Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа - орган опіки та піклування - Монастириська районна державна адміністрація Тернопільської області про надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу батька, обґрунтовуючи свої позовні вимоги тим, що з 2005 року позивач перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем [PERSON], який на даний час розірвано. Від даного шлюбу у них народився син [PERSON], [INFO], який проживає з позивачем і перебуває на її вихованні та забезпеченні. Із часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні сина не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на його утримання не надає. З метою оздоровлення, розширення світогляду та інтелектуального розвитку сина, позивач має намір поїхати за кордон. На даний час [PERSON] має фінансову можливість забезпечити витрати, пов'язані з поїздкою сина у її супроводі, проте, батько дитини - [PERSON] не надає дозвіл на тимчасовий виїзд сина за кордон, у зв'язку з чим, просить позов задовольнити. До початку судового розгляду справи по суті позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги і просить суд надати дозвіл [PERSON], [INFO], який не досяг 16-ти річного віку на тимчасовий виїзд за межі України без згоди його батька - [PERSON] та без його супроводу строком на три роки з моменту набрання рішенням суду законної сили, надати їй дозвіл на виготовлення на ім'я [PERSON] проїзного документа дитини без згоди його батька - [PERSON], строком на три роки з моменту набрання рішенням суду законної сили. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, доказів про причини неявки та заперечень проти позову суду не подав, хоча про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Тому суд вважає за можливе розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи та постановлення заочного рішення, оскільки щодо заочного розгляду справи не заперечила позивач. Представник третьої особи - орган опіки та піклування Тернопільської районної державної адміністрації не заперечив щодо задоволення позовних вимог. Оцінивши та дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного. Сторони у справі [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який 30.04.2009 року розірвано, що підтверджується ксерокопією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER], виданого 30.04.2009 року відділом реєстрації актів цивільного стану Монастириського районного управління юстиції Тернопільської області. За час шлюбу в подружжя народився син [PERSON], [INFO] (ксерокопія свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 27.07.2007 року, видане відділом реєстрації актів цивільного стану Тернопільського міського управління юстиції Тернопільської області, про що зроблено актовий запис за №45). Згідно перекладу запрошення відділу реєстрації актів цивільного стану в м.Краків 30-003 Краків, вул.Любельська, 27, з польської мови на українську, посвідченого приватним нотаріусом Тернопільського міського нотаріального округу Тернопільської області [PERSON] від 14.01.2014 року, [PERSON] має родичів у Респуліці Польща. Позивач [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що з метою оздоровлення сина, розширення його світогляду, планує також поїхати з ним й у інші країни Європи на відпочинок. У судовому засіданні встановлено, що позивач не має можливості одержати від [PERSON] нотаріально посвідченого дозволу (згоди) на оформлення проїзного документа на право виїзду їхнього сина за кордон, оскільки відповідач безпідставно не відповідає на її звернення, не виходить на будь-який зв'язок із нею. З часу розірвання шлюбу відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не бере, розвитком дитини не цікавиться, матеріальної допомоги на утримання та розвиток дитини не надає. Місце його перебування позивачу не відоме. Згідно із вимогами ст. 150 СК України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. У відповідності до вимог ст.ст.7, 155 Сімейного Кодексу України, дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, які встановлені Конституцією України, Конвенцією України та Конвенцією про права дитини, а батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Положення ст.6 Закону України «Про охорону дитинства» та ст.17, 31 Конвенції про права дитини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1989 року, визначають право дитини на відпочинок та охорону здоров'я. Вимоги ст.10 Конвенції про права дитини передбачають право дитини залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Відповідно до вимог ст.3 вказаної Конвенції передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Особисте немайнове право - право на свободу пересування фізичної особи, закріплене у ст.313 ЦК України. Згідно ч.3 ст.313 ЦПК України фізична особа, яка досягла шістнадцяти років, має право на вільний самостійний виїзд за межі України. Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно з вимогами ст.2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України'' від 21.01.1994 року, з наступними змінами та доповненнями, документами, що надають право на виїзд з України і в'їзд в Україну та посвідчують особу громадянина під час перебування за її межами, зокрема, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон, проїзний документ дитини. Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказана норма Закону повністю відображена в постанові Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 року № 231 «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення». Проїзний документ дитини видається органом внутрішніх справ за місцем проживання. Положеннями п.4 (2) Постанови Кабінету Міністрів України від 27.01.1995 року № 57 ''Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України'', з наступними змінами та доповненнями, чітко визначено, що виїзд за межі України громадян, які не досягли 16 річного віку, у супроводі одного з батьків здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріального посвідчення копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16 річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з вимогами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, в редакції затвердженій Постановою Кабінету Міністрів України від 24.03.2004 року № 380, з наступними змінами та доповненнями, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, приймаючи до уваги необхідність забезпечення інтересів малолітньої дитини, у тому числі, право на відпочинок, суд приходить до переконання, що позовні вимоги [PERSON] слід задовольнити, надати дозвіл на виготовлення проїзного документа для малолітнього сина [PERSON], [INFO], для виїзду за кордон без згоди батька [PERSON], надити дозвіл на виїзд неповнолітнього [PERSON], [INFO] за межі України, без згоди та супроводу його батька [PERSON], [INFO] на період - три роки з моменту набрання рішенням законної сили. При цьому, суд приймає до уваги той факт, що позивач має можливість забезпечити сину рівень життя, достатній для його фізичного, інтелектуального, морального розвитку, а неможливість отримати згоду відповідача на тимчасовий разовий виїзд дитини за кордон з метою відпочинку, у зв'язку із тим, що місце перебування останнього не відоме, тобто між сторонами існують ускладнення у спілкуванні, шкодить інтересам дитини. На підставі наведеного,

Outcome: approved