Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про визнання права власності та встановлення порядку користування майном. Уточнивши свої позовні вимог, [PERSON] просила визнати за нею та [PERSON] по ? частині земельної ділянки, площею 0,0295 га, кадастровий номер [NUMBER], розташованої в [ADDRESS]; встановити порядок користування вказаною земельною ділянкою та [ADDRESS]; визнати недійсним свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 02 червня 2008 року державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Роженко Л.М., зареєстроване в реєстрі №5-393 та визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданий 20.11.2008 Управлінням Держкомзему у м.Кременчуці Полтавської області на підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 02.06.2008 №5-393 на ім'я [PERSON]. І. ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач, [PERSON], мотивувала тим, що за життя її чоловіка, [PERSON], вони побудували будинок на земельній ділянці площею 295 кв.м. Після смерті [PERSON] з'ясувалось, що за життя останній склав заповіт, за яким усе своє майно він заповідав своїй сестрі - [PERSON]. 16.01.2008 вона, [PERSON], отримала свідоцтво про право власності 1/2 частку спільного сумісного майна подружжя, зокрема на 1/4 частину житлового будинку з господарськими [ADDRESS]. Земельна ділянка, на якій розміщений вказаний будинок, за життя була передана [PERSON] у приватну власність для обслуговування житлового будинку і господарських будівель. Після смерті чоловіка [PERSON] проживала у [ADDRESS] і вважала, що їй як власнику частини будинку належить частка землі, яка відповідає розміру її частки у нерухомому майні. З огляду на похилий вік і необхідність стороннього догляду, у 2014 році вона переїхала проживати до людей, які здійснюють за нею догляд. В 2016 році вона дізналась, що відповідач [PERSON] не допускає їх на подвір'я домоволодіння, оскільки вважає себе одноособовим власником всього майна. Оскільки про те, що відповідач не визнає її право як співвласника домоволодіння та земельної ділянки позивачу стало відомо в 2016 році, позивач вважає що перебіг позовної давності розпочався з літа 2016 року. Просила суд поновити їй строки звернення до суду із вказаним позовом. ІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧА Відповідач, [PERSON], проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що [PERSON] не зверталась до суду з позовом про визнання заповіту недійсним і не оскаржувала отримання нею, [PERSON] державного акту на спірну земельну ділянку. [PERSON] подала заяву про застосування строку позовної давності у якій вказала, що позивач пропустила позовну давність, перебіг якої розпочався 12.02.2008, коли остання зареєструвала право власності на 1/4 частину житлового будинку з господарськими [ADDRESS] і не навела поважних причин пропуску цього строку. Представник відповідача зазначив, що відповідач не чинить позивачу перешкод у користуванні належною їй частиною будинку. Позивач з власної волі не проживає у будинку. Просив суд врахувати, що в 2008 році [PERSON] написала відповідачу розписку, копія якої наявна в матеріалах справи, згідно якої вона не має ніяких претензій до [PERSON] з приводу спадщини. Вважав, що позивач не довела суду того, що її права порушені відповідачем. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області, Перша кременчуцька державна нотаріальна контора, [PERSON] надіслали суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Головне управління Держгеокадастру у Полтавській області надало суду письмові пояснення в яких зазначило, що Управління не розпоряджається землями, які знаходяться у комунальній та приватній власності. ІІІ. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ 04.10.1956 між [PERSON] та [PERSON]./дошлюбне прізвище - [PERSON]/ було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії [NUMBER]За рішенням Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 08.08.1997 №830 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка по [ADDRESS] На підставі рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради народних депутатів від 15.02.1999 №235 [PERSON] передана у приватну власність земельна ділянка площею 0,0295 гектарів в межах згідно з планом, що підтверджується копією Державного акту на право приватної власності на землю [NUMBER](а.с.54). Також, на підставі договору на право побудови, посвідченого Кременчуцькою державною нотаріальною конторою 05.02.1958 за р.№1282/1, зареєстрованого в КП «Кременчуцьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстровій книзі №46 за р.№5167, [PERSON] був власником житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] [INFO] [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] повторно виданого 21.07.2016 Кременчуцьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Полтавській області. Державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Роженко Л.М., 16.01.2008 на ім'я [PERSON], як дружини [PERSON], що помер [INFO], було видано свідоцтво про право власності на ? частину в спільному сумісному майні, придбаному подружжям за час шлюбу. Спільне майно складається з 1/2 частини житлового будинку літ. «А, а, а1, ап», з господарськими [ADDRESS]. 14.01.2008 державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Роженко Л.М. на ім'я [PERSON] було видано свідоцтво про право на спадщину за заповітом після померлого [PERSON] на 1/4 частину житлового будинку з господарськими [ADDRESS]. На підставі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого 02.06.2008 державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори Роженко Л.М. на ім'я [PERSON], 20.11.2008 Управлінням Держкомзему у м.Кременчуці Полтавської області було видано Державний акт серії [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, площею 0,0295 га для будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд по [ADDRESS] IV. НОРМИ ПРАВА Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч.1,2 ст.317 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. За ч.ч. 1,2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст. 321, 328 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно(ст. 355 ЦК України) Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). В ч.1 ст.120 Земельного кодексу України(в редакції, яка діяла на час отримання позивачем свідоцтва про право на спадщину) зазначено, що до особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду, переходить право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором. Згідно ч.1 ст.377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Відповідно до ч.1 ст.392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. В п.18-2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статей 120 ЗК, 377 ЦК. Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно із частиною четвертою статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України). V.ОЦІНКА СУДУ В судовому засіданні судом було встановлено, що між сторонами склались напружені, майже неприязні стосунки, що фактично виключає можливість позасудового врегулювання питання щодо користування спільним майном - житловим будинком. У зв'язку із цим, суд вважає вимоги позивача щодо встановлення порядку користування житловим будинком обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Згідно висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №42-17 від 01 червня 2017 року експертом було визначено лише один можливий порядок користування будинком за яким: 1-му співвласнику виділяється прибудова «2-3» площею 5,9 м2 та кімната «2-4» площею 6,5 м2, а другом співвласнику - кімнату «2-5», площею 18,9 м2, в спільному користуванні співвласників залишається: коридор «2-1», кухню «2-2», передпокій «2-6» та прибудову «2-7», загальною площею 20,9 м. Щодо вимог позивача про визнання за нею права власності на земельну ділянку. Положення ст.120 ЗК України закріплюють загальний принцип цілісності об'єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачає механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. З огляду на те, що позивач набула право власності на частину житлового будинку, розташованого на земельній ділянці, яка була приватизована [PERSON], відповідно до ст.120 ЗК України [PERSON] має право на набуття у власність частини такої земельної ділянки. Отже, в цій частині вимоги позивача є обґрунтованими, оскільки її право на набуття у власність частини земельної ділянки, як власника частини домоволодіння, розташованого на ній є порушеним. З приводу доводів відповідача про те, що позивачем було пропущено строки звернення до суду, суд зазначає наступне. Перебіг позовної давності починається від дня коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення своїх прав. Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] вказує на те, що про порушення своїх прав вона дізналась в 2016 році, коли [PERSON] не допустила на подвір'я домоволодіння осіб, які здійснюють за нею догляд, повідомивши їм про те, що вона є одноособовим власником. Суд приймає до уваги доводи позивача про те, що до 2014 року вона проживала у спірному будинку, безперешкодно користувалась земельною ділянкою і не вважала що її права як власника порушені відповідачем. Також суд враховує похилий вік позивача і відсутність у неї родичів, стан її здоров'я, юридичну необізнаність, а також відсутність доказів, які б спростовували той факт, що про порушення своїх прав вона дізналась влітку 2016 року. Проаналізувавши вказані обставини в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивачем не було пропущено строки звернення із позовом за захистом своїх прав. Отже, вимоги позивача про визнання за нею права власності на ? частину земельної ділянки, яка відповідає розміру її частки права власності у спільному майні - будинку, розташованому в [ADDRESS] підлягають задоволенню. Враховуючи задоволення судом вказаних вимог, свідоцтво про право на спадщину за заповітом, посвідчене 02 червня 2008 року та державний акт на право власності на земельну ділянку, серії [NUMBER], виданий 20.11.2008, на ім'я [PERSON] підлягають визнанню недійсними в частині видачі на ? частку спадкового майна - приватизованої земельної ділянки площею 0,0295 га, розташованої за адресою: [ADDRESS]. З огляду на те, що відповідач не визнає право власності позивача на ? частину земельної ділянки, а також приймаючи до уваги відносини, що склались між сторонами, суд також вважає за можливе встановити порядок користування спірною земельною ділянкою відповідно до додатку №3 до висновку судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи №42-17 від 01 червня 2017 року(2й варіант), виділивши кожному із співвласників в користування 147,5 м2, з них по земельній ділянці спільного користування 83,5 м2, по земельній ділянці індивідуального користування 64 м2 За таких обставин, позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача, [PERSON] на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, які складаються із судового збору та витрат, пов'язаних із проведенням експертизи в сумі 6111,20 грн.

Outcome: approved