Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах неповнолітньої доньки [PERSON] з позовною заявою до [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів на користь доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 43 104, 00 грн., недоплату аліментів у сумі 11 785,00 грн., витрати що пішли на комісію і не були покриті відповідачем в розмірі 325,08 грн. та 243,60 грн. судових витрат. Позовні вимоги уточнювалися неодноразово. В останнє, 06.11.2014 року позивач [PERSON] звернулась до суду із заявою про уточнення позовних вимог та просила постановити рішення, яким стягнути [PERSON] на її користь в інтересах неповнолітньої доньки - [PERSON] неустойки за прострочення сплати аліментів в розмірі 9 603, 67 грн., заборгованості по сплаті аліментів за період з 10.10.2007 р. по 01.11.2014 р. у розмірі 7 150, 78 грн. та 243,60 грн. судових витрат. В обґрунтування своїх позовних вимог вказували, що 16 жовтня 2009 року зроблено запис про розірвання шлюбу між нею та відповідачем у Книзі реєстрації розірвань шлюбів за №161, про що Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу Серії 1-СГ №062079 від 02.03.2010 року . Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 14.11.2007 року ухвалено стягнути з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON], [INFO] в розмірі 600 (шістсот) грн., щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 10.10.2007 року, до досягнення нею повноліття 27 листопада 2007 року Шевченківським районним судом м.Львова видано виконавчий лист за №2-7015/07, за яким відділом державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції відкрито виконавче провадження. Незважаючи на те, що рішенням суду ухвалено стягувати аліменти з відповідача з 10 жовтня 2007 року, він постійно здійснював затримку в їх оплаті на тривалі періоди. Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Галицького ВДВС ЛМУЮ від 01.11. 2014 року, заборгованість по сплаті аліментів відповідачем станом на 01.11.2014 року становить 7 150,78 грн. На підставі наведеного вважає, що станом на вересень 2014 року розмір пені за несплачені відповідачем на її користь аліменти становить 9603,67 грн. Пославшись на викладене, позивач просила позов задовольнити. У судовому засіданні позивач уточнені позовні вимоги підтримали в повному обсязі та просила їх задовольнити, підтримала пояснення, викладені у заяві від 06.11.2014 року про зменшення розміру позовних вимог. Відповідач та представник позивача [PERSON] яка діє на підставі угоди про надання юридичних послуг від 12.06.2014 року та свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю №616 (а.с.54,55) позовні вимоги заперечили частково, посилаючись на подані до суду письмові заперечення. Окрім, цього відповідач додатково пояснив, що у нього дійсно раніше була заборгованість з оплати аліментів, що пов'язана з його підприємницькою діяльністю. Однак, у 2013 році він отримав кредит для погашення заборгованості, сплативши позивачеві більше 10 тис.грн. При цьому державний виконавець надав йому розрахунок по сплаті аліментів, в якому зафіксовано відсутність заборгованості. З 2013 року він вчасно і в повному обсязі сплачує аліменти. Якщо судом буде доведено про наявність заборгованості, оскільки квитанції про перерахунок коштів у нього збереглися не всі, то він змушений буде з цим погодитися, однак заперечує щодо слати пені. Заслухавши пояснення сторін та представників, вивчивши та дослідивши докази у справі, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі проте, як вбачається з копії свідоцтва про розірвання шлюбу виданого Галицьким відділом реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції шлюб між ними було розірвано про, що 16.10.2009 року в Книзі реєстрації розірвань шлюбів зроблено актовий запис № 161 (а.с.19). [PERSON] є батьком - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, копія якого наявна у матеріалах справи (а.с.20). Рішенням Шевченківського районного суду м.Львова від 17.11.2007 року позов задоволено повністю, стягнуто з [PERSON], [INFO], в користь [PERSON], [INFO], аліменти на утримання малолітньої дитини - [PERSON], [INFO] у розмірі 600 (шістсот) грн., щомісячно, які підлягають індексації відповідно до закону, починаючи з 10.10.2007 року, до досягнення нею повноліття. Допущено негайне виконання рішення в частині стягнення аліментів за один місяць. В добровільному порядку відповідачем рішення суду про стягнення аліментів в повному обсязі не виконувалось та платежі ним були здійснені з січня 2007 року по листопад 2014 року лише на суму 44 000, 00 грн., що підтверджується долученими до матеріалів справи копією розрахунку державного виконавця, погодженого начальником ВДВС, заборгованості станом на 09.07.2013 року (а.с.61 т.1) копіями платіжних доручень (а.с.127-155 т.1), копією розрахунку державного виконавця, погодженого начальником ВДВС, заборгованості станом на 01.11.2014 року (а.с.110 т.2). З наведених письмових доказів вбачається, що [PERSON] здійснив оплату за 73 місяці у розмірі по 600 грн. за кожний, а також під час перерахунку платежів у червні та липні 2013 року додатково сплачено 200 грн., а тому загальна сума оплати за період з 10.10.2007 року по 01.11.2014 року становить 44 тис.грн. Згідно розрахунку державного виконавця, погодженого начальником ВДВС, станом на 01.11.2014 року загальна сума нарахованих аліментів становить 50825,709 грн. Отже заборгованість становить 6825 (шість тисяч вісімсот двадцять п'ять) гривень 70 копійок. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України, при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі 1% від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, ст. 196 СК України передбачає відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені), яка настає лише за наявності вини цієї особи. Також відповідно до п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 року передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин. Отже, обов'язковою умовою застосування юридичної відповідальності у вигляді стягнення неустойки є винна протиправна поведінка особи, тобто воно можливе у разі виникнення заборгованості з вини особи, зобов'язаної сплачувати аліменти, наприклад, у зв'язку з її ухиленням від сплати аліментів, розшуком, перебуванням за кордоном тощо. При цьому пеня нараховується не з часу фактичного ухилення від утримання і не з часу подання позовної заяви про стягнення аліментів чи з часу набрання рішенням суду про стягнення аліментів законної сили, а з часу невиконання рішення суду. Моментом невиконання судового рішення є початок ухилення від його виконання або перешкоджання його виконанню. Невиконання судового рішення полягає у невжитті особою, до якої звернуто виконання рішення, що набрало законної сили, передбачених законом заходів щодо їх виконання. Невиконання може виражатися у прямій відмові виконати судове рішення або в ухиленні від його виконання, під чим розуміються дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь дитини визначеної суми аліментів, які можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов'язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає облікові при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо). Позивач посилається на винну поведінку відповідача як платника аліментів, яка полягала в утворенні заборгованості по аліментах внаслідок його неналежного виконання обов'язку сплачувати аліменти, які присуджені за рішенням суду. Відповідач же в своїх запереченнях посилався на те, що 09 липня 2013 року згідно розрахунку заборгованості за аліментами Галицького відділу ДВС визначений державним виконавцем борг було повністю погашено, його було визначено у розмірі 7800 грн. і сплачено ним у повному обсязі (а.с.61 т.1). Як убачається з розрахунку заборгованості, підготовленого Галицьким ВДВС ЛМУЮ від 09 липня 2013 року, борг, який існував на той час повністю покритий, у розрахунку вказувалась навіть переплата у розмірі 200 грн. Відповідно до розрахунку 01 березня 2014 року, виданого Галицьким ВДВС ЛМУЮ, борг також відсутній (а.с.61-62). Після цього яких-небудь вимог про стягнення аліментів до нього Галицьким ВДВС ЛМУЮ не пред'являлось, оплата здійснювалась надалі щомісячно, у розмірі 600 грн., як це визначено рішенням суду про присудження аліментів. Копії квитанцій надавалась державному виконавцю Галицького ВДВС ЛМУЮ. Виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України, суд відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України повинен встановити не тільки факт заборгованості за аліментами, а й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. Для встановлення порушення необхідна констатація факту, що відповідний документ надійшов до особи, яка повинна його виконувати, і вона мала реальну можливість це зробити, оскільки нарахування пені має здійснюватися з дати визначення заборгованості, повідомлення державним виконавцем боржника про її наявність та про строк погашення. Так, вимоги державного виконавця щодо виконання рішень є обов'язковими для усіх органів, організацій, посадових осіб, громадян і юридичних осіб на території України. Державному виконавцю у встановлений ним строк повинні бути надані безкоштовно документи або їх копії, необхідні для здійснення його повноважень. Разом з тим, судом встановлено, що фактично заборгованість була нарахована за час з моменту звернення до суду із позовною заявою про стягнення аліментів та по листопад 2014 року, однак відповідача про це повідомлено не було. Тому суд, з огляду на наведені докази в обґрунтування заперечень відповідача, приймає до уваги ту обставину, що у виникненні заборгованості немає вини відповідача, оскільки з його боку винної поведінки щодо порушення зобов'язання встановлено не було. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів не підлягають задоволенню та з відповідача слід стягнути на користь [PERSON] - 6 825 грн. 70 коп. заборгованості по сплаті аліментів за період з 10.10.2007 року по 01.11.2014 року. Щодо позовних вимог про стягнення витрат, що пішли на комісію і не були покриті відповідачем у розмірі 325,08 грн. слід зазначити наступне. У судовому засіданні сторони визнали, що з 2008 і до 2013 року [PERSON] здійснював перерахунок аліментів у розмірі 600 грн. на зарплатну карточку позивача, яку вона самостійно обрала та вказала відповідачеві. Отже, посилання позивача на ч.14 Постанови КМ України «Про перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб» не можна брати до уваги, так як оплата за послуги доставки грошових переказів у тому випадку покладається на боржника, якщо такі оплати перераховуються через відділення зв'язку. При цьому відповідач пояснив, що при перерахунку коштів через відділення банків на зарплатну карточку позивача щоразу з нього до суми 600 грн. додатково стягували комісійні послуги банку. З пояснень позивача у судовому засіданні також з'ясовано, що [PERSON] на початку 2014 року відкрила рахунок в банку для оплати аліментів відповідачем і останній з березня 2014 року сплачує на такий рахунок кошти у розмірі 600 грн., при цьому жодних комісійних витрат з нього не знімають. З рахуванням наведеного у задоволенні вимог про стягнення витрат, що пішли на комісію і не були покриті відповідачем у розмірі 325,08 грн. також слід відмовити. Згідно зі ст.88 ЦПК України, на відповідача слід покласти сплачені позивачем при подачі позову до суду документально підтверджені судові витрати, а саме 243,60 грн. судового збору.

Outcome: partial