Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] про стягнення заборгованості за договором позики. В обґрунтування заявлених позовних вимог [PERSON] зазначила, що 26.02.2015\~р. між нею та [PERSON] було укладено договір позики, який було посвідчено нотаріально. Умовами вказаного договору передбачено, що відповідач отримала у власність 11000\~грн. Повернення позики повинно відбуватись з березня 2015 року, шляхом щомісячних виплат не пізніше 20-го числа у розмірі 612 грн. Остаточний розрахунок повинен відбутись 20.08.2016\~р. Але відповідач на виконання вказаного зобовязання не здійснила жодного платежу. На підставі викладеного, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь суму боргу за договором позики 11000 грн. та три відсотки річних від простроченої суми відповідно до ст. 625 ЦК України 146,88 грн. Позивач, повідомлена про час та місце судового розгляду у встановленому законом порядку, не використала наданого права на участь у судовому засіданні. До суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи у її відсутності, заявлені позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON], повідомлена про час і місце судового розгляду належним чином, повторно в судове засідання не зявилась, не повідомивши причини неявки. Від неї не надійшло заяви про розгляд справи за її відсутності, тому суд за згодою позивача вважає можливим вирішити справу за правилами ч. 1 ст.\~224 ЦПК України за відсутності відповідача, на підставі наявних у ній даних і доказів, з ухваленням заочного рішення. Вивчивши матеріали справи та дослідивши надані докази, суд встановив наступне. Відповідно до статті 1046 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобовязується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. За приписами статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. Відповідно до копії договору позики, посвідченого 26.02.2015 року приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу за реєстровим № 555 [PERSON] отримала від [PERSON] у власність 11000 грн. Пунктом 2 вказаного договору передбачено, що повернення позики повинно розпочатись у березні 2015 року, шляхом щомісячних виплат не пізніше 20-го числа у розмірі 612 грн. Остаточний розрахунок повинен відбутись 20.08.2016\~р. Виконання зобовязань має бути здійснено шляхом перерахування коштів на відповідний картковий рахунок позикодавця. Пунктом 1 договору позики засвідчено, що передачу грошей було здійснено до підписання договору (а.с. 5). Статтею 204 ЦК України передбачена презумпція правомірності правочину: правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом, або якщо він не визнаний судом недійсним. Договір, як визначено в статті 629 ЦК України, є обовязковим до виконання сторонами. У статті 526 ЦК України зазначено, що зобовязання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобовязання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК). Спірним правочином винятки з цього правила не встановлювались. Норми статті 1049 ЦК України зобовязують позичальника повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Під час розгляду справи встановлено, що відповідач на виконання вказаного зобовязання не здійснила жодного платежу, тому у позивача на підставі ч. 2 ст. 1050 ЦК України виникло право дострокового повернення позики. Враховуючи викладене, сума позики 11000 грн. підлягає стягненню з [PERSON] на користь позивача у повному обсязі. Крім того, ч. 1 ст. 1050 ЦК України передбачено: якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобовязаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу. За правилами статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобовязання, на вимогу кредитора зобовязаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. За своєю правовою природою передбачені у статті 625 ЦК України три проценти річних від простроченої суми є спеціальною мірою відповідальності за факт порушення зобовязання - неповернення суми основного боргу (простроченої суми) в установлений строк. Приймаючи до уваги вищенаведені обставини, суд дійшов висновку, що у звязку з порушенням прав позивача заявлені вимоги щодо стягнення з відповідача трьох процентів річних за час прострочення зобовязання за період з березня по жовтень 2015 року включно є обґрунтованими. При цьому сума прострочення визначається для кожного з щомісячних платежів, передбачених п. 2 укладеного сторонами договору, тобто по 612 грн. щомісячно, починаючи з 20 березня 2015 р. до 20 жовтня 2015 р. Враховуючи, що за умовами договору сума боргу підлягає погашенню щомісячними платежами, три проценти річних від простроченої суми підлягають розрахунку за кожним щомісячним платежем, оскільки для кожного платежу період прострочення є різним. Тому розрахунок 3 % річних за періодами платежу до 20 жовтня 2015\~р. складає: з 20 березня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 214 днів = 10,76 грн., з 20 квітня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 183 дні = 9,21 грн., з 20 травня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 153 дні = 7,70 грн., з 20 червня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 122 дні = 6,14 грн., з 20 липня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 92 дні = 4,62 грн., з 20 серпня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 61 день = 3,07 грн., з 20 вересня 2015 р.: 612 грн. х 3 % /365 днів х 30 днів = 1,51 грн., що загалом складає: 43,01 грн. Враховуючи викладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню обчислені за відповідною формулою три відсотки річних від простроченої суми за період з 20 березня 2015 р., що становить 43,01 грн. Оскільки позивач просила стягнути суми 3 % річних в інший сумі через розрахунок періоду прострочення зі всієї суми прострочених платежів, в цій частині позов підлягає частковому задоволенню. Відповідно до положень статті 88 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких відмовлено. На підставі викладеного, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню пропорційно до розміру задоволених вимог судовий збір 482,66 грн.

Outcome: partial