Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Заводського районного суду м. Миколаєва з позовом до [PERSON] , в якому просила суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1996 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2018 року за №3447 належить на праві власності квартира [ADDRESS] . У вищезазначеній квартирі зареєстрований син позивачки - [PERSON] . Однак, з 2008 року відповідач у вказаній квартирі не проживає, будь-яких його речей у квартирі немає, що підтверджується актом про не проживання від 28.07.2021 року. За такого, оскільки відповідач вже близько 13 років без поважних причин не проживає у вищевказаній квартирі, позивач звернулась до суду з даним позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує, наполягає на задоволенні позову, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач [PERSON] до судового засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив, про день і час розгляду справи був повідомлений належним чином, відзив на позов до суду не надав, у зв`язку з чим справа розглядалась відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України. Дослідивши позовну заяву та надані матеріали, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Статтею 13 ЦПК України визначено принципи диспозитивності цивільного судочинства. Зокрема, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених ЦПК України. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч.1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, у тому числі, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності на житло від 28.11.1996 року, а також свідоцтва про право на спадщину за законом від 31.10.2018 року за №3447. Так, [PERSON] зареєстрована та проживає в квартирі [ADDRESS] , що підтверджується Відомостями про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні/будинку №23070-000499246-037-08 від 28.07.2021 року, наданими Департаментом з надання адміністративних послуг Миколаївської міської ради. Згідно даних відомостей, за вказаною адресою також зареєстрований син позивачки [PERSON] , [INFO] . Як вбачається з акту про не проживання від 30.07.2021 року, який складений та завірений Житлово-комунальним підприємством Миколаївської міської ради «БРИЗ» та підписаний сусідами [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [INFO], який зареєстрований за адресою: [ADDRESS] у даній квартирі фактично не проживає з 2008 року. Особисті речі [PERSON] у вказаній квартирі відсутні. З боку власника квартири - [PERSON] не створюються та не створювалось жодних перешкод [PERSON] у проживанні в квартирі [ADDRESS] . Оцінюючи наведені докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що відповідач [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] , яка на праві приватної власності належить [PERSON] , без поважних причин. В судовому засіданні не встановлені обставини, що свідчать про наявність перешкод у проживанні [PERSON] за вказаною адресою. Таким чином, суд вважає вимоги позивача обґрунтованими, а позов таким, що підлягає задоволенню. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн.

Outcome: approved