Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності, у якому просить суд визнати дійсним договір купівлі продажу земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,1839 га, яка знаходиться на землях Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, кадастровий номер 4425185000:03:003:0001 та № [NUMBER] площею 1,6924 га, яка знаходиться на землях Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, кадастровий номер 4425185000:03:003:0005, укладений між нею та відповідачкою [PERSON] 21 лютого 2020 року , визнати за нею право власності на вказані земельні ділянки. В обґрунтування свого позову позивач посилається на те, що відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки сільськогосподарського призначення № [NUMBER] площею 6,1839 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, кадастровий номер 4425185000:03:003:0001 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом другої Сєвєродонецької ДНК 21.02.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-51, та земельної ділянки сільськогосподарського призначення № [NUMBER] площею 1,6924 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, кадастровий номер 4425185000:03:003:0005 на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом другої Сєвєродонецької ДНК 21.02.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-50. Відповідачка є громадянкою Російської Федерації. У зв`язку з тим, що у відповідності до ч. 4 ст. 22 ЗК України, земельні ділянки сільськогосподарського призначення можуть находитися у власності виключно громадян України, а земельні ділянки отримані у власність іноземцями можуть бути відчуженими, при отриманні відповідачкою свідоцтва про право на спадщину, вони прийшли з відповідачем до згоди про продаж нею їй вказаних земельних ділянок. Так як, на той час, через брак часу, відповідач не мала змоги укласти з нею договір купівлі-продажу з його нотаріальним посвідченням, вони домовились, що позивач сплачує їй грошову суму у розмірі 60000 гривень, а вона при першій нагоді, перебуваючи на території України, нотаріально посвідчує договір купівлі-продажу земельної ділянки. Але коли вона зателефонувала їй для уточнення строків оформлення договору, вона повідомила, що приїзд до України для оформлення договору для неї є дуже затратним, гроші отримані вона вже витратила. При отриманні від неї грошової суми, відповідач передала позивачу свідоцтва про право на спадщину та копію свого паспорту громадянина Російської Федерації. Вона належним чином виконала умови договору, сплативши оговорену суму, але внаслідок того, що відповідач постійного мешкає за межами України, та не бажає приїхати для укладання договору, вона не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу. У зв`язку з цим вона звернулася до суду з вказаним позовом. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій просить суд розглянути справу без її участі, позов підтримала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи була повідомлена своєчасно та належним чином, надала суду заяву, в якій позовні вимоги визнала у повному обсязі та просила розглянути справу у її відсутності. У зв`язку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Вивчивши позовну заяву та дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступні обставини і визначені відповідно до них правовідносини. Відповідно до статей 12,13 ЦПК України сторони користуються рівними правами щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У судовому засіданні встановлено, що на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом другої Сєвєродонецької ДНК 21.02.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-51 відповідач [PERSON] , громадянка Російської Федерації є власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 6,1839 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, цільове призначення (використання) - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4425185000:03:003:0001, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого державним нотаріусом другої Сєвєродонецької ДНК 21.02.2020 р., зареєстрованого в реєстрі за № 1-50 відповідач [PERSON] є власником земельної ділянки № [NUMBER] площею 1,6924 га, розташованої на території Світлівської сільської ради Старобільського району Луганської області, цільове призначення (використання) - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 4425185000:03:003:0005. 21.02.2020 року відповідач [PERSON] отримала від позивачки [PERSON] суму в розмірі 60000 грн. за продаж вищевказаних земельних ділянок, зобов`язувалась до 27.02.2020 оформити нотаріально договір купівлі-продажу, що підтверджується розпискою від 21.02.2020. Згідно з ч. 1 ст. 3 Земельного кодексу України відносини регулюються Конституцією України, цим Кодексом, а також прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами. Ч. 4 ст. 22 Земельного кодексу України встановлено, що землі сільськогосподарського призначення не можуть передаватись у власність іноземним громадянам, особам без громадянства. Також ч. 2 ст. 81 Земельного кодексу України дозволяється іноземним громадянам та особам без громадянства набувати права власності на земельні ділянки лише несільськогосподарського призначення. Водночас ч. 4 ст. 81 Земельного кодексу України допускається можливість отримання такими особами земель (земельних ділянок) сільськогосподарського призначення у спадщину, але з умовою їх наступного відчуження. Так, згідно з зазначеною частиною статті 81 цього Кодексу землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню. Разом з тим слід зазначити, що ст. 145 Земельного кодексу України встановлено вимогу припинення права власності на земельну ділянку особи, якій земельна ділянка не може належати на праві власності. Так, відповідно до статті 145 Земельного кодексу України, якщо до особи переходить право власності на земельну ділянку, яка за цим Кодексом не може перебувати в її власності, ця ділянка підлягає відчуженню її власником протягом року з моменту переходу такого права. 16 січня 2013 року, Вищий спеціалізований суд з розгляду цивільних і кримінальних справ в листі № 10-71/0/4-13 роз`яснив деякі особливості застосування норм Земельного кодексу. Зокрема, було звернуто увагу на те, що норми п. 15 Перехідних положень Земельного кодексу щодо мораторію на продаж сільгоспземель не стосуються іноземців та осіб без громадянства. У відповідності до ч. 2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. В постанові Касаційного цивільного суду від 04.03.2019 року по справі № 665/2266/16-ц зазначено, згідно із частиною другою статті 220 ЦК України якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Однією з умов застосування частини другої статті 220 ЦК України та визнання правочину дійсним у судовому порядку є встановлення судом факту безповоротного ухилення однієї із сторін від нотаріального посвідчення правочину та втрата стороною можливості з будь-яких причин, нотаріально посвідчити правочин». Судом встановлено, що позивач [PERSON] належним чином виконала умови договору, сплативши відповічці [PERSON] суму 60000 грн., але внаслідок того, що відповідач постійно мешкає за межами України, та не бажає приїхати для укладання договору, позивач не має можливості нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу земельних ділянок. Таким чином, на даний час позивач не має можливості оформити вищезазначений правочин у нотаріальному порядку, оскільки відповідач фактично ухиляється від нотаріального посвідчення даного правочину. З огляду на вищезазначене, позивач домовився з відповідачем щодо усіх істотних умов укладеного між ними відповідного правочину купівлі-продажу належних відповідачу вищевказаних земельних ділянок, згідно з яким позивачу у власність перейшло вказане вище нерухоме майно, даний правочин відповідає дійсній волі сторін, що підтверджується вищевикладеними обставинами, однак підстави для нотаріального посвідчення зазначеного правочину відсутні з незалежних від позивача зазначених вище обставин. У зв`язку з цим суд вважає позовні вимоги законними, обґрунтованими, та такими, що підлягають повному задоволенню.

Outcome: approved