Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом, в якому просить стягувати з відповідача аліменти на її утримання сумі 300 грн. щомісяця до досягнення сином, [PERSON], [INFO] трьох років та збільшити розмір стягуваних аліментів та стягувати з відповідача [PERSON] аліменти в її користь на утримання дітей - дочки [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі по 700 грн. на кожну дитину щомісячно до досягнення ними повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.02.2015 року вирішено стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання дітей в сумі 450 грн. на кожну дитину щомісяця до досягнення ними повноліття. З моменту винесення рішення про стягнення аліментів матеріальне становище відповідача покращилось, він закінчив відбувати покарання у вигляді громадських робіт, на даний час він знаходиться на роботі у Росії. Діти перебувають на її утриманні, додаткового джерела доходу позивач не має, а тому оскільки відповідач є працездатною, здоровою особою, що надає йому можливість працювати та утримувати дітей, просить суд збільшити розмір стягуваних аліментів, а також стягувати аліменти на її утримання. Позивач [PERSON] у судове засідання не з'явилась, хоч повідомлялась про дату, час і місце розгляду справи, проте подала заяву про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоч належним чином повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи. Представник відповідача [PERSON] подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутності, в якій проти позовних вимог заперечила посилаючись на те, що відповідач на даний час є безробітним, крім того на даний час у нього є заборгованість по сплаті аліментів, а тому в задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів та стягнення аліментів на утримання позивача просить відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи у її відсутності. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить, що позов підлягає до часткового задоволення виходячи із наступного. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є батьком [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Монастириського районного суду Тернопільської області від 23.02.2015 року вирішено стягувати з [PERSON] в користь [PERSON] аліменти на утримання дочки - [PERSON], [INFO] та сина [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі по 450 грн. щомісяця на кожну дитину до досягненян ними повноліття. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до п.п.3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, мате-ріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. В позовній заяві позивач зазначає, що після винесення Монастириським районним судом Тернопільської області рішення про стягнення аліментів матеріальне становище відповідача покращилось та він знаходиться на роботі у Росії. Крім того зазначає, що [PERSON] вже не відбуває покарання у вигляді громадських робіт та не з'являється на реєстрацію до органів КВІ, що дає йому можливість працювати та отримувати дохід. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених статтею 61 цього Кодексу. Судом встановлено, що стан здоров'я дітей позивача, на утримання яких стягуються аліменти з відповідача та матеріальне становище позивача та її сімейний стан не змінився. Згідно заяви представника відповідача, [PERSON] на даний час є безробітним, його матеріальне положення та стан здоров'я з моменту винесення рішення про стягнення з нього аліментів на утримання дітей не змінився, додаткового заробітку немає, крім того має заборгованість по сплаті аліментів на дітей. Суд не приймає до уваги доводи позивача щодо того, що відповідач на даний час знаходиться на сезонних роботах у Росії, посилаючись на рішення Монастириського районного суду Тернопільської області від 03.09.2015 року по справі №603/485/15-ц, оскільки зі змісту вказаного рішення неможливо встановити факт роботи відповідача [PERSON] на сезонних роботах у Росії на даний час, крім того вказане повністю спростовувала представник відповідача у своїй заяві. Суд також не приймає до уваги доводи позивача стосовно того, що підставою для збільшення розміру аліментів, що підлягають стягненню з відповідача на утримання дітей є те, що відповідач є працездатною, здоровою особою, що дає йому можливість працювати та утримувати дітей та його матеріальне становище покращилось, оскільки судом встановлено, що відповідач не має постійного місця роботи чи регулярного доходу, позивачем не було надано жодних доказів, підтверджуючих зміну матеріального стану відповідача та того факту, що останній знаходиться на роботі у Росії. За таких обставин, суд вважає, що обставини, передбачені ст.192 СК України, які є підставою для збільшення розміру аліментів відсутні, а тому в задоволенні позовних вимог в частині зміни розміру аліментів слід відмовити. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює і незалежно від її матеріального положення за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Згідно ч.6 ст.84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Суд приймає до уваги матеріальне становище відповідача, у тому числі і його аліментні зобов'язання щодо утримання дітей, однак це не звільняє його від обов'язку надавати матеріальну допомогу дружині, яка у зв'язку з доглядом за дітьми не має самостійного доходу. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить з того, що відповідач є особою працездатного віку, має нерегулярний дохід. З цих міркувань, виходячи з принципу справедливості та розумності, з урахуванням потреб дружини та можливостей відповідача, суд присуджує кошти (аліменти) на утримання дружини до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трьох років у розмірі 300 грн. щомісячно. Відповідно до ст. 367 ЦПК України рішення в частині стягнення аліментів в межах платежу за один місяць підлягає негайному виконанню. Згідно ч.3 ст. 88 ЦПК України, з відповідача в користь держави слід стягнути 487,20 грн. судового збору.

Outcome: dismissed