Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду з позовом до [PERSON], в якому просить, з урахуванням уточнень, стягнути з останньої на її користь суму авансу в розмірі 15106,04 грн. та понесені по справі судові витрати.Позов обґрунтовує тим, що вона є власницею квартири [ADDRESS]. В грудні 2013 року між нею, [PERSON] та [PERSON] була досягнута домовленість, що [PERSON] покупає у [PERSON] її квартиру, а [PERSON] покупає у [PERSON] належну останній квартиру. Після досягнення домовленості 19 грудня позивачка передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США в рахунок майбутнього договору. У зв'язку з відмовою [PERSON] від придбання у [PERSON] квартири, остання не мала грошей на придбання квартири у [PERSON] Зазначає, що [PERSON] відмовляється повернути отримані гроші, тому вимушена звернутись до суду. В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та пояснили, що існувала домовленість між трьома особами - [PERSON], [PERSON] та [PERSON] На підтвердження цих домовленостей [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США, а [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США. В подальшому [PERSON] відмовилась від придбання квартири у [PERSON] і в судовому порядку стиягнула з неї сплачену суму авансу в розмірі 1000 доларів США в гривневому еквіваленті. В судовому засіданні відповідач та її представник позов не визнали та пояснили, що так як [PERSON] передавала [PERSON] гроші, отримані від [PERSON], то право вимагати ці гроші належить [PERSON] Окрім того, відповідачка особисто пояснила, що вважала ці гроші платою за притримання квартири, щоб вона її нікому іншому на відчужувала, передані гроші вважала своєю власністю та витратила на власні потреби. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, 19.12.2013 [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти в розмірі 1000 доларів США в рахунок подальшого придбання квартири, належної [PERSON], що підтверджується власноруч написаною розпискою останньої. Позивач мала намір придбати належну [PERSON] квартиру, але в подальшому відмовилася від її придбання, а тому договору купівлі-продажу між сторонами укладено не було, Вважаючи передані кошти завдатком, відповідач відмовилась їх повернути позивачу, що ними визнається. Відповідно до вимог ст. 570 ЦК України завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов'язання і на забезпечення його виконання. Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом. Суд вважає, що правила ст.571 ЦК України про неповернення суми завдатку в разі порушення зобов'язання з вини боржника застосовується в тих випадках, коли між сторонами було укладено договір, але він не виконується з вини якоїсь зі сторін. У разі, коли сторони лише домовились укласти договір, але відповідно його не оформили, сплачені в рахунок виконання договору платежі вважаються авансом і повертаються в тому розмірі, в якому надавались. Внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише у випадку, якщо таке зобов'язання випливає із договору, укладеного сторонами. Таким чином, внесення завдатку як способу виконання зобов'язання може мати місце лише в разі наявності зобов'язання, яке повинно було виникати на підставі договору купівлі-продажу будинку. Оскільки договір купівлі-продажу квартири, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між сторонами укладено не було, суд вважає що сума сплачена в рахунок належних з позивача платежів є авансом, тому на її користь слід стягнути суму еквівалентну 1000 доларам США, як зазначено в розписці. Саме ця сума була видана позивачкою в рахунок майбутніх платежів за квартиру. Згідно курсу національного банку України 100 доларів США станом на 02.12.2014 року становить 1510,6043 грн., тому суд вважає, що на користь позивачки слід стягнути 15106, 04. Стягненню підлягають також понесені позивачкою судові витрати, які складаються з витрат на сплату судового збору в розмірі 243 грн. 60 коп. та витрат на правову допомогу у зв'язку з наступним. Згідно із частиною 1 статті 79 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. За частиною 3 цієї статті до витрат, пов'язаних із розглядом справи належать витрати на правову допомогу. Склад та розмір витрат, пов'язаних із оплатою правової допомоги, належить до предмета доказування у справі. Положеннями статті 56 ЦПК України визначено, що правову допомогу може надавати особа, яка є фахівцем у галузі права і за законом має право на надання правової допомоги. За змістом статті 12 ЦПК України правова допомога надається адвокатами або іншими фахівцями у галузі права в порядку встановленому законом. Відповідно частин 1,2 статті 84 ЦПК України витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Статтею 1 Закону України «Про граничний розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних та адміністративних справах» визначений розмір компенсації витрат на правову допомогу у цивільних справах, де передбачено, що така компенсація виплачується стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, іншою стороною, не може перевищувати 40 відсотків встановленої законом мінімальної заробітної плати у місячному розмірі за годину участі особи, яка надавала правову допомогу, у судовому засіданні, під час вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням та під час ознайомлення з матеріалами справи в суді, що визначається у відповідному судовому рішенні. Відповідно до наданого позивачем розрахунку витрат на правову допомогу та квитанції до прибуткового ордера, сплачена сума на адвокатські послуги в розмірі 500 гривень не перевищує граничного розміру витрат, тому підлягає стягненню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved