Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою в якій прохала суд встановити факт смерті її батьків, [PERSON], померлої 23 березня 2015 року у Ленінському районі міста Донецька, та [PERSON], померлого 09 січня 2016 року, у Ленінському районі міста Донецька, на тимчасово окупованій території. В обґрунтування своєї заяви [PERSON] зазначила, що 23 березня 2015 року померла її мати [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть згідно актового запису №192 від 24 березня 2015 року, виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану Ленінського районного управління юстиції м.Донецька. 09 січня 2016 року помер її батько [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть згідно актового запису №39 від 13 січня 2016 року, виданим Ленінським відділом запису актів цивільного стану м.Донецька Реєстраційної палати Міністерства юстиції Донецької народної республіки. При зверненні до відділу державної реєстрації актів цивільного стану [PERSON] міського управління юстиції з заявою про видачу їй свідоцтв про смерть батьків було відмовлено, мотивуючи тим, що свідоцтво про смерть матері, хоч і видано компетентним органом України, але на момент його видачі територія вже була окупована і такі документи не є дійсними і свідоцтво про смерть батька також не є підставою для проведення державної реєстрації смерті в органах державної реєстрації актів цивільного стану України, так як видане органом або службовою особою на тимчасово окупованій території, де їх діяльність вважається незаконною, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом, будь-який акт (рішення, документ), виданий органами або особами, передбаченими частиною другою статті 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», є не дійсним і не створює правових наслідків, що і є причиною звернення її до суду з даною заявою. Факт підтвердження смерті необхідний для звернення до нотаріальної контори для оформлення документів по спадщині та здійснення інших дій, передбачених діючим законодавством України. У судове засідання заявник [PERSON] не зявилась, у заві просить суд розглянути справу за її відсутності, заявлені вимоги підтримує у повному обсязі. Представник заінтересованої особи [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області в судове засідання не зявилася, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, заперечень по справі не має. Вивчивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Зі змісту ст.3 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорювальних прав. Згідно п.5 ч.2 ст.234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. У відповідності до п.8 ч.1 ст.256 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до п.13 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявниками документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобов'язаний обґрунтувати свою заяву посиланнями на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії ІІ-УР № 119481 від 04 червня 1960 року, виданого Ст. заводським районним бюро РАГС м. Сталіно, Сталінської області, [PERSON] народилась 04 травня 1960 року, та її батьками заначено [PERSON] та [PERSON]. Згідно свідоцтва про укладення шлюбу серії ІV-НО № 434718 від 21 вересня 1985 року, виданого Ворошиловським районним бюро РАГС міста Донецька, [PERSON] 21 вересня 1985 року уклала шлюб з [PERSON]. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу [PERSON]. Як вбачається з Дублікату лікарського свідоцтва про смерть (форма 106/у) №40, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9 міста Донецька» 08 лютого 2016 року, [PERSON], [INFO], помер 09 січня 2016 року за адресою: [ADDRESS], причина смерті церебральний атеросклероз. Форма вказаного свідоцтва затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я Донецької Народної Республіки від 09.01.2015 р. №12. Відповідно до Дублікату лікарського свідоцтва про смерть (форма 106/у) №41, виданого Комунальним закладом «Центр первинної медико-санітарної допомоги №9 міста Донецька» 08 лютого 2016 року, [PERSON], [INFO], померла 23 березня 2015 року за адресою: [ADDRESS], причина смерті церебральний атеросклероз. Форма вказаного свідоцтва затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я Донецької Народної Республіки від 09.01.2015 р. №12. [PERSON] міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області № 37/03.04.11-117 від 24 травня 2016 року заявниці відмовлено у державній реєстрації смерті на підставі дублікатів лікарських свідоцтва про смерть форми №106/у, затверджених наказом Міністерства охорони здоровя Донецької Народної Республіки від 09.01.2015 року №12, оскільки дані свідоцтва видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Постановою Верховної Ради України №254-VIII від 17 березня 2015 року «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» визнано тимчасово окупованими територіями окремі райони, міста, селища і села Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування. Згідно з ч.1 Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» та Постанови Верховної Ради України №252-VIII від 17.03.2015 року (згідно додатку), яка набрала чинності 08 квітня 2015 року до окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей, в яких відповідно до Закону України «Про особливий порядок місцевого самоврядування в окремих районах Донецької та Луганської областей» тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, належать райони або їх частини, міста, селища і села, що знаходяться на територіях, які розташовані між державним кордоном України з Російською Федерацією, урізом води Азовського моря та лінією, яка визначена додатком до цієї Постанови. Місто Донецьк віднесено до населених пунктів, у яких тимчасово запроваджується особливий порядок місцевого самоврядування, а, відтак, і до тих, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до ч. 2 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Частиною 3 даної статті Закону передбачено, що будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Статтею 18 зазначеного вище закону, громадянам України гарантується дотримання у повному обсязі їхніх прав і свобод, передбачених Конституцією України, у тому числі соціальних, трудових, виборчих прав та права на освіту, після залишення ними тимчасово окупованої території. Пунктом 5 розділу ІІІ Правил державної реєстрації актів цивільного стану, затверджених наказом Міністерства юстиції України №52/2 від 18 жовтня 2000 року, передбачено, що підставами для проведення державної реєстрації смерті, зокрема є: а) лікарське свідоцтво про смерть (форма № 106/о), форма якого затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - лікарське свідоцтво про смерть); б) фельдшерська довідка про смерть (форма № 106-1/о), форма якої затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я України від 08.08.2006 № 545, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 25.10.2006 за № 1150/13024 (далі - фельдшерська довідка про смерть); ґ) рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час. Державна реєстрація смерті проводиться за місцем проживання заявника у разі: якщо заява надійшла після закінчення одного року з дня настання смерті; встановлення у судовому порядку факту смерті; звернення для реєстрації смерті особи, оголошеної судом померлою. Відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація смерті проводиться органом державної реєстрації актів цивільного стану на підставі: рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Як встановлено судом, дублікати лікарських свідоцтва про смерть форми 106/о, було отримано у медичному закладі міста Донецька, а оскільки територія міста Донецька тимчасово окупована, то форма бланків, яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров'я Донецької Народної Республіки від 09.01.2015 року, на теперішній час на території міста Донецька та Донецької області не використовується. Відповідно до ст. 234 ЦПК України, в порядку окремого провадження розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають юридичне значення доля охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових прав або підтвердження чи відсутність неоспорюваних прав. Згідно п.8 ч.1 ст. 256 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. На підставі п.13 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р. №5 «Про судову практику по справам про встановлення фактів, що мають юридичне значення», передбачено, заяви про встановлення факту смерті особи в певний час приймаються до провадження суду і розглядаються за умови подання заявником документів про відмову органів реєстрації актів громадянського стану в реєстрації події смерті. Заявник зобовязаний обґрунтувати свою заяву посиланням на докази, що достовірно свідчать про смерть особи у певний час і за певних обставин. Таким чином, судом встановлено, що вимоги [PERSON] обґрунтовані, законні та підлягають задоволенню.

Outcome: approved