Jurisdiction: civil
Date: 2015-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, збільшивши в наступному розмір позовних вимог, в обґрунтування якого зазначила, що 10.09.2014 між нею та ПАТ «Дельта банк» (далі 1-й відповідач) укладений договір на відкриття та обслуговування поточних рахунків на який 25.09.2014 Харківським міським центром зайнятості перераховано допомогу по безробіттю в сумі 10119 грн., з яких 1-й відповідач видав лише 200 грн. Решта суми за заявою позивача мала бути перерахована на її рахунок в ПАТ «ВТБ Банк» (далі 2-й відповідач), проте останній заперечує факт перерахування коштів з ПАТ «Дельта Банк». На чисельні вимоги повернути кошти банки не реагують, отже позивач просить стягнути з відповідачів грошові кошти в сумі 9912,24 грн., 3% річних на вказану суму, які складають 892,08 грн., відсотки за вкладом - 2973,66 грн., в якості компенсації моральної шкоди - 18000 грн., а також витрати на правову допомогу в сумі 300 грн. В суді позивач підтримав позовні вимоги та дав пояснення відповідно до викладених в позові обставин. Представник ПАТ «Дельта Банк» до суду не з'явився, причини неявки не повідомив, про час та місце розгляду справи сповіщався належним чином, поштою надіслав письмові заперечення на позов та клопотання про закриття провадження у справі, що дозволяє розглянути справу за його відсутності. Представник ПАТ «ВТБ Банк» проти позову в частині пред'явлених до 2-го відповідача вимог заперечував, зазначивши, що на рахунок позивача, відкритий в ПАТ «ВТБ Банк», жодних коштів з рахунків [PERSON], відкритих в ПАТ «Дельта Банк» не надходило і доказів зворотного не має. Даний факт підтверджується випискою по рахунку [PERSON], відкритому в ПАТ «ВТБ Банк». Суд, вислухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: згідно договору № 002-20514-100914 на відкриття та обслуговування поточних рахунків, операції за якими можна здійснювати з використанням електронних платіжних засобів від 10.09.2014 (далі Договір) на ім'я [PERSON] в ПАТ «Дельта Банк» відкрито два поточні рахунки: №№ [NUMBER] та [NUMBER] (а.с. 2). Та обставина, що на рахунок позивача № [NUMBER], відкритому в ПАТ «Дельта Банк», 25.09.2014 з Харківського міського центру зайнятості перераховано 10112,24 грн. і станом на 15.12.2015 на рахунку залишалось 9912,24 грн., сторонами не заперечується і відповідно до положень ч. 1 ст. 61 ЦПК України не підлягає доказуванню. Правовідносини, що склались між сторонами, врегульовані главою 72 ЦК України, згідно ч. 1 ст. 1066 ЦК України якої за договором банківського рахунку банк зобов'язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком (а.с. 2). Відповідно до ч. 3 ст. 1068 ЦК України банк зобов'язаний за розпорядженням клієнта видати або перерахувати з його рахунка грошові кошти в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не передбачений договором банківського рахунка або законом. Посилання 1-го відповідача на відсутність підстав для задоволення позову через не подання позивачем належним чином оформленого розпорядження про перерахунок коштів є надуманим, так як позивач неодноразово звертався до ПАТ «Дельта Банк» з проханням, спочатку, видати, а в наступному перерахувати належні йому грошові кошти на рахунок, відкритий в ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 3-5), проте ПАТ «Дельта Банк», всупереч правилам банківського обслуговування фізичних осіб, що діють в банку, та нормам діючого законодавства не оформив відповідного розпорядження, а видав, спочатку, неповну суму коштів, що знаходяться на рахунку (а.с. 13), потім надав позивачу для заповнення заяву про видачу готівки (а.с. 6), проте жодних коштів за даною заявою позивач не отримав, а в наступному послався на необхідність більш поглибленого вивчення порушеного позивачем питання (а.с. 41). Про той факт, що позивач не отримав коштів за заявою про видачу готівки свідчить, крім іншого, зміст заперечень 1-го відповідача на позов, які останній обґрунтовує, крім іншого, переказом належних позивачу коштів отримувачу, яким є ПАТ «ВТБ Банк» (а.с. 112-118). Як вбачається з довідки про наявність грошових коштів та виписок по рахунку [PERSON], відкритому в ПАТ «ВТБ Банк», на останній жодних коштів з рахунків позивача, відкритих в ПАТ «Дельта Банк», не надходило (а.с. 8-11, 26-28, 141-142). Отже, суд приходить до висновку, що належна [PERSON] сума в розмірі 9912,24 грн. залишилась на рахунку в ПАТ «Дельта Банк» та має бути повернута позивачці саме цим банком, так як докази про їх знаходження на рахунку в ПАТ «ВТБ Банк» відсутні. Стосовно стягнення 3% річних слід зазначити наступне: згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. З погляду на дані положення закону, а також положення ст. 1068 ЦК України щодо обов'язку банку з перерахування коштів, враховуючи, що до теперішнього часу позивач не отримав належні йому на праві власності кошти, суд вважає за можливе стягнути з 1-го відповідача 3% річних від простроченої суми за період з 12.12.2014 (дата звернення позивача з заявою про зняття коштів з рахунку) по день ухвалення рішення, тобто по 03.06.2015. Сума 3% річних розраховується за формулою: 3% річних = (Заборгованість х 3% / 365) х кількість днів прострочення, тобто (9912,24 грн. х 0,03 / 365) х 174 = 141,75 грн. Частинами 1, 2 ст. 1070 ЦК України передбачено, що за користування грошовими коштами, що знаходяться на рахунку клієнта, банк сплачує проценти, сума яких зараховується на рахунок, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка або законом. Проценти, передбачені частиною першою цієї статті, сплачуються банком у розмірі, встановленому договором, а якщо відповідні умови не встановлені договором, - у розмірі, що звичайно сплачується банком за вкладом на вимогу. Як вбачається з умов Договору та п. 1.4.1.2. Тарифів 1-й відповідач мав сплачувати на корить позивача 13% річних на суму позитивного залишку коштів. Отже, сума відсотків, що має сплатити ПАТ «Дельта Банк» на користь позивача складає 891,68 грн., при цьому за період з 25.09.2014 по 12.12.2014 - 280,92 грн., що виходить з наступного: загальна сума заборгованості складає 10112.24 грн., 13% від якої становить 1314,59 грн., а 13% річних за вказаний період - 280,92 грн. За період з 12.12.2014 по 03.06.2015 - 610,76 (загальна сума заборгованості - 9912,24 грн., 13% від якої становить 1288,59 грн., а 13% річних за вказаний період - 610,76 грн.). Стаття 629 ЦК України вказує, що договір є обов'язковим для виконання сторонами. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов'язання повинно виконуватись належним чином згідно умов договору та вимог ЦК України. В силу ст. 611 ЦК України при порушенні зобов'язань наступають наслідки, встановлені договором чи законом, зокрема сплата неустойки, відшкодування збитків. Аналізуючи викладені вище докази окремо та в їх сукупності суд приходить до висновку, що позов має бути задоволений частково, а саме в межах стягнення доведених сум і лише з ПАТ «Дельта Банк», так як докази, які б свідчили про можливість та необхідність стягнення будь-яких сум з ПАТ «ВТБ Банк» відсутні. В частині стягнення з 1-го відповідача компенсації за спричинену моральну шкоду та витрат на правову допомогу суд залишає позов без задоволення через не доведення відповідних позовних вимог. Про наявність моральної шкоди вказують лише пояснення позивача, що не є достатнім доказом її спричинення, а квитанція про сплату 300 грн. не містить ідентифікаційних ознак, які б вказували що вказані кошти сплачені з приводу підготовки позову саме по даній справі. Судові витрати у розмірі, пропорційному до задоволених вимог, підлягають стягненню з відповідача. Клопотання представника ПАТ «Дельта Банк» про закриття провадження у справі через неможливість розгляду позовних вимог в порядку цивільного судочинства є безпідставним і не підлягає задоволенню, так як відносини, що виникли між сторонам регулюються нормами цивільного та цивільно-процесуального законодавства, до Фонду гарантування вкладників фізичних осіб не заявлено жодної вимоги. З погляду на вищевикладене,

Outcome: partial