Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів, посилаючись при цьому на те, що вони є батьками малолітньої дитини [PERSON], [INFO], проте відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків з виховання дитини, не спілкуються з сином, не цікавляться його здоров'ям, не забезпечують його матеріально та не утримують його. Просить суд позбавити відповідачів батьківських прав щодо їхнього сина [PERSON], [INFO]. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлений про час та місце розгляду справи. У відповідності до ст.224 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) суд вважає за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідачів на підставі наявних у справі доказів, проти чого позивач не заперечує. Представник третьої особи в судовому засіданні підтримала висновок органу опіки та піклування Артемівської міської ради від 30.09.2015 року №01/11-592 про доцільність позбавлення [PERSON], [PERSON] батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов просить задовольнити. Заслухавши пояснення позивача та представника третьої особи, думку прокурора на підтримання позову, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом установлено, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 10 грудня 2003 року Артемівським міським відділом реєстрації актів громадян міського стану Донецького міського управління юстиції (а.с.6 - копія). Висновком органу опіки і піклування Артемівської міської ради від 30.09.2015 року №01/11-592 визнано доцільним позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно їхнього малолітнього сина [PERSON], [INFO], у зв'язку з їхнім самоусуненням від виховання та утримання дитини, виходячи з інтересів самої дитини (а.с.60-61). У судовому засіданні встановлено, що на даний час дитина проживає разом з бабусею за адресою: [ADDRESS]. Вихованням [PERSON] займається лише його бабуся, забезпечує належний рівень життя; батько та мати участі у вихованні сина не приймають. Згідно акту обстеження житлово-побутових умов проживання родини [PERSON] від 17.09.2015 року, в будинку [ADDRESS] створені належні побутові умови для проживання (а.с.63). Згідно витягу від 02 березня 2016 року за №00016385698 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження, [PERSON], [INFO] є сином [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с.70-71). Згідно витягу від 02 березня 2016 року за №00016385639 з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб, прізвище [PERSON] після державної реєстрації шлюбу 24 грудня 1983 року «[PERSON]» (а.с.68-69). Статтею 164 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, зокрема, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них. Суд також приймає до уваги те, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених вищезазначеною статтею. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками (п.16 Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №7 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»). Отже, в судовому засіданні досліджено достатньо доказів, які у повному обсязі підтверджують факт того, що відповідачі ухиляються без поважних причин від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини, оскільки не піклуються про її фізичний і духовний розвиток, навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей, не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі, не виявляють інтересу до її внутрішнього світу, не створюють умов для її виховання. З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, оскільки відповідачі ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню малолітньої доньки, що проявляється у відсутності їх піклування про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved