Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи свої вимоги тим, що 3 серпня 2015 р. вона з відповідачем зареєстрували шлюб в Посольстві України в Турецькій Республіці в м. Анкара, актовий запис № 4. Від спільного життя подружжя дітей не мають. Шлюбні відносини між ними припинені з 19 лютого 2016 р. у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, зраджує, ображає її в присутності сторонніх осіб, чинить фізичне насильство, а також неодноразово схиляв позивача до статевих актів всупереч її волевиявленню. Просилашлюб розірвати, оскільки можливості примирення немає. Позивач у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялась судом належним чином. Від позивача надійшла заява, в якій вона просить розглянути справу за її відсутності, на позові наполягає. Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином рекомендованим листом із повідомленням, проте у судове засідання повторно не прибув, причину неявки не повідомив. Як вбачається з довідок поштового відділення на конвертах із поштовими відправленнями судових повісток, конверти були повернуті на адресу суду за закінченням терміну зберігання та не за запитом на поштовому відділенні, що свідчить про фактичну відмову відповідача від отримання судових повісток на поштовому відділенні. Відповідно до частини восьмої статті 76 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України), особа, яка відмовилася одержати судову повістку, вважається повідомленою. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів в порядку статті 224 ЦПК України. Суд, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, доходить висновку, що позов про розірвання шлюбу є обґрунтованим та підлягає задоволенню. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЖС № 168685, виданого повторно Комунарським районним у м. Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, актовий запис № 4, сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 3 серпня 2015 р. Від спільного життя сторони дітей не мають. Шлюбні відносини між позивачем та відповідачем фактично припинені з 19 лютого 2016 р. у зв'язку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, зраджує, ображає в присутності сторонніх осіб, чинить фізичне насильство, а також неодноразово схиляв позивача до статевих актів всупереч її волевиявленню. Спільне між сторонами не ведеться. До примирення сторони не прагнуть, подальше спільне життя суперечить інтересам сторін. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст.ст. 110 112 Сімейного кодексу України (далі СК України)\~позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до\~ст. 109 СК України\~шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі\~ст. 24 СК України\~шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої\~\~Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин являється те, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, відповідач систематично зловживає алкогольними напоями, зраджує, ображає в присутності сторонніх осіб, чинить фізичне насильство, а також неодноразово схиляв позивача до статевих актів всупереч її волевиявленню, спільне господарство не ведеться. До примирення сторони не прагнуть. З вказаних підстав суд вважає, що сім'я розпалася остаточно і не може бути збережена. Сім'я розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, шлюб підлягає розірванню. Відповідно до\~ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище.\~\~ Судом встановлено, що позивач при реєстрації шлюбу прізвище не змінювала Згідно з ч. 3\~ст. 115 СК України\~документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги. На підставі викладеного,

Outcome: approved