Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] міської ради та просить визнати за нею право власності на 1/4 частину квартири [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті її чоловіка [PERSON], який помер 11 грудня 2014 року. Позивачка обґрунтовує позовні вимоги тим, що 1/2 частки квартири [ADDRESS] належала її чоловіку [PERSON] на праві власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №7-4293 від 31 жовтня 1994 року, а також на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року. Також позивачка зазначила, що 11 грудня 2014 року її чоловік [PERSON] помер, та після його смерті відкрилась спадщина у вигляді 1/2 частки квартири [ADDRESS]. 03 березня 2015 року позивачка звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Однак, 21 жовтня 2015 року державним нотаріусом позивачці було видано свідоцтво лише на 1/4 частку вищевказаної квартири, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/4 частини квартири було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на вказану частину згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року не було зареєстровано у встановленому законом порядку. У звязку з цим, [PERSON] звернулась до суду з дійсним позовом. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити та подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Представник відповідача [PERSON] міської ради у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, що підтверджується відповідним поштовим повідомленням про отримання представником судової повістки. Подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності їх представника. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Тобто, враховуючи неявку представника відповідача за даною цивільною справою, а також наявність відповідної заяви представника позивачки про винесення заочного рішення, суд вважає можливим розглядати справу в заочному порядку. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивачки, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачці на праві спільної часткової власності належить 1/4 частка квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №7-4293 від 31 жовтня 1994 року. Співвласниками вказаної квартири являлись також чоловік позивачки - [PERSON], син [PERSON], та мати чоловіка - [PERSON] 11 грудня 2014 року помер чоловік позивачки - [PERSON], про що свідчить відповідне свідоцтво про смерть серії І-ЖД №399629. Після його смерті відкрилась спадщина, в тому числі, на 1/2 частку квартири [ADDRESS], що належала [PERSON] на праві приватної власності на підставі свідоцтва про право власності виданого Управлінням житлово-комунального господарства виконкому [PERSON] міської ради народних депутатів №7-4293 від 31 жовтня 1994 року, а також на підставі рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року. [PERSON], як дружина померлого, та [PERSON] як син померлого є спадкоємцями першої черги згідно ст. 1261 ЦК України. 03 березня 2015 року [PERSON] звернулась до Першої [PERSON] державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті чоловіка. Згідно заяви [PERSON] від 03 березня 2015 року він відмовився від прийняття спадщини після смерті батька в порядку ст. 1273 ЦК України, що вбачається з копії нотаріальної справи №73/2015 заведеної після смерті [PERSON] 21 жовтня 2015 року державним нотаріусом позивачці було видано свідоцтво лише на 1/4 частку вищевказаної квартири, а у видачі свідоцтва про право на спадщину на іншу 1/4 частини квартири було відмовлено, у звязку з тим, що право власності на вказану частину згідно рішення Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року не було зареєстровано у порядку передбаченому ст. 182 ЦК України. Як встановлено у судовому засіданні, рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 24 жовтня 2003 року, що набрало чинності, за [PERSON] було визнано право власності на 1/4 частки квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті його матері [PERSON] Оскільки [PERSON] 21 жовтня 2015 року отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті чоловіка у вигляді 1/4 частки квартири [ADDRESS], право на спадщину у вигляді іншої 1/4 частки квартири належить їй з моменту смерті чоловіка. Така ж позиція викладена в листі ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», відповідно до якого при розгляді справ про визнання права власності на спадкове нерухоме майно у випадках, якщо спадщина прийнята, проте спадкоємцем не було одержано свідоцтво про право на спадщину (ст. 1297 ЦК) або не здійснено державну реєстрацію права на спадщину (ст. 1299 ЦК), слід брати до уваги, що законодавець розмежовує поняття «виникнення права на спадщину» та «виникнення права власності на нерухоме майно, що входить до складу спадщини», і повязує із виникненням цих майнових прав різні правові наслідки. Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. 3 ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Статтею 1297 ЦК встановлено обовязок спадкоємця звернутися за свідоцтвом про право на спадщину на нерухоме майно. Проте нормами цієї статті, так само як й іншими нормами цивільного права, не визначено правових наслідків недотримання такого обовязку у виді втрати права на спадщину. Виникнення у спадкоємця права на спадщину, яке повязується з її прийняттям, як майнового права зумовлює входження права на неї до складу спадщини після смерті спадкоємця, який не одержав свідоцтва про право на спадщину (статті 1296, 1297 ЦК) та не здійснив його державної реєстрації (ст. 1299 ЦК). Оскільки позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на 1/4 частку №46 в будинку №23 по вул. Балківській в м. Одесі, що належала [PERSON], то права позивачки підлягають винятковому способу захисту шляхом визнання права власності за нею на вищевказану частку квартири в порядку спадкування за законом. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). При вирішенні спорів щодо спадкування права власності на нерухоме майно судам слід звертати увагу на зміну редакції ч. 4 ст. 331 і ч. 4 ст. 334 ЦК та інших норм цивільного законодавства і застосовувати редакцію закону, яка діяла на час виникнення права у самого спадкодавця та на час відкриття спадщини. Позивачем у зазначених спорах у порядку правонаступництва може виступати спадкоємець, який прийняв спадщину відповідно до вимог статей 12681270 ЦК. Згідно п. 3.3 листа ВССУ від 16 травня 2013 року №24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» у випадках відсутності правовстановлюючих документів у звязку з їх втратою та відсутності реєстрації обєкта нерухомості за спадкодавцем (на імя спадкодавця) суди в основному задовольняють вимоги спадкоємців про визнання права власності на нерухоме майно. Тому, оскільки [PERSON] був власником 1/2 частки квартири [ADDRESS], суд вважає за можливе визнати за позивачкою право власності в порядку спадкування на 1/4 частку вищевказаної квартири. У відповідності до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Таким чином, після всебічного, повного дослідження й оцінки наявних матеріалів та обставин цивільної справи суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] є обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні. На підставі викладеного,

Outcome: approved