Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON], [PERSON], в якій просить встановити факт її проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу з [PERSON] з 1997 року до дня його смерті - [INFO], визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати вклади в ПАТ «Ощадбанк», відкриті на ім'я [PERSON] спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати автомобіль «DAEWOO Lanos», легковий седан - В, сірий, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON], визнати за нею право власності на ? частину кв. [ADDRESS] - г як на частку в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на ? частину вкладу депозитного [NUMBER] в сумі 28 660 грн., на який кошти внесені 25.05.10 року, на 12 частину вкладу депозитного комбінованого строкового [NUMBER] у сумі 60465 грн., на який кошти внесені 06.07.2010 року, тобто на суму 44562,50 грн. як на частку в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], визнати за [PERSON] право власності на машину «DAEWOO Lanos», легковий седан - В, сірий, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску як на частку в спільній сумісній власності [PERSON] та [PERSON], виключити ? частини квартири [ADDRESS] - г, частину вкладів в сумі 43 412, 50 грн., автомобіль «DAEWOO Lanos» зі складу спадкового майна, надати [PERSON] право на спадкування в порядку першої черги. Свої позовні вимоги обґрунтувала тим, що підставами для визнання права власності на частку квартири є набуття покійним [PERSON] права власності на квартиру в порядку приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». Як підставу для зміни черговості одержання права на спадкування вказала те, що вона з 1997 року по день смерті [PERSON] опікувалася, матеріально забезпечувала та надавала іншу допомогу спадкодавцеві, яка виражалась в надання звичайної допомоги: прибиранні квартири, пранні речей, приготуванні їжі. Під матеріальним забезпеченням розуміє оплату комунальних послуг, придбання харчів, одягу, побутових речей. Пояснила, що з 1997 року стала спільно проживати з [PERSON] За час сумісного проживання [PERSON] та покійний [PERSON] набули квартиру [ADDRESS], яка в інтересах родини у 1998 році була приватизована покійним. [PERSON] та покійний вносили спільні грошові кошти на приватизацію вказаної квартири, не дивлячись на те, що вказані грошові кошти були мінімальними. Перебуваючи у фактичних шлюбних відносинах, всі витрати на утримання та ремонту вищевказаної квартири [PERSON] та покійний [PERSON] несли сумісно, з сімейного бюджету сплачували за комунальні послуги, послуги зв'язку, за спільні грошові кошти в 2002 році почали робити ремонт в квартирі [ADDRESS], зокрема, змінили туалет, ванну, змінили підлогу, плитку, змінили вхідні двері в квартиру, переклеїли шпалери, утеплили стіни квартири. Таким чином, вартість вищевказаної квартири істотно збільшилась у своїй вартості внаслідок спільних трудових та грошових затрат. Крім цього, за час сумісного проживання у 2006 році за спільні кошти [PERSON] та покійний [PERSON] придбали автомобіль «DAEWOO Lanos», легковий седан - В, сірий, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, яку зареєстрували на ім'я покійного чоловіка. На ім'я покійного [PERSON] за час фактичних шлюбних відносин було зареєстровано декілька вкладів, а саме: 25.05.2010 року між ВАТ «Ощадбанк» та покійним укладено договір №125 на вклад «Депозитний ощадного банку» на суму 28 660 грн. зі строком повернення 04.06.2011 року та 06.07.2010 року між ВАТ «Ощадбанк» та покійним укладено договір №61 на вклад «Комбінований строковий ощадного банку» на суму 58 165 грн. зі строком повернення 06.12.2012 року. Разом з покійним [PERSON] доглядали за онуками [PERSON] - синами [PERSON], які постійно перебували в гостях у [PERSON] та [PERSON]. Представник позивача позовні вимоги підтримала та пояснила, що позивачка з 1997 року спільно проживала з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу, тривалий час опікувала його, матеріально забезпечувала, надавала йому іншу допомогу, а тому має право на отримання спадщини разом із спадкоємцями першої черги. Як підставу для визнання права власності на частку квартири зазначила норму, передбачену ч. 5 ст. 61 СК України, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності подружжя є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду, так як спірну квартиру [PERSON] приватизував в 1998 році за час спільного проживання з позивачкою в інтересах їх сім'ї. В судовому засіданні відповідачі не визнали позов в частині визнання квартири, автомобіля та грошових вкладів спільною сумісною власністю. В ході судового розгляду відповідачі заперечили також і проти встановлення факту проживання їх покійного батька з позивачкою у шлюбних відносинах з 1997 року. Відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] звернулась із зустрічним позовом до [PERSON] та [PERSON], в якій з урахуванням уточнень до позовної заяви, заявила вимоги про визнання права власності на майно у порядку спадкування за законом після смерті батька, а саме: на ? частину квартири [ADDRESS], ? частину автомобіля марки DAEWO-LANOS, державний номер [NUMBER], ? частину грошових коштів, які знаходяться на рахунках Філії Харківського обласного управління АТ «Державний ощадний банк», відкритих на ім'я [PERSON], відновлення порушеного права та виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS], визнати ? частину квартири [ADDRESS] спільним майном покійного [PERSON] та [PERSON], визнати ? частину вказаної квартири спадковим майном, визнати за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS]. Також відповідач [PERSON] в особі представника [PERSON] заявила вимогу, якою просила зобов'язати [PERSON] повернути спадкоємцям [PERSON] та [PERSON] автомобіль та документи на вказаний автомобіль. Так, представник відповідача за первісним позовом [PERSON] надала суду письмові заперечення, в яких пояснила, що покійний [PERSON] був її чоловіком, шлюб з яким був розірваний 13.07.1993 року. 08.07.1994 року [PERSON] та колишня дружина розміняли 3-х кімнатну квартиру [ADDRESS], в якій проживали разом, на дві однокімнатні квартири: [ADDRESS] (в якій став проживати [PERSON] сам) та [ADDRESS] (в якій стала проживати вона зі своїми дітьми). Тому вважає, що квартира [ADDRESS], в якій проживали [PERSON] та [PERSON] в останні роки, не може бути спільно ними нажитою, тому що [PERSON] проживав в ній та був прописаний з липня 1994 року. [PERSON] та [PERSON] стали проживати разом в цій квартирі з 1997 року, та цей факт вона не оспорює. Ремонт в квартирі [ADDRESS] проводився в 1996 році з участю відповідача [PERSON], що може підтвердити свідки [PERSON] та [PERSON] Вказану квартиру [PERSON] отримав внаслідок приватизації. Грошові кошти, спільно нажиті [PERSON] та нею за період їх шлюбу, основу яких складає кошти, отримані від продажу будинку, що належав її матері , були привласнені [PERSON] та склали в подальшому основу його фінансового благополуччя. Вважає, що відповідно до ст. 74 СК України на правовідносини щодо спільної сумісної власності чоловіка та жінки, що не перебувають у шлюбі, поширюються положення глави 8 Цивільного кодексу. Вважаючи, що норма цієї статті введена в дію з 22.12.2006 року, а право власності на квартиру, автомобіль та грошові кошти, що входять до складу спадкової маси, оформлені за [PERSON] до цього строку, то [PERSON] не має ніякого відношення до цього майна, є спадкоємцем 4 черги та при наявності спадкоємців 1 черги, не має ніяких прав на це майно. Свої зустрічні позовні вимоги [PERSON] в особі представника [PERSON] обґрунтувала тим, що вона своєчасно звернулась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Однак отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом вона не змогла, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходились в квартирі [ADDRESS], в якій мешкає відповідач [PERSON] Представник [PERSON] посилалась на ст. 1261, 1267 ЦК України та ст. ст. 383, 386, 387 ЦК України, де зазначено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право. Відповідач [PERSON] також заперечував проти позову [PERSON] та звернувся до суду із зустрічним позовом, в якому висунув вимоги про встановлення його порушеного права, виселивши [PERSON] з квартири [ADDRESS], визнання за ним права власності на ? частини квартири [ADDRESS], 1|2 автомобілю DAEWO-LANOS, д.н. [NUMBER], а також на ? частин грошових вкладів, відкритих у банківських установах на ім'я його покійного батька. Посилався на те, що він є сином покійного [PERSON] Квартира [ADDRESS] належить його покійному батьку - [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданому 15.05.1998 р. Харківським міським центром приватизації державного житлового фонду, реєстраційний номер 1-98-125662. Це право власності зареєстроване в КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» 22.05.1998 р. Він разом з [PERSON] є спадкоємцями [PERSON] [PERSON] своєчасно звернувся до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька. Однак отримати свідоцтво про прийняття спадщини за законом він не зміг, оскільки правовстановлюючі документи на спадкове майно знаходяться в квартирі [ADDRESS], в якій мешкає відповідач [PERSON] Суд, вислухавши сторони, свідків, дослідивши матеріали справи та представлені докази, приходить до висновку про те, що як первісні, так і зустрічні позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Допитана в якості свідка [PERSON], яка надала суду й свої письмові пояснення, та яка проживає в одному тамбурі з покійним [PERSON], пояснила, що її сусід по тамбуру [PERSON] переїхав до своєї квартири [ADDRESS] приблизно в липні-серпні 1994 року, неодноразово заходив до неї у гості. В січні 1997 року [PERSON] познайомив її з [PERSON] Представив їй [PERSON] як свою дружину. З появою [PERSON] життя [PERSON] змінилося на краще. Він до знайомств з [PERSON] полюбляв випити спиртного, в стані алкогольного сп'яніння міг загубити ключі від своєї квартири. А [PERSON] на нього здійснила позитивний вплив. В 1997 році влітку вони вперше поїхала відпочивати до Криму, залишивши ключі від своєї квартири [PERSON], щоб вона поливала квіти. Приблизно в 2000 році вони спільно почали робити ремонт. Жили дуже добре, [PERSON] опікувалася [PERSON], разом вони їздили на відпочинок, на дачу, до родичів [PERSON] в Росію, придбавали за спільні кошти меблі та побутову техніку в квартиру, робили ремонт. Відносини у них були дуже добрі. Ніколи ані [PERSON], ані [PERSON] на жалілися один на одного, не сварилися. [PERSON] дуже довгий час думала, що вони знаходились в офіційному шлюбі. Онуки [PERSON] - діти його сина [PERSON] неодноразово приїжджали до них у гості на канікули та називали [PERSON] своєю бабусею. Відносини у сина [PERSON] з [PERSON] були не дружними. [PERSON] приїжджав до [PERSON] один раз, та вони дуже посварилися. Незадовго до смерті [PERSON] вони за спільні кошти з [PERSON] придбали автомобіль. Останній раз [PERSON] бачила [PERSON] 16.11.2010 р. Організацією поховання [PERSON] займалася [PERSON] сама. На свої особисті збереження та за допомогою її сестри [PERSON] [PERSON] змогла поховати [PERSON] З боку дітей [PERSON] не було ніякої ані матеріальної, ані моральної підтримки. До теперішнього часу [PERSON] проживає в цій квартирі, сплачує комунальні послуги та слідкує за її станом. Свідок [PERSON] показала, що вона познайомилась з покійним [PERSON] приблизно в 2006 році, а з [PERSON] була знайома з 2000 року. Знала, що [PERSON] проживає разом з [PERSON] по [ADDRESS]. відносини були у них дуже дружні, [PERSON] та [PERSON] ніколи не сварились та жили, як подружжя. Свідок [PERSON] показала суду, що вона проживає в одному під'їзді з [PERSON] та де жив покійний [PERSON], за адресою: [ADDRESS]. Познайомилась з [PERSON] та [PERSON] приблизно в 1998 році. В той час [PERSON] вже проживала разом з [PERSON] Вони спільно вели побут, їздили відпочивати, робили ремонт приблизно в 2001 році - на балконі, в кухні. Думала, що вони є чоловіком та дружиною та не знала, що вони не знаходяться в офіційному шлюбі. Покійний розповідав, що накопичував пенсію на ощадкнижці та хотів придбати автомобіль, який вони придбали після того, як зробили ремонт. [PERSON] розповідав про свою дочку, а про сину вона дізналася тільки після смерті [PERSON] від [PERSON] [PERSON] разом з [PERSON] часто їздили до родичів [PERSON] в Росію. Свідок [PERSON] надав суду свої письмові пояснення, де зазначив, що знав покійного [PERSON] з 1991 року, познайомився з ним в басейні «Локомотив» та дружив з ним до дня смерті. Вперше побачив [PERSON] в 1997 році, яку [PERSON] представив, як свою дружину. А влітку того ж року, [PERSON], [PERSON] та [PERSON] провели відпустку у Криму. [PERSON] та [PERSON] вели спільний побут, як подружжя, робили ремонт в квартирі, де проживали, купували побутову техніку та меблі, купили автомобіль, яким користувались у всіх своїх сімейних справах. Дуже багато часу приділяли онукам [PERSON] - [PERSON] та [PERSON], купували їм подарунки, організовували для них відпочинок. [PERSON] була для них улюбленою бабусею, а для [PERSON] - улюбленою дружиною. Допитана в якості свідка [PERSON] показала, що з [PERSON] вона познайомилась в 1995 році. В 1996 році [PERSON] почала працювати в крамниці, у якої [PERSON] залишала ключі від своєї квартири для онука. 25 січня 1996 року у «Тетянин день» вона познайомилась з [PERSON] Восени 1997 року [PERSON] допомагала [PERSON] перевозити свої речі від її сестри [PERSON] до [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. На той час в квартирі [PERSON] не було ремонту, меблів та побутової техніки. [PERSON] дуже сильно зловживав алкогольними напоями. А [PERSON] завжди дуже опікувалась ним. Вони разом робили ремонт в квартирі за спільні кошти. [PERSON] опікувалась й онуками [PERSON] В 2004 році [PERSON] разом з її сестрою продали будинок матері. Згодом [PERSON] їй розповів, що за виручені кошти від продажу будинку матері [PERSON], [PERSON] разом з [PERSON] придбали автомобіль. [PERSON] дуже часто бувала в гостях у [PERSON] та [PERSON], приблизно один раз на місяць. Допитаний в якості свідка [PERSON] показав, що познайомився з [PERSON] в вересні 1972 року. Після народження його доньки [PERSON] став її хрещеним батьком. В той час [PERSON] був одружений на [PERSON] Коли [PERSON] розлучився з [PERSON], то він став проживати в однокімнатній квартирі [ADDRESS]. Вони разом почали робити ремонт. Коли [PERSON] познайомився з [PERSON], йому не відомо. В гостях у [PERSON] він бував часто, доки не переїхав в 2000 році в район Липової рощі. До 2000 року [PERSON] не проживала разом з [PERSON] У [PERSON] були грошові накоплення, він завжди був при грошах. Свою пенсію він не знімав з ощадкнижки. [PERSON] не може згадати, чи проживала [PERSON] з [PERSON] до 2003 року, оскільки не пам'ятає цього. Свідок [PERSON] в ході допиту пояснила суду, що знала [PERSON] з 1973 року, оскільки разом з ним займалась спортом. [PERSON] побачила вперше в Ялті на спортивних зборах. В 2001 році в бесіді з [PERSON] [PERSON] дізналася, що він живе разом із жінкою, але з якою не сказав. В той же час [PERSON] розповідав, що зробив ремонт та прийняв до себе жити жінку. В 2010 році [PERSON] сказав [PERSON], що в нього є накоплення - 100000 гривень. Про свої заробітки [PERSON] не розповідав. Чи придбавався автомобіль, [PERSON] не знає. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила суду, що з [PERSON] знайома з 1973 р. В той час він був одружений Їх сім'я була матеріально забезпечена. Коли [PERSON] розлучився з та переїхав до однокімнатної квартири [ADDRESS], то ремонт почав робити з 1994 року. Допомагали йому солдати. До 2003 року [PERSON] з [PERSON] спілкувались дуже тісно. [PERSON] у нього не проживала в той момент, але приходила до нього. В 2003 році сім'я [PERSON] переїхала в інший район міста, та вони перестали спілкуватися. [PERSON] розповідав, що придбав автомобіль. В 2004 році [PERSON] приходив в гості разом з [PERSON] [PERSON] ніде офіційно не працював, але гроші заробляв. У нього були грошові накопичення, але сум [PERSON] не знає. З урахуванням пояснень позивачки, свідків, заперечень представника відповідачів [PERSON] (т.1 а.с. 63-68) суд вважає доведеним, що [PERSON] з покійним [PERSON] проживали однією сім'єю з 1997 року по день смерті останнього. [INFO] помер [PERSON] Витрати та всі необхідні дії, пов'язані з організацією його поховання взяла на себе [PERSON], яка до цього проживала з ним в незареєстрованому шлюбі однією сім'єю з 1997 року в одній квартирі. Під час проживання однією сім'єю протягом більш як 5 років вони мешкали в одній квартирі, вели спільне господарство, спільно проводили ремонт, вчиняли різного роду покупки. Відповідно до ч. 2 ст. 3 Сімейного кодексу України сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. З наведеного положення випливає центральна ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто брання участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім'ї. Отже допитані в судовому засіданні свідки підтвердили факт проживання однією сім'єю без реєстрації шлюбу [PERSON] та [PERSON] з 1997 року. Цей факт у письмових запереченнях визнала і представник відповідачів. Крім цього, зазначений факт підтверджується також копією титульного аркушу медичної картки [PERSON], де зазначена адресою її проживання: [ADDRESS], копіями поштових листів, надісланих на ім'я [PERSON] на цю ж адресу. Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку, що позивач за первісним позовом та покійний [PERSON], проживали однією сім'єю як дружина та чоловік протягом більш як п'яти років по день смерті останнього, тобто по [INFO] і її звернення до суду викликане необхідністю установлення факту, що має юридичне значення, так як від нього залежить виникнення її майнових прав. Разом з тим, вирішуючи питання щодо визнання права власності на спільне майно подружжя, суд виходить з того, що відповідно до ч. 3 ст. 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. При вирішенні вказаного спору суд виходить із того, що на вказані правовідносини поширюються правила права власності подружжя. Оскільки судом встановлено, що сторони проживали у незареєстрованому шлюбі з 1997 року по 2010 рік, судом встановлено факт проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, тому на вказані правовідносини поширюються норми Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України щодо режиму спільного майна подружжя. Відповідно до ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім'єю чоловіка та жінки без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав і обов'язків подружжя. Разом з тим, згідно зі ст. 74 СК України якщо чоловік та жінка проживають однією сім'єю без реєстрації шлюбу між собою, або не перебувають в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 СК України. Тобто при застосуванні ст. 74 СК України слід виходити із того, що вказана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю, а також, якщо вони проживають однією сім'єю без шлюбу в період, протягом якого придбане спірне майно. Судом також встановлено, що з 1997 року до 2010 року сторони проживали в незареєстрованому шлюбі. Жоден із них не перебував у іншому зареєстрованому шлюбі. В судовому засіданні доведено, що квартира [ADDRESS] приватизована [PERSON] в інтересах родини за спільні кошти [PERSON] та [PERSON] під час їх з [PERSON] фактичного проживання в незареєстрованому шлюбі, а отже відповідно до вимог чинного Сімейного кодексу України, є спільною сумісною власністю, що відповідає вимогам ст.74 СК України. [PERSON] спільно з [PERSON] вносила грошові кошти на приватизацію квартири, спільно з покійним робили ремонт в квартирі, спільно оплачували комунальні послуги, послуги зв'язку за квартиру, внаслідок чого остання збільшилась у своїй вартості. В ч. 1 ст. 25 Кодексу про шлюб та сім'ю, який діяв на час сумісного проживання [PERSON] та покійного [PERSON], зазначено що, якщо майно, яке було власністю одного з подружжя, за час шлюбу істотно збільшилося у своїй цінності внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя або їх обох, воно може бути визнане судом спільною сумісною власністю подружжя. Відповідно, квартиру [ADDRESS] можна визнати спільною сумісною власністю подружжя. Режим спільності майна подружжя означає, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, завжди вважатиметься спільним, подружжя має спільні права, щодо майна, яке належить їм на праві спільної сумісної власності. Майно належить подружжю без визначення часток кожного з них у праві власності доти, поки не буде доведене протилежне. Стаття 62 СК України вказує на те, що якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилось в своїй вартості в результаті спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого із подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Втім визнання спільної сумісної власності на річ, яка належала одному із подружжя, не означає, що у разі спору частки дружини і чоловіка мають бути рівними. У даному випадку суд повинен виходити не тільки з матеріальних вкладень одного з подружжя чи обох, але й з особистої праці подружжя, у результаті якої значно зросла вартість спірного майна. Якщо ж дошлюбне майно визнається судом спільним (включається до складу спільного майна), то частка на це майно визначається відповідно до статей 63, 70 СК, тобто визнається рівною. Згідно з ч. 1 ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання чи реєстрації шлюбу. Оскільки шлюб між сторонами не укладався, то здійснення права спільної сумісної власності, а саме розпорядження майном, яке є об'єктом права спільної сумісної власності здійснюється співвласниками виключно за взаємною згодою, відповідно до положень Цивільного кодексу України. Таким чином, судом встановлено, що спірна квартира набута сторонами в період ведення ними спільного господарства, загального бюджету, тобто за кошти спільної праці і є їх спільною сумісною власністю. Відповідачами в ході судового розгляду не спростований факт того, що вказане майно було придбане не за спільні кошти. Право на розпорядження часткою майна, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, виникає лише після її визначення. Крім того, спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Не належить до спільної сумісної власності майно одного з подружжя, набуте особою до шлюбу; набуте за час шлюбу на підставі договору дарування або в порядку спадкування; набуте за час шлюбу, але за кошти, які належали одному з подружжя особисто; речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя; кошти, одержані як відшкодування за втрату (пошкодження) речі, що належала особі, а також як відшкодування завданої їй моральної шкоди; страхові суми, одержані за обов'язковим або добровільним особистим страхуванням, якщо страхові внески сплачувалися за рахунок коштів, що були особистою власністю кожного з них. Згідно зі ст. 372 ЦК України майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними (ч. 1). У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. В судовому засіданні встановлено, що за час спільного проживання [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти була приватизована квартира [ADDRESS]. Таким чином, суд вважає доведеним, що в період спільного проживання [PERSON] спільно з [PERSON] вносила кошти на приватизацію спірної квартири, спільно з покійним робили ремонт в квартирі, спільно оплачували комунальні послуги, послуги зв'язку за квартиру, внаслідок чого остання збільшилась у своїй вартості, та тому визнає це майно спільною сумісною власністю подружжя. Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Згідно зі ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. В силу ст. 368 ЦК України встановлено, що частки в праві спільної сумісної власності вважаються рівними та ст. 370 ЦК України передбачено, що власник має право на виділ у натурі частки майна, що є спільною сумісною власністю. Позивачка не порушує питання про виділення часток у спільній сумісній власності в натурі, але просить визначити частки власників у спільній сумісній власності. Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Враховуючи всі обставини справи, суд вважає за необхідне врахувати рівність часток подружжя при розподілі спільного майна та визнати право власності на 1/2 частини квартири [ADDRESS], що перебуває у фактичному користуванні позивачки, за [PERSON], виключивши цю частку зі складу спадкового майна. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивачки про визнання квартири [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя і визнання за позивачем права власності на 1/2 частки цього приміщення, як на обов'язкову частку в спільному сумісному майні, підлягають задоволенню. Крім того, частиною 1 ст. 1226 Цивільного кодексу України визначено, що частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Проте, згідно зі ст. 71 Закону України «Про нотаріат» у разі смерті одного з подружжя, свідоцтво про право власності на частку в їх спільному майні видається нотаріусом на підставі письмової заяви другого з подружжя з наступним повідомленням спадкоємців померлого, які прийняли спадщину. Таке свідоцтво може бути видано на половину спільного майна. На підставі письмової заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, за згодою другого з подружжя, що є живим, у свідоцтві про право власності може бути визначена і частка померлого у спільній власності. Свідоцтво про право власності на частку в спільному майні подружжя в разі смерті одного з них видається нотаріусом за місцем відкриття спадщини. Рівність часток спадкоємців встановлена ч. 1 ст. 1278 ЦК України: частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Суд приходить до висновку, що спірна квартира є спільним сумісним майном подружжя та підлягає поділу з урахуванням принципу інтересів кожного з них. З огляду на те, що суд прийшов до висновку про обґрунтованість вимог позивачки про встановлення факту її проживання однією сім'єю з [PERSON] з 1997 року по 18.11.2010 р., придбаний 08.06.2006 р. і оформлений на ім'я [PERSON] автомобіль «DAEWOO Lanos», легковий седан - В, сірий, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України також належав їм на праві спільної сумісної власності. Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина на 12 частину автомобіля «DAEWOO Lanos», легковий седан - В, сірий, державний номер [NUMBER], 2006 року випуску. Згідно з ч. 1 ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом в рівних частках є позивачка, як подружжя, що пережила його, та син з дочкою від попередніх шлюбів - відповідачі у справі. Кожен із них успадковує по 13 частини спадщини, або по 16 - від права на весь автомобіль. Відповідно до висновку судової авто товарознавчої експертизи № 9181 від 26.12.2013 р. ринкова вартість автомобілю «DAEWOO Lanos», р.н. [NUMBER], на день огляду складає 36 279,69 грн. Що стосується вимог [PERSON] щодо визнання ? частини квартири [ADDRESS], яка була приватизована відповідно до свідоцтва про право власності на житло реєстраційний № 2А-00-218228 від 11.07.2000 р., спільним майном [PERSON] та [PERSON]; щодо визнання ? частини квартири [ADDRESS] спадковим майном після смерті [PERSON], померлого [INFO], щодо визнання за [PERSON] у порядку спадкування за законом після смерті батька [PERSON] право власності на 1/8 частину квартири [ADDRESS], то зустрічний позов в частині вказаних вимог не підлягають задоволенню. Як встановлено в ході розгляду справи, [PERSON] та [PERSON] з 1997 року проживали однією сім'єю, але не перебували у шлюбі між собою, а також у будь-якому іншому шлюбі. Статтею 74 СК України передбачено, що у разі проживання однією сім'єю чоловіка та жінки, які не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності. На таке майно поширюються положення глави 8 СК України («Право спільної сумісної власності подружжя»). Спірна квартира [ADDRESS] була набута [PERSON] 11.07.2000 року внаслідок приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», тобто у період спільного, однією сім'єю, проживання з [PERSON] Набуття квартири внаслідок приватизації підтверджується свідоцтвом про право власності на житло, технічним паспортом на квартиру. Законом України «Про внесення зміни до статті 61 Сімейного кодексу України щодо об'єктів права спільної сумісної власності подружжя» від 11 січня 2011 року № 2913-VI, який набрав законної сили 9 лютого 2011 року, статтю 61 СК України доповнено частиною 5, згідно якої об'єктом права спільної сумісної власності є житло, набуте одним із подружжя під час шлюбу внаслідок приватизації державного житлового фонду. Тому на момент смерті [PERSON] [INFO], спірна квартира не перебувала у спільній сумісній власності покійного та позивачки, з якою вони проживали однією сім'єю, без укладення шлюбу. Частиною 1 статті 70 СК України визначена рівність часток майна дружини та чоловіка у майні, що є об'єктом спільної сумісної власності. Внесення Законом України від 17 травня 2012 р. № 4766-VI змін до СК України, згідно яких житло, набуте внаслідок приватизації, являється особистою приватною власністю дружини або чоловіка, не скасовує право власності позивачки на квартиру, виходячи з наступного. Відповідно до норми про дію актів цивільного законодавства у часі, передбаченої ч. 3 ст. 5 ЦК України, якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов'язків, з моменту набрання ним чинності. [PERSON] помер не в період дії статті 61 СК України у тій редакції, що визначала приватизовану одним з подружжя квартиру як спільну сумісну власність подружжя. Після смерті одного з подружжя шлюб припиняється відповідно до ч. 1 ст. 104 СК України, внаслідок чого припиняється і спільна сумісна власність подружжя на майно, так як згідно п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України, смерть фізичної особи є підставою для припинення права власності. Таким чином, на момент набрання законної сили Законом № 4766-VI склад співвласників спірної квартири залишився таким, яким є в теперішній час, тому норми зазначеного Закону до даних відносин застосуванню не підлягають. З повідомлення Харківського обласного управління ПАТ «Державний Ощадний банк України» від 10 липня 2012 року вбачається, що на ім'я [PERSON] відкриті такі рахунки: В ВБВ Ощадбанку № 10020/0180 м. Харкова є рахунки: [NUMBER]у сумі 0,69 грн. (відкритий 01.07.1993 р.) [NUMBER] у сумі 492,73 грн. (відкритий 14.11.1990 р.) [NUMBER] у сумі 0,04 грн. (відкритий 1991 р.) [NUMBER] у сумі 0,16 грн. (відкритий 1991 р.) [NUMBER] у сумі 0,35 грн. (відкритий 1991 р.) [NUMBER] у сумі 0,25 грн. (відкритий 1991 р.) Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 139,65 грн. (відкритий 1997 р.) Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 2538,9 грн. (відкритий 1997 р.) Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 3474,45 грн. (відкритий 1997 р.) Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 4875,15 грн. (відкритий 1997 р.) Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 7556,85 грн. (відкритий 1997 р.) [NUMBER] у сумі 28660,00 грн. (відкритий 25.05.2010 р.) [NUMBER] у сумі 60465,00 грн. (відкритий 06.07.2010 р.) Рахунки вільні від заповідального розпорядження. З вказаного повідомлення вбачається, що на час смерті [PERSON] мав вісім рахунків, на яких були кошти більше 1 гривні. Це [NUMBER] у сумі 492,73 грн. (відкритий 14.11.1990 р.), Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 139,65 грн. (відкритий 1997 р.), Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 2538,9 грн. (відкритий 1997 р.), Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 3474,45 грн. (відкритий 1997 р.), Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 4875,15 грн. (відкритий 1997 р.), Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 7556,85 грн. (відкритий 1997 р.), [NUMBER] у сумі 28660,00 грн. (відкритий 25.05.2010 р.) та [NUMBER] у сумі 60465,00 грн. (відкритий 06.07.2010 р.) Кошти на вклад депозитний [NUMBER] у сумі 28660,00 грн. внесені 25.05.2010 р. Кошти на вклад депозитний комбінований строковий [NUMBER] у сумі 60465,00 грн. внесені 06.07.2010 р. Кошти на рахунок пенсійний [NUMBER] у сумі 492,73 грн. внесені 14.11.1990 р., на Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 139,65 грн. кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 2538,9 грн. кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 3474,45 грн. кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 4875,15 грн. кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційний рахунок [NUMBER] у сумі 7556,85 грн. кошти внесені в 1997 р. Рахунок пенсійний [NUMBER] поповнювався до моменту смерті [PERSON] тобто до [INFO]. За таких обставин у [PERSON] та [PERSON] виникло право спільної сумісної власності на вклади: депозитний [NUMBER] у сумі 28660,00 грн., на який кошти внесені 25.05.2010 р., та на вклад депозитний комбінований строковий [NUMBER] у сумі 60465,00 грн., на який кошти внесені 06.07.2010 р. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина на 1/2 частину вкладів в сумі 89125,00 грн., тобто на 44562,50 грн. Кожен із спадкоємців успадковує по 13 частини спадщини, або по 16 - від права на всі грошові кошти, які знаходяться на вкладах померлого. За таких обставин за позивачем за первісним позовом - [PERSON] та відповідачами за первісним позовом - [PERSON] та [PERSON], як спадкоємцями першої черги, необхідно визнати право власності по 1/3 частині від половини вкладів депозитного [NUMBER] у сумі 28660,00 грн., на який кошти внесені 25.05.2010 р., та вкладу депозитного комбінований строковий [NUMBER] у сумі 60465,00 грн., на який кошти внесені 06.07.2010 р., тобто по 1/6 частині від усього вкладу в сумі 89125,00 грн. Друга половина зазначеного вкладу належить [PERSON] на праві спільної сумісної власності. За [PERSON], [PERSON] та [PERSON] необхідно визнати право власності по 1/3 частині вкладів, які знаходяться на рахунку пенсійному [NUMBER] у сумі 492,73 грн., на який кошти внесені 14.11.1990 р., на Компенсаційному рахунку [NUMBER] у сумі 139,65 грн., на який кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційному рахунку [NUMBER] у сумі 2538,9 грн., на який кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційному рахунку [NUMBER] у сумі 3474,45 грн., на який кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційному рахунку [NUMBER] у сумі 4875,15 грн., на який кошти внесені в 1997 р., на Компенсаційному рахунку [NUMBER] у сумі 7556,85 грн., на який кошти внесені в 1997 р., в загальній сумі 18951,73 грн. тобто на 6317,24 грн. за кожним. Враховуючи те, що як первісні, так і зустрічні позовні вимоги задоволені частково, суд не стягує із сторін на користь один одного судові витрати.

Outcome: partial