Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з ПАТ «ФК «Металіст» на її користь суму боргу по заробітній платі, що виникла за період з жовтня\~ 2014 року по січень 2016 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 53922,53 грн. В ході розгляду справи позивач [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути з ПАТ «ФК «Металіст» на її користь суму боргу по заробітній платі, що виникла за період з жовтня\~ 2014 року по січень 2016 року, оплату щорічної відпустки за грудень 2015 року та грошову компенсацію за невикористані дні щорічної відпустки на загальну суму 57231,67 грн. В обґрунтування уточнених вимог [PERSON] зазначала, що 04.07.2013 її було прийнято на роботу в ПАТ «ФК «Металіст» на посаду інспектора кадрів, 08.12.2014 її було переведено на посаду методиста з навчальної роботи дитячої футбольної академії. 15.01.2016 її було звільнено з посади за власним бажанням. На дату звільнення ПАТ «ФК «Металіст» не виплатив їй усіх сум, що належать до виплати у звязку із звільненням, з посиланням на відсутність грошових коштів на рахунках товариства. [PERSON] також вказує, що починаючи з жовтня 2014 року ПАТ «ФК «Металіст» не в повному обсязі виплачував їй заробітну плату, допускав її затримку. Позивач самостійно виконала розрахунок, згідно якого розмір заборгованості по заробітній платі складає 51410,05 грн., у звязку із чим розмір оплати щорічної відпустки за грудень 2015 року має становити 3859,58 грн., а грошова компенсація за невикористані нею дні щорічної відпустки - 1962,04 грн., а всього 57231,67 грн. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] [PERSON] підтримала уточнені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Додатково зазначала, що накази ПАТ «ФК «Металіст» про введення неповного робочого часу у період з лютого 2014 року по березень 2016 року порушують норми діючого законодавства, оскільки режим роботи є істотною умовою праці, а про його зміну необхідно ознайомити працівника під його особистий підпис та отримати його погодження або відмову. Надані до суду копії наказів не містять підпису працівника про ознайомлення, деякі з них видані пізніше ніж за два місяці до дня, з якого запроваджується введення режиму неповного робочого дня, а тому не мають юридичної сили та підлягають скасуванню. Представник відповідача ПАТ «ФК «Металіст» - [PERSON] у судовому засіданні уточнені позовні вимоги визнала частково, зазначила, що за даними бухгалтерського обліку підприємства за ПАТ «ФК «Металіст» рахується заборгованість перед [PERSON] у загальному розмірі 11021,61 грн., яка до теперішнього часу не виплачена. В інший частині вважала заявлені вимоги не обґрунтованими. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] зарахована на посаду інспектора відділу кадрів ПАТ «ФК «Металіст» з 04 липня 2013 року згідно наказу № 227 від 04.07.2013. Наказом ПАТ «ФК «Металіст» № 586 від 08.12.2014 переведена на посаду методиста з учбової роботи дитячої футбольної академії. Звільнена з займаної посади [PERSON] за власним бажанням згідно ст.. 38 КЗпП України 15.01.2016 відповідно до наказу № 12 від 13.01.2016. [PERSON] стверджує, що за весь час трудових відносин із ПАТ «ФК «Металіст» заробітна плата виплачувалась нерегулярно та однією сумою за кожен відпрацьований місяць, що порушувало її права, гарантовані Конституцією України. Згідно даних особистої картки [PERSON] за період жовтень 2014 року січень 2016 року, наданої суду представником відповідача ПАТ «ФК «Металіст», розмір заробітної плати, не виплаченої позивачу [PERSON] за період серпень 2015 року січень 2016 року з урахуванням оплати щорічної відпустки за грудень 2015 року та грошової компенсації за невикористані дні щорічної відпустки становить 11012,61 грн. Суд не може погодитися із позицією представника позивача про те, що [PERSON] не була повідомлена про те, що на товаристві запроваджено режим неповного робочого часу з лютого 2014 року, працювала повний робочий день до моменту її звільнення, усі накази товариства про введення скороченого режиму роботи є незаконними, а тому заробітна плата має нараховуватися їй в повному обсязі за фактично відпрацьовані часи. Так, ПАТ «ФК «Металіст» у звязку із скороченням обсягу робіт на підприємстві встановило штатному складу ПАТ «ФК «Металіст» неповну робочу неділю з неповним робочим днем, починаючи з 01 лютого 2014 року, про що видано відповідні накази № 68 від 31.01.2014, № 391 від 01.08.2014, № 635 від 31.12.2014, № 643 від 31.12.2014, № 156/1 від 31.03.2015, № 350/1 від 01.07.2015, № 564/1 від 01.11.2015. Вищевказаними наказами встановлено бухгалтерії клуба проводити оплату праці пропорційно відпрацьованому часу, начальникам структурних підрозділів повідомили всіх співробітників відділів ти підрозділів, довести до відома ці накази. Виконавцем цих наказів зазначено [PERSON], яка згідно штатного розпису ПАТ «ФК «Металіст», займала посаду начальника відділу кадрів. У цьому ж відділі на посаді інспектора працювала і позивач у період з липня 2013 року по грудень 2014 року, отримувала зменшену заробітну плату, яка нараховувалась пропорційно відпрацьованого часу, однак жодних зауважень щодо її розміру не мала, із розясненнями до керівництва товариства не зверталась. Враховуючи, що з лютого 2014 року на ПАТ «ФК «Металіст» було запроваджено режим неповного робочого часу, який діяв до дня звільнення позивача в січні 2016 року, суд не може прийняти за обєктивний доказ обґрунтованості вимог позивача його необізнаність про скорочений режим роботи в клубі, оскільки накази про це ніким не оскаржені, мають юридичну силу та не можуть не бути прийняті судом як докази у справі. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, провадиться в день звільнення. За таких обставин суд вважає, що заявлені [PERSON] позовні вимоги підлягають частковому задоволення з урахуванням досліджених у судовому засіданні доказів. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень ст.. 88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. На підставі викладеного та

Outcome: partial