Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ТОВ «Інтербуд-2007» про визнання її добросовісним набувачем права власності на нерухоме майно, а саме на офіс [ADDRESS]. Позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що 18 січня 2012 року між позивачем та відповідачем був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна відповідно до якого ТОВ «Інтербуд-2007» продав, а [PERSON] купила офіс [ADDRESS]. Позивач посилається на той факт, що вона придбавши за відплатним договором нерухоме майно не може його використовувати, оскільки на даний час відповідач своїх зобов'язань за договором не виконав, не звільнив офіс від свої речей, фактично не передав приміщення офісу та документи на нього. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили задовольнити його у повному обсязі. Представник відповідача позов не визнав. Вважає його безпідставним і необґрунтованим, а вимоги позивача незаконними та не підтвердженими жодними доказами. Надав суду заперечення проти позову та просив відмовити у задоволенні позовних вимог Суд, вислухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно задоволенню не підлягає. У відповідності зі ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому згідно ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що 18 січня 2012 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Інтербуд-2007» та [PERSON] був укладений договір купівлі-продажу нерухомого майна офісу [ADDRESS], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу [PERSON] Відповідно до пункту 1 Договору ТОВ «Інтербуд-2007» передає у власність, а [PERSON] приймає у власність офіс [ADDRESS]. Належність продавцю ТОВ «Інтербуд-2007» нерухомого майна, що відчужувалось була встановлена та підтверджена при укладанні договору купівлі-продажу нерухомого майна від 18 січня 2012 року, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріально округу [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 163. Згідно з відомостями звіту про незалежну оцінку майна, виданого Консалтинговою фірмою «Комерсант-Консалт» у формі ТОВ, 21 грудня 2011 року, ринкова вартість об'єкта оцінки складає 1 650 000 (один мільйон шістсот п'ятдесят тисяч) гривень. Пунктом 7 Договору викладеного згідно з додатковим договором від 02.02.2012 року до договору купівлі-продажу передбачено, що за домовленістю сторін продаж офісу вчинено за 1 650 000 (один мільйон шістсот п'ятдесят тисяч) гривень, в т.ч. ПДВ - 275 000 грн., які покупець [PERSON] зобов'язується сплатити Продавцю - ТОВ «ІНТЕРБУД-2007» протягом 3 (трьох) місяців з моменту укладання шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок Продавця. Представник відповідача в судовому засіданні, яке відбулось 14 січня 2014 року надав суду належно завірену копію картки рахунку [NUMBER] контрагента [PERSON] станом на поточну дату, відповідно до якої сума дебіторської заборгованості по договору від 18 січня 2012 року складає 1 650 000 (один мільйон шістсот п'ятдесят тисяч) гривень та лист підписаний директором ТОВ «ІНТЕРБУД-2007» Прудніковою Т.Б., яким повідомлено про те, що кошти за договором купівлі-продажу нерухомого майна на розрахунковий рахунок зазначений у пункті 7 Договору та будь-які інші рахунки товариства з обмеженою відповідальністю «ІНТЕРБУД-2007» в період з 18.01.2012 року по 09.01.2014 року не надходили. Із встановлених обставин судом з'ясовано, що між сторонами виникли договірні правовідносини, за якими виникають зобов'язання. Згідно ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Договір є обов'язковим для виконання сторонами, оскільки це прямо передбачено статтею 629 ЦК України. Статтями 6, 627 ЦК України передбачено, що сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов'язковими відповідно до актів цивільного законодавства згідно ст. 628 ЦК України. Відповідно до ч. 1ст. 655. ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Саме відплатність у правовідносинах купівлі-продажу, у тому числі нерухомого майна є істотною умовою виконання договірних зобов'язань, що прямо передбачено нормою Цивільного кодексу України. Аналогічна правова позиція викладена в Листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 27.09.2012 р. N 10-1390/0/4-12. Пунктом 3 Листа ВССУ від 27.09.2012 р. N 10-1390/0/4-12 передбачено , що стаття 655 ЦК України закріплює законодавче визначення договору купівлі-продажу, істотними умовами якого є умови про предмет та ціну. Ціна товару - це грошова сума, яка підлягає сплаті покупцем за одержану від продавця річ. Якщо покупець не виконує свого обов'язку щодо оплати переданого йому товару в установлений договором купівлі-продажу строк, продавець набуває право вимоги такої оплати (частина третя статті 692 ЦК України), або розірвання договору з підстав, передбачених статтею 651 ЦК України (постанова від 6 червня 2012 р. N 6-46цс12). Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Одночасно статтею 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Як встановлено судом та передбачено договором купівлі-продажу від 18.01.2012 року покупець [PERSON] зобов'язалась протягом 3 (трьох) місяців з моменту укладання договору сплатити визначену у пункті 7 Договору суму 1 650 000 (один мільйон шістсот п'ятдесят тисяч) гривень шляхом переведення грошових коштів на розрахунковий рахунок відкритий на ім'я продавця ТОВ «Інтербуд-2007». Таким чином, кінцевою датою розрахунку за Договором є 18 квітня 2012 року. Проте, матеріали справи не містять жодного документа (платіжне доручення, банківська квитанція тощо) на підтвердження виконання позивачем зобов'язання щодо сплати коштів на вимогу пункту 7 Договору, тому суд критично відноситься до пояснень позивача стосовно добросовісності набування права власності на нерухоме майно. Згідно ч. 1, 2 ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Також, ст. 58 ЦПК України встановлено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Статтею 64 ЦПК України передбачено, що письмовими доказами є будь-які документи, акти, довідки, листування службового або особистого характеру або витяги з них, що містять відомості про обставини, які мають значення для справи. Відповідно до ч. 3 ст. 538 ЦК України у разі невиконання однією із сторін у зобов'язанні свого обов'язку або за наявності очевидних підстав вважати, що вона не виконає свого обов'язку у встановлений строк (термін) або виконає його не в повному обсязі, друга сторона має право зупинити виконання свого обов'язку, відмовитися від його виконання частково або в повному обсязі. На думку суду, позивачем не доведений факт виконання належним чином зобов'язань за договором купівлі-продажу, а тому відповідач правомірно відмовився передати у власність нерухоме майно: офіс [ADDRESS]. Крім того, ТОВ «ІНТЕРБУД-2007» повністю підтверджена наявність заборгованості позивача перед відповідачем щодо сплати коштів за договором купівлі-продажу. З огляду на вищевикладене та виходячи з встановлених судом фактичних обставин справи, дійшов висновку, що позивач не довів в суді законність заявлених ним вимог та підстав звернення до суду, а тому суд відмовляє у задоволенні його позовних вимог у повному обсязі.

Outcome: dismissed