Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] як житлом, та виселити його з цього будинку без надання іншого житла. В обґрунтування позову зазначала, що вона є власником зазначеного жилого будинку, в котрому крім неї проживають та зареєстровані дочка [PERSON] та її співмешканець [PERSON] Відповідач зловживає спиртними напоями, систематично дебоширить в сім'ї, застосовує насильство до неї та до її дочки, з приводу чого, починаючи з січня 2017 року дев'ять разів викликались працівники поліції, які проводили із відповідачем профілактичну роботу, однак [PERSON] на це не відреагував, а тому посилаючись на ст.ст.157, 116 ЖК України відповідач підлягає виселенню із належного їй житла. В судовому засіданні позивачка та її представник заявлені позовні вимоги підтримали. Відповідач позов заперечив, пояснивши, що він з 2000 року проживає у вищезгаданому будинку та приймає участь у його утриманні, ремонті. В останній час між ним та позивачкою стали виникати сварки, через що [PERSON] і його співмешканка [PERSON] безпідставно здійснюють виклики поліції. Зазначив, що будь-якого іншого житла у нього не має. Заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши письмові докази, суд зазначає про таке. Встановлено, що [PERSON] проживає та зареєстрований з 04.10.2003 року у вищезгаданому будинку, власником якого є позивачка, що стверджується даними домової книги, довідки ЖЕК № 631 від 11.07.2017 року, свідоцтва про право на спадщину від 09.07.1993 року та сторонами не заперечується. Із наданих [PERSON] доказів свідчить, що протягом 2017 року між відповідачем та [PERSON] і [PERSON] виникали сварки, у зв'язку з чим останні звертались до поліції. Так, 06.01, 13.02, 14.02, 16.03, 31.03, 12.04 та 15.04.2017 року працівниками поліції за наслідками звернень [PERSON] з приводу конфліктних ситуацій між нею на [PERSON] проводились на місці профілактичні бесіди, роз'яснювались норми законодавства. Також, 07.03 та 21.04.2017 року [PERSON] зверталась до поліції з приводу нанесення їй [PERSON] тілесних ушкоджень та пошкодження майна у будинку, за наслідками яких із відповідачем були проведені профілактичні бесіди виховного характеру. Згідно з вимогами ст.157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 статті 116 ЖК України встановлено: якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто, для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Крім того, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п.17 постанови N 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст.116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Відповідно до ч.ч.1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, позивачкою не надано належних, допустимих та достовірних доказів про те, що до [PERSON] у зв'язку з систематичним порушенням ним правил співжиття вживались заходи попередження або громадського впливу, після чого він знову продовжував вчиняти такі порушення, а відтак суд не знаходить законних підстав для задоволення позовних вимог заявлених [PERSON]

Outcome: dismissed