Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що їй та її дітям [PERSON] та [PERSON] в рівних долях на праві власності належить квартира [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08.04.2003 року. У вказаній квартирі, крім позивача та її дітей, також зареєстрований відповідач, шлюб з яким було зареєстровано 01 лютого 2008 року, а розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року. Після розірвання шлюбу відповідача у квартирі не проживає та участі в утриманні житлового приміщення не приймає. На підставі викладеного, враховуючи, що відповідач не проживає у квартирі без поважних причин понад один рік, позивач просила позбавити відповідача права користування квартирою [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі. Позивач додатково пояснила, що 01 лютого 2008 року між нею та відповідачем було укладено шлюб, який рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року розірвано. У вересні 2014 року відповідач добровільно забрав усі свої речі та поїхав до своїх батьків, де і мешкав до літа 2015 року ([ADDRESS]). В подальшому відповідач кілька разів (спочатку один раз на місяць, потім один раз на три місяці) приїздив в нетверезому стані і казав, що буде проживати у її квартирі, влаштовував скандали, а потім сідав у машину та їхав, тобто хотів влаштувати сварку, проте вселятися не збирався. З літа 2015 року відповідач мешкає зі своєю новою сім'єю в [ADDRESS]. Як вказала позивач, разом з нею проживають її донька від першого шлюбу та їх спільний з відповідачем син, проте син проживає періодично, то у неї, то у матері відповідача. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що до реєстрації шлюбу тривалий час проживав з позивачем цивільним шлюбом. За час перебування в шлюбі вони разом зробили перебудову квартири (надбудували другий поверх), при чому багато робіт було зроблено саме ним особисто, однак самочинне будівництво вони не узаконювали. Відповідач зазначив, що на момент розірвання шлюбу він проживав у спірній квартирі, і після розірвання шлюбу він ще 2-3 місяці проживав у спірній квартирі. Якось у жовтні 2014 року він прийшов з роботи, проте у зв'язку з тим, що у дверях були змінені замки, він не зміг зайти до квартири. Він забрав з гаража свої робочі інструменти, а його особисті речі позивач йому привезла сама. З того часу він почав проживати у батьків в с. Горенка, де проживав до вересня 2015 року. На даний час проживає з іншою жінкою в цивільному шлюбі, проживає за її адресою. Також відповідач вказав, що з позовом про вселення до квартири позивача він не звертався, хоча і намагався вселитися, коли жив з батьками: писав дільничному, проте це не дало результатів, приїздив до позивача поговорити та домовитися щодо його проживання в кімнаті, проте вона його не пустила, після чого він більше спроб вселитися не робив. Крім того, як зауважив відповідач, він вважає, що у зв'язку з проведеними у квартирі поліпшеннями він має право проживання у ній. Допитаний в судовому засіданні в якості свідка [PERSON] пояснив, що є сусідом сторін, проживає в [ADDRESS]. Свідок знає, що сторони жили разом, будувалися, у 2014 році розлучилися. Відповідач в квартирі позивача після розлучення не проживає, проте чи добровільно він залишив квартиру свідок не знає, свідком того, щоб відповідач намагався вселитися до квартири позивача, він не був. Свідок [PERSON], допитана в судовому засіданні, пояснила, що є матір'ю позивача. Знає, що її донька розвелася з чоловіком, відповідачем по справі, у серпні 2014 року, після чого її чоловік добровільно пішов з квартири. Також свідок знає, що у відповідача з'явилася нова сім'я. Такого, щоб відповідач приходив та хотів вселитися, свідок не чула. Як вона зрозуміла, між позивачем та відповідачем була домовленість, що відповідач бере, що хоче і їде з квартири. Заслухавши пояснення позивача та його представника, відповідача та свідків, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач та її діти [PERSON] та [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 08 квітня 2003 року, виданого КП «Управління житлового господарства». Відповідно до свідоцтва про встановлення батьківства серії [NUMBER] та свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданих 20 грудня 2002 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві, батьками дитини [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON] Як вбачається з матеріалів справи, зокрема, зі свідоцтва про шлюб серія [NUMBER], виданого 01 лютого 2008 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Оболонського РУЮ у м. Києві, [PERSON] та [PERSON] 01 лютого 2008 року зареєстрували шлюб, який було розірвано рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 26 серпня 2014 року. Згідно довідки форми №3 КП «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Оболонського району м. Києва» №75/537 від 08.04.2016 року, у спірній квартирі зареєстровані позивач [PERSON] (з 22.05.1984 року), її донька [PERSON] (з 15.10.1998 року), її син [PERSON] (з 30.11.2002 року) та відповідач по справі [PERSON] (з 04.05.2007 року). Згідно актів про не проживання від 02 грудня 2014 року та від 07 січня 2015 року, складених мешканцями будинку [ADDRESS], відповідач [PERSON] у квартирі [ADDRESS] не проживає з серпня 2014 року. З пояснень позивача, наданих в судовому засіданні, вбачається, що відповідач у квартирі не проживає з вересня 2014 року, квартиру залишив добровільно. З показань свідків вбачається, що відповідач у квартирі не проживає з часу розірвання шлюбу. Доказів того, що відповідачу позивачем чинилися перешкоди у користуванні квартирою, доказів того, що відповідач намагався вселитися до квартири, суду не надано. Надана відповідачем копія відповіді Оболонського РУ ГУ МВС України в м. Києві щодо розгляду заяви відповідача про вжиття заходів до його колишньої дружини з приводу чинення йому перешкод у користуванні частиною квартири, не є належним доказом чинення відповідачу перешкод у користуванні квартирою, оскільки в ній міститься посилання на те, що відносини, які виникли між сторонами, відносяться до цивільно-правових, у зв'язку з чим відповідачу запропоновано звернутися до суду з відповідним позовом. Разом з тим, як вбачається з пояснень відповідача, наданих в судовому засіданні, він до суду з позовом з приводу чинення йому перешкод у користуванні квартирою або щодо вселення до спірної квартири не звертався. Також відповідач зазначив, що з вересня 2015 року проживає з іншою жінкою однією сім'єю без реєстрації шлюбу і з листопада 2014 року спроб вселитися в квартиру не робив. Відповідно до вимог ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, що не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 150 ЖК України громадяни, які мають в приватній власності квартиру, користуються нею для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, оскільки відповідач в квартирі не проживає без поважних причин понад один рік. Підстави для захисту прав позивача, як власника квартири, саме шляхом позбавлення відповідача права користування квартирою [ADDRESS], відсутні. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути сплачений позивачем судовий збір в розмірі 551 грн. 20 коп.

Outcome: partial