Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить поновити строки позовної давності; визнати дійсним договір купівлі-продажу 12/25 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель, що розташований за адресою: [ADDRESS] , який укладений 13 серпня 1998 року на Кіровоградській біржі нерухомості за №141/98 та зареєстрований в Обласному комунальному підприємстві «Кіровоградське обласне об`єднане бюро технічної інвентаризації» 02 вересня 1998 року за № 2219\\8. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що в зв`язку тим, що при спробі оформити договір дарування даного будинку (12/25 частин будинку) її дочці, стало відомо від нотаріуса, що нотаріусами не визнається правомірність договору обміну, укладеного на біржі та не посвідченого нотаріально, так як в інструкції про проведення нотаріальних дій не передбачено як правовстановлюючий документ -угоду(договір) затверджений на біржі. Ухвалою суду від 10 лютого 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у вказаній цивільній справі. Позивачка до суду не зявилась, подала заяву, якою позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити. Не заперечувала проти винесення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи повідомлений рекомендованим листом, направленим за адресою реєстрації особи та який повернувся до суду з відміткою за закінченням терміну зберігання. Третя особа в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази по справі в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що 13 серпня 1998 року [PERSON] уклала з [PERSON] договір купівлі-продажу 12/25 частки житлового будинку з відповідною часткою надвірних будівель , що розташовані за адресою: [ADDRESS] , який був зареєстрований на Кіровоградській біржі нерухомості, реєстраційний номер №141/98(а.с.7 та зворотна сторона). Згідно архівної довідки з ОКП «КООБТІ» № 67861 [PERSON] є власником даної квартири(а.с.10). Згідно ст.655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Як вбачається з договору купівлі-продажу від 13 серпня 1998 року, укладеного між [PERSON] (покупець) та [PERSON] (продавцем), для оформлення зазначеного договору продавцем були надані всі необхідні документи щодо належності їй вказаного домоволодіння. Продаж зазначеної квартири вчинено за 1250 (одна тисяча двісті пятдесят) грн., що підтверджується п. 5 вказаного вище договору купівлі-продажу, тобто сторони добросовісно виконали зобов`язання за даною угодою. Після оформлення договору купівлі-продажу , відповідач своєчасно звільнив продані ним 12/25 частки житлового будинку та відповідні частки надвірних будівель, а позивач в свою чергу прийняла від нього придбане житло. Крім того, 02 вересня 1998 року, [PERSON] зареєструвала його в ОКП «Кіровоградське обласне обєднане бюро технічної інвентаризації», про що було зроблено відповідну відмітку (реєстраційний напис №2219/8) на договорі. Після оформлення даного договору купівлі-продажу , вона стала власником 12/25 часток даного житлового будинку, зробила в ньому ремонт та остаточно переїхала жити в придбане житло. 13 лютого 1999 року , позивач вже була зареєстрована у придбаному будинку за адресою [ADDRESS] . У відповідності до ст.209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Згідно вимог ст. 657 ЦК України, договір купівлі-продажу жилого будинку, земельної ділянки або іншого нерухомого майна укладається в письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.2 ст.220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР, який діяв на момент укладення договору, договір купівлі-продажу нерухомого майна повинен бути нотаріально посвідченим, якщо хоча б однією із сторін є громадянин. Вимогами ч.2 ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», яка діяла на момент укладення договору, угоди, зареєстровані на біржі не підлягають нотаріальному посвідченню. Відповідно до ч.1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійснені. В силу ч. 1 ст. 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно до ч. 1, 3 ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно з вимогами частин 1,4 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Таким чином, розглянувши справу в межах визначених позивачем предмета спору, відповідача, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, знайшли своє підтвердження, оскільки ґрунтуються на достатніх, належних та допустимих доказах, суд прийшов до висновку, що даний спір підлягає задоволенню. Щодо заяви позивача про поновлення пропущеного строку, суд відмовляє, оскільки вказана категорія справ не має строків позовної давності. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд залишає судові витрати по фактично понесеним. На підставі ст.ст. 11, 15, 16, 209, 220, 321, 328, 334, 392, 638, 655-657 ЦК України та

Outcome: partial