Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах доньки [PERSON] з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про вселення [PERSON] та її законного представника [PERSON] у квартиру [ADDRESS] та просила встановити між співвласниками квартири порядок користування квартирою 7 в буд. 9 по вул.. Родимцева у м. Чернігові, за яким виділити в користування [PERSON] кімнату 17 кв.м та балконом, а [PERSON] кімнату площею 11,4 кв. м та кладовою, кухню, коридор, санвузол залишити в спільному користуванні, а також просила зобовязати [PERSON] усунути перешкоди в користуванні квартирою [PERSON] шляхом передачі законному представнику [PERSON] шляхом передачі законному представнику малолітньої - [PERSON] дублікатів ключів від вхідних дверей до квартири [ADDRESS]. Позовні вимоги мотивувала тим, що малолітня [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS], однак відповідачі чинять перешкоди у користуванні цією квартирою. В судовому засіданні законний представник позивача та її представник подали заяву про уточнення позовних вимог та просили вселити неповнолітню [PERSON] із матірю в квартиру [ADDRESS], встановити порядок користування зазначеною квартирою: виділити в користування [PERSON] кімнату площею 11,4 кв. м та кладовою, а [PERSON] кімнату площею17 кв.м та балконом, кухню, коридор, санвузол залишити в спільному користуванні, зобовязати відповідачів усунути перешкоди в користуванні квартирою [PERSON] шляхом передачі законному представнику [PERSON] шляхом передачі законному представнику неповнолітньої - [PERSON] дублікатів ключів від вхідних дверей до квартири [ADDRESS], подану заяву підтримали в повному обсязі та просили їх задовольнити. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] визнали позов в частині вселення неповнолітньої [PERSON], в іншій частині позову просили відмовити, так як категорично заперечують проти вселення [PERSON], яка не зареєстрована в спірному приміщенні не є співвласником, також повідомили, що надали ключі [PERSON] та вона безперешкодно приходить до спірної квартири. Представник відповідача [PERSON] визнав в частині вселення, в іншій частині просив відмовити, у звязку із тим, що вселення в спірне житло [PERSON] порушить право власності на квартиру відповідача [PERSON], дитина досягла 14 років і має право проживати з матірю або батьком, окрім того зазначив, що мати дитини також повинна нести обовязок щодо забезпечення дитини належними житловими умовами для її проживання. Представник органу опіки та піклування вважав, що позовні вимоги підлягають задоволенню та просив суд прийняти рішення по справі з врахуванням інтересів дитини. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 23.12.2010 року, що підтверджено відповідним свідоцтвом серії 1-ЕЛ № 040725 (а.с. 6 том 1). Неповнолітня [PERSON], [INFO] є дочкою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 5 том 1) Неповнолітня [PERSON] та її матір [PERSON] фактично проживають у [INFO], що підтверджується актом (а.с. 11 том 1). Цим житлом вони користується на підставі договору позички від 27.11.2009 року (а.с. 124 том 1). [PERSON] зареєстрована у квартирі своїх батьків за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] та його доньці [PERSON] належить на праві власності квартира [ADDRESS] в рівних частинах,що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло, виданого Деснянською районною у м. Чернігові радою 25.09.2007 рокута витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 113, 114). [PERSON] та його дочка [PERSON] зареєстровані в [INFO], що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання (а.с. 121 том 2) Батько дитини [PERSON] фактично проживає у [INFO]. Крім нього у спірній квартирі проживають його батьки [PERSON] та [PERSON] без реєстрації. Під час перебування у шлюбі, [PERSON] та [PERSON], за домовленістю з батьками чоловіка [PERSON] переїхали проживати в квартири одне одного без зміни власності з метою покращення умов проживання подружжя [PERSON] та [PERSON] та їх дітей, оскільки квартира батьків має більшу житлову площу. Вказаний факт визнають сторони, а отже він у відповідності до ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Ці обставини підтверджені і визнані в судовому засіданні обома сторонами. Відповідно до ч. 1 ст.. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сімї, інших осіб. Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном, таким чином, якщо особа є власником нерухомого майна, вона має право, крім іншого ним користуватися. Згідно вимог ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Свідки [PERSON] [PERSON], [PERSON] підтвердили той факт, що у [PERSON] наявні ключі від квартири [ADDRESS], оскільки вона сама приходила до підїзду відкривали власними ключами підїзд та квартиру, ніхто не чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Цей факт підтвердила і сама [PERSON], яка була опитана в судовому засіданні та повідомила, що у неї наявні ключі від цієї квартири, але в ній вона бажає проживати із матірю [PERSON] Відповідно до ч. 4 та 5 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. Оскільки відповідачами [PERSON] та [PERSON] визнаний позов щодо вселення [PERSON] до спірної квартири, суд вважає, що в частині вселення її в квартиру позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 29 ЦК України, фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом. Квартира [ADDRESS] є обєктом спільної часткової власності [PERSON] та [PERSON]. Згідно із ч. 2 ст. 369 ЦК України, розпорядження майном, що є у спільній власності, здійснюється за згодою всіх інших співвласників. Відповідно до ч. 1 ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їх згодою. Як випливає із статті 156 ЖК України співвласник жилого будинку, квартири вправі вселити в належне йому житлове приміщення членів своєї сімї за згодою всіх інших співвласників. А отже вселення у спірну квартиру матері неповнолітньої [PERSON] [PERSON] порушить права іншого співвласника [PERSON], оскільки [PERSON] не є членом його сімї, не має права власності на цю квартиру, не зареєстрована в ній, а отже не має права на користування цією квартирою, а вселення її в цю квартиру може мати місце лише за згодою іншого співвласника - [PERSON], який своєї згоди на вселення не надає, також відсутні підстави для усунення перешкод в користуванні квартирою [PERSON] шляхом передачі законному представнику [PERSON] шляхом передачі її законному представнику [PERSON] дублікатів ключів. Відповідно до ч. 3\~ ст.358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Квартира [ADDRESS] складається\~ із двох коридорів, площею 4,3 та 1,8 кв.м, санвузла, площею 2,8 кв. м, кухні 5,2 кв. м, кладової 2,3 кв. м, балкону 1,3 кв. м та двох житлових кімнат: площею 17 кв.м., яка є прохідною та 11,4 кв.м., отже встановлення порядку користування майном, який відповідав би часткам сторін у праві спільної часткової власності є неможливим. Хоча кімната, яку просить виділити позивачу його законний представник є меншою по площі 11,4 кв. м, однак суд вважає, що виділення в користування неізольованої (прохідної) кімнати, площею 17 кв. м, яку буде використовувати позивач для проходу до своєї кімнати площею 11,4 кв. м, в яку можна зайти лише із кімнати, яку вона просить виділити відповідачу, порушить права позивача, оскільки фактично ця кімната залишить в спільному користуванні. Суд не може застосувати до даних правовідносин правову позицію висловлену ВСУ у постанові № 6-12цс13 від 3 квітня 2013 року, на яку посилався представник позивача, оскільки правовідносини, з приводу яких висловлена дана правова позиція та правовідносини, які виникли між сторонами у цій справі не є ідентичними, у справі, що переглядалась ВСУ, була наявна домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, згідно із яким одному із співвласників було виділено неізольоване приміщення в користування, і частки, які були виділені в користування, не точно відповідали належним співвласникам часткам, а спір виник між новим співвласником з приводу користування цим майном, у звязку із чим ВСУ висловив правову позицію, за якою, домовленість співвласників про порядок володіння і користування майном, що є їх спільною частковою власністю, оформлена нотаріально посвідченим договором, є обов'язковою для майбутніх співвласників при здійсненні ними правомочностей володіння і користування спільним майном. У даній справі згоди на надання в користування неізольованої кімнати відповідач [PERSON] не надав Враховуючи вищенаведене, у задоволенні позовних вимог про встановлення порядку користування квартирою між співвласниками та усунення перешкод шляхом передачі ключів [PERSON] та її вселення слід відмовити.

Outcome: partial