Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. В позові зазначає, що вона та її син [PERSON] є власниками квартири [ADDRESS]. Разом з ними у зазначеній квартирі зареєстрований і її другий син - відповідач по справі [PERSON], однак вже тривалий час (з 2009 р.) він не мешкає за зазначеною адресою, не сплачує комунальні послуги та не приймає участі в утриманні квартири. У 2009 році він виїхав і до сих пір про себе нічого не повідомляв. Позивачка є пенсіонеркою та отримує маленьку пенсію, її син [PERSON] на даний час не працює, у зв'язку з втратою паспорта, тому їм важко утримувати квартиру та сплачувати комунальні послуги, які будуть підвищуватися. На підставі вищевикладеного позивачка просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування вищезазначеним житловим приміщенням. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду заяву в якій просила справу розглянути без її участі та зазначила, що свої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить позов задовольнити, не заперечує проти винесення заочного рішення по справі. Відповідач [PERSON] своєчасно повідомлений за останнім відомим місцем своєї реєстрації та шляхом надання оголошення у пресі про день, час та місце слухання справи, до суду повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, заперечень не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці та її сину [PERSON] на праві спільної сумісної власності належить квартира, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло [NUMBER] від 23.11.2006 р. (а.с.6). З довідки з місця проживання виданої центром обслуговування абонентів № 267 Єдиної абонентської служби ЗМР від 18.03.2015 р.(а.с.7), вбачається, у зазначеній квартирі зареєстровані три особи: позивака [PERSON], та два її сини [PERSON] та [PERSON] - відповідач по справі, та встановлено, що останній не мешкає за даною адресою з 2009 року. Згідно ст. 317 ЦК України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Ст. 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла (у т.ч. колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі вищевикладеного суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, оскільки відповідач у зазначеному будинку не мешкає з 2009 р., тобто понад 1 рік, місце його перебування невідоме, домовленостей між сторонами щодо збереження права користування житловим будинком не було, тому суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved