Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи його тим, що 18.12.2013 р. вони з відповідачем зареєстрували шлюб, після реєстрації шлюбу прізвище чоловіка - [PERSON], дружини - [PERSON]. 26.03.2014 р. відповідач змінив прізвище на «[PERSON]». Після одруження вони разом із чоловіком тривалий час проживали на території Московської області Російської Федерації. Від шлюб з відповідачем у них народилась дочка [PERSON], [INFO] Дитина проживає разом із нею та знаходиться на її утриманні. Спільне життя із відповідачем не склалось, відповідач веде вільний спосіб життя, часто буває відсутнім вдома без пояснення причин, така його поведінка принижує її як жінку та як людину. Її висловлювання на адресу відповідача щодо його безвідповідального ставлення до своїх обов'язків батька та чоловіка викликають у нього агресію, яка часто супроводжується образами, проявами насильства. Відповідач зловживає спиртними напоями, їх стосунки створюють нездоровий клімату сім'ї та не сприяють подальшому спільному проживанню, вона не вбачає підстав в подальшому спільному проживанні та збереженні шлюбу. Майже півроку як вони припинили шлюбні відносини, а тому просить шлюб розірвати. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з'явилась, але згідно поданої через канцелярію суду заяви позовні вимоги підтримала, просила суд позов задовольнити, розірвати шлюб між нею та відповідачем. Просить справу розглядати у її відсутність. Судові витрати пов'язані із зверненням до суду з даним позовом просила віднести на її рахунок. Не заперечує щодо ухвалення судом заочного рішення (а.с. 31) Суд вважає можливим розглянути справу за відсутності позивачки відповідно до ст. 158 ч.2 ЦПК України, враховуючи що вона скористалась своїми процесуальними правами. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, про день, час і місце розгляду справи за зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання (а.с.37) та телефонограмами повідомлявся належним чином (а.с.22, 29, 35), однак за місцем проживання відсутній (а.с.22), заяви про відкладення розгляду справи, розгляд справи у його відсутність не надав, поважності причин неявки суду не повідомив, позов не оспорив. Згідно ст.74 ЦПК України судова повістка надсилається фізичним особам за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч.6 ст. 74 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі можуть бути повідомленими або викликаними в суд за допомогою інших засобів зв»язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику. А тому слід вважати, що відповідач належним чином повідомлений про час та місце слухання справи, свій обов'язок повідомити суд про причини неявки у судове засідання, передбачений ч.2 ст. 77 ЦПК України не виконав, позов не оспорив. Підстав для відкладення розгляду справи, передбачених ст. 169 ЦПК України не вбачається. Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.1 ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповноважними, може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, оскільки проти такого вирішення справи не заперечив позивач, про що вказав у наданій суду заяві. Оглянувши заяву позивачки, дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає, що позов належить задовольнити, так як він обґрунтований, доведений позивачем, відповідає матеріальному закону, порушує прав, свобод чи інтересів інших осіб. Судом встановлено, що громадянин України [PERSON] та громадянка Російської Федерації [PERSON] 18.12.2013 року уклали шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Жмеринському району реєстраційної служби Жмеринського міськрайонного управління юстиції у Вінницькій області, актовий запис №6 (а.с. 6). Після державної реєстрації шлюбу прізвище чоловіка «[PERSON]», дружини - «[PERSON]». 26.03.2014 р. відповідач [PERSON] змінив прізвище на «[PERSON]» (а.с. 7) Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON], [INFO] (а.с. 8), яка перебуває на утримання матері - позивачки [PERSON] Дитина народилась в м. Москва, РФ. Рішенням Жмеринського міськрайонного суду від 04.12.2014 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання [PERSON] з 04.11.2014 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.9) Сторони тривалий час не підтримують шлюбних стосунків, втратили почуття любові та поваги один до одного. Подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе, та це суперечило б інтересам позивачки, яка не бажає продовжувати подружні стосунки з відповідачем. Встановленим фактам відповідають правовідносини, що регулюються Законом України «Про міжнародне приватне право» та Сімейним кодексом України. Частинами 1, 2 статті 60 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що правові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв'язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Статтею 63 Закону України «Про приватне міжнародне право» передбачено, що припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу. Враховуючи те, що подружжя мало останнє спільне місце проживання в Україні та позивачка все ще має місце проживання у цій державі, то розірвання шлюбу має здійснюватись за законодавством України. Відповідно до ст.ст. 109-110 СК України розірвання шлюбу за рішенням суду можливе як за спільною заявою подружжя, так і за заявою одного з подружжя. Відповідно до ч.2 ст. 104 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. Відповідно до ч.2 ст. 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Суд прийшов до висновку, що шлюб між сторонами слід розірвати. Відповідно до ч.2 ст. 114 СК України, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. На підставі викладеного,

Outcome: approved