМНО [PERSON], яким все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], 19.04.1990. 20 січня 2015 року [PERSON] помер, 31 січня 2015 року [PERSON] звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, на яку померлий залишив заповіт. В квітні 2015 року [PERSON] звернулась із відповідним позовом до суду, посилаючись на те, що [PERSON] зареєстрував на своє імя в цілому право власності на квартиру [ADDRESS], не зважаючи на той, факт що рішенням суду за нею визнано право власності на пай та виділено в користування кімнату площею 8 м2 з половиною місць спільного користування що становить 40/100 часток спірної квартири. Вказані судові рішення набули законної сили, ніким не оскаржені, діють по теперішній час та підлягають виконанню на всій території України. Розписка, яку вона написала, не можу бути прийнята судом, оскільки була написана під фізичним та психологічним тиском на неї з боку її колишнього чоловіка [PERSON] Однак суд з такою позицією позивача та його представника погодитися не може з наступних підстав. Відповідно до положень ст.. 15 Закону України «Про власність», який діяв в період оскаржуваних подій, член житлового, житлово-будівельного, дачного, гаражного чи іншого кооперативу або товариства, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, дачу, гараж, іншу будівлю або приміщення, надані йому в користування, набуває права власності на це майно. Наймач жилого приміщення в будинку державного чи громадського житлового фонду та члени його сім'ї мають право придбати у власність відповідну квартиру або будинок шляхом їх викупу або на інших підставах, передбачених законодавством України. Громадянин, який став власником цього майна, має право розпоряджатися ним на свій розсуд: продавати, обмінювати, здавати в оренду, укладати інші угоди, не заборонені законом. Враховуючи положення ст.. 146 ЖК України, ст.. 15 Закону України «Про власність», п. 43 Примірного статуту ЖБК, ст..ст. 22, 24, 28, 29 КпШС України, пай, внесений подружжям в ЖБК у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів, а також за рахунок коштів, подарованих подружжю або одержаних ним у позичку, а після повної сплати пайового внеску - квартира, є їх спільним майном і підлягає поділу на загальних підставах. Поділ квартири у будинку ЖБК може бути проведений, якщо кожному з колишнього подружжя можливо виділити ізольоване жиле приміщення. Поділ приміщень при цьому провадиться відповідно до виділених їм часток у паєнагромадженні або визначених у праві власності на квартиру. У тому разі, коли при поділі квартири вартість приміщення, виділеного одному з колишнього подружжя, перевищує розмір його частки в паєнагромадженні, другому з подружжя в порядку компенсації можуть бути передані інші предмети з спільного майна або стягнута на його користь грошова сума. Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 28.11.1988 у справі № 2-1751/1988 виділено [PERSON] у користування одну кімнату розміром 8,2 м2 та половину місць загального користування в квартирі [ADDRESS]; визнано за [PERSON] право власності на пай в сумі 1458 руб.; стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію за різницю у виділяємому паї в розмірі 409,30 руб. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про власність» при внесенні паю в ЖБК за рахунок коштів, одержаних внаслідок сумісної праці сімї члена кооперативу, паєнагромадження, а після повного внесення паю квартира є спільною сумісною власністю членів сімї, якщо інше не було встановлено письмовою угодою між ними. Суд вважає, що після набуття [PERSON] право власності на частку у паєнагромадженні, між нею та [PERSON] було досягнуто угоду щодо розпорядження їх спільним майном та [PERSON] письмово відмовилась на користь [PERSON] від кімнати в квартирі, що виділена їй у користування судовим рішенням, за певну грошову суму, тим самим передала свої права на частку у паєнагромадженні. Своїм правом користування житловим приміщенням, яке закріплено судовим рішенням, вона не користувалась, з 1991 року постійно мешкала за іншою адресою, а в червні 1991 року змінила своє місце реєстрації. Доводи позивача проти те, що свою відмову від прав на спірну квартиру вона писала під фізичним та психологічним тиском [PERSON], суд не приймає, оскільки вони не підтверджені жодними належними та допустимими доказами. Позивач [PERSON] у судовому засіданні підтвердила, що свою відмову від права на кімнату вона писала особисто, до правоохоронних органів за фактом тиску на неї не зверталась, чоловіку, з яким вона перебувала у шлюбі на той час, нічого не повідомила. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] заявлені неправомірно, свого обґрунтування у ході судового розгляду не знайшли, а тому задоволенню не підлягають. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed