Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом посилаючись на те, що їй на праві користування та розпорядження (без права володіння) належить земельна ділянка, кадастровий номер № 7422755100:01:005:0009, площею 0,0193 га, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , для ведення товарного сільськогосподарського виробництва відповідно до договору оренди землі від 19 січня 2010 року, укладеного між [PERSON] та Куликівською селищною радою Чернігівської області. Дані відомості внесені до Державного земельного кадастру про право власності та речові права на земельну ділянку. 08.04.2015 року позивач звернувся до державного реєстратора прав на нерухоме майно Реєстраційної служби Куликівського районного управління юстиції Чернігівської області для проведення реєстрації права користування комунальною власністю на земельну ділянку у Державному реєстрі прав та їх обтяжень відповідно до положень Закону України «Про державну реєстрацію речових прав та їх обтяжень». ЇЇ фактичним сусіднім землекористувачем [PERSON] було зареєстроване право користування на земельну ділянку №7422755100:100:01:005:0169 з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови, площа якої становить 0,0146 га, 21.06.2017, що фактично на 2 роки пізніше від реєстрації права користування земельною ділянкою №7422755100:100:01:005:0009, яка була виділена їй згідно з вказаним вище договором. Починаючи з весни 2019 року було виявлено самочинну забудову та обмеження користування земельною ділянкою №7422755100:100:01:005:0009 землекористувачем [PERSON] , який є сусіднім, але не є суміжним землекористувачем, оскільки за даними кадастрової карти між ділянками №7422755100:100:01:005:0009 та №7422755100:100:01:005:0169 є проміжок земель, які знаходяться у власності Куликівської територіальної громади, і в оренду чи у власність передані не були. Не зважаючи на це, землекористувач [PERSON] обніс виділену йому ділянку та частину ділянки №7422755100:100:01:005:0009 спільним парканом, чим порушив її право як користувача та орендаря. На її численні усні та письмові звернення до сусіднього землекористувача [PERSON] та Куликівської селищної ради, відповідної реакції не послідувало. Голова Куликівської селищної ради запропонувала вирішити питання мирним шляхом, хоча будучи розпорядником майна громади має авторитарне право на усунення порушень землекористувачами укладених з ними договорів. З того часу вона не може нормально користуватися своєю земельною ділянкою, оскільки на ній стоїть огорожа сусіднього землекористувача, однак вона продовжує сплачувати податок за користування землею. Вона та її донька неодноразово зверталися до відповідача і просили його відновити межі її ділянки, звільнивши територію яка була ним самочинно зайнята, однак він відмовляється. Посилаючись на ст. 152 ЗК України, ст. ст. 330, 387, 396 ЦК України просить суд прийняти позовну заяву до розгляду, усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер №7422755100:100:01:005:0009, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача [PERSON] знести частину огорожі, яка заходить на земельну ділянку з кадастровим номером № 7422755100:100:01:005:0009. Позовна заява надійшла до суду 10 січня 2020 року. Ухвалою судді від 16.01.2020 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження. Відзиву на позов, заяв та клопотань по суті справи до суду не надходило. В судовому засіданні представник позивача адвокат Кулініч К.В. позовні вимоги підтримала, наполягала на задоволенні позовних вимог, пояснила, що самовільне зайняття відповідачем орендованої [PERSON] земельної ділянки є очевидним і порушення може бути усунуте судом без проведення будь-яких експертиз. Представник відповідача адвокат Бабинець С.П. позовні вимоги не визнав, вважаючи їх недоведеними. Представник Куликівської селищної ради в судове засідання не з`явився. Дослідивши надані докази, вислухавши учасників справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають виходячи з такого: \~ Згідно з договором оренди землі від 19.01.2010 та додатковою угодою до нього від 26.10.2018 [PERSON] , як фізична особа, отримала в оренду земельну ділянку несільськогосподарського призначення, яка знаходиться в [ADDRESS] , загальною площею 0,0193 га, з яких 0,006 га -забудовані землі, 0,0125 га- двір, з об`єктами малої архітектурної форми. Строк дії договору 5 років (а.с. 20-22,24). У акті прийому -передачі земельної ділянки наданої в оренду строком на 5 років для комерційної діяльності, розміщення павільйону [PERSON] , зазначено, що відповідно до рішення 31 сесії шостого скликання Куликівської селищної ради від 25 березня 2015 року «Про продовження договору оренди землі» [PERSON] прийняла в оренду строком на 5 років земельну ділянку для будівництва та обслуговування будівель торгівлі для розміщення малої архітектурної форми загною площею 0,0193 га, кадастровий номер №7422755100:100:01:005:0009 (а.с. 23). Речове право- право оренди земельної ділянки зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с. 13). Зі змісту наведених документів випливає висновок про те, що строк договору оренди земельної ділянки з кадастровим номером №7422755100:100:01:005:0009 між Куликівською селищною радою та [PERSON] закінчився 19.01.2020 року. У зв`язку з цим, на думку суду, [PERSON] на даний час втратила право вимоги за даним позовом. Стороною позивача суду наданий «зведений план по фактичному розташуванню та площі земельної ділянки», розроблений інженером-землевпорядником Є. М. [PERSON] , який не містить жодної дати. З акту можна зробити висновок, що частина орендованої [PERSON] земельної ділянки самовільно зайнята суміжним землекористувачем, однак суміжний землекористувач жодним чином не ідентифікований (а.с. 15). Заявлені позовні вимоги «усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою, кадастровий номер №7422755100:100:01:005:0009, яка розташована на території Куликівської селищної ради, за адресою: [ADDRESS] , шляхом зобов`язання відповідача, [PERSON] знести частину огорожі, яка заходить на земельну ділянку з кадастровим номером № 7422755100:100:01:005:0009» до початку розгляду судом справи по суті позивач жодним чином не уточнив. Суд позбавлений можливості, навіть у разі доведеності позову, ухвалити рішення в межах заявленого позову на користь позивача, оскільки позивачем не зазначена ні довжина, ні місце розташування огорожі, яку належить знести, ні площа земельної ділянки, яку належить звільнити. Згідно з положеннями ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, зокрема: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку по наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Як зазначено вище, надана позивачем сукупність документів не підтверджує його аргументів та не дає підстав зробити висновок про обґрунтованість позовних вимог, у зв`язку з чим у задоволені позову належить відмовити. Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. У рішенні Європейського суду з прав людини від 09.12.1994р. по справі «Руїз Торіха проти Іспанії» Суд вказав, що згідно з його установленою практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтованості рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.

Outcome: dismissed