Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що [INFO] померла її мати - [PERSON]. Після її смерті вона, [PERSON], її батько, брат та сестра звернулись до Першої кременчуцької державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини, однак свідоцтва про право на спрадщину не отримували. За життя її батько - [PERSON] склав заповіт, відповідно до якого все своє майно він заповідав онуку - [PERSON] Після смерті батька заяви про прийняття спадщини подали : вона, [PERSON], [PERSON], [PERSON] У видачі свідоцтв про право на спадщину після померлих батьків їй, [PERSON], було відмовлено через відсутність оригіналів правовстановлюючих документів. Вважає. що оскільки житловий будинок [ADDRESS] був придбаний у шлюбі, він є об'єктом спільної сумісної власності подружжя. Отже, вона [PERSON], має право на спадкування 1/8 частини житлового будинку після смерті матері та на 5/48 частин житлового будинку після смерті батька, що становить її обов'язкову частку у спадщині. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею право власності в порядку спадкування після померлих батьків на 11/48 частин житлового будинку з господарськими будівлями, за адресою: [ADDRESS] В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали та просили його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача зазначила, що будинок [ADDRESS] є спільною власністю подружжя [PERSON] і [PERSON], тому позивач має право успадкувати належну їй за законом частину вказаного будинку після смерті матері, [PERSON], а також після смерті батька, [PERSON] Наголошувала на тому, що після смерті матері позивача усі спадкоємці звернулись із заявами про прийняття спадщини, що свідчить про визнання ними права власності матері на частину житлового будинку. Представник відповідачів, [PERSON], [PERSON], - [PERSON] проти задоволення позову частково заперечувала. Вказала, що за життя [PERSON] не претендувала на видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя, що свідчить про визнання нею факту, що будинок [ADDRESS] є особистою приватною власністю її чоловіка - [PERSON] В зв'язку з цим відповідачі вважають, що позивач не має права на спадкування 1/8 частини житлового будинку після смерті матері. Щодо визнання права власності за позивачем в порядку спадкування на частину будинку після смерті батька, [PERSON], відповідачі не заперечують. Відповідач, [PERSON], в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Третя особа, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, надіслала суду заяву про розгляд справи за відсутності її представника, при ухваленні рішення покладалась на розсуд суду. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.06.1956 між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] 04 червня 1990 року за договором купівлі-продажу, посвідченим Першою кременчуцькою державною нотаріальною конторою за реєстраційним номером 2197, [PERSON] придбав житловий будинок по [ADDRESS]. Згідно ст.22 Кодексу про шлюб та сім'ю України(в редакцій, що діяла на момент укладення договору купівлі-продажу) майно, нажите подружжям за час шлюбу, є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. Відповідно до ст.24 Кодексу про шлюб та сім'ю України майно, яке належало кожному з подружжя до одруження, а також одержане ним під час шлюбу в дар або в порядку успадкування, є власністю кожного з них. Роздільним майном кожного з подружжя є також речі індивідуального користування (одяг, взуття тощо), хоча б вони і були придбані під час шлюбу за рахунок спільних коштів подружжя, за винятком коштовностей та предметів розкоші. Кожний з подружжя самостійно володіє, користується і розпоряджається належним йому роздільним майном. Враховуючи положення статей 22,24 Кодексу про шлюб та сім'ю України, придбаний [PERSON] житловий будинок є об'єктом спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. В ч.1 ст.76 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд відзначає, що відповідачами не було надано суду доказів, які б свідчили про те, що житловий будинок [ADDRESS] є особисто власністю [PERSON]. На думку суду, посилання представника відповідачів на те, що за життя [PERSON] не побажала виділити свою частку в спільній сумісній власності, що свідчить про визнання останньою факту належності вказаного житлового будинку до об'єкта особистої власності її чоловіка, є лише припущенням і не може слугувати доказами, відповідно до положень ч.6 ст.81 Цивільного процесуального кодексу України. [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] повторно виданого Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області(а.с.20). Спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців)(стаття 1216 Цивільного кодексу України в редакції, чинній на момент відкриття спадщини). Із заявами про прийняття спадщини, після померлої [PERSON] звернулись: її чоловік - [PERSON] та діти - [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 16 грудня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на частку житлового будинку [ADDRESS] Підставою для відмови слугувало те, що спадкоємцем не було дано документів, які б посвідчували право власності [PERSON] на житловий будинок. Згідно ч.1 ст.1218 Цивільного кодексу України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.1 1226 Цивільного кодексу України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Виходячи із засад рівності часток подружжя в праві спільної сумісної власності, суд вважає, що до складу спадщини після померлої [PERSON] входила ? частина житлового будинку [ADDRESS]. Вказана обставина також підтверджується рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 24 квітня 2009 року по справі №2-2046/2009 за позовом [PERSON] до Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області про надання додаткового строку для прийняття спадщини Відповідно до ч.1 ст.1267 Цивільного кодексу України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Враховуючи положення ст.1267 Цивільного кодексу України кожен із спадкоємців [PERSON] мав спадкувати по 1/8 частині житлового будинку [ADDRESS] Судом також встановлено, що [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про смерть, повторно виданого 10 листопада 2015 року Автозаводським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції у Полтавській області. 01 вересня 2008 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори за реєстраційним номером 3-942, було посвідчено заповіт [PERSON], за яким він усе своє майно заповів [PERSON].(а.с.8). Згідно ст.1233 Цивільного кодексу України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ст.1241 Цивільного кодексу України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Розмір обов'язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. До обов'язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов'язкову частку, а також вартість інших речей та майнових прав, які перейшли до неї як до спадкоємця. Будь-які обмеження та обтяження, встановлені у заповіті для спадкоємця, який має право на обов'язкову частку у спадщині, дійсні лише щодо тієї частини спадщини. 10.11.2015 [PERSON] звернулась до Першої кременчуцької нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після померлого батька. Також із заявами про прийняття спадщини звернулись [PERSON], як спадкоємець за заповітом, і [PERSON]. Постановою державного нотаріуса Першої кременчуцької державної нотаріальної контори від 06 березня 2016 року [PERSON] було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину після померлого [PERSON] у зв'язку із відсутністю оригіналів правовстановлюючих документів. З постанови державного нотаріуса від 06.03.2016 також вбачається, що 22.08.2016 [PERSON] відмовився надати державному нотаріусу оригінали правовстановлюючих документів. Викладені обставини свідчать про те, що право позивача, як непрацездатної за віком доньки померлого [PERSON] на спадкування обов'язкової частки в спадщині після померлого батька на даний час порушено і у зв'язку із цим підлягає судовому захисту. Враховуючи те, що житловий будинок [ADDRESS] був об'єктом спільної сумісної власності подружжя, а тому частка [PERSON] складала 1/2. Оскільки [PERSON] було подано заяву про прийняття спадщини після померлої дружини, останній успадкував 1/8 частину житлового будинку [ADDRESS], хоча за життя не отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на дану частину домоволодіння. Отже на момент смерті [PERSON] фактично належало 5/8 частин житлового будинку [ADDRESS] (1/2 частина у спільному майні подружжя + 1/8 частина успадкована після смерті дружини). За таких обставин, обов'язкова частка [PERSON] у спадщині становить 5/48[5/8 частин : 3(кількість спадкоємців за законом) = 5/24 :2 =5/48]. Відтак, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача і вважає за можливе визнати за [PERSON] право власності в порядку спадкування на 11/48 частин житлового будинку [ADDRESS] що складається з 6/48 частин житлового будинку, успадкованих після померлої [PERSON] та 5/48 частин житлового будинку успадкованих після померлого батька. Отже позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.ч.1-3 ст.133 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Згідно ст.137 Цивільного процесуального кодексу України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. Так, позивачем було сплачено 731,40 грн судового збору. Витрати позивача пов'язані з правничою допомогою адвоката становлять 2500 грн, що підтверджується квитанціями №2887 від 06.09.2016, №74 від 15.03.2017, №74 від 05.10.2016 та актом здачі-прийняття виконаних робіт від 22.11.2017. Витрати позивача, пов'язані із проведенням експертизи становлять 1000 грн, що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордера 7/2-17(а.с.135). Загальна сума судових витрат становить 4231,40 грн. За таких обставин, з відповідачів [PERSON] та [PERSON], на користь позивача підлягають стягненню судові витрати в сумі 1410,46 грн з кожного(4231,40 грн/3 відповідача = 1410,46 грн) З огляду на те, що [PERSON] є інвалідом ІІ групи і відповідно до ЗУ «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, суд вважає за можливе віднести 1410,46 грн на рахунок держави.

Outcome: approved