Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини. В судове засідання позивачка не зявилась, але надала заяву згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просила слухати справу у її відсутність. Відповідач в судове засідання не зявився, але надав заяву згідно якої позовні вимоги визнає та просив справу слухати в його відсутність. Відповідно до ч.2 ст.197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] являються батьками [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження від 13.06.2007 року №0202056 та свідоцтвом про встановлення батьківства від 26.08.2005 року №0005270. Офіційних шлюбних відносинах позивачка з відповідачем не укладала, але дитина є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України №128-09 від 2009 року. Після повернення до України, відповідач [PERSON] покинув позивачку з дитиною. Вже понад шість років відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків батька, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; взагалі не спілкується з дитиною, не виявляє інтересу до її внутрішнього світу, відповідач свідомо нехтує своїми обов'язками. Вихованням дитини займається позивачка [PERSON] разом з матірю, дитина знаходиться з позивачкою, що підтверджується довідкою про склад сім'ї. На теперішній час позивачка має намір виїхати до м.Барнаул Російської Федерації для тимчасового заробітку на пять місяців, дитина має виїхати з нею, оскільки його не можна ні з ким залишити. В звязку з чим, позивачка звернулась до відповідача, як до батька дитини з проханням зробити нотаріально засвідчену згоду на виїзд сина за кордон, але відповідач відмовився. Відповідно до ст.155 ч.2 СК України, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересів дитини. Згідно п.2 ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина. України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно до п.18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду за кордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення , затверджених постановою КМ України №231 від 31 березня 1995 року, з наступними змінами і доповненнями, за відсутністю згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений за рішенням суду. Рішення суду у разі тимчасового виїзду за кордон також має містити зазначення держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі. Враховуючи вищевикладенне, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки підлягають задоволенню.

Outcome: approved