Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа: Управління Державної міграційної служби України в Луганській області про усунення перешкод у користуванні будинком [ADDRESS], визнавши [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO], [PERSON] [INFO] такими, що втратили право користування будинком № [ADDRESS]. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином, але з'явилась тільки заявниця. Відповідачі, які були належним чином повідомлені про проведення судового засідання 10 березня 2016 року та 17 березня 2016 року, двічі не з`явились. Заяви про розгляд справи за їх відсутності не надходило, а причини неявки ними не повідомлені. За таких обставин, та на підставі згоди позивача розгляд справи здійснювався за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини п'ятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказувала на те, що будинок [ADDRESS], придбаний нею згідно договору купівлі-продажу від 01 лютого 1990 року, у [PERSON]. Разом із [PERSON] у вказаному будинку зареєстрували своє місце проживання і [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте починаючи з січня 2010 року відповідачі у будинку за місцем реєстрації не проживають, особистих речей їх в будинку немає. Тому позивач вважає, що відповідачі втратили право користування цим будинком. А оскільки відповідачі самі не здійснили зняття з реєстрації у цьому будинку, це заважає позивачу повною мірою використовувати її повноваження власника на вільне використання та розпорядження будинком. Допитаний у судовому засіданні свідок: [PERSON], ([INFO]; проживає в [ADDRESS]), засвідчила, що проживає за вказаною адресою з 2010 року разом зі своїми батьками. Заявницю знає, як сусідку. Заявниця на даний час проживає по сусідству разом зі своїм чоловіком [PERSON] і донькою [PERSON]. Вказувала на те, що [PERSON], яка є донькою [PERSON], у будинку [ADDRESS], не проживає. Відповідачів [PERSON] та [PERSON] вона не знає зовсім. Коли вона була в гостях у заявниці, ознак проживання інших людей, окрім [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - не бачила. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Першого лютого 1990 року [PERSON] продала, а [PERSON] купила будинок [ADDRESS] (а.с.8-9,10-11). І 22 січня 2016 року, остання зареєструвала своє право приватної власності на куплений будинок (а.с.28-29,33). У спірному будинку зареєстрували своє місце проживання такі особи, як: [PERSON] з 28 лютого 2004 року; [PERSON] з 12 липня 2007 року; [PERSON] з 02 березня 1984 року (а.с. 17,18,19). Починаючи з 2010 року, відповідачі у будинку № [ADDRESS] не проживають (а.с.3,12,13, показання свідка). Дев'ятнадцятого січня 2016 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідачів, як членів сім`ї власника, права користування будинком у зв'язку із відсутністю понад один рік. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, члени сім`ї власника житлового будинку можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у будинку яким можуть користуватись члени його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі отримали право користування будинком [ADDRESS] саме як члени сім`ї позивача, оскільки [PERSON] є її донькою, [PERSON] є її зятем, а [PERSON] є чоловіком її двоюрідної сестри (а.с.3,7, показання свідка). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідачів у будинку [ADDRESS], без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цим бцдинком. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування будинком [ADDRESS] слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до частини першої статті 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. З огляду на те, що позовні вимоги підлягають задоволенню повністю, а судові витрати, які пов'язані з опублікуванням оголошення про виклик відповідачів на суму 420 гривен, суд вважає документально підтвердженими (а.с. 53,54), вони підлягають стягненню на користь позивача з відповідачів, порівну. Таким чином,

Outcome: approved