Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], АКБ «Правекс Банк», ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві - про визнання права спільної сумісної власності подружжя та виключення із акту опису та арешту майна. Позивач при зверненні до суду мотивував свої вимоги тим, що в провадженні ВДВС Солом'янського РУЮ перебуває зведене виконавче провадження ВП № 22448123 (ВП 33015308 - зведене) про стягнення заборгованості з [PERSON] за рішенням Дніпровського районного суду м. Києва виконавчий лист № 2-2919 виданий 27.10.2010 р. про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ КБ «ПРАВЕКС-БАНК» боргу у сумі 4 769 951,16 грн. В межах даного виконавчого провадження було здійснено Акт опису та арешту майна від 16.12.2014 р. Між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб 25.09.1977 р., зазначений шлюб між ними не розірвано. За час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти було придбано рухоме майно, яке включено до Акту опису та арешту майна від 16.12.2014 р. В зв'язку із зазначеним позивач просив суд: - визнати спільною сумісною власністю подружжя: Ноутбук Acer MFG DATE: 0605 Aspire 3634 WLMI.; Соnica Minolta AF - 8; Samsung Sync Master 765 DFX - монітор сірого кольору; Монітор LG Studioworks - білого кольору; Стіл офісний з п'яти складових чорного кольору; Стіл офісний - сірого кольору; Два столи журнальні чорного кольору; Стільці офісні - 6 шт.; Тумбочки чорного кольору - 2 шт.; Шафи офісні чорного кольору - 4 шт.; Шафи офісні - сірого кольору - 4 шт.; Чайник Атланта Гардіан - білого кольору; - залишити [PERSON] на праві приватної власності наступне майно: Samsung Sync Master 765 DFX - монітор сірого кольору; Монітор LG Studioworks - білого кольору; Шафи офісні чорного кольору - 4 шт.; Шафи офісні - сірого кольору - 4 шт.; - залишити за [PERSON] на праві приватної власності наступне майно: Ноутбук Acer MFG DATE: 0605 Aspire 3634 WLMI; Соnica Minolta AF - 8; Стіл офісний з п'яти складових чорного кольору; Стіл офісний - сірого кольору; Два столи журнальні чорного кольору; Стільці офісні - 6 шт.; Тумбочки чорного кольору - 2 шт.; Чайник Атланта Гардіан - білого кольору; - виключити із акту опису та арешту наступне майно: Ноутбук Acer MFG DATE: 0605 Aspire 3634 WLMI; Соnica Minolta AF - 8; Стіл офісний з п'яти складових чорного кольору; Стіл офісний - сірого кольору; Два столи журнальні чорного кольору; Стільці офісні - 6 шт.; Тумбочки чорного кольору - 2 шт.; Чайник Атланта Гардіан - білого кольору. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні позовну заяву підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні визнав позовні вимоги та не заперечував проти задоволення позову. Відповідачі: АКБ «Правекс банк» та ВДВС Солом'янського РУЮ у м. Києві в судове засідання своїх представників не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи, про причини неявки представників відповідачів суд не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Заслухавши пояснення представників сторін присутніх в судовому засіданні, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, суд вважає, що позовна заява обґрунтована і підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що 25.09.1977 р. між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб. За час спільного проживання в шлюбі за спільні кошти подружжям було придбано рухоме майно, яке включено до Акту опису та арешту майна від 16.12.2014 р. Згідно статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Як встановлено ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до ч. 1, 2, ст. 71 СК України, майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Як визначено ч. 1 ст. 72 СК України, позовна давність не застосовується до вимог про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, якщо шлюб між ними не розірвано. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Як визначено ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. У відповідності до вимог ст. 368 ЦК України, спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Суб'єктами права спільної сумісної власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, а також держава, територіальні громади, якщо інше не встановлено законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім'ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. У відповідності до вимог ст. 369 ЦК України, співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Згідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Зважаючи, на той факт, що договору відносно спільно нажитого майна між позивачем та відповідачем укладено не було, усе майно, що було арештовано відповідно до Акту опису та арешту майна від 16.12.2014 р. є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, натомість арешт накладено на все майно, що порушує права позивача, як власника. У відповідності до вимог ч. 1 ст. 60 Закону України «Про виконавче провадження», особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. Відповідно до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року № 6 за правилами, установленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядають вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. З огляду на наведене вище вбачається, що право на виключення майна з Акта опису та звільнення його з-під арешту належить власнику. У Постанові Пленуму Верховного Суду України №14 від 26.12.2003 року «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» зазначається, що вимоги осіб щодо належності їм, а не боржнику майна, на яке накладено арешт, вирішується шляхом пред'явлення ними позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. Відповідно до ст. 13 Конституції України, держава забезпечує захист прав усіх суб'єктів права власності і господарювання, соціальну спрямованість економіки. Усі суб'єкти права власності рівні перед законом. Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об'єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Примусове відчуження об'єктів права приватної власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності, на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього і повного відшкодування їх вартості. Примусове відчуження таких об'єктів з наступним повним відшкодуванням їх вартості допускається лише в умовах воєнного чи надзвичайного стану. Конфіскація майна може бути застосована виключно за рішенням суду у випадках, обсязі та порядку, встановлених законом. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі. У відповідності до ст. 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Враховуючи викладене вище, зважаючи на заяву представника відповідача [PERSON] про визнання позовних вимог, суд приходить до висновку що вимоги позивача є обґрунтованими, доведеними та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] підлягає стягненню сума сплаченого судового збору в розмірі 243, 60 грн.

Outcome: approved