Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про визнання права власності та встановлення факту належності правовстановлюючого документу, мотивуючи вимоги тим, що 29 липня 2011 року помер їх з відповідачем батько - [PERSON], після смерті якого відкрилася спадщина, яка складається з 1\\5 частини [ADDRESS] з надвірними будівлями, розташованому по вулиці Шевченка в місті Фастові Київської області, яка належала останньому на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.2002 року. 02 березня 2015 року померла мама сторін - [PERSON], після смерті якої відкрилася спадщина, яка складається з 1\\5 частини [ADDRESS] з надвірними будівлями, що розташовані по вулиці Шевченка в м. Фастові Київської області, яка належала останній на підставі свідоцтва про право власності від 27.05.2002 року. Спадкоємцями першої черги є позивачка та відповідач, як діти спадкодавців. Співвласниками вищевказаного будинку (квартири №3) є покійні батьки, позивачка, неповнолітня дочка позивачки [PERSON] та дочка позивачки [PERSON], кожен має по 1\\5 частини будинку. В установлений строк позивачка звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, але їй було відмовлено у звязку з тим, що неможливо достовірно встановити факт належності частин вказаної квартири спадкодавцям [PERSON] та [PERSON], та склад спадкового майна - яка саме частка квартири належить спадкодавцям, і рекомендовано звернутися до суду для вирішення вказаного питання. Крім того, у свідоцтві про право власності на житло при написанні прізвищ були допущені описки: прізвище батька вказано «Демидов» і мами - «Демидова», а в свідоцтві про смерть батьків вказано - «Дємидов» та «Дємидова». На підставі зазначеного просить визнати за нею право власності на 1\\5 частини [ADDRESS] з надвірними будівлями, розташованому по вулиці Шевченка в місті Фастові Київської області в порядку спадкування за законом після смерті батьків та встановити факт належності [PERSON] та [PERSON] свідоцтва про право власності від 27.05.2002 року. В судовому засіданні представник позивача підтримала заявлені вимоги, надала пояснення, аналогічні викладеним у позовній заяві. Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову не заперечував, пояснивши, що він відмовився у встановленому порядку від прийняття спадщини після смерті батьків, тому проти визнання за позивачем право власності на частину будинку не заперечує. Третя особа в судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, судом встановлено наступне. В свідоцтві про народження [PERSON], яка народилась 11 листопада 1962 року батьками записані [PERSON] та [PERSON] ( а.с.9). 29 вересня 1984 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] і отримала прізвище [PERSON] (а.с.10). В паспорті громадянина України [PERSON], зокрема, на аркуші 10, стоїть відмітка про те, що [PERSON] зареєструвала шлюб з [PERSON] 18.09.1998 року, що також підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища (а.с. 5, 20). На підставі свідоцтва про право власності на житло від 27.05.2002 року [PERSON] на праві спільної сумісної власності з [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] належить квартира [ADDRESS] з надвірними будівлями. (а.с.12). 02 серпня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області видано свідоцтво про смерть, в якому зазначено, що 29 липня 2011 року помер [PERSON], актовий запис № 440 (а.с.8). 02 березня 2015 року померла [PERSON], про що зроблено відповідний запис за № 136 Відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Фастівського міськрайонного управління юстиції у Київській області (а.с.7). Після смерті [PERSON] та [PERSON] відкрилась спадщина на належні їм частки квартири [ADDRESS] з надвірними будівлями. З метою реалізації свого права, як спадкоємця за законом, позивач звернулась до Фастівської міської державної нотаріальної контори, однак листом від 23.09.2015 року № 1253\\02-17 їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право власності на спадкове майно, так як не виділена частка кожного із власників квартири і співвласниця вказаної квартири - [PERSON] не подала заяву про відсутність домовленостей власників щодо часток кожного у праві спільної сумісної власності, відсутність укладених договорів або рішень суду із вказаного питання. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Проаналізувавши обставини справи, оцінивши представлені сторонами в порядку\~ст. 60 ЦПК України\~докази в їхні сукупності, суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими і підлягають задоволенню з огляду на наступне. Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст.9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві. Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України). Обєктами права власності є будь-які речі (майно). Річчю є предмет матеріального світу, щодо якого можуть виникати цивільні права та обовязки (ст.179 ЦК України). За правилами ч. 1, 2 ст. 355 ЦК України майно, яке є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частиною 1ст. 356 ЦК України передбачено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Таким чином, зі змісту зазначених норм матеріального права випливає, що спільна власність може бути двох видів: з визначенням часток учасників (спільна часткова) і без визначення таких часток (спільна сумісна). Майно не може одночасно перебувати у спільній сумісній власності та спільній частковій власності. Разом з тим, відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу. Крім того, згідно із положеннями ст. 372 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено між ними або законом. Таким чином, враховуючи вищевказані вимоги закону, а також те, що між сторонами відсутній договір щодо визначення розміру часток у спільному майні, суд виходячи із принципу рівності часток кожного із співвласників спільного сумісного майна, вважає, що частка кожного із сторін у спільному майні складає по 1/5 частці у спірній квартирі. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обовязки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Згідно зі ст. 1268 ЦК України, спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо він не заявив про відмову від неї, а в частині другій цієї ж статті зазначено, що право на вклад входить до складу спадщини незалежно до способу розпорядження ним. Позивачем для прийняття спадщини виконані обидві умови - вона звернулась до нотаріальної контори і фактично вступила в управління та володіння спадковим майном, оскільки згідно з довідкою, виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 31 жовтня 2015 року № 6430, [PERSON] проживала разом з батьками до дня їх смерті (а.с. 23). Як встановлено судом та не заперечується відповідачем, [PERSON]В.(спадкоємець першої черги) відмовився від прийняття спадщини після смерті батьків. Таким чином, позивачка, як дочка померлих спадкодавців, є спадкоємцем за законом першої черги, проживала постійно в одній квартирі зі спадкодавцями, тобто фактично прийняла спадщину, тому суд приходить до висновку, що за позивачем необхідно визнати право власності в порядку спадкування за законом на частини квартири, що належали її батькам. Крім того, згідно п. 6 ч. 1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. З правовстановлюючого документа - свідоцтва про право власності на житло квартиру [ADDRESS], що видане Фастівським бюро технічної інвентаризації 27 травня 2002 року, вбачається, що прізвище батька заявника вказано «Демидов», а матері «Демидова». Разом з тим, в свідоцтвах про смерть батьків заявниці їх прізвища вказано - «Дємидов» та «Дємидова». Згідно довідки, виданої Виконавчим комітетом Фастівської міської ради Київської області від 31 жовтня 2015 року № 6430, [PERSON] та [PERSON] проживали в [INFO]. Оскільки, невідповідність в написанні в прізвищах спадкодавців в правовстановлюючому документі перешкоджає реалізації заявником права на оформлення спадщини, суд дійшов висновку про наявність підстав для встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Враховуючи здобуті у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що правовстановлюючий документ свідоцтва про право власності на житло квартиру [ADDRESS], що видане Фастівським бюро технічної інвентаризації 27 травня 2002 року, належить [PERSON], який помер 29.07.2011 року, та [PERSON], яка померла 02.03.2015 року. На підставі вищевикладеного, з урахуванням відсутності заперечень зі сторони відповідача щодо позовних вимог, суд вважає, що позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved