Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком. В обґрунтування позову позивачка зазначила, що вона та відповідач [PERSON] з травня 2017 року постійно проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в належному на праві власності [PERSON] будинку за адресою: [ADDRESS] . Позивачка вселилась в житло разом зі своїм неповнолітнім сином від першого шлюбу [PERSON] , 2006 року народження. [PERSON] також в період проживання з [PERSON] народила спільну дитину, [PERSON] , [INFO] . 19.12.2019 позивачка зареєструвала своє місце проживання та місце проживання дітей за вказаною адресою, однак в березні 2021 року після сварки відповідачі, змінивши замки на хвіртці у двір житлового будинку та вхідних дверях власне до будинку, перестали пускати [PERSON] з дітьми до житла. На підставі викладеного [PERSON] змушена звернутись до суду та просить зобов`язати [PERSON] та [PERSON] не чинити їй та дітям перешкоди у користуванні житловим будинком за адресою: [ADDRESS] , припинити дії, які порушують право позивачки та її дітей на користування житлом та зобов`язати відповідачів надати доступ до житлових і нежитлових приміщень будинку, прибудинкової території, а також можливість постійного цілодобового проживання в будинку. Ухвалою суду від 14 липня 2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 04 серпня 2020 року. 04 серпня 2021 року за клопотанням позивачки проведення підготовчого судового засідання відкладено. 16.08.2021 в судовому засіданні представник позивачки уточнив позовні вимоги та просив усунути [PERSON] та дітям [PERSON] , [PERSON] перешкоди у користуванні житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] , шляхом вселення до житлового будинку, що передбачає цілодобовий доступ вказаних осіб до житлових та нежитлових приміщень житлового будинку та прибудинкової території. Відповідачі позовні вимоги визнали в повному обсязі з урахуванням уточнень. Представник третьої особи органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, подавши заяву про проведення судового розгляду за відсутності представника виконкому Юр`ївської селищної ради. Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, враховуючи заяву відповідачів про визнання позову, суд доходить таких висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 19.01.2011 є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10). У вказаному будинку не зареєстровані, але фактично проживають відповідачі [PERSON] та її повнолітній син [PERSON] (а.с. 37). Разом з тим, в житловому приміщенні з 2019 року по теперішній час зареєстровано місце проживання [PERSON] , її сина [PERSON] , 2006 року народження, та малолітнього [PERSON] , 2019 року народження, який є спільною дитиною позивачки та [PERSON] . В березні 2020 року [PERSON] через вчинення відповідачами перешкод у користуванні житлом була змушена разом з дітьми виселитись з житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Докази того, що позивачка або діти мають у власності або користуванні інше житло, в матеріалах справи відсутні. Відповідно до статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК Української РСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Відповідно до частини четвертої статті 311 ЦК України фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом. Згідно з ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. За таких обставин, враховуючи, що відповідачі позовні вимоги (з урахуванням уточнень) визнали у повному обсязі, суд доходить висновку, що наявні підстави для усунення перешкод в користуванні житлом. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з такого. Згідно з ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Оскільки відповідачі визнали позовні вимоги на стадії підготовчого провадження, тобто до початку розгляду справи по суті, суд вважає можливим повернути позивачці з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого нею за подання позову до суду, інші 50 % підлягають стягненню з відповідачів.

Outcome: approved