Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 13.11.2013 року надала відповідачу [PERSON] у борг 300 доларів США, про що відповідачем було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов`язувався повернути позивачці суму боргу у розмірі 300 доларів США та 100 доларів США в якості винагороди, кінцевий строк повернення грошових коштів сплив 25 вересня 2014 року. 18.12.2015 року відповідачем було частково повернуто борг [PERSON] у сумі 31 долар США та 500 грн.. Просила стягнути з відповідача на її користь суму основного боргу та винагороди у розмірі 350 доларів США, що еквівалентно на день подання позовної заяви до курсу національного банку України по відношенню до гривні 9\~173, 50 грн. та судовий збір у розмірі 971, 35 грн.. В судове засідання позивачка та її представник надали заяви, про розгляд справи за їх відсутності, на позовних вимогах наполягали, проти заочного рішення не заперечували. Відповідач до суду повторно не зявлявся, належно сповіщений про час та місце розгляду справи. Клопотань про відкладення розгляду справи та письмових заперечень проти позову від нього не надходило. Відповідно до ч. 4 ст. 169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ч.1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно з вимогами ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Судом встановлено, що 13.11.2013 року [PERSON] взяв у борг у позивачки 300 доларів США, про що ним було складено розписку, відповідно до якої [PERSON] зобов`язувався повернути позивачці суму боргу у розмірі 300 доларів США та 100 доларів США в якості винагороди, кінцевий строк повернення грошових коштів сплив 25 вересня 2014 року. Своє зобовязання відповідач виконав не в повному обсязі, і на час розгляду справи у суді сума непогашеного боргу складає 350 доларів США з вирахуванням повернутої суми боргу у розмірі 31 долар США та 500 грн., яка на момент подання позову до суду становить 50 доларів США (а.с. 5 ). Відповідно до офіційного курсу гривні до долара США за курсом національного банку на день винесення рішення у справі станом на 01.06.2016 року становить 25,16 гривень за 1 долар США( а.с. 28,29). Таким чином, сума основної заборгованості відповідача перед позивачкою за договором позики станом на 01.06.2016 року становить 8\~806, 00 грн. з розрахунку 350 доларів США * 25,16 грн.. Відповідно до ч.1 ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно з ч.2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Частиною 1 ст. 1049 ЦК України визначено, що позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Виходячи з положень статей 6, 626-631, 526 ЦК України, укладений договір є обов'язковим для належного виконання сторонами, відповідно до його умов, вимог Цивільного Кодексу та інших актів цивільного законодавства. Згідно зі\~статтею 99 Конституції України\~грошовою одиницею України є гривня. Відповідно до ч.1\~ст.533 ЦК України\~грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим, ч.2\~ст.533 ЦК України\~допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України на день платежу. Матеріали справи свідчать, що [PERSON] взяв у борг у [PERSON] 300 доларів США, які зобовязувався повернути до 25.09.2014 року та додатково сплатити винагороду у сумі 100 доларів США. В результаті часткового виконання свого зобовязання повернув 500 грн. та 31 долар США, тому не повернута сума боргу та винагороди на час розгляду справи в суді становить 350 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 01.06.2016 року еквівалентно 8\~806, 00 грн. та підлягає стягненню з [PERSON] на користь [PERSON]. Зважаючи на те, що відповідачем у добровільному порядку не повернута сума боргу, а отже вона підлягає стягненню у судовому порядку, а\~ позовні вимоги позивача є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення у повному обсязіта відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України, понесені і документально підтверджені позивачем судові витрати.

Outcome: approved