Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення коштів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 22.05.2013 року вона уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу однокімнатної квартири [ADDRESS] , посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Усік А.М. Однак, рішенням апеляційного суду Волинської області від 31.08.2016 року в цивільній справі № 161/20082/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М., про визнання договору купівлі - продажу недійсним, визнано недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу квартири. Зазначає, що відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Вказує, що оскільки укладений між ними правочин є недійсним, проте, на його виконання нею були сплачені грошові кошти у розмірі 110466,30 грн., то відповідно до ст. 216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки недійсного правочину шляхом стягнення з відповідача на її користь грошових коштів у розмірі 110466,30 грн. Посилаючись на вказані обставини, позивач просить суд, стягнути з відповідача в її користь 110466,30 грн. та 130000,00 грн. за завдану моральну шкоду. Представник позивача в судове засідання не з`явився, подав письмову заяву про розгляд справи без його участі за наявними матеріалами. Просив суд позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих суду причин, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, враховуючи, що сторона позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 22.05.2013 року було укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Усік А.М. (а.с. 5-8). Відповідно до ст. 655 ЦК України, визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до статті 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з ч. 1 ст. 662 ЦК України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу. Рішенням апеляційного суду Волинської області від 31.08.2016 року в цивільній справі № 161/20082/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Луцького міського нотаріального округу Волинської області Усік А.М., про визнання договору купівлі - продажу недійсним, визнано недійсним вищевказаний договір купівлі-продажу квартири (а.с. 11-14). Відповідно до ст. 236 ЦК України правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю (абзац перший частини першої статті 216 ЦК України). У разі недійсності правочину суд застосовує реституцію: кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину. а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України). Зобов`язання з реституції виникають внаслідок недійсності правочину (його нікчемності чи визнання судом недійсним). Реституція є заходом, спрямованим на приведення майнового стану сторін недійсного правочину до стану, який вони мали до вчинення такого правочину. Згідно роз`яснень викладених у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009 року № 9, Реституція як спосіб захисту цивільного права (частина перша статті 216 ЦК застосовується лише в разі наявності між сторонами укладеного договору, який є нікчемним чи який визнано недійсним. У зв`язку з цим вимога про повернення майна, переданого на виконання недійсного правочину, за правилами реституції може бути пред`явлена тільки стороні недійсного правочину. Таким чином, враховуючи, що укладений між сторонами правочин визнаний недійсним, проте, на його виконання нею були сплачені грошові кошти у розмірі 110466,30 грн., тому відповідно до ст. 216 ЦК України підлягають застосуванню наслідки недійсного правочину шляхом стягнення з відповідача на користь позивача сплачених нею грошових коштів у розмірі 110466,30 грн. Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винними діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, і може відшкодовуватися грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Із роз`яснень, даних в п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», вбачається, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Звертаючись до суду з даним позовом, я в якому заявлено вимогу про відшкодування моральної шкоди, позивач в порушення вимог ст. 80 ЦПК України не довела та не підтвердила жодними доказами ту обставину, що їй завдана моральна шкода. З врахуванням наведеного, суд приходить до висновку, що в частині стягнення моральної шкоди шкоди слід відмовити. Згідно зі ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Outcome: partial