Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , [PERSON] про стягнення трьох відсотків річних та відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції, посилаючись, що 27.11.2012 відповідачі отримали від неї грошові кошти в розмірі 10 000 доларів США, про що власноручно написали розписку та поставили підписи, чим взяли на себе зобов`язання повернути зазначені кошти в строк до 27 листопада 2013 року. Також 29.01.2014 відповідач [PERSON] отримав від неї грошові кошти в розмірі 1200 доларів США, про що власноруч написав розписку та поставив свій підпис , чим взяв на себе зобов`язання повернути зазначені кошти в строк до 29 травня 2014 року. Крім цього, 02.12.2014 відповідач [PERSON] отримав від неї грошові кошти в розмірі 19 200 гривень, про що власноруч написав розписку з власним підписом, чим взяв на себе зобов`язання повернути грошові кошти за чотири рази, які на даний час не виконано, борг не повернуто. Крім цього, 30.03.2015 відповідач [PERSON] отримав від неї грошові кошти в розмірі 9 600 гривень та зобов`язувався повернути зазначені кошти в строк до 15 травня 2015 року. Однак, в порушення досягнутих домовленостей щодо повернення їй грошових коштів, відповідачі свої зобовязання за вказаними договорами позики не виконали, у звязку з чим вона вимушена була звернутися до суду для стягнення боргу в примусовому порядку. Рішеннями Крюківського районного суду м. Кременчука та рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області стягнуто з відповідачів на її користь суми заборгованості за укладеними зобов`язаннями. Однак, до цього часу, за відомостями, якими вона володіє виконавчі листи з примусового виконання рішень судів перебувають на виконанні в Крюківському ВДВС м. Кременчук ГТУЮ у Полтавській області та відповідачі продовжують ухилятись від виконання свого зобов`язання щодо повернення позичених грошових коштів та від виконання судових рішень, які набрали законної сили. Вважає, що відповідачі не повернувши позики, порушили її право на одержання сум позик за курсом валюти, чинним на день платежу, а також на одержання процентів, нарахованих на суму позики та інфляційних втрат. Просила суд стягнути з [PERSON] на її користь три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 7 795,61 грн.; стягнути з [PERSON] на її користь: три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 8 605,49 грн., три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 29.01.2014 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 2 065,32 грн., три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 02.12.2014 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 1 251,42 грн., відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 02.12.2014 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 8 840,67 грн., три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 30.03.2015 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 625,71 грн., відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 30.03.2015 за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 в сумі 4 420,34 грн., а всього 25 808,95 грн. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, її представник за угодою адвокат Нестеренко С.В. надала суду заяву, де просила провести розгляд справи у її та позивача відсутність, позов підтримують та просять задовольнити. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] в судове засідання не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися належним чином, що підтверджується поштовими розписками про отримання судових повісток, з заявами про відкладення розгляду справи до суду не зверталися, причини неявки не повідомили. Суд, дослідивши надані матеріали справи і оцінюючи все в сукупності, вважає, що позов підлягає задоволенню враховуючи таке. Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Частиною 6 статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Статтею 263 ЦПК України передбачено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Встановлено, що 04.11.2015 заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області стягнуто з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] заборгованість за договором позики від 30.03.2015 року в розмірі 9600, 00 грн. Рішення суду набрало законної сили 30.11.2015 року. 30.03.2016 рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] суму боргу 110300, 00 грн., 3% проценти річних від простроченої суми з 28.11.2013 року по 28.07.2015 року в сумі 5511, 98 коп.; суму боргу 26472, 00 коп., 3% проценти річних від простроченої суми з 30.05.2014 року по 28.07.2015 року в сумі 924, 71коп.; суму боргу 19200, 00 грн. Стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] борг в сумі 110300, 00 коп., 3% проценти річних від простроченої суми з 28.11.2013 року по 28.07.2015 року в сумі 5511, 98 коп. Рішення суду набрало законної сили 11.04.2016 року. 29.08.2017 заочним рішенням Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області стягнуто з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] курсову різницю в сумі 24956,66 грн. за договором позики від 27.11.2012 року; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 6759,13 грн., всього в сумі 31715 грн. 79 коп. Стягнуто з відповідача [PERSON] , на користь [PERSON] курсову різницю в сумі 25300,00 грн. за договором позики від 27.11.2012 року; курсову різницю в сумі 6072,00 грн. за договором позики від 29.01.2014 року; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 27.11.2012 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 6776,28 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 29.01.2014 року за період з 29.07.2015 року по 27.03.2017 рік в сумі 1626,31 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 02.12.2014 року за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 року в сумі 552,39 грн.; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 02.12.2014 року за період з 11.04.2016 року по 27.03.2017 рік у сумі 2349,60 грн.; три відсотки річних від простроченої суми за договором позики від 30.03.2015 року за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 року в сумі 538,13 грн.; відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 30.03.2015 року за період з 16.05.2015 року по 27.03.2017 рік у сумі 4545,33 грн., всього в сумі 47760 грн. 04 коп. Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Таким чином, вищевказані обставини, щодо виниклих правовідносин між сторонами, не потребують доказування, оскільки ці обставини встановлені судовими рішеннями по вказаних цивільних справах, що набрали законної сили. На підставі вище зазначених рішень Крюківським районним судом м. Кременчука Полтавської області та Кременчуцьким районним судом Полтавської області видано виконавчі листи. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про Національний банк України» офіційний валютний курс - курс валюти, офіційно встановлений Національним банком України як уповноваженим органом держави. Згідно п. 4 наказу Міністерства фінансів України від 10.08.2000 року № 193 «Про затвердження Положення (стандарту) бухгалтерського обліку 21 «Вплив змін валютних курсів», валютний курс - це встановлений Національним банком України курс грошової одиниці України до грошової одиниці іншої країни; курсова різниця - це різниця між оцінками однакової кількості одиниць іноземної валюти при різних валютних курсах. Згідно зі статтею 99 Конституції України грошовою одиницею України є гривня. Гривня є законним платіжним засобом на території України (частина перша стаття 192 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ч. 1ст. 533 ЦК України грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом із тим ч. 2ст. 533 ЦК України допускає, що сторони можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. В зв`язку з чим сума, що підлягає сплаті за зобов`язанням, визначається в гривні за офіційним курсом Національного банку України. Згідно з ч. 3ст. 533 ЦК України використання іноземної валюти як засобу платежу при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається лише у випадку, передбаченому законом. Відповідно до ч. 2ст. 533 ЦК України якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях,визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Згідно абз. 5 п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України від 27.03.1992 р. за № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» у тому разі, коли на час виконання рішення про відшкодування шкоди, виправлення пошкодження за одержані за рішенням кошти збільшились ціни на майно або роботи, на придбання чи проведення яких воно було присуджене, потерпілий з цих підстав може заявити додаткові вимоги до особи, відповідальної за шкоду, якщо не було його вини в тому, що виконання проводилося вже після збільшення цін і тарифів. Верховний суд України акцентував увагу на те, що при ухваленні судом рішення потрібно перерахувати суму боргу з іноземної валюти на національну, урахувати офіційний курс гривні до іноземної валюти, установлений Національним банком України на день ухвалення судового рішення. Відповідно до п.17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 30 березня 2012 року № 5 «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин», передбачено, що зобов`язання припиняється із підстав, передбачених договором або законом. Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях599-601,604-609 ЦК України. Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до ст.526,599 ЦК України. Враховуючи те, що чинне законодавство не пов`язує припинення зобов`язання з постановленням судового рішення чи відкриттям виконавчого провадження щодо його примусового виконання, а наявність судових актів про стягнення заборгованості не припиняє грошових зобов`язань боржника, суд приходить до висновку, що наявність рішень Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 04.11.2015, Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.03.2016 та Крюківського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 29.08.2017 не позбавляє позивача [PERSON] права на відшкодування від знецінення валюти. Як вбачається з матеріалів справи грошові кошти по договору позики від 27.11.2012 р. надані відповідачам [PERSON] та [PERSON] у доларах США, а саме відповідачі отримали від позивача у борг грошові кошти у розмірі 10 000 доларів США. Грошові кошти по договору позики від 29.01.2014 року надані відповідачу [PERSON] у доларах США в сумі 1200 доларів США. Вбачається, що рішенням Кременчуцького районного суду Полтавської області від 30.03.2016 року стягнута заборгованість за договорами позики в гривневому еквіваленті за курсом Національного банку України станом на 28.07.2015 року 1 долар США становив 22,06 грн. З листів Крюківського ВДВС міста Кременчук ГТУЮ у Полтавській області за вих. № 21997 від 30.05.2019 року та № 22073 від 31.05.2019 року вбачається, що станом на 29.05.2019 року з пенсії [PERSON] в рахунок погашення боргу перед [PERSON] було стягнуто 12 425,74 грн., стягнення за виконавчим листом про стягнення з [PERSON] боргу на користь [PERSON] станом на 31.05.2019 відсутні. Згідно з ч. 1ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. В позовній заяві позивачем наведено розрахунок трьох відсотків річних та відсотків з урахуванням встановленого індексу інфляції з яким суд погоджується, оскільки розрахунок складений з урахування офіційного курсу НБУ, в ньому врахована сума, сплачена відповідачем [PERSON] за виконавчим листом та вказані розрахунки не спростовані відповідачами. Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Зокрема, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Згідно зі статтями 598-609 ЦК України рішення суду про стягнення боргу не є підставою для припинення грошового зобов`язання. Згідно з ч. 1ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а згідно з ч. 2 цієї статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Підставою відповідальності заст. 625 ЦК України є сам факт порушення грошового зобов`язання. Так як відповідачі ігнорують зобов`язання за рішеннями судів, грошові зобов`язання, які виникли з договорами позики залишаються невиконаними, позивач скористався своїм правом та перерахував суму заборгованості з урахуванням трьох процентів річних. Таким чином з відповідачів слід стягнути на користь позивача три відсотки річних виходячи з наступних розрахунків: з відповідача [PERSON] за договором позики від 27.11.2012 в сумі 7 795,61 грн. (3%*793/365*119604,85 =7 795,61 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік; з відповідача [PERSON] за договором позики від 27.11.2012 в сумі 8 605,49 грн. (3%*793/365*132 030,50=8 605,49 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік; за договором позики 29.01.2014 в сумі 2 065,32 грн. (3%*793/365*31 687,32 грн.=2 065,32 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 року; за договором позики 02.12.2014 в сумі 1 251,42 грн. (3%*793/365*19200,00=1 251,42 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік; за договором позики від 30.03.2015 в сумі 625,71 грн. (3%*793/365*9600,00=625,71 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік. Також, з відповідача [PERSON] слід стягнути на користь позивача відсотки з урахуванням встановленого індексу інфляції за договором позики від 02.12.2014 в сумі 8 840,67 грн. (793/31*1,8*19200= 8 840,67 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік, за договором позики від 30.03.2015 в сумі 4 420,34 грн. (93/31*1,8*9 600= 4 420,34 грн.) за період з 28.03.2017 по 29.05.2019 рік. Отже, позов законний, обґрунтований, підтверджений належними і допустимими доказами, тому суд його задовольняє. У відповідності до ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Отже, з відповідачів [PERSON] та [PERSON] необхідно стягнути в дохід держави судовий збір в сумі 840, 80 грн. з кожного.

Outcome: approved