Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила розірвати шлюб з [PERSON], зареєстрований 16 червня 2012 року у відділі РАЦС Головного управління юстиції в Запорізькій області, та стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] в розмірі 25% усіх видів заробітку (доходу), щомісяця, починаючи з дня подачі позову і до повноліття дитини. В судове засідання позивач надала клопотання (а.с.27), про розгляд справи за її відсутності в порядку заочного провадження. Щодо розміру аліментів уточнила, що просить стягнути з відповідача на утримання дитини аліменти в розмірі 1/4 частки усіх видів заробітку відповідача. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не зявився. Про розгляд справи був повідомлений у встановленому законом порядку. Поважних причин неявки суду не повідомив, заперечень проти позовної заяви суду не надав. Суд розцінює його неявку без поважної причини, та згідно ч.4 ст. 169, ч.1 ст. 224 ЦПК України, приходить до висновку про необхідність розгляду справи в порядку заочного провадження. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. 16 червня 2012 року сторони уклали шлюб, зареєстрований Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області (актовий запис №329), що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії І-ЖС №113173 (а.с.10). Відповідно до копії свідоцтва про народження серії І-ЖС №215516 (актовий запис №987), 15 жовтня 2012 року у вказаному шлюбі народилась [PERSON] (а.с.9), яка на теперішній час проживає з матірю (а.с.28) та знаходиться на її утриманні. Заперечень щодо подальшого, після розірвання шлюбу, проживання дитини з матірю, суду не надано. Як вказує позивач у позові, і проти чого не надано заперечень відповідачем, сімя остаточно розпалась, сторони з жовтня 2010 року фактично припинили шлюбні відносини, проживають окремо і не ведуть спільне господарство. Бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, оскільки між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Таким чином, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованим і відповідно ч.3 ст. 105, ст.ст. 110, 111 СК України підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття та згідно зі ст. 181 СК України одним із способів виконання батьками свого обовязку щодо утримання дитини є стягнення за рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), які присуджуються в частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути менше 30% прожиткового мінімумом для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоровя та матеріальне становище дитини; стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня предявлення позову. Враховуючи вищенаведене, те, що відповідач не надав суду пояснень або заперечень щодо викладених позивачем обставин і суті заявлених позовних вимог, а також, що він зобовязаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні умови для розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, суд приходить до висновку про можливість задоволення позовних вимог, що буде відповідати захисту інтересів дитини, а також засадам законності і справедливості. Судові витрати за вимогами майнового характеру, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягають стягненню з відповідача в дохід держави, а за вимогами немайнового характеру, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved