Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення грошових коштів в сумі 104\~313 грн. 56 коп., вказуючи на те, що 26 червня 2014 року вона уклала з відповідачкою письмовий договір позики, згідно розписки [PERSON] позичила в неї грошові кошти в розмірі 2\~500 доларів США строком на три місяці. Станом на день подачі позову до суду відповідачка борг не повернула, чим порушила взяті на себе зобовязання, тому позивач просила позовні вимоги задовольнити, стягнути суму боргу 2\~500 доларів США згідно курсу валют 26 грн. 90 коп. за 1 долар = 67\~250 грн. за період з 26 вересня 2014 року по 20 лютого 2016 року індекс інфляції становить 34\~293 грн. та три відсотки річних х 2\~770 грн. 56 коп. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачка в судовому засіданні позов визнала частково в сумі 600 доларів США, оскільки протягом 2014 року сплатила в рахунок виконання своїх зобовязань 400доларів США, в 2015 році - 1\~500 доларів США, всього 1\~900 доларів США, не визнала позовні вимоги в частині стягнення індексу інфляції. Вважає, що індекс інфляції визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. В частині стягнення трьох відсотків річних просить брати лише залишок боргу 600 доларів. Вислухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 26 червня 2014 року [PERSON] уклала з [PERSON] письмовий договір позики, відповідно до якого, позивач передала відповідачу грошову суму в розмірі 2\~500 доларів США, що підтверджується розпискою, наявною в матеріалах справи, згідно якої [PERSON] зобовязувалась через три місяці повернути грошові кошти, виплачуючи по 100 доларів в місяць. Вимогами ч. 1 ст. 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 530 ЦК України встановлено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). В ст. 610 ЦК України зазначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Відповідно до вимог ст. 1047 ЦК України договір позики укладений між [PERSON] та [PERSON] від 26 червня 2014 року в письмовій формі, на підтвердження укладення договору позики та його умов позивач представив розписку позичальника, яка посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми 2\~500 доларів США. Отже, письмова форма договору внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Така правова позиція Верховного Суду України зазначена в рішенні від 18 вересня 2013 року по справі № 6-63цс13. Згідно ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов'язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Але як встановлено в судовому засіданні [PERSON] свої боргові зобовязання не виконала, будь-яких доказів повернення боргу позивачу в зазначеній нею сумі не надала. Стосовно наданого відповідачем як доказу повернення боргу запису мобільним телефоном розмови з позивачем 4 квітня 2016 року, що прослухана в судовому засіданні, суд вважає, що розмова не є підтвердженням часткового повернення боргу, оскільки суперечить вимогам ст. 1049 ЦК України письмовій формі укладення сторонами договору та не підтверджена письмовою розпискою позивача. Крім того, згідно розмови позивач наполягає, що в суді буде заперечувати часткове повернення боргу, оскільки згідно розписки розмір боргу складає 2\~500 доларів США. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] заборгованості за договорами позики є законними і підлягають частковому задоволенню. Згідно даних офіційного курсу гривні щодо іноземних валют Національного Банку України на день розгляду справи в суді курс долара відносно гривні станом на 28 квітня 2016 року складає: купівля - 25 грн. 21 коп. за 1 долар США, тому заявлені вимоги позивача про стягнення боргу за договором позики підлягають задоволенню в сумі: - 2\~500 доларів х 25 грн. 21 коп. = 63\~050 грн. Стосовно заявленого позивачем вимог про стягнення боргу за індексом інфляції, суд вважає, що за змістом статті 1 Закону України від 3 липня 1991 року № 1282-ХІІ «Про індексацію грошових доходів населення» індекс інфляції (індекс споживчих цін) це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купує населення для невиробничого споживання. Офіційний індекс інфляції, що розраховується Держкомстатом, визначає рівень знецінення національної грошової одиниці України, тобто купівельної спроможності гривні, а не іноземної валюти. Отже, індексації внаслідок знецінення підлягає лише грошова одиниця України гривня, а іноземна валюта, яка була предметом договору, індексації не підлягає. Норми частини другої статті 625 ЦК України щодо сплати боргу з урахування встановленого індексу інфляції поширюються лише на випадки прострочення грошового зобовязання, визначеного у гривнях. Враховуючи, що договір позики укладений в іноземній валюті, ці вимоги позивача не підлягають задоволенню. Така правова позиція зазначена в Постанові Верховного Суду України № 6-771 цс 15 від 27 січня 2016 року. Згідно даних позовної заяви розрахунку трьох відсотків річних за період з 26 вересня 2014 року по 20 лютого 2016 року (становить 481 день) 63 050 грн. х 3% = 1\~891 грн. 50 коп. 1\~891 грн. 50 коп. : 365 днів = 5 грн. 18 коп. в день 5 грн. 18 коп. х 481 день = 2\~491 грн. 58 коп. Таким чином всього сума боргу трьох відсотків річних складає 2\~491 грн. 58 коп., а загальна сума боргу складає 63\~050 грн. 00 коп. + 2\~491 грн. 58 коп. = 65\~541 грн. 58 коп. Згідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору , тому з відповідача на користь позивача необхідно стягнути 655 грн. 41 коп. судового збору. На підставі ст.ст. 202, 207, 526, 530, 610, 625, 640 1046, 1047,1049 ЦК України,

Outcome: partial