Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила визнати за нею право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] батька [PERSON] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті батька - [PERSON] та успадкувала частину спадкового майна, про що нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак у видачі такого свідоцтва на належний спадкодавцю житловий будинок з надвірними будівлями, розташованийі за адресою: [ADDRESS] нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлого на таке майно. Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна спадкодавцю, позивач, просила задоволити її позов. Згідно з ухвалою суду від 14 січня 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове підготовче судове засідання позивач та її представник - адвокат Алексєєва М.А. не з`явились. Разом із цим, від адвоката Алексєєвої М.А. надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, в якій вона вимоги позову підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнитии. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради в підготовче судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, відповідно до якого визнав позовні вимоги, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] помер батько позивачки - [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . [PERSON] є його донькою, що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилося спадкове майно, яким є житловий будинок з надвірними будівлями, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , спадкоємицею якого є його дочка - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Дунаєвецького районного натаріального округу Бугерко Н.А. від 10.09.2020 року. Крім того, як встановлено судом із копій матеріалів спадкової справи №360/2020 до майна померлого [PERSON] , будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №587/02-31 від 08.12.2020 року позиваці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок з надвірними будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності [PERSON] на нього. Наведена обставина стала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки, наведених нею в обґрунтування позовних вимог, судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництвом житлового будинку в [ADDRESS] не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою міською радою не видавались на прізвище [PERSON] .. Довідкою Дунаєвецької міської ради №300 від 01.09.2020 року підтверджується, що [PERSON] постійно проживав та був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , з дати його смерті [INFO] в управління спадковим майном вступила його дочка [PERSON] . Згідно виписки з погосподарської книги №397 від 30 грудня 2020 року, виданої Дунаєвецькою міською радою за 1986-1990 роки, [PERSON] значиться власником будинку за адресою: [ADDRESS] , що розташований на земельній ділянці площею 0,14 га (є головою двору з 1986 року). Дата побудови 1950 рік. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] був побудований у 1950 році. У 1950 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачкою обставини щодо належності спадкодавцю [PERSON] на праві власності житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] . Згідно даних технічного паспорта від 26.11.2020 року на території господарства за адресою [ADDRESS] розташовані: житловий будинок (літ. «А-1»), загальною площею 31,8 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., та належні до нього надвірні будівлі -, літня кухня (літ. «Б»), погріб кам. склеп (літ. «В»), сарай (літ. «Г»), огорожа цегляна (літ.N). Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , права власності на спадкове майно останнього, яким є житловий будинок (літ. «А-1»), загальною площею 31,8 кв.м., житловою площею 29,3 кв.м., та належні до нього надвірні будівлі -, літня кухня (літ. «Б»), погріб кам склеп (літ. «В»), сарай (літ. «Г»), огорожа цегляна (літ.N), що розташовані за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved