Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обґрунтовує тим, що 03 серпня 2013 року в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з: 3/4 частин житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області; земельної ділянки площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва; 1/2 частки земельної ділянки площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка раніше належала [PERSON], яка померла 1 січня 2013 року. Позивач зазначає, що вона є спадкоємицею за заповітом [PERSON] від 18 червня 2013 року. Спадкоємців, які мали б право на обов'язкову частку в спадковому майні після його смерті немає. Вказує, що спадщину вона прийняла шляхом подачі заяви в нотаріальну контору про прийняття спадщини. Однак, оформити свої спадкові права на житловий будинок з належними до нього господарськими будівлями та спорудами вона не має можливості у нотаріальній конторі, так як відсутні правовстановлюючі документи на будинковолодіння, яке відносилося до категорії колгоспних дворів, а також втрачені державні акти на земельні ділянки. Також позивач зазначає, що 01 січня 2013 року в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON]. Після її смерті відкрилася спадщина, яка складається з 1/2 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частки земельної ділянки площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Заповіт [PERSON]на все своє майно залишила на імя [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] прийняли [PERSON] та [PERSON], як спадкоємець першої черги за законом, який має право на обовязкову частку в спадковому майні. Таким чином, на думку позивача, частка [PERSON] в будинковолодінні складає 3/4 (1/2 + 1/4=3/4), тобто 1/2 як члена колгоспного двору і 1/4 в порядку спадкування за законом (обовязкова частка), а на земельну ділянку 1/2. 22 березня 2013 року померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина, яка складається з 1/4 частки житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області та 1/2 частки земельної ділянки. Спадкоємцями першої черги за законом після її смерті є відповідачі по справі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким: - встановити, що розмір частки в майні колгоспного двору кожного члена двору становить: [PERSON], яка померла 1 січня 2013 року 1/2, [PERSON], який помер 3 серпня 2013 року 1/2; - визнати за нею право власності в порядку спадкування заповітом після смерті [PERSON], який помер 03 серпня 2013 року, на 3/4 частини житлового будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, що знаходиться в с. Малі Крушлинці по вулиці Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області; - визнати за нею право власності в порядку спадкування заповітом після смерті [PERSON], який помер 03 серпня 2013 року, на земельну ділянку площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520683500:01:003:0097, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 4689, виданого 30 березня 2002 року; - визнати нею право власності в порядку спадкування заповітом після смерті [PERSON], який помер 03 серпня 2013 року, на земельну ділянку площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520683500:01:003:0098, що належала [PERSON] на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 4688, виданого 30 березня 2002 року. В судове засідання 30.11.2017 року сторони по справі не зявились. Позивач [PERSON] попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Згідно ч. 2\~ст. 158 ЦПК України\~особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Відповідачі: [PERSON], [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не зявились без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялись судом завчасно та належним чином, що підтверджується рекомендованими поштовими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду. Заяв про розгляд справи без їхньої участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Однак, відповідачі [PERSON] та [PERSON], які були присутні в судовому засіданні 15.09.2017 року, позовні вимоги не визнали. За вказаних обставин, у звязку з неявкою в судове засідання належним чином повідомлених про розгляд справи відповідачів, суд вважає можливим розглянути справу без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2\~ст. 197 ЦПК України. Врахувавши думку та позицію позивача, яка викладена в поданій до суду письмовій заяві, врахувавши позиції відповідачів [PERSON] та [PERSON] по суті позовних вимог, які були ними озвучені в судовому засіданні 15.09.2017 року, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Частиною 1\~статті 15 ЦК України\~визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1\~ст. 3 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ч.1\~ст.11 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Частиною 1 статті 60 ЦПК України визначено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Так, судом встановлено, що 01 січня 2013 року в м. Вінниці померла [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 263079, виданого повторно 11.06.2013 року (а.с. 10). [PERSON] до дня своєї смерті була зареєстрована та проживала за адресою: [INFO], що підтверджується довідкою № 331, виданою виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області 12.06.2017 року (а.с. 67). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну їй частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області, що належала їй на підставі виписок з погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується їх ксерокопіями (а.с. 54-60) та на земельну ділянку площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520683500:01:003:0098, яка належала їй на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 4688, виданого на підставі розпорядження Вінницької РДА від 22.03.2002 року за № 147 30 березня 2002 року та зареєстрованого к Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 112, що підтверджується ксерокопією вказаного Державного акта (а.с. 13) та копією реєстраційної справи на дану земельну ділянку (а.с. 83-93). За відомостями технічного паспорта на житловий будинок № 12 по вул. Жовтнева в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області, виготовленого КП «ВООБТІ» станом на 25 травня 2017 року, загальна площа даного будинковолодіння становить 51,0 кв.м, житлова площа становить 24,7 кв.м., що підтверджується ксерокопією даного технічного паспорта (а.с. 14-18). Статтями 1216, 1218 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обовязків (спадщини) від спадкодавця до спадкоємців, до складу спадщини входять всі права та обовязки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Частинами 1, 2 статті 1235 ЦК України визначено, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Заповідач може без зазначення причин позбавити права на спадкування будь-яку особу з числа спадкоємців за законом. У цьому разі ця особа не може одержати право на спадкування. Відповідно до ч.1 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Частиною 5 статті 1268 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Так, з копії спадкової справи № 191/2013, заведеної до майна померлої 01 січня 2013 року [PERSON] вбачається, що вона на випадок своєї смерті залишила заповіт, посвідчений 16 жовтня 2008 року секретарем Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON], за реєстровим № 732, яким заповіла все своє майно [PERSON] (а.с. 102-110). Також з матеріалів даної копії спадкової справи вбачається, що [PERSON] померла 22 березня 2013 року. Статтею 1276 ЦК України визначено, що якщо спадкоємець за заповітом або за законом помер після відкриття спадщини і не встиг її прийняти, право на прийняття належної йому частки спадщини, крім права на прийняття обов'язкової частки у спадщині, переходить до його спадкоємців (спадкова трансмісія). В звязку смертю [PERSON], заяви про прийняття спадщини після [PERSON] у визначений законом строк подали дочка [PERSON] [PERSON] та чоловік [PERSON], а ще одна дочка [PERSON] [PERSON] подала нотаріусу заяву, в якій відмовилась від належної їй частки спадкового майна за законом, яке залишилось після смерті [PERSON] на користь [PERSON] (а.с. 102-110). Також заяву про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті 01 січня 2013 року [PERSON] до нотаріальної контори у визначений законом строк подав її чоловік [PERSON], [INFO] (а.с. 102-110). Крім того, він вважається таким, що прийняв спадщину в силу положень ч.3 ст.1268 ЦК України, оскільки на час відкриття спадщини постійно проживав разом із спадкодавцем за однією адресою і протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не заявив про відмову від неї, що підтверджується довідкою № 330, виданою виконавчим комітетом Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області від 12.06.2017 року (а.с. 68) та ксерокопією домової книги для реєстрації громадян, які проживають в [INFO] (а.с. 52-53). Частиною 1 статті 1241 ЦК України визначено, що \~малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов'язкова частка). Відповідно до статті 1 Закону України «Про загальнообов'язкове державне пенсійне страхування» непрацездатні громадяни це особи, які досягли встановленого законом пенсійного віку або визнані інвалідами, у тому числі діти-інваліди, а також особи, які мають право на пенсію у зв'язку з втратою годувальника відповідно до цього Закону. Таким чином, в силу положень 1 статті 1241 ЦК України, [PERSON] є особою, яка має право на обовязкову частку в спадковому майні після смерті дружини [PERSON], оскільки на час відкриття спадщини він досягнув пенсійного віку. Згідно з ч. 3 статті 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов'язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини.Право на прийняття спадщини у цьому випадку здійснюється на загальних підставах протягом строку, що залишився. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він подовжується до трьох місяців. Таким чином, за наявності заповіту обовязкова частка [PERSON] в спадковому майні після смерті дружини [PERSON], яка померла 01 січня 2013 року, становить половину від усієї спадкової маси, оскільки в разі відсутності вказаного заповіту він мав би право на спадкування всього майна дружини, так як є єдиним спадкоємцем першої черги за законом. 03 серпня 2013 року в с. Малі Крушлинці, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії І-АМ № 255377 від 05 серпня 2013 року (а.с. 9). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина на належну йому частку житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, який розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області, що належала йому на підставі виписок з погосподарських книг Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, що підтверджується їх ксерокопіями (а.с. 54-60) та на земельну ділянку площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520683500:01:003:0097, яка належала йому на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 4689, виданого на підставі розпорядження Вінницької РДА від 22.03.2002 року за № 147 30 березня 2002 року та зареєстрованого к Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113, що підтверджується ксерокопією вказаного Державного акта (а.с. 12) та копією реєстраційної справи на дану земельну ділянку (а.с. 70-82). На випадок своєї смерті [PERSON] залишив заповіт, посвідчений 18 червня 2013 року секретарем Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області [PERSON] та зареєстрований в реєстрі за № 215, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалось, а також все те, що буде належати йому на день смерті і на що він за законом матиме право, заповів [PERSON], [INFO]. Вказаний заповіт відповідно до відмітки на ньому Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області не змінено та не відмінено, що підтверджується ксерокопією даного заповіту (а.с. 8). З копії спадкової справи № 430/2013, заведеної Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлого 03 серпня 2013 року [PERSON] вбачається, що з заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за заповітом після його смерті до нотаріальної контори в установлений законом строк звернулась [PERSON]. Крім того, з матеріалів даної спадкової справи вбачається, що до нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті дядька [PERSON] в порядку спадкування за законом звернулись також [PERSON] та [PERSON] (а.с. 111-116). Однак, отримати свідоцтва про право на спадщину за заповітом на спадкове майно, спадщина на яке відкрилась після смерті 03 серпня 2013 року [PERSON], позивач [PERSON] не має можливості у звязку з відсутністю документів, які підтверджують право власності спадкодавця на дане майно, що підтверджується постановою нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори [PERSON] за № 882/02-31 від 12.05.2017 року про відмову [PERSON] у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом після смерті 03 серпня 2013 року [PERSON] (а.с. 69). Так, в судовому засіданні встановлено, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області, згідно погосподарських книг, відноситься до категорії суспільної групи домогосподарств колгоспний двір (а.с. 54-60). Згідно вимог ст. 7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об'єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці. Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню погосподарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради. Надалі порядок ведення погосподарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69. Згідно з п. 9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство. Відповідно до Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею та коштами у веденні спільного господарства двору. Відповідно до ст.ст. 120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору. Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п.13 постанови від 24 червня 1983 року № 4 «Про практику розгляду судами України справ про спадкування» та в підпункті «г» пункту 6 постанови від 22 грудня 1995 року № 20 «Про судову практику у справах права приватної власності», правила ст. 563 ЦК УРСР про те, що спадщина на майно колгоспного двору відкривається лише після смерті останнього його члена, поширюється на випадки припинення колгоспного двору лише з цих підстав до 1 липня 1990 року. У разі смерті члена колгоспного двору після 30 червня 1990 року спадщина на відповідну частку майна колгоспного двору відкривається після смерті кожного з його колишніх членів. Відповідно до розяснень Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у листі від 16 травня 2013 року за\~ № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» вбачається, що при вирішенні питання щодо визнання права власності на житлові будинки, споруди у порядку спадкування, записи у погосподарських книгах оцінюються у сукупності з іншими доказами, наприклад, ухваленими органами місцевого самоврядування рішеннями про оформлення права власності громадян на будинки, технічним паспортом на будівлі, документами про відведення в установленому порядку земельних ділянок під забудову тощо. Згідно з погосподарськими книгами, станом на 15 квітня 1991 року головою колгоспного двору за адресою: с. Малі Крушлинці, вул. Жовтнева, 12, Вінницького району Вінницької області була [PERSON], а членом двору був її чоловік [PERSON], відповідно їх частки в майні колгоспного двору є рівними та становлять по 1/2. Таким чином, після смерті 01 січня 2013 року [PERSON] до складу спадкового майна увійшла також належна їй 1/2 частка майна колгоспного двору і оскільки спадкоємців після її смерті було двоє: один за заповітом [PERSON] та один за законом (спадкоємець, який має право на обовязкову частку, незалежно від змісту заповіту) [PERSON], розмір часток в майні колгоспного двору змінився. Частка [PERSON], з урахуванням належної йому 1/2 частки в майні колгоспного двору та успадкованої ним 1/4 (1/2:2=1/4) частки (половина частки, яка належала б йому у разі спадкування за законом (обов'язкова частка))після смерті дружини, становить 3/4 (1/2+1/4=3/4). З огляду на зазначене, після смерті 03 серпня 2013 року [PERSON] відкрилась спадщина на належні йому 3/4 частки в майні колгоспного двору. Щодо належності спадкодавцю [PERSON] земельної ділянки площею 1,9528 гектарів в межах згідно з планом, що розташована на території Малокрушлинецької сільської ради Вінницького району Вінницької області, з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 0520683500:01:003:0097, то право власності [PERSON] на неї підтверджується дослідженими вище: ксерокопією Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН № 4689, виданого на підставі розпорядження Вінницької РДА від 22.03.2002 року за № 147 30 березня 2002 року та зареєстрованого к Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 113 (а.с. 12); копією реєстраційної справи на дану земельну ділянку (а.с.70-82), а також друкованим оголошенням в газеті від 19 липня 2017 року про втрату Державного акта (а.с. 94). Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Особа має право звернутися до суду з позовом про визнання права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами (ч.1 ст. 392 ЦК України). Тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Згідно розяснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 р. № 7, за наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у звязку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Судом є встановленим, що нотаріусом було відмовлено позивачу у видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом на майно, спадщина на яке відкрилась після смерті [PERSON] Таким чином, іншої можливості оформити свої спадкові права у позивача немає, тому позовні вимоги є обґрунтованими, в звязку з цим підлягають задоволенню. Крім того, за відсутності клопотання у позивача про розподіл судових витрат, суд вважає залишити їх за позивачем. На підставі викладеного та

Outcome: approved