Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в обґрунтування якого зазначила, що у неї є генеральне доручення від власника на транспортний засіб - автомобіль марки «Mitsubishi». 21.10.2016 року вона уклала із [PERSON] договір позики у письмовій формі у вигляді розписки, згідно якого передала йому вказаний транспортний засіб, вартістю 89950 грн. 00 коп., з умовою їх повернення до 01.03.2017 року в сумі, еквівалентній 3500 доларів США. 17.11.2016 року [PERSON] виплатив їй 500 доларів США. По закінченню зазначеного в розписці терміну, [PERSON] борг не повернув. З урахуванням курсу долара США в Україні, борг, що залишився - 3000 доларів США, складає 83760 грн. 00 коп. Доповнивши позовні вимоги, зазначила, що їй була спричинена моральна шкода, оскільки вона витрачала багато часу та зусиль на звернення до правоохоронних органів, розшук [PERSON] , зазначене негативно відобразилось на її здоров`ї, а тому просила стягнути з [PERSON] на її користь борг в розмірі 83760 грн. 00 коп., 3% річних від простроченої заборгованості в сумі 2512 грн. 80 коп., судові витрати по справі у розмірі 869 грн. 80 коп. та моральну шкоду у розмірі 10000 грн. 00 коп. Позивач у судовому засіданні позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити, посилаючись на обставини, викладені у позові. Пояснила, що вона за довіреністю була користувачем автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , однак вважала себе саме власником вказаного транспортного засобу, оскільки придбала його за власні кошти, однак в зв`язку із сімейними обставинами зареєструвала його за [PERSON] . У жовтні 2016 року вона вирішила продати вказаний автомобіль [PERSON] за 3500 доларів США, однак у останнього не було грошей, а тому він написав їй розписку, згідно якої він повинен їй сплатити за автомобіль до 31.12.2016 року 2500 доларів США, а пізніше до 01.03.2017 року ще 1000 доларів США. Після повної сплати вартості автомобіля, вона зобов`язана була оформити договір купівлі-продажу, зареєструвавши його за [PERSON] . Вона віддала [PERSON] автомобіль, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу та ключі. У листопаді 2016 року [PERSON] їй віддав 500 доларів США, більше ніяких грошей не віддавав. Пізніше їй стало відомо, що [PERSON] продав автомобіль, однак гроші їй не повернув. Відповідач та його представник під час судового розгляду позовні вимоги не визнали, просили відмовити у їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач [PERSON] пояснив, що власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] був [PERSON] , а керувала автомобілем [PERSON] 21.10.2016 року він надав [PERSON] розписку, відповідно до умов якої зобов`язався у майбутньому придбати у неї автомобіль марки «Mitsubishi» після того, як він сплатить [PERSON] 3500 доларів США. Після повної сплати вартості автомобіля, [PERSON] повинна була зареєструвати автомобіль за ним, уклавши відповідно договір купівлі-продажу. До кінця лютого 2017 року сплачував [PERSON] гроші за автомобіль. У грудні 2016 року до нього прийшов [PERSON] - власник автомобіля та вказав, що забирає автомобіль, буде його продавати самостійно. Оскільки автомобіль був зареєстрований за [PERSON] , як за власником, він віддав йому вказаний автомобіль. Суд, вислухавши пояснення сторін, допитавши свідка та дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Згідно ст. ст. 4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Як встановлено під час судового розгляду, власником автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] до грудня 2016 року був [PERSON] (свідоцтво про реєстрацію ТЗ серії [NUMBER] ). 30.08.2016 року [PERSON] уповноважив [PERSON] експлуатувати, продавати, обміняти або іншим способом відчужити (окрім дарування), передати у найом (оренду), належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , про що надав довіреність серії НВХ за № 201955, зареєстровану в реєстрі за № 1312 (а.с. 7). 21.10.2016 року [PERSON] надав розписку, згідно якої він узяв у [PERSON] транспортний засіб автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] , зобов`язався їй сплати 2 500 доларів США до 31 грудня 2016 року та 1000 доларів США до 01 березня 2017 року (а.с. 6). Власник автомобіля марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] [PERSON] продав його у грудні 2016 року (а.с. 76). Вказані обставини визнані сторонами у справі, а тому у відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України доказуванню не підлягають, оскільки суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин та добровільності їх визнання. Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України). Якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 ЦК України (ч. 1 ст. 1050 ЦК України). За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Отже, за своїми правовими ознаками договір позики є реальною, односторонньою, оплатною або безоплатною угодою, на підтвердження якої може бути надана розписка позичальника, яка є доказом не лише укладення договору, але й посвідчує факт передання грошової суми позичальнику. У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування ст. ст. 1046, 1047 ЦК України, суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов. Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми. Суд звертає увагу, що [PERSON] при передачі у користування автомобіля [PERSON] , діяла від імені та в інтересах власника транспортного засобу [PERSON] , що підтверджується довіреністю від 30.08.2016 року. Допитаний під час судового розгляду в якості свідка власник автомобіля [PERSON] , пояснив, що автомобіль марки «Mitsubishi», реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний ним за кошти [PERSON] , в зв`язку з чим вказаний автомобіль він віддав останній, надавши їй відповідну довіреність. У грудні 2016 року до нього звернулись незнайомі люди, які повідомили, що вони взяли у [PERSON] належний йому автомобіль марки «Mitsubishi» під заставу, однак той грошей не повернув, а тому він на їх прохання надав доручення, на підставі якого 23.12.2016 року вказаний автомобіль був переоформлений на іншу особу. Під час судового розгляду позивачем не доведений факт укладання договору купівлі - продажу автомобіля між сторонами, копія письмової розписки від імені [PERSON] не є доказом придбання автомобіля останнім або отримання грошей. Позивач не надала до суду докази того, що між сторонами виникло первинне зобов`язання, з якого випливло у наступному написання відповідачем розписки, а саме: що між сторонами у належній формі було укладено договір купівлі-продажу автомобіля, крім того, як зазначили сторони під час судового розгляду, автомобіль марки «Mitsubishi» був переданий саме у користування відповідачу, договір купівлі-продажу сторони повинні були укласти після повної сплати відповідачем 3500 доларів США, що в сукупності дає підстави для висновків про необґрунтованість заявлених позовних вимог. Суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до статті 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи викладене, суд вважає, позовні вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, суд покладає судовий збір на позивача. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed