Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю і поділ майна подружжя, який уточнила під час розгляду даної справи і остаточно просила суд встановити юридичний факт проживання [PERSON] і [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року та визнати спільною сумісною власністю подружжя: трикімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль Mercedes CLS 63 AMG, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER]; доходи (заробіток) [PERSON], отримані від Футбольного клубу «Динамо Київ» за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, в розмірі 51 057 507,78 грн; доходи (заробіток) [PERSON], отримані за участь в Національній збірній Україні з футболу, в розмірі 4 461 800,00 грн; доходи (заробіток) [PERSON], отримані від Newport Management LTD за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, в розмірі 10 974 389,00 грн.; грошові кошти у розмірі 515 462,91 доларів США, які 11 січня 2010 року були зняті [PERSON] з рахунку у ПАТ «Приватбанк»; грошові кошти у розмірі 65 568,69 доларів США на рахунку [PERSON] [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», грошові кошти у розмірі 150 000,00 доларів США, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», грошові кошти за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER]; грошові кошти за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк», які були відкриті з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року; грошові кошти у розмірі 32 323,82 грн., які станом на 16 листопада 2012 року становлять залишок на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER]; грошові кошти у розмірі 107 500,00 грн, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк» 15 листопада 2012 року; грошові кошти у розмірі 4 000, 00 грн, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк» 16 листопада 2012 року; грошові кошти у розмірі 465 075,00 грн, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк» з 27 серпня 2012 року і до 04 вересня 2012 року, залишок грошей станом на 12 жовтня 2012 року на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER] у розмірі 129 394,79 грн. Крім того, [PERSON] просила виділити їй в натурі зі складу спільного сумісного майна, визнавши за нею право приватної власності на трикімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль Mercedes CLS 63 AMG, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER], половину доходів (заробітків) [PERSON], отриманих від Футбольного клубу «Динамо Київ» за період з вересня 2003 року по 16 листопада 2012 року, в розмірі 25 528 753,89 грн; половину доходів (заробітку) [PERSON], отриманих за участь у Національній збірній Україні з футболу, в розмірі 2 230 900,00 грн; половину доходів (заробітку) [PERSON], отриманих від Newport Management LTD за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, в розмірі 5 487 194,50 грн; половину грошей, які 11 січня 2010 року були зняті [PERSON] з рахунку у ПАТ «Приватбанк», в розмірі 2 060 047,52 грн; половину грошей на рахунку [PERSON] [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк» в розмірі 262 045,27 грн, половину грошей, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», в розмірі 599 475,00 грн, половину грошей за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], половину грошей за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк», які були відкриті з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року; половину залишку грошей станом на 16 листопада 2012 року на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER] у розмірі 16 161,91 грн; половину грошей, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк» у розмірі 55 750,00 грн, половину грошей знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», у розмірі 232 537,50 грн, половину залишку грошей станом на 12 жовтня 2012 року на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER] у розмірі 64 697,39 грн, стягнути з відповідача компенсацію за 1/2 частину спірних коштів в розмірі 36 475 765,46 грн. Також [PERSON] просила виділити [PERSON] в натурі зі складу спільного сумісного майна, визнавши за ним право приватної власності на половину доходів (заробітків) [PERSON], отриманих від Футбольного клубу «Динамо Київ» за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, в розмірі 25 528 753,89 грн; половину доходів (заробітку) [PERSON], які отримані за участь у Національній збірній Україні з футболу, в розмірі 2 230 900,00 грн; половину доходів (заробітку) [PERSON], отриманих від Newport Management LTD за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, в розмірі 5 487 194,50 грн; половину грошей, які 11 січня 2010 року були зняті [PERSON] з рахунку у ПАТ «Приватбанк», в розмірі 2 060 047,52 грн; половину грошей на рахунку [PERSON] [NUMBER] в ПАТ «Приватбанк» в розмірі 262 045,27 грн, половину грошей, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», в розмірі 599 475,00 грн, половину грошей за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER], половину грошей за період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року на рахунках [PERSON] у ПАТ «Приватбанк», які були відкриті з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року, половину залишку грошей станом на 16 листопада 2012 року на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER] у розмірі 16 161,91 грн; половину грошей, знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», у розмірі 55 750,00 грн, половину грошей знятих [PERSON] з рахунку [NUMBER] у ПАТ «Приватбанк», у розмірі 232 537,50 грн, половину залишку грошей станом на 12 жовтня 2012 року на рахунку [PERSON] у ПАТ «Приватбанк» [NUMBER] у розмірі 64 697,39 грн. Обґрунтовуючи підстави звернення з позовом, позивач посилається на те, що з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року вона проживала з відповідачем однією сім'єю без реєстрації шлюбу і 02 лютого 2007 року між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб. Під час проживання позивача і відповідача однією сім'єю без реєстрації шлюбу, 16 березня 2005, у них народився син [PERSON]. Шлюбні стосунки [PERSON] і [PERSON] припинили 16 листопада 2012 року, після набрання законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року про розірвання шлюбу між ними. У судовому засіданні позивач і представник позивача позовні вимоги первісного позову підтримали і просили їх задовольнити, виходячи із підстав, викладених у позовній заяві, та одночасно заперечували щодо вимог зустрічного позову. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення безпідставно отриманих коштів та поділ майна подружжя, який уточнив під час розгляду даної справи і остаточно просив суд просив визнати за ним право особистої приватної власності на автомобіль Merсedes CLS 550, чорного кольору, д.н.з. [NUMBER], № кузова [NUMBER] і грошові кошти у розмірі 381 500,00 доларів США, які відповідно до курсу Національного банку України на час розгляду справи становлять 3 049 329,50 грн, стягнути з [PERSON] на його користь безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 3 049 329,50 грн, та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 39 511,00 грн. у порядку поділу майна подружжя. Представники відповідача вимоги первісного позову визнали частково і не заперечували проти визнання спільною сумісною власністю подружжя грошових коштів у розмірі 24 613,60 доларів США, що еквівалентно 196 736, 50 грн. які знаходились на рахунках [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк», станом на 01 квітня 2011 року. В іншій частині первісний позов не визнали, вимоги зустрічного позову просили задовольнити повністю. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позовні вимоги за первісним позовом підлягають частковому задоволенню, а позовні вимоги за зустрічним позовом - задоволенню у повному обсязі, виходячи з наступного. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (ч. 1 ст. 61 СК України). Звертаючись до суду з позовом, [PERSON] обґрунтовувала свої вимоги щодо визнання права спільної сумісної власності на квартиру [ADDRESS] тим, що вона разом з [PERSON] з вересня 2003 року до реєстрації шлюбу 02 лютого 2007 року проживали спільно, вели спільне господарство, мали спільний бюджет і взаємні права та обов'язки притаманні подружжю, а відтак на цю квартиру поширюються правовий режим спільної сумісної власності подружжя. Як встановлено судовим розглядом, з вересня 2003 року по 2 лютого 2007 року [PERSON] та [PERSON] не перебували у зареєстрованому шлюбі. Відповідно до статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім'єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. Пунктом 1 розділу VII Прикінцевих положень Сімейного кодексу України визначено, що цей Кодекс набирає чинності одночасно з набранням чинності Цивільним кодексом України, тобто з 1 січня 2004 року. Згідно з роз'ясненнями, які містяться в п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», до сімейних відносин, які вже існували на зазначену дату, норми СК України застосовуються лише в частині тих прав і обов'язків, що виникли після набрання ним чинності. Ці права та обов'язки визначаються на підставах, передбачених СК України. Таким чином, факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу набув юридичного значення після набрання чинності СК України та ЦК України з 1 січня 2004 року. Кодекс про шлюб та сім'ю УРСР не передбачав юридичних наслідків для чоловіка та жінки, які проживала разом без реєстрації шлюбу. На підстави, передбачені ст. 17 Закону України «Про власність», норми якої визначали, що частки кожного з членів сім'ї визначається ступенем його участі, працею й коштами у створенні спільної власності, якщо угодою між ними не передбачено інше, позивачка не посилалася. Отже, виходячи із положень ст. 58 Конституції України про те, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту проживання позивачки та відповідача однією сім'єю з вересня 2003 року по 1 січня 2004 року та поділу майна, набутого за цей час чоловіком і жінкою, які проживали без реєстрації шлюбу, задоволенню не підлягають. Крім того, спільне проживання однією сім'єю, ведення спільного господарства, разом з [PERSON] з вересня 2003 року до реєстрації шлюбу 02 лютого 2007 року та наявність спільного бюджету позивачка обґрунтовувала письмовими доказами: договором страхування [ADDRESS], договором на придбання позивачем дивану і крісла, договором централізованої охорони майна та показами свідків: [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] Суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] і [PERSON] про спільне проживання [PERSON] і [PERSON] у період з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року, оскільки вони суперечать наявним у матеріалах справи письмовим доказам: довідці Футбольного клубу «Динамо» Київ» (т. 1, а.с. 243), довідці Федерації футболу України (т. 1. а.с. 244,245). Також, покази цих свідків не свідчать про те, які саме права та обов'язки були у сторін, в чому проявлявся їх спільний побут і спільне проживання при тому, що у цей період між сторонами підтримувались лише певні стосунки, [PERSON] не мав наміру створювати сім'ю, оскільки фізично не міг цього робити через постійні спортивні відрядження (збори) тощо. Крім того, [PERSON] не підтвердила обставини спільного проживання [PERSON] і [PERSON] у період придбання спірної квартири, оскільки познайомилась зі сторонами лише у червні 2005 року після народження їх спільного сина [PERSON]. [PERSON] ці ж обставини не підтвердила, так як проживає у Києві лише з 2006 року. Покази [PERSON] і [PERSON] про те, що вони з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року були свідками майже всіх подій спільного життя [PERSON] і [PERSON] та були присутніми на багатьох їх спільних святах, спростовуються тим, що вони не знайомі з жодним із друзів [PERSON], з якими він спілкується постійно і з якими спільно відпочиває. При цьому, [PERSON] є рідною сестрою [PERSON], а відтак, з огляду на розмір заявлених [PERSON] позовних вимог, може бути зацікавлена у вирішенні спору на користь своєї сестри. Укладання позивачем договору страхування [ADDRESS], договору централізованої охорони майна квартири було здійснено після набуття [PERSON] права власності на спірну квартиру і не свідчить про наявність у позивача і відповідача взаємних прав і обов'язків притаманних подружжю. Також не може вважатись належним доказом договір на придбання дивану і крісла укладений відповідачем, адже він не містить інформації щодо предмету спору. Таким чином, [PERSON] не доведено факту спільного проживання з [PERSON] однією сім'єю у період з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року. Крім того, ч. 2 ст. 3 СК України передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Подружжя вважається сім'єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв'язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Постановою Верховного Суду України від 20 лютого 2012 року № 6-97цс11, ухваленою за наслідками розгляду заяв про перегляд судових рішень із мотивів неоднакового застосування судом касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, сформульовано обов'язкову для усіх судів України правову позицію, щодо визначення ознак сім'ї при встановленні наявності чи відсутності фактичних шлюбних стосунків та визначено, що положення ч. 2 ст. 3 СК України стосуються лише офіційно зареєстрованих шлюбів. Згідно з статтею 360-7 Цивільного процесуального кодексу України рішення Верховного Суду України, прийняте за наслідками розгляду заяви про перегляд судового рішення з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх суб'єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. До цього ж, [PERSON] та [PERSON] не можуть вважається такими, що проживали однією сім'єю у період з вересня 2003 року до 02 лютого 2007 року, оскільки не проживали спільно, так як з довідки Футбольного клубу «Динамо» Київ» (т.1, а.с. 243), довідки Федерації футболу України (т.1. а.с. 244,245) вбачається, що [PERSON] у період з 2003 року до 2007 року (протягом 1230 днів) був зайнятий під час підготовки та участі у футбольних матчах, в тому числі за межами України, протягом 628 днів. Як виходить з матеріалів справи і не заперечується сторонами справи, 26 грудня 2003 року [PERSON] уклав із ЗАТ «Побутрембуд» договір № 06/38 про пайову участь у будівництві, предметом якого були майнові права на [ADDRESS] (т. 1, а.с. 97-101). 22 липня 2004 року [PERSON] особисто сплатив ЗАТ «Побутрембуд» вартість зазначеної квартири у розмірі 755 737,00 грн, а станом на 14 квітня 2005 року [PERSON] внесено 100% інвестицій у розмірі 757 861, 50 грн за договором № 06/38 про пайову участь у будівництві (т.1, а.с. 246). 01 червня 2005 року за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. 02 лютого 2007 року між позивачем і відповідачем було зареєстровано шлюб, про що про що в Книзі реєстрації шлюбів Голосіївського районного управління юстиції в місті Києві зроблено актовий запис за № 78. Отже, [PERSON] набув право власності на спірну квартиру до укладання шлюбу з позивачем. З огляду на вищезазначене, вимоги [PERSON] про встановлення юридичного факту проживання однією сім'ю, визнання права спільної сумісної власності на [ADDRESS] і про поділ цієї квартири як спільної сумісної власності в порядку ст. 74 СК України задоволенню не підлягають. Щодо позовних вимог [PERSON] в частині визнання права спільної сумісної власності на доходи [PERSON], набуті ним у період з вересня 2003 року до 16 листопада 2012 року та їх поділ, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, рішенням Печерського районного суду м. Києва від 07 листопада 2012 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідно до статті 190 ЦК України майно як особливим об'єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов'язки. Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Отже, застосовуючи ст. 60 СК України, під час судового розгляду суд має визначити, яка частина спільно нажитого майна (доходів) подружжя була в наявності на час припинення спільного ведення господарства. [PERSON] зазначала, що цей час визначається набранням законної сили рішенням Печерського районного суду м. Києва про розірвання шлюбу між сторонами - з 16 листопада 2012 року, натомість [PERSON] вказував на те, що часом припинення ними спільного ведення господарства є 02 квітня 2011 року. Оцінюючи доводи сторін щодо часу припинення спільного ведення господарства, суд враховує висновки Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, викладені в ухвалі від 24 липня 2013 року в цій справі, які відповідно до статті 338 ЦПК України, є обов'язковими для суду першої чи апеляційної інстанції при новому розгляді справи. Так, з позовної заяви про розірвання шлюбу, поданої [PERSON] 25 травня 2012 року до Печерського районного суду м. Києва зазначено, що протягом тривалого часу подружніх стосунків позивач та відповідач не підтримують і спільне господарство не ведуть, а з 2 квітня 2011 року шлюбні відносини фактично припинено, після чого того ж дня між [PERSON] і представником [PERSON] - [PERSON] було укладено договір оренди квартири [ADDRESS] для його особистого проживання. 6 квітня 2011 року між [PERSON] та ТОВ «Нібіру» укладено договір про надання послуг з прибирання зазначеної квартири. Також у матеріалах справи містяться розписки, видані [PERSON], який зазначає, що отримував від [PERSON] за квітень 2012 року, липень 2011 року, березень 2012 року, вересень 2011 року, серпень 2011 року, жовтень 2011 року, липень 2012 року, червень 2012 року, квітень 2011 року, травень 2012 року, лютий 2012 року, листопад 2011 року, червень 2011 року, травень 2011 року, січень 2012 року, грудень 2011 року, кошти за орендну плату [ADDRESS]. Таким чином, [PERSON] не довела, що шлюбні відносини фактично припинилися з 16 листопада 2012 року. Крім того, у заявах, клопотаннях, зверненнях тощо [PERSON] зазначала, що зі своїм чоловіком, [PERSON], вона не проживає спільно, оскільки останній має намір створити нову сім'ю з іншою жінкою. За таких обставин судом встановлено, що [PERSON] і [PERSON] фактично припинили шлюбні відносини з 02 квітня 2011 року. Як вбачається з матеріалів справи, за час шлюбу і до 02 квітня 2011 року [PERSON] і [PERSON] було набуте автомобіль марки BMW X5, чорного кольору, державний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER] (т. 4., а.с. 21-26) і грошові кошти на рахунках [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 24 613, 60 доларів США, що станом на час розгляду справи, відповідно до курсу НБУ є еквівалентом 196 736, 50 грн. (т. 4, а.с. 19). Як зазначає позивач і підтверджується інформацією, наданою УДАІ м. Києва (т. 5.а.с. 55-57), у липні 2012 року, після припинення спільного ведення господарства, спільний автомобіль марки BMW X5, чорного кольору, державний номер [NUMBER] [PERSON] було відчужено на користь [PERSON] При цьому, ? грошових коштів належних [PERSON] з продажу спільного майна [PERSON] йому не передала. Ця обставина сторонами визнається, а відтак, відповідно до статті 61 ЦПК України доказуванню не підлягає. Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об'єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч. 1 ст. 63, ч. 1 ст. 65 СК України. Відповідно до п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» у випадку коли при розгляді вимоги про поділ спільного сумісного майна подружжя буде встановлено, що один із них здійснив його відчуження чи використав його на свій розсуд проти волі іншого з подружжя і не в інтересах сім'ї чи не на її потреби або приховав його, таке майно або його вартість враховується при поділі. Враховуючи рівність прав кожного з подружжя на майно (його вартість), яке було набуте за час шлюбу і до припинення шлюбних стосунків, то грошові кошти на рахунках [PERSON] у ПАТ КБ «ПриватБанк» у розмірі 24 613,60 доларів США, що станом на час розгляду справи, відповідно до курсу НБУ є еквівалентом 196 736,50 грн і вартість автомобіля марки BMW X5 - 275 758,50 грн, розрахована на підставі звіту про ринкову вартість колісного транспортного засобу (т. 4. а.с. 21-26), підлягають поділу в рівних частинах. На час розгляду цієї справи, спільними грошовими коштами подружжя у розмірі 24 613, 60 доларів США (196 736, 50 грн.) володіє [PERSON], а спільними грошовими коштами подружжя у розмірі 275 758, 50 грн. (вартість автомобіля) володіє [PERSON] Таким чином, для забезпечення рівності прав подружжя на спільне майно, з [PERSON] підлягає стягненню 39 511,00 грн (275 758,50 грн - 196 736,50 грн / 2). Вимоги [PERSON] про визнання спільною сумісною власністю та поділ автомобіля марки Mersedes модель CLS 63 AMG, 2011 року випуску, д.н.з. [NUMBER] не підлягають задоволенню, оскільки в матеріалах справи відсутні докази наявності такого майна у [PERSON] чи [PERSON] Зустрічний позов [PERSON] до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, стягнення безпідставно отриманих грошових коштів та про поділ майна подружжя підлягає задоволенню у повному обсязі виходячи з наступного. Судом встановлено, що 02 квітня 2011 року [PERSON] та [PERSON] фактично припинило спільне проживання і ведення господарства. Відповідно до наявної в матеріалах справи копії технічного паспорта на автомобіль (т. 1, а.с. 71), 07.10.2011 року, після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON], за [PERSON] було зареєстровано право власності на автомобіль марки Mercedes-Benz CLS 550, чорного кольору, державний номер [NUMBER], № кузова [NUMBER]. Згідно з розпискою про отримання позики (т. 1 а.с. 238), 16 квітня 2011 року, після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON], [PERSON] набув право власності на грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США. Відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (т.1 а.с.73) і виписки по картковим рахункам наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 4, а.с. 16-18), після фактичного припинення шлюбних відносин з [PERSON], [PERSON] набув право власності на 181 500,00 доларів США. Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин. Згідно з п. 30 Постанови Пленуму Верховного суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» якщо за час окремого проживання подружжя після фактичного припинення шлюбних відносин спільне майно його членами не придбавалося, суд відповідно до ч. 6 ст. 57 СК може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте кожним з них за цей період та за вказаних обставин, і провести поділ тільки того майна, що було їхньою спільною власністю до настання таких обставин. Таким чином, у зв'язку з набуттям [PERSON], за час окремого проживання у зв'язку з фактичним припиненням шлюбних відносин з [PERSON] вищезазначеного майна, вимога про визнання цього майна особистою приватною власністю [PERSON] є обґрунтованою. Крім того, у своїх поясненнях [PERSON] зазначав, що після фактичного припинення шлюбних стосунків [PERSON] почала погрожувати [PERSON] поширенням про нього у засобах масової інформації якихось негативних відомостей з його особистого життя. Для уникнення цього, 17 квітня 2011 року, [PERSON] передав [PERSON] грошові кошти у розмірі 200 000,00 доларів США, що підтверджується відповідною розпискою (т. 1, а.с.72). Із вищезазначених причин відповідно до довідки ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 1 а.с. 73) і виписки по картковим рахункам, наданої ПАТ КБ «ПриватБанк» (т. 4, а.с. 16-18) у період з 02 квітня 2011 року до 14 травня 2012 року [PERSON] перерахував на картковий рахунок [PERSON] грошові кошти на загальну суму 181 500,00 доларів США. Зі змісту позовної заяви [PERSON], її письмових пояснень та заперечень вбачається, що нею на адресу [PERSON] дійсно висловлюється негативна інформація стосовно його особистого життя. А тому, суд погоджується з доводами [PERSON] про безпідставність передачі [PERSON] грошових коштів на загальну суму 381 500,00 доларів США, що відповідно до курсу НБУ на час розгляду справи складає 3 049 329,50 грн. Відповідно до статті 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов'язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Зважаючи на те, що [PERSON] набула вищезазначене майно без достатньої правової підстави, воно підлягає поверненню [PERSON]

Outcome: partial