Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси ГТУЮ в Одеській області, про зняття арешту з нерухомого майна. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що її чоловіку [PERSON] , який помер [INFO] на праві власності належала 1/3 частина квартири [ADDRESS] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на вказану частину квартири. Звернувшись до приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу м. Одеси Рубінчик Л.О. із заявою про прийняття спадщини, їй було повідомлено про наявність постанови Першого Малиновського ВДВС від 12.12.2005 року, якою було накладено арешт на 1/3 частину квартири. Позивач зазначає, що Першим Малиновським ВДВС їй було відмовлено у скасуванні зазначеного арешту, оскільки виконавче провадження № 5976429 знищено за закінченням терміну зберігання. У зв`язку з викладеним, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом про зняття арешту, оскільки його наявність позбавляє її можливості оформлення прав на спадкування. Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддю визначено автоматизованою системою документообігу суду, відповідно до ст.ст. 14, 33 ЦПК України. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 10 червня 2020 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду, та запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 31 серпня 2020 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач, [PERSON] , в судове засідання не з`явилась, однак, подала заяву в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі просить їх задовольнити, розглянути справу за її відсутності, у разі відсутності у судовому засіданні представника відповідача, не заперечувала проти заочного розгляду справи. Представник відповідача Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином шляхом направлення та отримання останнім судової повістки про виклик до суду. Заяви про розгляд справи за відсутності відповідача або відзиву на позовну заяву до суду не надходило. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 серпня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Відповідно до ч. 1 ст. 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 20 листопада 1971 року зареєстрували шлюб, прізвища подружжя після реєстрації шлюбу: [PERSON] , [PERSON] . Свідоцтво про реєстрацію шлюбу видано РАЦС м. Ковель Волинської області (а.с.9). Також, судом встановлено, що на підставі свідоцтва про право власності на житло від 26.04.1996 року виданого Управлінням житлово-комунального господарства Виконкому Одеської міської ради народних депутатів [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] в рівних частках, на праві спільної часткової власності належить квартира [ADDRESS] (а.с.11). Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] [INFO] , батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.25). Також, згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , батьками зазначено: [PERSON] та [PERSON] (а.с.26). Згідно довідки про склад сім`ї та прописку в квартирі [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , 1950 року народження, з 1998 року та [PERSON] , 1950 року народження, з 1986 року (а.с.12). [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , актовий запис № 14. Свідоцтво про смерть видане Лиманським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) (серія [NUMBER] ) (а.с.13). Як вбачається з листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Рубінчик Людмили Олександрівни, приватним нотаріусом заведено спадкову справу (№4/2020) до майна померлого [PERSON] , померлого [INFO] , яка заведена на підставі заяви [PERSON] (а.с.27). На підтвердження реєстрації права власності на 1/3 частини квартиру [ADDRESS] за [PERSON] , позивач надала Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 198899361 від 04.02.2020 року, згідно якої: 1/3 частини квартиру [ADDRESS] , належить на праві власності [PERSON] (а.с.6-7). Також, згідно даної Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 198899361 від 04.02.2020 року, вбачається, що на 1/3 частини квартири належної [PERSON] накладено арешт, реєстраційний номер обтяження: 2695716, що зареєстрований 14.12.2005 року за № 2695716 Сьомою одеською державною нотаріальною конторою на підставі постанови № 255877 від 12.12.2005 року виданої Першим відділом ДВС Малиновського РУЮ м. Одеси, а також накладено арешт, реєстраційний номер обтяження:8156286 від 06.11.2008, що зареєстрований Першою одеською державною нотаріальною конторою на підставі ухвали Суворовського районного суду м. Одеси від 05.11.1998 року б/н (а.с.6-7). З листа Першого Малиновського відділу Державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) від 12.05.2020 року № 12944, [PERSON] , повідомлено, що відповідно до ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач та боржник, а відтак заявник не є стороною виконавчого провадження, у зв`язку з цим непередбачено надання останній інформації щодо виконавчого провадження. Разом з цим, заявнику повідомлено, що відповідно до Наказу «Про затвердженні діловодства та архіву в органах виконавчої служби та приватних виконавців» строк зберігання виконавчих проваджень переданих до архіву становить три роки. У зв`язку з цим, матеріали виконавчого провадження № 5976429 були знищені за закінченням терміну зберігання. (а.с.8). З огляду на викладене вбачається, що 1/3 частини квартири [ADDRESS] належала на праві власності [PERSON] , який помер [INFO] , та після його смерті [PERSON] , позивач по справі звернулась до приватного нотаріуса з заявою про відкриття спадкової справи. Дослідивши матеріали справи та викладені в них обставини, аналізуючи представлені суду докази не вбачається обґрунтованих підстав для подальшого існування обтяжень, які були накладені у 2005 році та наявність яких, фактично позбавляє позивача реалізувати свої права щодо оформлення спадщини після смерті чоловіка [PERSON] . Інститут права власності в Україні регулюється приписами статті 41 Конституції України. У відповідності до ч. 1 даної статті, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Частина 4 ст. 41 Конституції України встановлює принцип непорушності приватної власності. Як слідує зі ст. 316 ЦК України, право власності являє собою право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. За змістом ст.ст. 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, яким він розпоряджається на власний розсуд. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст. 321 ЦК України передбачає, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених законом та у встановленому законом порядку. Власник може вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння (ст. 391 ЦК України). У відповідності до пункту 33 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 року № 5 «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав», застосовуючи положення статті 391 ЦК, відповідно до якої власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння, суд має виходити із такого. Відповідно до положень статей 391, 396 ЦК позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Отже, наявність обтяження на майно, що належало за життя [PERSON] обмежує право позивача, реалізувати законні права щодо зазначеного майна, як спадкоємця першої черги. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно та заборони здійснення відчуження майна, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог [PERSON] та необхідність зняття такого арешту. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved