Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на ті обставини, що перебувала в цивільному шлюбі з відповідачем [PERSON] та від вказаного шлюбу мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], з 2012 року позивач фактично не підтримує стосунків з відповідачем та їй не відомо точне місцеперебування відповідача, дитина проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. Відповідач більше чотирьох років не спілкується з позивачем та дитиною, життям сина не цікавиться, коштів на його утримання не надає та ніякої участі у вихованні дитини не приймає. 20 червня 2014 року позивач уклала шлюб у м.Москва (Російська Федерація), де мешкає чоловік, в зв'язку з чим має намір іноді тимчасово виїжджати з сином за кордон. Для виїзду за кордон необхідно мати нотаріальний дозвіл відповідача, проте останній ухиляється від надання такого дозволу, в зв'язку з чим позивач змушена звернутися до суду. У зв'язку із наведеним, просила надати дозвіл на виїзд з України [PERSON], [INFO] до досягнення ним шістнадцятирічного віку у супроводі позивача або інших осіб уповноважених позивачем за нотаріально посвідченою згодою, без згоди батька - [PERSON]. Крім того, просила суд надати дозвіл без згоди та супроводу батька - [PERSON] оформити документи для тимчасового виїзду за кордон громадянина України неповнолітнього [PERSON] [INFO]. Під час судового розгляду справи позивач надала заяву про уточнення позовних вимог щодо визначення періодів тимчасового виїзду за кордон неповнолітньої дитини, просила суд, надати дозвіл на тимчасовий виїзд за межі території України - до Російської Федерації її сину -[PERSON], [INFO], у її супроводі або у супроводі інших осіб, уповноважених нею за нотаріально посвідченою згодою, без нотаріально посвідченої згоди та супроводу батька [PERSON], у період: з 15.04.2017 р. по 15.09.2017 р., з 15.04.2018 р. по 15.09.2018 р. та з 15.04.2019 р. по 15.09.2019 р. Представник позивача в судове засідання не з'явився, надав заяву, в якій підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив розглянути справу за його відсутності. Відповідач будучи належним чином повідомленим про час та дату слухання справи, у судове засідання не з'явився. Представник органу опіки та піклування виконавчого комітету Дніпровської районної у м.Херсоні ради в судове засідання не з'явився, просив справу розглядати без участі органу опіки та піклування, не заперечував проти задоволення позову та надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини до Російської Федерації у період, зазначений позивачем, без згоди батька. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступного. Встановлено, що відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER], виданого 18.08.1010 року Садівською сільською радою Білозерського району Херсонської області, [PERSON] народився [INFO], про що зроблений актовий запис №11 від 18 серпня 2010 року, батьком записано [PERSON], матір'ю [PERSON] . Відповідно до свідоцтва про укладення шлюбу [NUMBER], виданого 20.06.2014 року Хорошевським відділом РАГС Управління РАГС м.Москви (Російська Федерація), укладено шлюб між громадянином Росії [PERSON], [INFO], та громадянкою України [PERSON], [INFO], прізвище останньої змінено на «[PERSON]». Статтею 60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ч.7 ст.6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до положень ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач проживає окремо від сина та участі в його утриманні не приймає. Статтею 313 Цивільного Кодексу України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. ч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, східних для розвитку дитини. Згідно із ст.150 та ч.1 ст.155 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.153 СК України мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Статтею 157 СК України визначено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріального засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до п.4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків, із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; або без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків, в тому числі, за наявності рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно із п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, виїзд неповнолітніх громадян України за межі території України здійснюється за одним із таких документів: паспорт громадянина України для виїзду за кордон, виданий дітям громадянам України згідно з цими правилами; проїзний документ дитини, виданий відповідно до Правил; паспорт громадянина України для виїзду за кордон одного з батьків, у який, відповідно до Правил, записано дитину, яка прямує у його супроводі через державний кордон. Пунктом 18 цих Правил передбачено, що оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. З огляду на викладене, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду малолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або з дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. З матеріалів справи вбачається, що відповідач не бере участі у вихованні дитини: не спілкується з сином; матеріально не підтримує, тим самим не піклується про фізичний та духовний розвиток дитини. Оскільки, у позивача є складнощі в отриманні згоди відповідача на виїзд дитини за кордон, а також беручи до уваги той факт, що судом при розгляді даної справи не встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд малолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування, а умови тимчасового перебування за кордоном для фізичного та духовного розвитку [PERSON] не порушують інтереси дитини, суд дійшов висновку про доцільність задоволення позовних вимог [PERSON] та надання дозволу на виїзд її малолітнього сина за кордон без згоди батька.

Outcome: approved