Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з позовом до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав відносно їх малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Позов мотивовано тим, що після розірвання шлюбу між сторонами син залишився проживати з позивачем та знаходиться на її утриманні. Після розірвання шлюбу відповідач життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з ним та приймати участь у його вихованні. І в даний час вихованням сина займається лише позивач. Крім того, за відповідачем утворилась заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2 521,00 грн. Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав. Просив позбавити [PERSON] батьківських прав відносно його сина [PERSON], [INFO]. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні проти задоволення позову заперечив. Повідомив суду, що перебував з [PERSON] в шлюбі, який між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу в 2012 році позивач не давала відповідачу можливості з ним бачитись, але протягом трьох років відповідач докладав усіх можливих зусиль для спілкування з сином. Також відповідач зазначив, що позивач умисно перешкоджала йому бачитись з дитиною. Він не працює. Проживає одиноко в недобудованому будинку, який добудовує і облаштовує власними силами за рахунок тимчасових заробітків по найму. Надав суду докази відсутності заборгованості по сплаті аліментів на день проведення засідання. Також пояснив, що в зв'язку з напруженими відносинами з позивачем він вважає, що краще буде зачекати поки дитина стане старшою та сама зможе вибирати спілкуватись з батьком чи ні. Представник третьої особи в судове засідання не з'явився. Подав до суду клопотання про розгляд справи без його участі. При ухваленні рішення поклався на розсуд суду. Заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, дослідивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити враховуючи таке. Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. З матеріалів справи слідує, що сторони спору є батьками [PERSON], який народився [INFO] року. Дана обставина підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Як слідує з позову та було підтверджено в судовому засіданні відповідачем, сторони спору перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано. Позивач змінила прізвище з «[PERSON]» на «[PERSON]», що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії [NUMBER] Згідно довідки квартального комітету № 8 «Лісовий» № 430 від 29.09.2017, [PERSON] проживає з [PERSON] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до довідки Могилів-Подільського міськрайонного відділу державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області № 1334 від 03.10.2017, з 10.02.2014 [PERSON] дійсно значиться стягувачем аліментів від [PERSON], згідно виконавчого листа № 138/3029/13-ц виданого Могилів-Подільським міськрайонним судом Вінницької області від 06.02.2014 про стягнення аліментів на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO] в твердій грошовій сумі в розмірі по 450,00 гривень, щомісячно, починаючи з 04.12.2013 і до досягнення дитиною повноліття (а. с. 11). Згідно розрахунку зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 41983187, станом вересень 2017 року за [PERSON] рахується заборгованість по сплаті аліментів в розмірі 2521 грн. 14 коп. (а.с.12). Разом з тим, відповідачем суду було надано теж розрахунок зі сплати аліментів по виконавчому провадженню № 41983187, згідно якого заборгованість по сплаті аліментів за відповідачем станом на кінець року, тобто включаючи листопад та грудень місяць, становить лише 821 гривень 14 копійок. З вказаного розрахунку слідує, що відповідачем сплачувались аліменти, крім іншого, в більшому розмірі ніж передбачено рішенням Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області від 06.02.2014. На підтвердження таких обставин суду також було надано оригінали квитанцій від 27.04.2017, 11.07.2017, 17.08.2017 та 11.11.2017. 28.08.2017 орган опіки та піклування виконкому Вендичанської селищної ради вирішив, що [PERSON] слід позбавити батьківських прав відносно його дитини [PERSON]. Дана обставина підтверджується рішенням виконкому Вендинчаської селищної ради викладеним у формі протоколу № 10 (а.с.7,8). Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини, схваленої Урядом України 27.02.1991 року застерігає, що розлучення дитини з батьком допускається у виняткових випадках, і то, якщо таке розлучення необхідне в найкращих інтересах дитини. Положення цієї норми міжнародного права реалізовані в національному законодавстві України. На цих засадах ґрунтується і існуюча судова практика. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З аналізу вказаних норм вбачається, що позбавлення батьківських прав, які надані батькам до досягнення дитиною повноліття, є крайнім заходом впливу в наявності, не виконання батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування потрібно вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Про ухилення від обов'язку виховувати дитину, передбаченої пунктом 2 частини 1 статті 164 Сімейного кодексу України, мова може йти лише за умови винної поведінки особи, свідомого нехтування ними своїми батьківськими обов'язками. Проте, відповідних доказів, щодо навмисного характеру таких дій відповідача, [PERSON] не надано. Несвоєчасна сплата аліментів не є безспірним доказом того, що відповідач навмисного не виконує своїх обов'язків по вихованню сина. Тим паче, що така оплата проводилась не зважаючи на те, що відповідач не працевлаштований. Більше того, з довідок, наданих, як позивачем так і відповідачем слідує, що в 2015 році була перевиплата по аліментах в розмірі 2641 грн. 84 коп. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу, а згідно ст. 61 ЦПК України обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. На підтвердження факту відсутності офіційного місця роботи відповідач надав суду довідку № 2186 від 14.11.2017 видану виконавчим комітетом Вендичанської селищної ради Могилів-Подільського району Вінницької області з якої слідує, що він дійсно не працює. Підстава видачі довідки - трудова книжка ПР № 786901 Наказ № 122 від 11.03.2013. За правилами ч. 1 ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Ця правова норма полягає також у тому, що той з батьків з ким проживає дитина зобов'язана забезпечити дитині повноцінне спілкування з іншим із батьків, іншими родичами (бабусею, дідусем) для правильного духовного та морального розвитку, формування її як особистості, самоусвідомлення дитини, як члена суспільства, з дотриманням прав на належне батьківське виховання, на безперешкодне спілкування з батьком, інших гарантів, передбачених Сімейним Кодексом та Конвенцією про права дитини. Крім того, позивач та її представник не довели необхідності позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], оскільки, стороною позивача не зазначалось наприклад, про вирішення питання між сторонами стосовно виїзду дитини за кордон та, відповідно, про вчинення відповідачем перешкод для виїзду дитини. Також позивачем не зазначалось про створення нею нової сім'ї з іншим чоловіком, який хотів би скористатись правом на усиновлення дитини. Також позивачем не зазначалось про випадки вчинення відповідачем неправомірних дій відносно свого сина та інші обставини, що б свідчили про необхідність вирішення такого питання в інтересах дитини. Зважаючи на викладене вище, положення вказаних вище норм, суд вважає, що позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] є передчасним, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного вище та

Outcome: dismissed