Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 29.12.2016 року, просила: -визнати [PERSON] добросовісним набувачем майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; -визнати [PERSON] законним набувачем нерухомого майна, а саме квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]; -визнати за [PERSON], в інтересах якої діють [PERSON] та [PERSON], право власності на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що 08 серпня 2014 року між нею та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. № 1399, за умовами якого вона набула у власність квартиру [ADDRESS]. Того ж дня, 08 серпня 2014 року, між Позивачкою та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. № 1400, за умовами якого вона набула у власність ще одну квартиру під [ADDRESS]. Згодом, 27 серпня 2014 року між Позивачкою та її неповнолітньою донькою [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. № 1683, за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS]. Того ж дня, 27 серпня 2014 року, між Позивачкою та її неповнолітньою донькою [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], було укладено ще один договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. №1684, за умовами якого [PERSON] набула у власність ще одну квартиру під [ADDRESS]. Знаючи, про наявність спору між [PERSON] та Відповідачем щодо подарованих квартир:- [ADDRESS],- [ADDRESS], [PERSON] все ж таки здійснила відчужнення квартир. Позивачка звернулась до суду з даним позовом у якому просить визнати себе та свою неповнолітню доньку [PERSON] законними набувачами вищезазначених квартир та визнати за [PERSON] право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що на момент укладення договорів дарування спірних квартир за реєстр. №№ 1399,1400 від 08 серпня 2014 року [PERSON] мала це нерухоме майно у приватній власності, а тому Позивачка вважає, що станом на 24 серпня 2014 року вона, як власник подарованого майна, мала право розпоряджатися ним на свій розсуд, зокрема укладати договори дарування за реєстр. №№ 1683,1684 від 27.08.2014, відповідно до яких подарувати своїй неповнолітній доньці спірні квартири. Ухвалою Приморського районного суду у справі №522/13751/15-ц від 10 березня 2016 року до спільного розгляду з позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], до [PERSON], за участю третіх осіб - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, [PERSON] про визнання особи законним набувачем та визнання права власності, був прийнтятий позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє батько [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними та присвоєно об'єднаній цивільній справі №522/13751/15-ц. [PERSON] пред'явив позов до [PERSON], [PERSON], в інтересах якої діє батько [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними та, уточнивши позовні вимоги письмовою заявою від 08.04.2015 року (т.1, а.с.165-170), просив: -визнати договір дарування від 08.08.2014 року, запис в реєстрі №1399, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною недійсним; -визнати договір дарування від 08.08.2014 року, запис в реєстрі №1400, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною недійсним; -визнати договір дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1683, укладений між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною недійсним; -визнати договір дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1684, укладений між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною недійсним; -витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; -витребувати від [PERSON] на користь [PERSON] Ѕ частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15033010 від 08.08.2014 року за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15033122 від 08.08.2014 року за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; Позивач обґрунтовує вимоги тим, що він у період з 20 серпня 1993 року до 07 грудня 2006 року перебував у шлюбі з [PERSON] під час якого ними було придбано квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS]. Правовстановлюючі документи на обидві квартири були оформлені на [PERSON] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року по справі №522/12248/13, яке набрало законної сили 25 червня 2014 року, встановлено, що зазначені квартири є спільною сумісною власністю позивача та [PERSON], здійснено поділ подружнього майна та визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS] та на 1/2 квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Після отримання відповідної копії рішення, яке набрало законної сили, позивач звернувся до Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області із заявами про державну реєстрацію прав, але рішеннями про відмову у державній реєстрації прав та їх обтяжень №18151729 від 19 грудня 2014 року та №18138991 від 19 грудня 2014 року у державній реєстрації йому було відмовлено у зв'язку з реєстрацією права власності на квартири за вищезазначеними адресами за іншою особою на підставі договорів дарування. Як зазначається у позовній заяві, пізніше [PERSON] стало відомо, що відповідно до договору дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1683 та договору дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1684, укладених між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якого діяв батько [PERSON], та посвідчених приватним нотаріусом Ткаченко О.В., зареєстровано право власності на спірні квартири в цілому за [PERSON]. 04 липня 2016 року до суду надійшла заява від [PERSON] у якій останній просив залишити позов без розгляду в частині позовних вимог, викладених у позовній заяві від 08 квітня 2015 року, а саме позовні вимоги: -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15033010 від 08.08.2014 року за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень №15033122 від 08.08.2014 року за [PERSON] на квартиру за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною; -скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень [PERSON] на квартиру за адресою: за адресою: [ADDRESS], прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною (а.с.75). Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси у справі №522/13751/15 від 04 квітня 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] в інтересах якої діє [PERSON], [PERSON] про скасування рішення про державну реєстрацію № 15033010, скасування рішення про державну реєстрацію № 15033122, скасування рішення про державну реєстрацію за [PERSON] на квартиру №92, скасування рішення про державну реєстрацію за [PERSON] на квартиру №5 - залишено без розгляду. Представник позивача - [PERSON] у судовому засіданні позов [PERSON] в інтересах своєї малолітньої доньки підтримав у повному обсязі, вважає його законним та обґрунтованим. Проти позову [PERSON] категорично заперечував та просив позов [PERSON] до [PERSON], в інтересах якої діє батько [PERSON], [PERSON] про визнання договорів дарування недійсними залишити без задоволення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], вважає їх безпідставними та необґрунтованими. Позов [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] просив задовольнити, підтримав усі обставини та підстави, яким обґрунтований позов з урахуванням уточнень до нього та додав, що на час укладення договору дарування від 08 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. № 1399, за умовами якого позивач за первісним позовом набула у власність квартиру [ADDRESS] у квартирі за вищевказаною адресою були зареєстровані його спільні з [PERSON] неповнолітні діти: -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]. Незважаючи на це, дозвіл на укладення договору дарування від 08 серпня 2014 року за реєстровим номером 1399, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В., квартири [ADDRESS], право на користування якою мали неповнолітні діти [PERSON] [INFO] та [PERSON], [INFO], Приморською районною адміністрацією Одеської міської ради не видавався. [PERSON] у судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи була сповіщена належним чином. До суду надала заяву у якій зазначається, що позов [PERSON] підтримує у повному обсязі. Проти позову [PERSON] категорично заперечує та просить суд цивільну справу за вказаними позовами розглядати без її участі. [PERSON] у судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. У матеріалах справи міститься заява [PERSON] від 19 жовтня 2016 року, де зазначається, що позов [PERSON] підтримує в повному обсязі, вважає його законним та обґрунтованим. Проти позову [PERSON] категорично заперечує та просить суд цивільну справу за позовом [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON] до [PERSON], за участю третіх осіб - Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування, [PERSON] про визнання особи законним набувачем та за позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], про визнання угод недійсними розглядати за його відсутності. Представник Приморської районної адміністрації Одеської міської ради в особі органу опіки та піклування в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи був сповіщений належним чином. У матеріалах справи міститься заява представника відділу забезпечення діяльності органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради Шараг Наталі Василівні, в якій вона просить справу №522/13751/15-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи законним набувачем майна та за зустрічним позовом [PERSON] до [PERSON], [PERSON], яка діє в своїх інтересах та в інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], про визнання угод недійсними розглядати без присутності представника органу опіки та піклування Приморської районної адміністрації Одеської міської ради та просить суд слухати справу та винести рішення, діючи та враховуючи інтереси малолітньої [PERSON]. Після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів, доказів та обставин справи, з урахуванням пояснень осіб, які брали участь у справі, суд приходить до висновків щодо необхідності відмови в повному обсязі у задоволенні позовних вимог позивача [PERSON] та вважає обґрунтованими і такими, які підлягають частковому задоволенню позовні вимоги [PERSON], з огляду на наступне: Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб від 20.08.1993 року, який було зареєстровано відділом реєстрації актів громадського стану Одеського міського управління юстиції та видано свідоцтво про одруження. У подальшому шлюбні відносини припинилися, та за рішенням суду від 07.12.2006 року відбулося розірвання шлюбу між [PERSON] та його дружиною, [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу від 07.12.2006 року, та цього ж числа зроблено запис у книзі реєстрації розірвань шлюбів за № 342 (а.с.89). Під час шлюбу [PERSON] та [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], та квартиру [ADDRESS]. Право власності на вищезазначені квартири було зареєстровано за [PERSON]. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 листопада 2013 року у справі №522/12248/13, яке набрало законної сили 25 червня 2014 року, було визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], та на 1/2 частку квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Тому факт належності [PERSON] на праві власності 1/2 частки квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], доказуванню не підлягає. 15 грудня 2014 року [PERSON] звернувся з заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни. Рішенням № 18151729 від 19 грудня 2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Іриною Михайлівною [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що право власності на квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано за іншою особою на підставі договору дарування. Того ж дня, 15.12.2014, [PERSON] звернувся з заявою про державну реєстрацію права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Ірини Михайлівни. Рішенням №18138991 від 19 грудня 2014 року державним реєстратором Одеського міського управління юстиції Одеської області Оперчук Іриною Михайлівною [PERSON] було відмовлено у державній реєстрації права власності на 1/2 частки квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], у зв'язку з тим, що право власності на квартиру за вищевказаною адресою зареєстровано за іншою особою на підставі договору дарування. За розглядом справи судом встановлено, що 08 серпня 2014 року, тобто після рішення суду про поділ майна, між [PERSON] та [PERSON] було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстровим номером № 1399, за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.18-19). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25374788 від 08.08.2014 на підставі укладеного договору позивач за первісним позовом [PERSON] стала власницею 3-кімнатної квартири загальною площею 60,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.20-21). 08 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено ще один договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстровим номером № 1400, за умовами якого вона набула у власність ще одну квартиру під [ADDRESS] (а.с.22-23). Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №25375080 від 08.08.2014 на підставі укладеного договору [PERSON] стала власницею 3-кімнатної квартири загальною площею 67,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.24-25). Згідно з свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26 червня 2014 року батьком [PERSON], [INFO], є [PERSON], а матір'ю - [PERSON] (а.с.29). 20 серпня 2014 року розпорядженням Приморської районної адміністрації Одеської міської ради «Про надання дозволу на вчинення правочину шляхом укладення договору дарування квартир на ім'я малолітньої [PERSON], [INFO]» [PERSON] надано дозвіл на вчинення правочину шляхом укладення договору дарування квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею 67,2 кв.м., і квартири за адресою: [ADDRESS], загальною площею - 60,9 кв.м. на ім'я малолітньої [PERSON], [INFO] та дозволено підписати договір дарування від імені малолітньої [PERSON], [INFO], батьку дитини - [PERSON] (а.с.26-27). 27 серпня 2014 року між [PERSON] та її неповнолітньою донькою [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстровим № 1683, за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.10-11). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26075985 від 27.08.2014 на підставі укладеного договору [PERSON] стала власницею 3-кімнатної квартири загальною площею 60,9 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.12-13). 27 серпня 2014 року між [PERSON] та її неповнолітньою донькою [PERSON], від імені якої діяв [PERSON], було укладено договір дарування, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстровим №1684, за умовами якого [PERSON] набула у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.14-15). Як вбачається з інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №26077880 від 27.08.2014 на підставі укладеного договору [PERSON] стала власницею 3-кімнатної квартири загальною площею 67,2 кв.м., що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с.16-17). Згідно зі статтею 2 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Згідно із ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтями 316-320, 321, 328 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє,користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Держава - не втручається у здійснення власником права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені Законом, зокрема із правочинів і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із Закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Статями 386-393 ЦК України передбачено держава забезпечує рівний захист усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. У правовій позиції у справі № 6-1203цс15 від 16 вересня 2015 року Верховний Суд зазначив наступне. Стаття 41 Конституції України проголошує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. У статті першій Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», зазначено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. У своїй позовній заяві [PERSON], яка діє в своїх інтересах та інтересах своєї неповнолітньої доньки [PERSON], просить визнати себе добросовісним набувачем квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та [PERSON] законним набувачем квартир за вищезазначеними адресами. Згідно з ч.1, 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов'язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Визнання добросовісним набувачем не вимагається і крім того, не є належним способом судового захисту (стаття 16 ЦК), оскільки добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи та підлягає доказуванню за позовом про витребування майна. Отже, статтею 16 ЦК не передбачено такого способу захисту, як визнання добросовісним набувачем, тому вимоги [PERSON] щодо визнання останньої та неповнолітньої доньки [PERSON] добросовісними набувачами не підлягають задоволенню, адже добросовісність набуття це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи. Набувач визнається добросовісним, якщо при вчиненні правочину він не знав і не міг знати про відсутність у продавця прав на відчуження майна, наприклад, вжив усіх розумних заходів, виявив обережність та обачність для з'ясування правомочностей продавця на відчуження майна. При цьому в діях набувача не повинно бути і необережної форми вини, оскільки він не лише не усвідомлював і не бажав, а й не допускав можливості настання будь-яких несприятливих наслідків для власника. Щодо визнання за [PERSON] права власності на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] та квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], то суд вважає необхідним вказати наступне: Власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. (ст. 392 ЦК України). У п. 37 ППВСУ «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 07.02.2014 № 5 роз'яснено, що з урахуванням положень частини першої статті 15 та статті 392 ЦК власник майна має право пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Виходячи зі змісту наведених норм права, потреба в такому способі захисту права власності виникає тоді, коли наявність суб'єктивного права власника не підтверджена відповідними доказами, підлягає сумніву, не визнається іншими особами або ними оспорюється. Згідно зі ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Статтею 638 ЦК України встановлено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Згідно статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до ч.1 ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Приписами ч.2 ст.719 ЦК України передбачено, що договір дарування нерухомої речі укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Разом із тим відплатність придбання майна сама по собі не свідчить про добросовісність набувача (п.24 постанови Пленуму ВССУ від 07.02.2014 року №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав»). Згідно ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частиною першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, передбачені ст.203 ЦК України, згідно якої зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно до п.4 договору дарування за реєстр. № 1399 від 08.08.2014, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), дарувальник стверджує, що від Обдарованої не приховано обставин, які мають істотне значення; щодо квартири за адресою: [ADDRESS], що відсутні судові спори; внаслідок дарування не буде порушено прав та законних інтересів інших осіб, в тому числі неповнолітніх, малолітніх, непрацездатних осіб; обтяжень, а також будь-яких прав третіх осіб щодо вказаної квартири немає. Згідно з п.6 вищезазначеного договору дарувальник довів до відома обдаровуваної, а обдаровувана прийняла до відома заяву дарувальника про те, що вона на момент набуття зазначеної в цьому договору квартир у зареєстрованому шлюбі не перебувала, та не з ким не проживала однією сім'єю без укладення шлюбу, зазначена у цьому договорі квартира не є спільною сумісною власністю подружжя і належить їй на праві приватної власності. Аналогічні приписи містяться у договорі дарування за реєстр.№1400 від 08.08.2014, укладеного між [PERSON] (дарувальник) та [PERSON] (обдаровувана), предметом якого є квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS]. У справі, яка розглядається, судом встановлено, що [PERSON], відчужуючи квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], [PERSON], ввела в оману приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. шляхом підписання заяв про те, що на момент придбання квартир за вищезазначеними адресами у зареєстрованому шлюбі не перебувала, та ні з ким не проживала однією сім'єю без укладення шлюбу, зазначені у договорах дарування за реєстр. №1399, 1400 від 08.08.2014 квартири не є спільною сумісною власністю подружжя і належать їй на праві особистої приватної власності. На момент відчуження [PERSON] квартир, власником 1/2 часток квартир був [PERSON], оскільки спірне майно було придбано ним та [PERSON] під час шлюбу та рішенням суду про поділ спільного сумісного майна, яке було чинним та набрало законної сили раніше спірних договорів дарування, позивач набув право власності на Ѕ частку квартир на момент укладення спірних договорів. Таким чином [PERSON] не мала право розпоряджатися квартирами в розмірі Ѕ їх частки. Суд бере до уваги те, що спірні договори дарування нерухомого майна уклали сторони, які є близькими родичами, які були обізнані про судовий спір між подружжям щодо поділу майна (справі №522/13751/15-ц.). [PERSON] була обізнана про право спільної сумісної власності [PERSON] на вищезазначені квартири, а отже суд приходить до висновку, що дії [PERSON], які полягали у даруванні квартир [PERSON], були вчинені умисно, адже остання знала про відсутність права розпоряджатися цим майном без згоди на те [PERSON] та оспорювані правочини не були спрямовані на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог про визнання недійсним договору дарування, укладений нотаріально між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS], яка складається в цілому з трьох кімнат, житл пл.. 36,4 кв.м., заг. пл.. 60,9 кв.м. в частині 1/2 частини квартири та зареєстрований в реєстрі за №1399; визнання недійсним договір дарування, укладений нотаріально між [PERSON] та [PERSON] квартири [ADDRESS] , яка складається в цілому з трьох кімнат, житл. пл. 45,9 кв.м., заг. пл. 67,2 кв.м. в частині дарування 1/2 частині квартири та зареєстрований в реєстрі за №1400. Відповідно до ст. 387 ЦК України, власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Підстави витребування майна від добросовісного набувача повністю передбачені ст. 388 ЦК України. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути визнання права, визнання правочину недійсним (частина друга статті 16 ЦК України). Нормами цивільного законодавства передбачені засади захисту права власності. Цивільним кодексом України передбачені засади захисту права власності, зокрема право на витребування власником свого майна від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України) та від добросовісного набувача (стаття 388 ЦК України). Таким чином, захист порушеного права можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати у набувача це майно. Разом із тим, віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Відповідно до статті 387 ЦК України особа, яка звернулася до суду з позовом про витребування майна із чужого незаконного володіння, повинна довести своє право власності на майно, що знаходиться у володінні відповідача. Якщо є підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати майно у добросовісного набувача, захист прав особи, яка вважає себе власником майна, можливий шляхом задоволення віндикаційного позову. Відповідно до закріпленого в статті 387 ЦК України загального правила власник має необмежене право витребувати майно із чужого незаконного володіння. Витребування майна шляхом віндикації застосовується до відносин речово-правового характеру, зокрема якщо між власником і володільцем майна немає договірних відносин і майно перебуває у володільця не на підставі укладеного з власником договору. Право власника на витребування майна від добросовісного набувача на підставі частини першої статті 388 ЦК України пов'язується з тим, у який спосіб майно вибуло з його володіння. Указана норма передбачає вичерпне коло підстав, коли за власником зберігається право на витребування свого майна від добросовісного набувача. Оскільки добросовісне набуття в розумінні статті 388 ЦК України можливе лише тоді, коли майно придбано не безпосередньо у власника, а в особи, яка не мала права відчужувати це майно, наслідком угоди, укладеної з таким порушенням, є повернення майна з чужого володіння. Відповідно до правової позиції ВСУ, викладеної у справі № 6-2776цс16, згідно зі статтею 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Статтею 330 ЦК України передбачено, що якщо майно відчужене особою, яка не має на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього. Стаття 1 Першого протоколу гарантує захист права на мирне володіння майном особи, яка законним шляхом, добросовісно набула майно у власність, і для оцінки додержання «справедливого балансу» в питаннях позбавлення майна мають значення обставини, за якими майно було набуте у власність, поведінка особи, з власності якої майно витребовується. Позивач [PERSON] в судовому засіданні довів, що він є власником 1/2 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та 1/2 квартири, яка розташована за адресою: [ADDRESS], тому суд вважає, що він має право витребувати 1/2 частку кожної з квартир у відповідача [PERSON] в порядку ст.388 ЦК України. Щодо визнання недійсними договору дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1683, укладений між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною, та договору дарування від 27.08.2014 року, запис в реєстрі №1684, укладений між [PERSON] та [PERSON], в інтересах якої діяв [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Одеської області Ткаченко Ольгою Вікторівною, то суд вважає, що дані вимоги не можуть бути задоволені з огляду на те, що якщо після недійсного правочину було укладено ще декілька правочинів, то вбачається правильним визнавати недійсним не всі правочини, а лише перший і заявляти позов про витребування майна в останнього набувача. У свою чергу суд також вважає безпідставними посилання позивача на те, що на час укладення договору дарування від 08 серпня 2014 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Ткаченко О.В. за реєстр. № 1399, за умовами якого позивач за первісним позовом набула у власність квартиру [ADDRESS] у квартирі за вищевказаною адресою були зареєстровані його спільні з [PERSON] неповнолітні діти: -[PERSON], [INFO]; -[PERSON], [INFO]. Оскільки дане спростовується довідкою про склад сім'ї №58 від 20.08.2014, виданою ЖКС «Економіка» та не підтверджується іншими матеріалами, які містяться у цивільній справі (а.с.119). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Справи розглядаються судом в межах заявлених позовних вимог, на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Враховуючи викладене, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], яка діє від свого імені та від імені своєї неповнолітньої доньки [PERSON], є не обґрунтованими, не підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому задоволенню не підлягають. Оскільки судом не встановлено законних підстав для задоволення позову в частині визнання права власності за [PERSON], в інтересах якої діють [PERSON] та [PERSON], на нерухоме майно, а саме квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS], та квартири [ADDRESS], то в задоволенні позову слід відмовити в повному обсязі. Як вбачається, з матеріалів справи, спірне нерухоме майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волею, за таких обставин суд дійшов висновку щодо обґрунтованості позовних вимог [PERSON] та наявності підстав задоволення позову частково. На підставі викладеного та

Outcome: partial