Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування шкоди, мотивуючи свої вимоги наступним. 15 червня 2013 року її дочка [PERSON] гуляла у дворі будинку [ADDRESS]. В цей час до неї підійшла [PERSON], [INFO], штовхнула дочку позивачки, яка була на гойдалці, внаслідок чого вона упала та пошкодила коліна. Після цього [PERSON] кинула в [PERSON] камінь, який попав останній у голову. Внаслідок злочинних дій [PERSON] дочці позивачки були заподіяні дві гематоми на передній поверхні лівої гомілки, які відносяться до легких тілесних пошкоджень, на лікуванні [PERSON] перебувала з 19 липня 2013 року по 29 липня 2013 року. 25 жовтня 2013 року було винесено постанову про закриття кримінального провадження відносно [PERSON] в зв'язку із недосягненням останньої віку, з якого можливе настання кримінальної відповідальності. На лікування дочки позивачкою витрачено 333,25 грн., які складаються із витрат на лікування в розмірі 69,25 грн. та витрат, пов'язаних із дорогою до лікувального закладу м. Донецька в розмірі 264 грн. Дії [PERSON] заподіяли моральні страждання, які полягають в тому, що [PERSON] перенесла тривалий біль, переживала з приводу побиття, було порушено нормальний образ її життя, вона не мала можливості зустрічатися з близькими та знайомими. Також було порушено нормальний образ життя позивачки, оскільки вона повинна була докладати додаткових зусиль для організації їх життя. Моральну шкоду оцінює в 4 000 грн. Просила стягнути з відповідачки заподіяну матеріальну, моральну шкоду, а також судові витрати. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала та пояснила, що внаслідок дій [PERSON] її дитина була перелякана, тривалий час боялась виходити на вулицю. Її дочка була на гойдалці, нікого не торгала, до неї підійшла дівчинка і сказала, щоб та уходила, так як це їх двір. [PERSON] відмовила, тому дівчинка штовхнула її, внаслідок чого дочка упала на коліна, після чого дівчинка стала кидати камінням. Після вказаної події з дочкою позивачки працювали психологи, позивачка возила її відпочивати, відновлювала її психіку. Просила стягнути з відповідачки 333,25 грн. у відшкодування матеріальної шкоди, 4 000 грн. у відшкодування моральної шкоди та судові витрати. Представник позивачки зазначив, що час, місце події ніхто не спростовує, окрім того, що відповідачка не визнає факту заподіяння дочці позивачки тілесних ушкоджень. Всі свідки з боку відповідачки зазначили, що незнайомий чоловік несподівано побіг за дівчинкою. Виникає питання, в зв'язку із чим дівчинка, яка просто каталась, почала убігати, побачивши чоловіка - тому, що вона знала, чому убігати. Вказане підтверджує наявність подій. Письмові пояснення дівчинок, надані правоохоронним органам, повністю підтверджують дату, час, місце події. Судово-медичною експертизою було підтверджено наявність тілесних ушкоджень у дочки позивачки, під час проведення досудового слідства було встановлено факт конфлікту між дівчинками. Позивачка переживала з приводу тілесних ушкоджень, заподіяних її дочці, водила її до лікарні. Суми у відшкодування шкоди, зазначені у позові, є розумними. Просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Відповідачка позовні вимоги не визнала та пояснила суду, що позивачкою було надано чеки на придбання ліків, які заборонено давати дітям до 8 років, всі проїзні білети заповнено одним почерком. Співмешканець позивачки заподіяв тілесні пошкодження її дитині, в зв'язку із чим він був притягнутий до відповідальності. За заявою [PERSON] до міліції її не викликали, про наявність постанови про закриття кримінального провадження дізналась тільки після отримання позовної заяви з доданими документами. Ніяких тілесних ушкоджень її дочка дочці позивачки не заподіювала, просила відмовити в задоволенні позову. Представник відповідачки пояснив суду, що на даний час є постанова прокурора про скасування постанови про закриття кримінального провадження від 11 грудня 2013 року, яка винесена в зв'язку із неповним розслідуванням. Відповідно до вказаної постанови відсутній суб'єкт злочину. Довести, що в даному випадку є злочин - це обов'язок позивача. Під час розгляду справи не встановлено, як це зазначає представник позивачки, час, місце події. Акт СМЕ, на який посилався представник позивачки, суду не надано. Під час обстеження дитини позивачки в м. Донецьку будь-яких аномалій не виявлено, дитина здорова. Синці на ногах у неї виявлено через декілька днів, не підтверджено, звідки вони, і що саме дочка відповідачки їх заподіяла. Жоден із свідків не зазначив, що саме [PERSON] заподіяла тілесні ушкодження [PERSON]. На підтвердження придбання ліків позивачкою не надано листка призначення. Вимоги про стягнення грошової суми у відшкодування моральної шкоди є надуманими. Просив відмовити в задоволенні позовних вимог. Судом в межах заявлених вимог і на підставі наданих доказів встановлено наступні обставини та визначені відповідно до них правовідносини. У відповідності із ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 1 ст. 1166 Цивільного кодексу України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно із ст. 23, ч. 1 ст. 1167, ч.ч. 1, 2 ст. 1178 ЦК України, ст. 39 ЦПК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншими ушкодженнями здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. Моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними діями, відшкодовується особою, яка її завдала. Шкода, завдана малолітньою особою (яка не досягла чотирнадцяти років), відшкодовується її батьками, - якщо вони не доведуть, що шкода не є наслідком несумлінного здійснення або ухилення ними від здійснення виховання та нагляду за малолітньою особою. Якщо малолітня особа завдала шкоди під час перебування під наглядом навчального закладу, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду, якщо не доведе, що шкода була завдана не з його вини. Права, свободи та інтереси малолітніх віком до чотирнадцяти років захищають в суді їхні батьки. Згідно із п. 2 Постанови Пленуму ВСУ від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягає обов'язковому з'ясуванню наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Таким чином, згідно ст.ст. 1166, 1167 ЦК України єдиною підставою для цивільно-правової відповідальності за завдання шкоди є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, котра її завдала, причинний зв'язок між ними, а також вину заподіювача шкоди, крім випадків спеціально передбачених законодавством. При цьому на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. Згідно із постановою про закриття кримінального провадження від 25 жовтня 2013 року органом досудового слідства було встановлено, що 15 червня 2013 року близько 13.00 год. [PERSON] вийшла у двір біля магазину, розташованого за адресою: [ADDRESS], щоб погойдатись на гойдалці, через деякий час повернулась і розповіла матері, що до неї підійшла незнайома дівчинка і штовхнула її з гойдалки, після чого підняла з землі камінь і кинула в голову [PERSON] В ході досудового розслідування було встановлено, що невідома дівчинка - це [PERSON] Вказане кримінальне провадження було закрито в зв'язку із відсутністю в діянні кримінального правопорушення. Постановою прокурора Шахтарської міжрайонної прокуратури від 11 грудня 2013 року зазначену постанову було скасовано в зв'язку із тим, що висновок слідчого є незаконним, слідчим не було проведене повне та всебічне досудове розслідування по кримінальному провадженню, не застосовані всі передбачені законом заходи для забезпечення ефективного досудового розслідування; за результатами вивчення відповідних матеріалів та постанови встановлено, що розслідування проведено в обсязі, недостатньому для прийняття такого рішення, вказане рішення прийнято передчасно без достатніх підстав. Свідок [PERSON] пояснила суду, що до неї приїхав онук, вона за ним слідкувала, після обіду 15 червня 2013 року побачила із вікна кухні, як бігала дочка відповідачки, а за нею - чоловік, який потім схопив дівчинку за волосся. Раніше конфліктів з дочкою відповідачки не бачила. Свідок [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що бачила, як невідомий чоловік схопив дочку відповідачки за волосся, дитина була перелякана. До цього ніякого конфлікту між дівчатками не було. Бачила, як дочка позивачки підходила до дочки відповідачки, про що вони розмовляли - не чула, ніякого каміння [PERSON] не кидала. Згідно із поясненнями свідка [PERSON] 15 червня 2013 року після обіду вони з дітьми гуляли у дворі будинку [ADDRESS]. Побачила позивачку з чоловіком та дівчинкою. Коли вони приблизились, дочка відповідачки побігла, за нею побіг чоловік, схопив дівчинку за волосся. До вказаного конфлікту ніяких конфліктів між дочками позивачки та відповідачки не було. Свідок [PERSON] пояснила суду, що 15 червня 2013 року близько 12.00 год. вона зайшла у двір буднику [ADDRESS], побачила біля гойдалок трьох дівчинок. Одна із них сказала дочці позивачки, щоб та уходила, тому що це їх двір, потім штовхнула [PERSON], остання упала вниз обличчям, потім дівчинка кинула в дочку позивачки камінь, попала в голову. Вказала, що було три дівчинки: одна із них - [PERSON] та дві дівчинки із світлим волоссям. Свідок [PERSON] зазначила, що вона була на робочому місці в магазині «4 сезона» і бачила, як [PERSON] каталась на гойдалці у дворі будинку [ADDRESS]. До неї підійшли дві дівчинки, одна із них стала позаду, [PERSON] упала, дівчинка кинула камінь і попала [PERSON] в голову. Події відбувались приблизно о 12.00-13.00 год. Дочку відповідачки не знає, детально описати дівчинок не може. Згідно із ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, які передбачають рівність прав сторін щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості та обов'язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається із матеріалів справи, пояснень сторін, свідків, суду не надано доказів, що саме діями [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження [PERSON] - постанова про закриття кримінальної справи скасована, до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов'язків відповідачка не притягувалась, жоден свідок не вказав суду, що дівчинкою, яка штовхнула дочку позивачки з гойдалки та кинула в неї камінь, є [PERSON] Твердження представника позивачки щодо того, що доказами події є, в тому числі, той факт, що [PERSON], побачивши співмешканця позивачки, почала від нього убігати, тобто такими діями підтвердила факт заподіяння [PERSON] тілесних ушкоджень, є припущенням, на якому не може ґрунтуватися рішення. Враховуючи зазначене, суду не доведено, чиїми винними діями дочці позивачки спричинені тілесні ушкодження, які заподіяли матеріальну та моральну шкоду, з наданих сторонами доказів неможливо встановити причинний зв'язок між діями винної особи та шкодою. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed