Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , з нею. Позовні вимоги мотивовані тим, що 29.08.2013 року між позивачкою та відповідачем було зареєстровано шлюб, який розірвано рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2016 року. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивачка зазначає, що з приводу місця проживання дитини з відповідачем була усна домовленість, що донька проживатиме з нею та на час розлучення спору з цього приводу не було. Позивачка вказує, що після розірвання шлюбу вона переїхала з м. Києва до м. Чернігова, де на даний час проживає з дитиною. Зазначає, що рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 23.01.2017 року № 15 відповідачу був встановлений порядок спілкування з дитиною, яке вона завжди виконувала та підтримувала бажання батька спілкуватися з дитиною, також надавала дозвіл відповідачу на виїзд з донькою за кордон на відпочинок та оздоровлення; жодних перешкод для спілкування доньки з батьком вона не чинить. Вказує, що відповідач протягом тривалого часу поводиться відносно неї агресивно, через що вони не можуть конструктивно спілкуватися з приводу виховання та розвитку їхньої дитини. Позивачка зазначає, що на даний час відповідач постійно веде розмови про своє бажання забрати в неї дитину, тому з даного питання виник спір. Позивачка стверджує, що в інтересах дитини слід проживати з нею, а не з відповідачем. Проживають вони в двохкімнатній квартирі у м. Чернігові, яка належить її матері, де створені всі умови для виховання і розвитку дитини. Вона працевлаштована на посаді менеджера в ТОВ «Форсаж», має стабільний дохід, яким може в повному обсязі створити необхідні умови для проживання та нормального розвитку дитини, задовольнити гармонійний розвиток її особистості в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. В той час відповідач ніде офіційно не працює, має мінливий та не постійний дохід, проживає в однокімнатній квартирі, що викликає труднощі для проживання доньки з батьком. Позивачка вказує, що вона постійно піклується про дитину з дитинства, приймає активну участь у житті доньки, яка відвідує дошкільний заклад в м. Чернігові, в цьому місті дитина має багато друзів, родичів, місць відпочинку, відвідує улюблені гуртки, тому переїзд до батька в м. Київ може нанести дитині психологічну травму. Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 20.05.2019 року відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження (а.с. 39, 40). Ухвалою суду від 24.09.2019 року підготовче провадження закрите та призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні (а.с. 105). В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги з підстав викладених у позовній заяві та просили задовольнити позов. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Згідно положень частини 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Представники третіх осіб в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи треті особи були повідомлені належним чином. Третя особа Служба у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради суду подала заяву з проханням розглянути справу без участі їхнього представника, у заяві третя особа вказала, що поданий висновок про визначення місця проживання дитини підтримує у повному обсязі, просить прийняти рішення з урахуванням інтересів дитини. Про причини неявки представника третьої особи Служби у справах дітей та сім`ї Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації суд повідомлено не було. Суд, вислухавши пояснення позивачки, представника позивачки, дослідивши матеріали справи та зібрані по справі докази, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 29.08.2013 року між позивачкою та відповідачем укладено шлюб, від якого мають малолітню дитину [PERSON] , [INFO] (а.с. 8, 12). Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 29.12.2016 року у справі № 755/16533/16-ц шлюб між сторонами розірваний (а.с. 12). Рішенням Новозаводської районної у м. Чернігові ради «Про участь [PERSON] у вихованні малолітньої доньки» від 23.01.2017 року № 15 відповідачу визначений порядок зустрічей для спілкування з дитиною [PERSON] , яка проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 13, 14). Згідно ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, встановлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Актом обстеження умов проживання від 09.04.2019 р. складеного співробітниками Служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові ради за адресою місця проживання дитини [PERSON] , [INFO] : [ADDRESS] встановлено, що в квартирі є всі необхідні меблі та побутова техніка, зроблений сучасний ремонт, загальний санітарний стан добрий, чисто, прибрано, для дитини є місце для занять та відпочинку, шафа для одягу, продукти харчування, одяг, іграшки, книжки відповідного віку (а.с. 10). Вирішуючи спір, що виник між сторонами з сімейних правовідносин, суд виходить з наступного. Відповідно ч. 1 ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Згідно ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини. Тлумачення норми вищенаведеної ст. 161 СК України свідчить, що до інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку. За вимогами ч. 5 ст. 19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Згідно висновку Органу опіки та піклування щодо визначення місця проживання малолітньої [PERSON] , [INFO] , затвердженого рішенням виконавчого комітету Новозаводської районної у м. Чернігові ради від 26.03.2018 р. № 58, вбачається, що орган опіки та піклування вважає за доцільне проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с. 82, 83). У цьому висновку Органу опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради про визначення місця проживання дитини зазначено, що за місцем мешкання батька можуть бути створені умови для проживання малолітньої дитини [PERSON] [PERSON] має самостійний дохід. На даний час [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] за адресою: [ADDRESS] , за цією адресою створені необхідні умови для проживання дитини. Малолітня [PERSON] відвідує школу раннього розвитку «Мандаринка». [PERSON] працює, має самостійний дохід. Відповідно до висновку психолога ЧМА «Конкордія», [PERSON] потребує в однаковій мірі спілкування як з батьком, так і з матір`ю. Але, ураховуючи вік дитини, рекомендовано проживання з тим з батьків, з ким вона має більш тісний психоемоційний зв`язок. Так, на думку психолога, у матері він вище ніж у батька у два рази. Принципом 6 Декларації прав дитини проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах. Окрім прав батьків щодо дітей, діти теж мають рівні права та обов`язки щодо батьків (ст. 142 СК України), у тому числі, й на рівне виховання батьками. У справі «Хант проти України» вказано, що права дитини мають перевагу над правами батьків. Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства. Тобто, при вирішені справ про визначення місця проживання дитини, суд не може будувати логіку свого рішення за принципом: визначити місце проживання дитини із мамою, якщо не встановлено виняткових обставин. Такого висновку також дійшов Верховний Суд у постанові від 17.07.2019 року у справі № 185/6994/15-ц. За приписами частини четвертої статті 29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. У ході розгляду справи відповідач подавав клопотання про відкладення судових засідань, при цьому відзив на позов не подав. Судом встановлено, що дитина [PERSON] , [INFO] постійно проживає з матір`ю, яка опікується дитиною, приділяє доньці багато уваги, її навчанню, розвитку, оздоровленню; взаємовідносини позивачки і дитини доброзичливі, люб`ячі, вони ведуть активний спосіб життя, дитина також добре проводить час з батьком, з яким добрі стосунки, батько любить свою доньку, турбується про неї; дівчинка любить обох батьків та має однакову потребу у кожному з них. [PERSON] постійно працевлаштована, має стабільний офіційний дохід, має житло, яким користується на законних підставах, займається вихованням, навчанням дитини, забезпечує доньку необхідними побутовими умовами для її розвитку. Суду не доведено фактів, у тому числі передбачених нормою ч. 2 ст. 161 СК України, які б слугували підставою для відмови в позові. Суд приймає до уваги вищевказаний висновок Органу опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, яким визначено доцільність проживання малолітньої дитини [PERSON] з матір`ю [PERSON] (а.с. 82, 83). Позивачка також надала рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 02.12.2019 року у справі № 755/18427/17, яке набрало законної сили 13.01.2020 року, ухвалене за позовом [PERSON] до [PERSON] за участю третіх осіб Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації, Служби у справах дітей Новозаводської районної у м. Чернігові міської ради про визначення місця проживання дитини, відповідно до вимог якого [PERSON] просив визначити місце проживання малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] з батьком [PERSON] за зареєстрованим у встановленому порядку місцем її проживання або перебування. Вказаним рішенням суду у задоволенні позовних вимог [PERSON] відмовлено та встановлено стосовно необхідності проживання малолітньої дитини [PERSON] за постійним місцем проживання матері [PERSON] з урахуванням встановлених обставин справи, зокрема, ставлення матері та батька до своїх батьківських обов`язків, інтересів дитини, уваги і турботи батьків, розвитку дитини в спокійному та стійкому середовищі, в атмосфері любові, емоційної стабільності та матеріальної забезпеченості, а також бажання дитини та фактичне місце проживання доньки з матір`ю. Положеннями частини 4 ст. 82 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у цивільній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. З урахуванням вищевикладеного позов знайшов своє підтвердження в ході розгляду справи, тому підлягає задоволенню. Згідно частини ст. 141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивачки сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 768 грн. 40 коп.

Outcome: approved