Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить визнати договір застави виробничого обладнання, укладений 28.09.2012 року між [PERSON] та ПАТ Банк «Меркурій», недійсним. В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на те, що 31.03.2010 року між [PERSON] та ПАТ Банк «Меркурій» було укладено договір №18-06П-23 про надання споживчого кредиту. З метою забезпечення виконання зобовязання позичальника за кредитним договором, 28.09.2010 року [PERSON]В та ПАТ Банк «Меркурій» було укладено договір №02/2-08-209 застави виробничого обладнання, відповідно до якого в заставу ПАТ Банк «Меркурій» було передано рухоме майно відповідно до додатку №1 договору застави, а саме: SEТ 092FF, клас обладнання 5 в кількості двох штук. 10.08.2015 року ПАТ Банк «Меркурій», в особі уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію в АТ Банк «Меркурій» звернувся до Дергачівського районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про звернення стягнення на предмет застави. ПАТ Банк «Меркурій» обґрунтував зазначену вище позовну заяву тим, що в забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором між ПАТ Банк «Меркурій» та [PERSON] було укладено договір №02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28.09.2012 року, відповідно до якого в заставу ПАТ Банк «Меркурій» було передано рухоме майно відповідно до додатку №1 до договору застави. Таким чином їй стало відомо, що з метою забезпечення виконання зобовязань за кредитним договором ПАТ Банк «Меркурій» було укладено договір застави не тільки з нею, а й з позичальником за кредитним договором [PERSON] З 24.04.2004 року вона з відповідачем [PERSON] перебувають у зареєстрованому шлюбі. Рухоме майно, яке було передано [PERSON] в заставу за кредитним договором, є спільною власністю подружжя, а отже перед укладенням правочину щодо розпорядження цим майном, необхідно було отримати її згоду, як дружини [PERSON] Натомість вона своєї згоди на передачу спільного рухомого майна в заставу не давала, про укладення договору застави між її чоловіком [PERSON] та ПАТ Банк «Меркурій» дізналась тільки в жовтні 2015 року, коли на адресу її та [PERSON] проживання прийшла поштою позовна заява про звернення стягнення на предмет застави за двома договорами. Договір №02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28.09.2012 року укладений між [PERSON] та ПАТ Банк «Меркурій» виходить за межі дрібного побутового, а отже за її позовною заявою має бути визнаний судом недійсним. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимогиГончарової О.В. підтримала пославшись на викладені в позовній заяві обставини та просила позов задовольнити. Представник відповідача ПАТ Банк «Меркурій»в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував, просив в задоволенні позовних вимог відмовити. В обґрунтування зазначив, що на час укладання договору №02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28.09.2012 року укладеного між [PERSON] та ПАТ Банк «Меркурій», останній не знав і не міг знати про те, що спірне виробниче обладнання належить на праві спільної сумісної власності [PERSON] та [PERSON], та той факт, що позивачка не надавала згоди на укладення такого договору. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, але надав до суду заяву, в якій позовні вимоги [PERSON] визнає, просить прийняти його заяву про визнання позову, просить розглядати справу у його відсутність. Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 22.06.2016 року відмовлено у прийнятті визнання відповідачем [PERSON] позову, оскільки це суперечить закону та порушує інтереси відповідача ПАТ Банк «Меркурій». Свідок [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні пояснили, що укладали договори з [PERSON] декілька років тому щодо виробничого обладнання. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, представника відповідача, свідків, дослідивши матеріали справи, дійшов до висновку про відмову в задоволенні позову, виходячи з наступного. 31.03.2010 року між відповідачем [PERSON] та відповідачем ПАТ Банк «Меркурій» було укладено договір №18-06П-23 про надання споживчого кредиту. Відповідно до договору купівлі-продажу №04-2006 від 04.04.2006 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], договору купівлі-продажу №1/02-2005 від 09.02.2005 року укладеного між [PERSON] та [PERSON], розписки [PERSON] від 04.11.2005 року про продаж [PERSON] обладнання, останній придбав виробниче обладнання у кількості 69 найменувань в період перебування у шлюбі з [PERSON] Як вбачається з свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] перебувають у шлюбі, зареєстрованому міським відділом реєстрації актів цивільного стану №1 Харківського обласного управління юстиції 24.04.2004 року за актовим записом №415. Договір №02/2-08-208 застави виробничого обладнання від 28.09.2012 року був укладений на момент перебування позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] у зареєстрованому шлюбі. Суд не вбачає підстав для визнання договору недійсним, виходячи з наступного. На підставі п.6 ч.1 ст.3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Відповідно до вимог ст.ст. 10, 60 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд сприяє всебічному і повному зясуванню обставин справи: розяснює особам, які беруть участь у справі, їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їхніх прав у випадках, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового. Посилання позивачки на ст. 65 СК України як на обовязкову підставу визнання договору недійсним в даному випадку є безпідставними, виходячи з наступного. Укладення одним із подружжя договору щодо розпорядження спільним майном без згоди другого з подружжя може бути підставою для визнання такого договору недійсним лише в тому разі, якщо судом буде встановлено, що той з подружжя, хто уклав договір щодо спільного майна, та третя особа контрагент за таким договором, діяли недобросовісно, зокрема, що третя особа знала чи за обставинами справи не могла не знати про те, що майно належить подружжю на праві спільної сумісної власності і що той з подружжя, хто укладав договір, не отримав згоди на це другого з подружжя. Позивачкою не надано доказів того, що [PERSON] укладав договір без її згоди, та їй не було відомо про його укладання. Так само не надано доказів і щодо недобросовісних дій відповідачів. Як вбачається зі змісту договору застави, договір укладений в інтересах сімї, на забезпечення договору № 18-06П-23 про надання споживчого кредиту. Той факт, що позивачці було відомо про наявність договору № 18-06П-23 випливає в тому числі з укладеного нею особисто договору № 02/2-08/209 застави виробничого обладнання 02/2 від 28.09.2010 року на забезпечення договору споживчого кредиту. Щодо посилань позивачки на ст. 578 ЦК України в обгрунтування своїх вимог, суд виходить з того, що на час укладення договору застави право власності на майно було зареєстровано за [PERSON], а договір укладений в інтересах сімї. Це також узгоджується з правовою позицією Верховного суду України, викладеній в постанові № 6-1568цс15. На підставі вищевикладеного,

Outcome: dismissed