Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Кілійського районного суду Одеської області з позовом до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтво про право на спадщину за законом від 11.06.1982 року, по спадковій справі № 1-2056, видане Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області на житловий будинок з надвірними спорудами № 21, по вул. Товстого, в м. Кілія, Одеської області, на імя [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] та її представник [PERSON] пояснили наступне. 15.04.1979 року померла [PERSON], а 27.02.1980 року помер [PERSON], яки були батьками позивачки та відповідача. Після смерті батьків відкрилась спадщина, яка складалась з житлового будинку з надвірними спорудами та господарськими приміщеннями, розташованими за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21. [PERSON] на час смерті батьків була неповнолітньою і мешкала разом з ними, у звязку з чим є спадкоємцем першої черги як і відповідач, а також має обовязкову частку у спадщині. Однак не зважаю чи на вищевикладене, після смерті батька, [PERSON] звернувся до нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори, приховав факт наявності інших спадкоємців і 11.06.1982 року по спадковій справі № 1-2956 отримав свідоцтво про право власності на спадщину, а саме на цілий житловий будинок з надвірними спорудами та господарськими приміщеннями, розташований за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21. Про вказані обставини [PERSON] дізналась у 2010 році, коли [PERSON] звернувся до суду з позовом про визнання її та її дітей такими, що втратили право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] Визнано право власності [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року. У цьому ж рішенні зазначено, що свідоцтво про право власності на спадщину отримане [PERSON] 11.07.1982 року у відповідності до вимог ст. 1301 ЦК України має бути визнано недійсним у судовому порядку, оскільки підстави для внесення до нього змін згідно зі ст. 1300 ЦК України відсутні. На підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року [PERSON] зареєструвала право власності на 1/3 частину житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21 та отримала відповідний витяг. На підставі викладеного позивач та її представник просять суд задовольнити позов у повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] позов не визнали у повному обсязі з наступних підстав. Після смерті батьків, [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року, та відкриття спадщини, яка складалась з житлового будинку, розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21, [PERSON] зібрав усі необхідні документи і звернувся до нотаріуса Ізмаїльської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Відповідач не винен у тому, що нотаріус не вчинив усіх необхідних дій та не перевірив наявність інших спадкоємців, наслідком чого стала видача свідоцтва про право власності на весь будинок, який був спадковим майном. Оскільки свідоцтво про право власності на весь житловий будинок, який був обєктом спадщини було видано на законних підставах, відповідач та його представник вважаю позов [PERSON] необґрунтованим та таким, що задоволенню не підлягає. У відповідності зі ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Статтями 15 та 16 ЦК України передбачено право особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту права, встановлених цивільним законодавством, є, зокрема, його визнання. Згідно зі ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Як зазначено у ч. 2 ст. 59 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Згідно зі ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Як зазначено у ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ст. 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно зясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані сторонами письмові докази та розглянувши справу у межах заявлених позовних вимог, суд достовірно встановив такі факти та відповідні їм правовідносини: 11.06.1982 року Ізмаїльською державною нотаріальною конторою Одеської області по спадковій справі № 1-2056, на імя [PERSON] видано свідоцтво про право на спадщину за законом, а саме на житловий будинок з надвірними спорудами № 21, по вул. Товстого, в м. Кілія, Одеської області, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року /а.с. 4/. Рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року, яке набрало законної сили, частково задоволено позов [PERSON] до [PERSON] Визнано право власності [PERSON] на 1/3 частину житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21, в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року. Також у рішенні зазначено, що свідоцтво про право власності на спадщину отримане [PERSON] 11.07.1982 року у відповідності до вимог ст. 1301 ЦК України має бути визнано недійсним у судовому порядку, оскільки підстави для внесення до нього змін згідно зі ст. 1300 ЦК України відсутні /а.с. 6-8/. Згідно з витягом про державну реєстрацію прав № 36383030 від 23.11.2012 року Комунальним підприємством «РБТІ та РОН» на підставі рішення апеляційного суду Одеської області від 23.05.2012 року по цивільній справі № 22ц/1590/1187/2012р., за [PERSON] зареєстровано право спільної часткової власності на 1/3 частину житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21 /а.с. 5/. Згідно зі ст. 1300 ЦК України за згодою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, нотаріус за місцем відкриття спадщини може внести зміни до свідоцтва про право на спадщину. На вимогу одного із спадкоємців за рішенням суду можуть бути внесені зміни до свідоцтва про право на спадщину. У випадках, встановлених частинами першою і другою цієї статті, нотаріус видає спадкоємцям нові свідоцтва про право на спадщину. Відповідно до ст. 1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Оскільки в судовому засіданні було достовірно встановлено, що [PERSON] не мав права на спадкування за законом всього житлового будинку розташованого за адресою: Одеська область, м. Кілія, вул. Товстого, № 21, після смерті [PERSON], померлої 15 квітня 1979 року і, [PERSON], померлого 27 лютого 1980 року, суд приходить до висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved