Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-08 00:00:00

[PERSON], звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], посилаючись на те, що вони із відповідачем розірвали шлюб 04.08.2016 року. У шлюбі у них народився син [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. Вказує, що відповідач [PERSON] в добровільному порядку допомогу на утримання сина та дочки не надає, хоча може, оскільки він працездатний, на утриманні більше нікого немає. Просила позов задовольнити та, з урахуванням змінених позовних вимог, стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В судове засідання позивачка [PERSON] не з'явилась, однак 13.07.2018 року через канцелярію подала заяву про розгляд справи у її відсутність, змінені позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] в судове засідання не прибув, будучи належним чином повідомленим про час та місце розгляду справи. Заяв чи клопотань від нього не надходило. 26.06.2018 року подав до суду заяву, в якій зазначив, що не заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], та дочки [PERSON], [INFO], однак вказав, що його дохід часто змінюється, а тому просив стягнути з нього аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини його доходу. Також долучив до матеріалів справи довідку з місця роботи ТОВ «Нікопольський завод сталевих труб «Ютіст». Частиною 3 ст. 211 ЦПК України передбачено, що учасник справи має право заявити клопотання про розляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних в суду матеріалів. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши подані матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до наступних висновків. Частинами 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року передбачено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Так, судом встановлено, що шлюб між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] розірвано за рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 04.08.2016 (а.с.5) Відповідач [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER].(а.с. 6), та [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.7) Згідно довідки виданої виконавчим комітетом Верхньосільської ради Кіцманського району Чернівецької області №422 від 02.04.2018 року, виданій [PERSON], вбачається, що на її утриманні перебуває двоє дітей [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] (а.с.8). Відповідно до довідки №930 від 22.06.2018 року, виданої ТОВ «Нікопольський завод сталевих труб «Ютіст», [PERSON] дійсно працює на даному підприємсті та в період з грудня 2017 року по травень 2018 року йому нарахована заробітна плата у розмірі 39172,14 грн. (а.с.31) Відповідно до закону батьки зобов'язані утримувати своїх дітей незалежно від Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України № 789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2)доведені стягувачемаліменти витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищуєдесятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походженнякоштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Визначальним при вирішенні спору суд визнає гарантоване Конституцією та законами України право дитини на належне повноцінне її утримання. Позивачка посилалася на те, що відповідач являється працездатною особою, а тому має можливість сплачувати аліменти на утримання дітей, які проживають з нею та знаходяться на її повному утриманні. Доказів на спростування даних обставин не встановлено, а тому суд приходить до висновку про те, що відповідач спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дочки та сина. При цьому, з врахуванням вищенаведених обставин, довідки з місця роботи відповідаяа розумним, справедливим та співмірним розміром аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, на утримання дітей до досягнення ними повноліття, суд вважає заявлену в позові вимогу у розмірі 1/3 частини його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину. Враховуючи вищевикладені обставини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. У зв'язку із задоволенням позовних вимог щодо стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей, судові витрати по справі, що складаються з витрат на сплату судового збору у розмірі 704,80 гривень, від сплати яких позивачка була звільнена при подачі позову, підлягають стягненню з відповідача. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Враховуючи наведене, ст.ст.84,180,182, 184, 191 Сімейного Кодексу України,

Outcome: approved