Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить позбавити останню батьківських праввідносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , встановити над нею опіку та піклування, призначивши [PERSON] опікуном. В обґрунтування позовних вимог позивач вказала, що вона є рідною матір`ю відповідача по справі [PERSON] та бабусею неповнолітньої [PERSON] . На даний час онука мешкає разом з позивачем, що підтверджено актом № 234, складеного 18 березня 2019 року депутатом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Степаненко Н. Є . Всі питання щодо виховання дитини вирішуються [PERSON] , самостійно, без участі та підтримки [PERSON] . Як зазначила позивач, дитина перебуває на повному її утриманні, мати неповнолітньої [PERSON] проживає разом з ними періодично, але у вихованні дитини участі не приймає, покидає дім без попередження на три чотири дні, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не цікавиться здоров`ям дитини, її успіхами, навчанням, станом здоров`я, не піклується про фізичний та духовний розвиток. Службою у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області 29 листопада 2018 року було попереджено відповідача про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої доньки [PERSON] , але відповідач не відреагувала на попередження. Рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області від 28 березня 2019 року за № 58 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . На думку позивача, вказані факти можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю [PERSON] , що змусило позивача звернутися до суду із відповідним позовом. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 липня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки, залишено без руху. 05 серпня 2019 року Нововодолазьким районним судом Харківської області у складі судді Трояновської Т. М. було прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 09 вересня 2019 року задоволено клопотання позивача та витребувано від Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області інформацію про притягнення до кримінальної та адміністративної відповідальності [PERSON] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 28 листопада 2019 року закрито підготовче провадження в цивільній справі за позовною заявою [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, встановлення опіки та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у цивільній справі [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав та встановлення опіки судом не вживалось. Позивач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що відповідач по справі [PERSON] , не піклується життям своєї доньки [PERSON] , її не цікавить як дитина навчається в школі, чим вона захоплюється та що любить, їй не цікавий фізичний і духовний розвиток доньки, зокрема, вона не забезпечує необхідного матеріального забезпечення, харчування, лікування дитини, що негативно впливає на фізичний розвиток дитини. Зі слів позивача, [PERSON] зловживає алкогольними напоями та часто зникає з дому, залишаючи доньку на позивача. Відповідач взагалі не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини та не створює умов для отримання нею освіти. Позивач вважає, що зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини матір`ю, свідомого нехтування нею своїми обов`язками, що підтверджує відсутність серйозного ставлення відповідача до своїх обов`язків матері. В подальшому у судове засідання [PERSON] не з`явилась. Скориставшись своїм правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,через канцелярію суду позивач надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 414/20 - вх. від 23 січня 2020 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи проводити за її відсутності, а також просила позовну вимогу про встановлення опіки та призначення [PERSON] опікуном малолітньої [PERSON] залишити без розгляду. Відповідач [PERSON] , у судовому засіданні не заперечувала той факт, що вихованням своє доньки [PERSON] вона не займається протягом кількох років, матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, про дитину дбає її мати [PERSON] .Крім того відповідач зазначила, що вона іноді зловживає алкогольними напоями, оскільки вони їй до вподоби, постійного місця роботи не має, хоча і проживає зі своєю матір`ю та донькою за одною адресою, але часто буває відсутньою вдома по декілька днів. З огляду на викладене відповідача не заперечувала проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] . В подальшому у судове засідання [PERSON] не з`явилась. Скориставшись своїм правом, встановленим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України,через канцелярію суду відповідач надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 8668/19 - вх. від 06 грудня 2019 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за її відсутності. Уповноважений представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Карпенко І. В., що діє на підставі довіреності № 02-33/1658 від 20 серпня 2019 року, у судовому засіданні підтримала позовні вимоги [PERSON] та вважала за доцільне в інтересах малолітньої дитини позбавити [PERSON] батьківських прав стосовно малолітньої доньки [PERSON] . В подальшому у судове засідання представник Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області не з`явилась. Через канцелярію суду представник третьої особи Карпенко І. В. надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 415/20 - вх. від 23 січня 2020 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за відсутності представника Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області. Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. При цьому, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність таких клопотань у сторін по справі, свідчать їх відповідні заяви долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки сторін в судове засідання обов`язковою не має, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи по суті вимог за їх відсутності. Вислухавши пояснення та доводи позивача, пояснення відповідача й представника третьої особи, думку неповнолітньої дитини, а також показання свідків, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Згідно частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до положень статті 5 Цивільного процесуального кодексу України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 55 Конституції України встановлено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Зміст цього права полягає в тому, що кожен має право звернутися до суду, якщо його права чи свободи порушені або порушуються, створено або створюються перешкоди для їх реалізації або мають місце інші ущемлення прав та свобод. Зазначена норма зобов`язує суди приймати заяви до розгляду навіть у випадку відсутності в законі спеціального положення про судовий захист (пункт 2 рішення Конституційного Суду України від 25 грудня 1997 року по справі № 9-\-зп). При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно - правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Положення частини 2 статті 129 Конституції України визначають основні засади судочинства, однією з яких згідно з пунктом 3 вказаної частини є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Аналогічні приписи передбачені частиною 3 статті 12 та частиною 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, відповідно до яких кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що позивач [PERSON] є рідною матір`ю відповідача [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження останньої серії [NUMBER] , виданого 07 лютого 1989 року Нововодолазьким районним відділом РАЦС Харківської області, актовий запис № 24 (а. с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , виданого повторно 25 жовтня 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області, вбачається, що [PERSON] є рідною матір`ю малолітньої [PERSON] , [INFO] . Батьком дитини зазначено [PERSON] (а. с. 10). З копії Витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про народження із зазначенням відомостей про батька відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України № 000225571024, сформованого 09 квітня 2019 року о 15 годині 26 хвилин 59 секунд Нововодолазьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області вбачається, що відомості про батька дитини - [PERSON] , яка народилась [INFO] , записані відповідно до частини 1 статті 135 Сімейного кодексу України (а. с. 9). Отже, з огляду на викладене встановлено, що позивач [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] . Відповідно до довідки № 04.05-21/295 від 14 травня 2019 року, наданої Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Харківської області вбачається, що [PERSON] зареєстрована та мешкає за адресою: [ADDRESS] . До складу зареєстрованих осіб за вказаною адресою входять: донька [PERSON] , [INFO] та онука [PERSON] , [INFO] (а. с. 16). Під час вирішення спірних правовідносин суд виходить з того, що їх правове регулювання здійснюється нормами Сімейного кодексу України № 2947-ІІІ від 10.01.2002 року. Відповідно до частини 3 статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Положеннями частиною 7 статті 7 Сімейного кодексу України встановлено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. З приписів статтей 51 та 52 Конституції України, пункту 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статтей 6, 8 та 11 - 12Закону України «Про охорону дитинства» кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Кожна дитина має право на життя з моменту визначення її живонародженою та життєздатною за критеріями Всесвітньої організації охорони здоров`я, а також право на сімейне виховання та збереження сімейних зв`язків. Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Відповідальну роль у захисті таких дітей Держава поклала на суди Відповідно до положень частини 1 статті 121 Сімейного кодексу України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Серед батьківських обов`язків чинне законодавство України відокремлює обов`язки з виховання дитини, піклування про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти, а також поважати дитину (частини 1 - 4 статті 150 Сімейного кодексу України). Частиною 5 цієї ж статті визначено, що передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. З огляду на положення частини 3 статті 155 Сімейного кодексу України відмова батьків від дитини є неправозгідною, суперечить моральним засадам суспільства. У свою чергу, положення частини 4 зазначеної статті передбачають, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом. Положення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України обумовлюють, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Аналогічне за своїм юридичним змістом роз`яснення міститься також у пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав». Тлумачення пункту 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 Сімейного кодексу України). Про свідоме ухилення [PERSON] від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до своєї малолітньої доньки та нехтування їм, свідчать пояснення самої [PERSON] надані у судовому засіданні та сукупність доказів, що міститься в матеріалах справи. Так, згідно акту № 234 від 18 березня 2019 року, складеного депутатом Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Степаненко Н. Є. в присутності свідків: [PERSON] та [PERSON] , вбачається, що в домоволодінні, розташованого за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та фактично проживають: [PERSON] , її донька - [PERSON] та онука - [PERSON] . На даний час [PERSON] займається вихованням своєї онуки самостійно, дитина знаходиться на повному її утриманні. Мати дитини - [PERSON] не приймає участі в житті і вихованні своєї доньки. Зі слів матері [PERSON] веде аморальний спосіб життя, може не перебувати вдома протягом декількох днів (а. с. 13). Відповідно характеристики, наданої депутатом округу № 14 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Козачок Ольгою Михайлівною від 06 вересня 2019 року, з`ясовано, щоза адресою: [ADDRESS] зареєстровані та постійно проживають [PERSON] та її онука [PERSON] . За даною адресою зареєстрована та періодично проживає [PERSON] . [PERSON] неодноразово зверталась до депутата селищної ради зі скаргами щодо неприпустимої поведінки її доньки - [PERSON] . Зі слів [PERSON] остання не займається вихованням своє доньки, веде аморальний спосіб життя (зловживає спиртними напоями, вживає наркотичні препарати, періодично не живе вдома), матеріально дитину не забезпечує, кошти витрачає для задоволення власних потреб (а. с. 45). З довідки сімейного лікаря Комунального некомерційного підприємства «Центр первинної медико - санітарної допомоги» Нововодолазької селищної ради Харківської області від 14 березня 2019 року вбачається, що станом здоров`я [PERSON] , [INFO] , піклується її бабуся - [PERSON] (а. с. 11). Даний факт свідчить, про відсутність турботи з боку матері, [PERSON] , фізичним здоров`ям та розвитком своєї доньки. Допитані у судовому засіданні 23 січня 2020 року в якості свідків, у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попереджені про кримінальну відповідальність, за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] та [PERSON] повідомили суду, що [PERSON] не займається вихованням своєї доньки [PERSON] , вживає алкогольні напої, часто не ночує вдома. Бувають випадки, коли мати [PERSON] била свою доньку. Про малолітню [PERSON] піклується її бабуся [PERSON] . Як зазначила свідок [PERSON] поведінка відповідача, на її погляд, взагалі є неадекватною. Остання постійно влаштовує дебош та створює нестерпні умови проживання. Зі слів свідка [PERSON] ніколи не приймалася вихованням своєї доньки. Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. З цього приводу слід зазначити, що Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 грудня 2006 року по справі «Хант проти України» (заява № 31111/04) висловив таку правову позицію, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (див. рішення у справі Olsson v. Sweden (№ 2), від 27 листопада 1992 року, Серія A, № 250, ст. 35 - 36, п. 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. Зокрема, стаття 8 Конвенції не надає батькам права вживати заходів, які можуть зашкодити здоров`ю чи розвитку дитини (див. рішення у справі Johansen v. Norway від 7 серпня 1996 року, п. 78). У частині 1 статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, передбачено, що держави - учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) Європейський суд з прав людини у рішенні від 16 липня 2015 року зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним. Статтею 12 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII встановлено, що держави - учасниці забезпечують дитині, здатній сформулювати власні погляди, право вільно висловлювати ці погляди з усіх питань, що торкаються дитини, при чому поглядам дитини приділяється належна увага згідно з її віком і зрілістю. 3 цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Згідно зі статтею 13 названої Конвенції дитина має право вільно висловлювати свої думки. Крім того, положеннями статті 3 Європейської Конвенції про здійснення прав дітей, що ратифікована Україною Законом від 03 серпня 2006 року № 69 - V, передбачено права дитини бути проінформованим та висловити свою думку під час розгляду справи (судового розгляду). Дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї (частина 1 статті 171 Сімейного кодексу України). Тлумачення частини 2 статті 171 Сімейного кодексу України свідчить, що вона закріплює випадки, коли думка дитини має бути вислухана обов`язково. До таких випадків належить, зокрема вирішення спору про позбавлення батьківських прав (стаття 164 Сімейного кодексу України). Аналогічна норма також міститься у пункті 1 частини 1 статті 45 Цивільного процесуального кодексу України. Малолітня [PERSON] в ході розгляду справи у судовому засіданні пояснила, що її мати [PERSON] не цікавиться її життям, не підтримує морально та не проявляє будь якої любові та уваги. Як пояснила дитина, іноді мати може вдарити її та часто буває у нетверезому стані, нікуди її не водить та не провидить з нею час. Дівчинка проживає з бабусею [PERSON] , яка займається її вихованням та піклується про неї. Також дитини вважала за можливе позбавити її рідну матір - [PERSON] батьківських прав щодо неї. Дані факти вказують на те, що відповідач [PERSON] не займається матеріальним забезпеченням та вихованням своєї доньки [PERSON] , повністю усунулась та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє до неї будь-якої уваги та турботи як мати. З листа начальника Нововодолазького відділення поліції Первомайського відділу поліції Головного управління Національної поліції в Харківській області за № 5460/119-87/01/24-20-19 від 25 листопада 2019 року з`ясовано, що [PERSON] за обліками інформаційного порталу Національної поліції України неодноразово притягувалась до адміністративної відповідальності, останній раз 02 листопада 2018 року за частиною 1 статті 173 Кодексу України про адміністративні правопорушення (вчинення насильства в сім`ї). Вищевказане свідчить про неналежну та неприпустиму поведінку з боку [PERSON] . Згідно з частинами 4 та 5 статті 19 Сімейного кодексу України, при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних в результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь в її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Рішенням виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області від 28 березня 2019 року № 58 було затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] (а. с. 14). Згідно висновку наданого органом опіки та піклування виконавчого комітету Нововодолазької селищної ради Харківської області щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] вбачається, що вказаний орган вважає доцільним позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] (а. с. 15). Суд враховує, що позбавлення батьківських прав слід розглядати як виключний і надзвичайний засіб впливу на недобросовісних батьків. Виходячи з характеру такого засобу, його не можна застосовувати тоді, коли це не викликано необхідністю. Суд погоджується з висновком органу опіки та піклування щодо доцільності позбавлення батьківських прав відповідача, виходячи з наступного. Відповідно до вищевказаного висновку щодо доцільності позбавлення батьківських прав [PERSON] встановлено, що питання про надання висновку [PERSON] , про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] розглядалось на засіданні комісії з питань захисту прав дитини Нововодолазької селищної ради Харківської області 29 листопада 2018 року. Комісією було прийняте рішення попередити [PERSON] про відповідальність за невиконання батьківських обов`язків стосовно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] , та рекомендовано працевлаштуватись. Попередження та рекомендації [PERSON] не прийняла до уваги. З метою забезпечення реалізації прав, свобод та законних інтересів дитини, виконавчий комітет Нововодолазької селищної ради Харківської області вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно малолітньої [PERSON] , [INFO] . (а.с.15) Таким чином, аналізуючи зібрані у справі докази у їх сукупності, судом встановлено, що відповідач фактично самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношення до своєї доньки, за відсутності будь - яких об`єктивних та доведених перешкод, не приймає участі у її вихованні, навчанні, розвитку та утриманні, не цікавиться її успіхами та здоров`ям, не турбується про фізичний та духовний розвиток, про її харчування, лікування та освіту, не надає належної матеріальної допомоги та моральної підтримки, а відтак, свідомо ухиляється від виховання доньки та нехтує своїми батьківськими обов`язками. За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме нехтування відповідачем [PERSON] своїми батьківськими обов`язками щодо своєї малолітньої доньки [PERSON] є наслідком винної поведінки відповідача та є підставою для позбавлення її батьківських прав. Доказів зворотного суду не надано та в судовому засіданні не встановлено. З урахуванням вищенаведеного, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, суд виходить, перш за все, з найкращих інтересів дітей та приходить до висновку, що позовні вимоги, щодо позбавлення відповідача батьківських прав щодо її доньки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, а тому підлягають задоволенню. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору: Служби у справах дітей Нововодолазької селищної ради Харківської області, про позбавлення батьківських прав, не порушувалось та позивач не вимагає компенсації (відшкодування) понесених нею і документально підтверджених судових витрат, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved