Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що є власником ? частини квартири [ADDRESS]. Після вчинення всіх нотаріальних дій по оформленню права власності вона побажала вселитись в квартиру, але виявила, що в квартирі, з дозволу попереднього власника, проживає відповідач, [PERSON], яка не бажає виселятись з квартири. Відповідачу була направлена письмова вимога про зняття з реєстрації та виселення, але з моменту отримання вимоги жодних дій відповідач не вчинила. Вона має намір оформити субсидію на свою частину квартири та проживати там зі своєю родиною, але відповідач створює їй перешкоди. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд усунути перешкоди в користуванні ? частиною квартири [ADDRESS] шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, її виселення та зняття з реєстрації. В судовому засіданні позивач та її представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Позивач зазначила, що [PERSON] не дає можливості користуватись належною їй частиною квартири, не надає їй ключів від квартири. Представник позивача вказала, що позов [PERSON] ґрунтується на нормах цивільного законодавства. Відповідач не є членом сімї позивача, не оформила своїх спадкових прав на ? частину квартири, тому на момент розгляду справи судом ? частина квартири належить позивачу, а ? частина фактично належить померлій матері сторін [PERSON]. Між сторонами не досягнуто згоди щодо проживання відповідача в квартирі, тому у відповідача відсутні правові підстави проживати у спірній квартирі. Відповідач та її представник, [PERSON], проти задоволення позову заперечували. Відповідач вказала, що у спірній квартирі проживає з 1995 року. Особовий рахунок оформлений на її імя, вона повністю утримує квартиру. Після смерті матері, [PERSON], вона успадкувала ? частину вказаної квартири, хоча не оформила свої спадкові права, тому має право володіти і користуватись спірною квартирою. Позивач з питанням про встановлення порядку користування квартирою до неї не зверталась. Також підтвердила, що заперечує проти вселення в квартиру позивача разом з її сином, оскільки в квартирі окрім неї проживає та зареєстрована її малолітня дитина. Третя особа, відділ ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в судове засідання не з'явилась, надіслала заяву про розгляд справи без участі її представника. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Статтями 317, 319, 321 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до вимог ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що [PERSON] є власником ? частини квартири [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON]. Вказана обставина підтверджується інформаційною довідкою з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука у справі №524/908/15-ц. У вказаній квартирі зареєстрована та проживає [PERSON], яка доводиться позивачу сестрою, що не заперечувалось сторонам в судовому засіданні(а.с.14). 17.06.2016р. позивачем на адресу відповідача була направлена вимога про виселення та зняття з реєстрації, яка була залишена без виконання(а.с.10). Станом на момент розгляду справи відповідач разом зі своєю родиною проживає у спірній квартирі та заперечує проти вселення позивача з її родиною. Вказана обставина не заперечувалась відповідачем. Таким чином, судом встановлено, що відповідач чинить перешкоди позивачу у користуванні належною їй частиною квартири, в зв'язку з чим порушуються права позивача, як співвласника квартири. Висуваючи вимогу про визнання відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням та її виселення, позивач посилається, зокрема, на те, що відповідач, після смерті матері - [PERSON], втратила право користування житловим приміщенням. Однак, суд не погоджується з вказаними доводами позивача з огляду на наступне. Судом встановлено та не заперечувалось сторонами, що [PERSON] є донькою померлої 02.03.2012р. [PERSON]. На час відкриття спадщини відповідач проживала разом з [PERSON], що також не заперечувалось сторонами. Виходячи з положень ст.1269 ЦК України [PERSON] вважається такою, що прийняла спадщину. Частиною 5 ст.1268 ЦК України встановлено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (частина третя статті 1296 ЦК України ), а лише обмежує його право на розпорядження спадщиною. Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно. Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Отже, аналіз зазначених норм права свідчить про те, що спадкоємець, який у встановленому законом порядку прийняв спадщину, є її власником з часу її відкриття. З огляду на вказане, суд приходить до висновку, що відповідач має право володіти та користуватись ? частини квартири [ADDRESS], тобто остання має право на проживання у частині квартири, що не належить позивачу. Згідно з абз.6 п.1 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та може вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону, проте при здійсненні своїх прав та виконанні обов'язків власник не може завдавати шкоди правам, свободам інших осіб, інтересам суспільства і зобов'язаний додержуватися моральних засад суспільства. З урахуванням положень статті 13, частини третьої статті 16, статті 319 ЦК у разі вчинення, зокрема, наведених дій суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу. В п.3 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ №5, вказано, що право вибору способу судового захисту належить виключно позивачеві (частина перша статті 20 ЦК, статті 3 і 4 ЦПК). При цьому неправильно обраний спосіб захисту права власності чи іншого речового права не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви чи залишення її без руху, а в певних випадках за таких обставин може бути відмовлено в позові. Відтак, суд приходить до висновку про те, що вимоги позивача не підлягають задоволенню, оскільки, на думку суду, спосіб захисту обраний позивачем порушує права відповідача, як законного володільця ? частини квартири. За таких обставин, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги [PERSON] не підлягають задоволенню. Відповідно до ч.1 ст.88 ЦПК України, стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Згідно ст.79 ЦПК України до судових витрат, відносяться витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги. Так, згідно наданих відповідачем розрахунку витрат на правову допомогу та квитанцій про оплату правової допомоги, нею було сплачено 3500 грн. Згідно п.48 Постанови Пленум Вищого Спеціалізованого Суду України З розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2014 № 10 «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов'язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі. Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Враховуючи те, що відповідачем не доведені витрати за вчинення дій поза судовим засіданням, а саме: ознайомлення її представника з матеріалами справи(1,5 год) та судовою практикою(2 год.), надання їй консультацій(1 год), складання її представником заперечень, клопотань та пояснень(2 год.), виготовлення копій документів(0,5 год) суд приходить до висновку, що вказані витрати не підлягають відшкодуванню. Отже, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги в сумі 1916,54 грн.( участь представника відповідача в судових засіданнях 12.10.2016р. 20 хв.; 25.11.2016р. 5 хв.; 06.02.2017 2 год. 37 хв.)

Outcome: approved