Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. Свої вимоги мотивує тим, що з 10 вересня 2014 року перебуває з відповідачем по справі в зареєстрованому шлюбі. Протягом майже 5 років вели спільне господарство та будували сімейні відносини, але останні півроку шлюбні відносини між ними погіршувалися, що в\~ результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Наразі вони мешкають окремо, відновлювати шлюбні стосунки не бажають. Від шлюбу сторони мають малолітню дитину сина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом матір`ю і знаходиться на її утриманні. Посилаючись на вказане, просила розірвати шлюб та стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання сина в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з дня подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позов підтримала у повному обсязі, прохала розглянути справу без її участі. Відповідач в судове засідання не з`явився, надав до суду заяву, в якій позов визнає в повному обсязі та просить справу розглядати без його участі. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до переконання про задоволення позову на підставі наступного: Із свідоцтва про шлюб вбачається, що 10 вересня 2014 року відділом державної РАЦС по місту Шостка реєстраційної служби Шосткинського міськрайонного управління юстиції у Сумській області, за актовим записом № 353 був зареєстрований шлюб між [PERSON] та [PERSON] . Після реєстрації шлюбу відповідач змінила прізвище на « [PERSON] ». /а.с. 6/ Так, копією свідоцтва про народження підтверджується, що [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . /а.с. 7/ Як вбачається з довідки, виданої в.о. директора житлово-експлуатаційної дільниці №1 від 26.05.2020 року, [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Разом з нею зареєстрований її син [PERSON] /а.с.8/ Судом встановлено, що на даний\~ час подружні відносини між сторонами припинені,\~ спільне господарство сторони не ведуть, шлюбні відносини не підтримують і відновлювати не збираються. Згідно зі ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Згідно\~ ч. 2 ст. 112\~ СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них,\~ інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Приймаючи до уваги вищевикладене та те, що позивач та відповідач не мають наміру зберегти шлюб, і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам та\~ принципу\~ добровільності шлюбу і визначеному ч. 3 ст. 56 СК України\~ праву кожного з подружжя припинити шлюбні відносини, суд вважає встановленим, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, а тому шлюб між сторонами підлягає припиненню шляхом його розірвання. Також встановлено, що між сторонами відсутня домовленість щодо виконання відповідачем обов`язку утримання малолітньої дитини. Згідно ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Згідно з частинами 1, 2 статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної ради України № 789-XII від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. Відповідно до частини 2 статті 182 Сімейного кодексу України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини та мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З урахуванням викладеного, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісяця, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Статтею 191 Сімейного Кодексу України визначено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судові витрати, згідно ст. 141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь держави, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved