Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], якою просить стягнути аліменти з [PERSON] на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, відзив на позовну заяву, у встановлений судом строк не подав. У звязку з неявкою у судове засідання учасників справи, в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось У звязку із неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 30 травня 2018 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило, причини неявки ним не повідомлені, відзив на позовну заяву не поданий, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи, на підставі частини 1 статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом -- ЦПК України) здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 259 ЦПК України занесена до протоколу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що у неї з відповідачем є троє спільних дітей, які не досягли повноліття, а тому потребують утримання. Рішенням суду з відповідача вже були стягнуті аліменти на утримання двох дітей. Однак, відповідач у добровільному порядку відмовляється від утримання третьої дитини, а ця дитина, як і інші діти, проживає із матірю, на її користь слід стягнути аліменти у грошовій формі у вигляді 1/2 частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення сином повноліття. А суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON], [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 27 грудня 2016 року (а.с. 29-30). Під час перебування у зареєстрованому шлюбі, [PERSON], народила дітей: [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]; [PERSON] [INFO]. При цьому батьком дітей, згідно свідоцтв про народження, записаний [PERSON], а матір`ю [PERSON] (а.с.9,10,11). На час розгляду справи, діти проживають з матірю [PERSON] та знаходяться на її утриманні (а.с.3-6,13,14). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 06 травня 2015 року, були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], за яким, з останнього було стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання сина [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі 1\\3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.04.2015 року до досягнення сином [PERSON], [INFO] 18 років, а після досягнення ним повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на нього (а.с.12). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких між позивачем та відповідачем, як батьками, виник спір щодо утримання їх дитини, в якому відповідач, як батько, відмовляється від утримання своєї дитини до досягнення нею повноліття. Тож, враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно з частиною 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обовязку з її утримання до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обовязків між жінкою та чоловіком щодо дитини, а також право самої дитини на забезпечення її гармонійного розвитку. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача та дитини дійсно потребує судового захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову. А згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним і достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Разом з цим, частина 1 статті 182 Сімейного кодексу встановлює, що при визначенні розміру аліментів, суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення (частина 1 статті 182 Сімейного кодексу України). Тому суд враховує те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не має можливості сплачувати аліменти, чи за станом свого здоров`я має потребу в самостійному та постійному догляді, що потребує окремого фінансування або фінансування потребують, якщо такі є, непрацездатні дружина чи батьки відповідача. Разом з цим суд враховує, що на час розгляду справи на його утриманні знаходиться ще двоє неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] на яких, щомісячно, згідно рішення суду, що набрало законної сили, з нього стягуються аліменти в розмірі 1\\3 частини з усіх видів заробітку щомісяця, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, починаючи з 20.04.2015 року до досягнення сином [PERSON], [INFO] 18 років, а після досягнення ним повноліття за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на нього (а.с.12). Через, що суд застосовує положення частини 2 статті 183 Сімейного кодексу України, за якими, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, враховуючи частину 5 вказаної статті, розмір частки від заробітку (доходу) батька на утримання трьох дітей, повинна складати 1/2 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, на кожну дитину. Тож позовні вимоги слід задовольнити частково. Зокрема, з відповідача на користь позивача на трьох дітей слід стягнути аліменти у єдиній частці, у розмірі 1/2 частки від усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (щодо кожної дитини), починаючи з 05 квітня 2018 року та до досягнення [PERSON] повноліття. Що стосується судових витрат у цій справі, то оскільки позивач на підставі пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року звільнена від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» складає 704 гривні 80 копійок, тому в силу положень частини першої статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави Україна. В силу положень пункту першого частини першої статті 430 Цивільного процесуального кодексу України, слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Таким чином,

Outcome: partial