Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, у якій просила визнати за неї право власності на 7/16 частки житлового будинку з надвірними будівлями у [ADDRESS] в порядку набувальної давності. Ухвалою суду в судовому засіданні залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - [PERSON] . Свої позовні вимоги [PERSON] обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на будівлі від 21.11.1960 року виданого виконкомом Велпко - Данилівської райради, [PERSON] належав житловий будинок [ADDRESS] . [PERSON] , був одружений із [PERSON] . Факт реєстрації шлюбу між ними встановлено Рішенням Київського районного суду м.Харкова від 27.03.2016 року. (справа № 640/1184/16-ц ). У подружжя [PERSON] народився син - [PERSON] , 1940 року народження. 11.10.1967 року був укладений шлюб між позивачкою та [PERSON] . [INFO] [PERSON] помер. Після смерті [PERSON] житловий будипок за адресою: [ADDRESS] у спадок прийняли в рівних частках - дружина [PERSON] та син [PERSON] Чоловік позивачки [PERSON] помер [INFO] . На час смерті [PERSON] , його дружина та син проживали разом, були зареєстровані у вказаному будинку. Після смерті [PERSON] спадщину - 1/2 частки будинку у рівних частках прийняли 4 спадкоємця: мати [PERSON] , позивачка - його дружина [PERSON] , два енна [PERSON] та [PERSON] . Вказні особи проживали та були зареєстровані у спірному будинку. [PERSON] померла [INFO] . На день смерті [PERSON] спадщину - 1/2 частки . + 1/8 частки спірного будинку фактично прийняли онуки, сини позивачки [PERSON] та [PERSON] у рівних частках. З 1991 року син [PERSON] перебував па строковій службі у лавах ВСУ до 1993 року. По закінченню строку служби він не повернувся додому у м. Харків, нереїхав проживати у Любомільський р- н, Волинської області. Своєю 7/16 частки спірного будинку [PERSON] ніколи не інгересувався. У 1993 році [PERSON] перебував у шлюбі та з с сім`єю постійно проживав та був зареєстрований у с. Підгородно Любомільського р-ну, Волинської області. Син, невістка пиячили, тому з дозволу служби у справах дітей Любомільської райдержадміністраиії 28.11, 2006 року позивачка забрала до себе у м. Харків онуку [PERSON] , [INFO] , на проживання та навчання. У 2007 року служба у справах дітей звернулася з позовом до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав, щодо дочки [PERSON] . Позов був задоволений. Один раз за усі роки з 1991 року [PERSON] приїжджав до спірного будинку. У 1995 році позивачка побудувала гараж, сарай, навіс, душову, колодязь, зливну яму, сплачивала послуги за надання газопостачання в будинок, з позивачкою був укладений договір на надання комунальних послуг. На даний час у будинку зареєстровані та проживають позивачка, син [PERSON] , його дружина - [PERSON] , усього 6 осіб. Позивачка та син [PERSON] 30.11.2016 року одержали у 8-ій ХДНК свідоцтво про спадщину за законом після смерті [PERSON] , [PERSON] Відповідач [PERSON] свідоцтво про право на спадщину після смерті батька та бабусі не одержував. За [PERSON] зареєстровано 5/16ч. та І/8ч. спірного будинку з надвірними будівлями по [ADDRESS] , за позивачкою - [PERSON] зареєстровано 1/8 частки. Вартість 7/16 частки будинку, які прийняти у спадок [PERSON] згідно звіту фахівця становить 86348 грн. Позивачка вважає, що вона добросовісно володіє з 1991 року 7/16 частки спірного будинку за адресою: [ADDRESS] , на які формально має право власності в порядку спадкування син [PERSON] після смерті батька та бабусі. [PERSON] вважає, що є усі законні підстави для визнання за неї права власності за набувальною давністю на житловий будинок з надвірними побудовами згідно вимог ст. 344 ЦК України,оскільки вона безперервно, добросовісно, відкрито володіє та на свій розсуд користується зазначеним нерухомим майном. В судовому засіданні позивачка [PERSON] з представником підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав, вказаних в позові. Відповідач [PERSON] з представником в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували. Треті особи: [PERSON] та [PERSON] підтримали позовні вимоги, просили суд задовольнити позовні вимоги. Заслухавши учасників процесу, які були присутні в судовому засіданні, дослідивши матеріали справи та надані суду докази, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.ст. 12 ч. 3, 13 ч. 3, 76 ч. 1, 77 ч.ч. 1, 2, 78 ч. 2, 81 ч. 6, 82 чч. 1, 3, 89 ч.ч. 1, 2, 95 ч.1, 263 ч.1, 264 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обгрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.? Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід в позові відмовити. Як зазначено позивачем у позовній заяві, на підставі свідоцтва про право власності на будівлю від 21.11.1960 року виданого виконкомом Велико-Данилівської райради [PERSON] , який помер [INFO] , належав житловий будинок [ADDRESS] . Після його смерті житловий будинок по [ADDRESS] фактично у спадок прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, його дружина [PERSON] та син [PERSON] [INFO] [PERSON] помер. Після його смерті спадщину прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, його мати [PERSON] , дружина [PERSON] та сини: [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] , 1973 року народження. [INFO] померла [PERSON] . Після її смерті спадщину прийняли у рівних частках, але свідоцтво про право на спадщину не отримали, онуки: [PERSON] , 1968 року народження, та [PERSON] , 1973 року народження. З 1991 року відповідач [PERSON] перебував на строковій службі у лавах збройних сил. В період з 10.01.2012 року та по 14.12.2017 року відповідач [PERSON] перебував в місцях позбавлення волі. Згідно пояснень третіх осіб і показів свідків, позивачу було добре відомо, що відповідач фактично спадщину прийняв та ніколи від неї не відмовлявся. Відповідно до ч. 1 ст. 344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю регулюється законом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації. Верховний Суд у Постанові від 27.09.2018 року по справі № 571/1099/16-ц від 27.09.2018 року зауважив, що при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність, володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Визнаючи поняття «умови набуття права власності на чужі речі», Верховний Суд у постанові по справі № 201/12550/16-ц від 04.07.2018 року визначив, що набуття права власності на чужі речі можливе лише за наявності наступних умов: законний об`єкт володіння, добросовісність володіння, відкритість володіння, давність володіння та його безперервність (строк володіння). Тобто, набуття права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх вказаних умов у сукупності. Добросовісність заволодіння майном, згідно висновків Верховного Суду у постанові по справі № 571/1099/16-ц від 27.09.2018 року та постанові по справі № 683/2047/16-ц від 31.10.1018 року, передбачає, що володілець майна не знав і не міг знати про те, що він володіє чужим майном, тобто ті обставини, які обумовили його володіння, не давали і не могли давати володільцю сумніву щодо правомірності його володіння майном. Верховний Суд у Постанові по справі № 205/1178/16-ц від 06.09.2018 року, прийшов до висновку, що добросовісність, як одна із загальних засад цивільного судочинства, означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна, тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Крім того, позивач, як володілець майна, повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи, і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. У Постанові по справі № 296/6949/17 від 19.09.2018 року Верховний Суд звернув увагу, що позов про право власності за давністю володіння не може заявляти особа, яка володіє майном за волею власника і завжди знала, хто є власником. Узагальнюючи судову практику Верховний Суд прийшов до висновку, що виходячи зі змісту ст. 344 ЦК України, обставинами, які мають значення для справи, і які повинен довести позивач, є такі: майно може бути об`єктом набувальної давності; добросовісність володіння; відкритість володіння; давність володіння та його безперервність; відсутність інших осіб, які претендують на це майно, відсутність титулу (підстави) у позивача для володіння майном та набуття права власності. Згідно висновків Верховного Суду в узагальненнях «Аналіз деяких питань застосування судами законодавства про право власності при розгляді цивільних справ», використовуються судами при розгляді справ, право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувсиїьною давністю з моменту державної реєстрації. Отже, при зверненні до суду з вимогами про визнання за набувальною давністю права власності на нерухоме майно, позивачем має бути доведено факт існування такого нерухомого майна, відкритість та безперервність володіння ним без правової підстави; добросовісність заволодіння майном, факт володіння спірним майном протягом строку, який складає не менше 10 років. Згідно правового висновку Великої Палати Верховного Суду викладеного у Постанові по справі № 910/17274/17 від 14.05.2019 року, однією з умов набуття права власності на нерухоме майно за набувальною давністю є добросовісність особи саме на момент заволодіння нею чужим майном. При цьому володілець майна в момент заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевненим у тому, що на це майно не претендують інші особи й він отримав його за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для права власності. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, унеможливлює набуття майна у власність за набувальною давністю, адже в цьому разі володілець володіє майном не як власник. Таким чином, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою ним має бути безтитульним, тобто фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. З урахуванням наведеного, під час розгляду справи не знайшов свого підтвердження факт відкритого, добросовісного, безперервного протягом строків, встановлених чинним законодавством володіння позивачем житловим будинком з надвірними побудовами, що розташований за адресою: [ADDRESS] , а тому суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. В судовому засіданні ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року порядку забезпечення позову заборонено Восьмій Харківській державній нотаріальній конторі видавати свідоцтво на право спадщини, У зв`язку з розглядом даної справи, ухвала Київського районного суду м. Харкова від 13 квітня 2017 року про забезпечення позову підлягає скасуванню. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed