Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON]В, у якому просила суд: - зобов'язати [PERSON] та [PERSON] посвідчити нотаріально Договір застави № 32, укладений 23 березня 2007 року; - визнати недійсним договір купівлі-продажу домоволодіння № 14 по вул. Східна у м. Дніпропетровську, укладений 06 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON]; - визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Східна у м. Дніпропетровську, укладений 06 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що між позивачем та [PERSON], [PERSON] 23 березня 2012 року у простій письмовій формі було укладеного Договір застави № 34 задля забезпечення виконання грошового зобовязання [PERSON] перед [PERSON] за Договором позики від 02 лютого 2007 року. [PERSON] та [PERSON] відмовились нотаріально посвідчувати Договір застави № 34 від 23 березня 2012 року, а згодом [PERSON] відчужив [PERSON] домоволодіння № 14 та земельну ділянку площею 0,1000 га по вул. Східна у м. Дніпропетровську. Такі дії відповідачів позивач вважає протиправними. Сторони в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, тому, відповідно до вимог ч. 2 ст. 197 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Від [PERSON] на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без її участі. З огляду на викладене судом ухвалено проводити розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, без участі сторін. Дослідивши матеріали, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються вимоги позову, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку. В процесі розгляду справи судом було встановлено, що 02 лютого 2007 року між [PERSON] (Позикодавець) та [PERSON] (Позичальник) було укладено Договір позики. Між [PERSON] (Заставодержатель), [PERSON] (Заставодавець) та [PERSON] (Гарант) 23 березня 2012 року було укладеного у простій письмовій формі Договір застави № 34, згідно умов якого забезпечувалось виконання зобов'язання, що виникло у заставодавця на підставі Договору позики від 02 лютого 2007 року, наступним майном: домоволодіння № 14 та земельну ділянку 0,1000 га по вул. Східна у м. Дніпропетровську. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] відчужив ще 06 грудня 2011 року [PERSON] за Договорами купівлі-продажу домоволодіння № 14 та земельну ділянку 0,1000 га (кадастровий номер 1210100000:01:671:0011) по вул. Східна у м. Дніпропетровську. Згідно вимог ч.ч. 1-2 ст. 13 Закону України «Про заставу», договір застави повинен бути укладений у письмовій формі. У випадках, коли предметом застави є нерухоме майно, космічні об'єкти, транспортні засоби, що підлягають державній реєстрації, договір застави повинен бути нотаріально посвідчений на підставі відповідних правовстановлюючих документів. Нотаріальне посвідчення договору застави нерухомого майна, транспортних засобів провадиться за місцезнаходженням (місцем реєстрації) цього майна або за місцезнаходженням (місцем реєстрації) однієї із сторін договору, договору застави космічних об'єктів - за місцем реєстрації цих об'єктів. Відповідно до ст. 220 ЦК України, у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Пленум Верховного Суду України в п. 13 постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 6 листопада 2009 року № 9 розяснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2 ст. 220 ЦК України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст. 210, 640 ЦК України повязується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обовязків для сторін. Аналогічна за змістом правова позиція викладена і в обовязковій для застосування усіма судами України постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року у справі № 6-49ц13. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що Договір застави № 34 від 23 березня 2012 року, щодо нерухомого майна та земельної ділянки, який підлягає не тільки нотаріальному посвідченню, а і державній реєстрації, не може бути визнаний судом дійсним в порядку ч. 2 ст. 220 ЦК України. Також судом не встановлено жодних підстав для визнання недійсними договорів купівлі-продажу домоволодіння № 14 по вул. Східна у м. Дніпропетровську, та купівлі-продажу земельної ділянки площею 0,1000 га по вул. Східна у м. Дніпропетровську, що укладені 06 грудня 2011 року між [PERSON] та [PERSON], тобто взагалі до моменту укладання Договору застави № 34 від 23 березня 2012 року. На підставі викладеного суд відмовляє [PERSON] у задоволенні позовних вимог до [PERSON], [PERSON], [PERSON] Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Отже, з огляду на те, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, суд відносить сплачені судові витрати за рахунок позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed