Jurisdiction: civil
Date: 2017-03-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона перебуває в шлюбі з відповідачем з 14.11.2003 року, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1640. Від подружнього життя у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Позивач свої вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем припинені шлюбні відносини, між ними часто виникають сварки, втратили почуття любові один до одного, подальше спільне проживання є неможливим. Крім того, відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої дитини. Позивач просить суд шлюб, укладений з відповідачем 14.11.2003 року розірвати та стягувати аліменти з відповідача в її користь на утримання їх неповнолітніх дітей [PERSON], [PERSON] в розмірі по 1000 гривень на кожного, щомісячно. Сторони подали заяви про розгляд справи у їх відсутності за наявними матеріалами справи. Відповідач зазначив, що позов він визнає частково: просить розірвати шлюб, однак не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі по 750 гривень на кожну дитину. Дослідивши та оцінивши представлені у справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до часткового задоволення. З свідоцтва про шлюб вбачається, що сторони з 14.11.2003 року перебувають в шлюбі, який зареєстрований відділом реєстрації актів громадянського стану Луцького міського управління юстиції Волинської області, актовий запис № 1640 (а.с. 6). Від подружнього життя у сторін народились діти: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], що підтверджується копію свідоцтва про народження (а.с. 6). З матеріалів справи вбачається, що сторони припинили шлюбні відносини, втратили почуття любові один до одного, між сторонами виникають постійні конфлікти, сварки, подальше спільне проживання є неможливим. При таких обставинах, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам неповнолітніх дітей, а тому шлюб слід розірвати. При визначенні коштів, які підлягають стягненню з кожної з сторін при реєстрації розірвання шлюбу, суд виходить з матеріального становища кожного з подружжя. Разом з тим, згідно ст. 180 Сімейного Кодексу України батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як вбачається з свідоцтв про народження дітей [PERSON], відповідач, являється батьком останніх (а.с. 8, 9). В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] є пенсіонером та працює в автошколі та має стабільний заробіток, однак добровільно не надає постійну матеріальну допомогу дитині, хоча спроможний. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного Кодексу України, аліменти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує стан здоровя, матеріальне становище сторін та неповнолітніх дітей, а також враховує той факт, що [PERSON] позов частково визнав. Суд вважає, що [PERSON] спроможний сплачувати аліменти на утримання своїх неповнолітніх дитини в розмірі по 800 гривень на кожну дитину, щомісячно, але не менше ніж 30 % від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи із дня предявлення позову і до досягнення старшою дитиною повноліття. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір. Згідно п.1 ч.1 ст. 367 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі викладеного,

Outcome: partial