Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] яким просила стягнути з нього неустойку у вигляді пені у розмірі 52165 гривень 41 копійка, у звязку із простроченням останнім сплати аліментів за період 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку із повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 23 березня 2017 року та 13 квітня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Позиція позивача полягала у тому, що на підставі судового рішення відповідач повинен сплачувати їй щомісячно, на утримання дитини [PERSON], аліменти у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 30 січня 2002 року і до повноліття дитини. А оскільки у відповідача виникла заборгованість із сплати аліментів з його вини, вона вважає, що має право на стягнення з нього неустойки у вигляді пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочки за період з 1 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року. Що за її розрахунком складає 52165 гривень 41 копійка. Позиція відповідача суду не відома, оскільки будь-яких пояснень або заперечень проти позову він суду не надав. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] народилась 25 грудня 1999 року, і згідно свідоцтва про її народження її батьками являються [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2002 року, з [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] [INFO], були присуджені до стягнення аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 30 січня 2002 року (а.с.6-8; а.с.10 справа №2-206/2001). З метою виконання вказаного рішення суду, у цьому ж місяці, Рубіжанським міським судом Луганської області було видано виконавчий лист, на підставі якого, Рубіжанський міський відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Луганській області здійснює примусове виконання зданого вище рішення суду (а.с.6-8,9). За цей час, [PERSON] на користь якої було присуджено аліменти на дитину [PERSON], уклала шлюб із [PERSON], внаслідок чого змінила своє прізвище на [PERSON] (а.с.11). Станом на 01 лютого 2017 року, за даними державного виконавця, [PERSON] має борг по сплаті аліментів на дитину [PERSON] у розмірі 16795 гривень 09 копійок (а.с.9). При цьому, у період з серпня 2015 року по грудень 2015 року, [PERSON] повинен був сплачувати по 817 гривень 75 копійок щомісячно; з січня 2016 року по березень 2016 року по 1011 гривень 50 копійок, щомісячно; з квітня 2016 року по січень 2017 року по 1236 гривень 25 копійок, щомісячно. Однак будь-якої сплати не здійснив (а.с.9). А 20 лютого 2017 року, [PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом, яким просила стягнути з [PERSON] неустойку у вигляді пені у розмірі 52165 гривень 41 копійка, у звязку із простроченням сплати аліментів на дитину у період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року (а.с.2-3). Усі вказані обставини, суд зміг встановити на підставі поданих позивачем письмових доказів. Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли та продовжують існувати правовідносини щодо утримання ними як батьками своєї неповнолітньої дитини: [PERSON], в межах яких виник спір щодо права позивача, як одержувача аліментів, на стягнення з відповідача як їх платника, неустойки у вигляді пені за прострочку їх сплати. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому із наступних мотивів: Відповідно до положень частини 2 статті 51 Конституції України та частини 1 статті 180 Сімейного кодексу України, батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно з принципом 6 Декларації про права дитини, дитина повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Положення частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України передбачають, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що саме на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 18 лютого 2002 року, яке набрало законної сили, на користь [PERSON] (нині - [PERSON]) [PERSON] були присуджені аліменти на доньку [PERSON] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткованого мінімуму доходів громадян, щомісячно, починаючи з 30 січня 2002 року (а.с.6-8, а.с.10 справа №2-206/2001). При цьому, в силу положень частин 1-3 статті 195 Сімейного кодексу України, заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення ; якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу), який він одержує ; а якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості. Разом з цим, з огляду на положення частини 4 статті 195 Сімейного кодексу України, за загальним правилом, розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем чи приватним виконавцем, а у разі спору - судом. Позивач надав суду розрахунок заборгованості відповідача із сплати аліментів, обчислений державний виконавцем за період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року (а.с.9). Даних про те, що його оспорює відповідач, у суду не має (а.с.1-31). Тому суд бере до уваги відомості надані державним виконавцем щодо розміру щомісячних аліментів, які у період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року повинен був сплатити відповідач. Зокрема те, що з 01 серпня 2015 року по грудень 2015 року, [PERSON] повинен був сплачувати по 817 гривень 75 копійок щомісячно; з січня 2016 року по березень 2016 року по 1011 гривень 50 копійок, щомісячно; з квітня 2016 року по січень 2017 року по 1236 гривень 25 копійок, щомісячно (а.с.9). При цьому, за відсутності доказів зворотного, суд вважає достовірними відомості надані державним виконавцем про те, що у період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року, будь-яких грошових коштів відповідач не сплатив, тобто свій обовязок по сплаті аліментів не виконав (а.с.9). Відповідно до положень частини 4 статті 15 Сімейного кодексу України, невиконання або ухилення від виконання сімейного обов'язку може бути підставою для застосування наслідків, встановлених цим Кодексом або домовленістю (договором) сторін. Зокрема частиною 1 статті 196 цього кодексу встановлено, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Застосовуючи вказану норму права, суд враховує розяснення надані Пленумом Верховного Суду України, у пункті 22 постанови від 15 травня 2006 року №3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів. Зокрема в тій частині, що передбачена статтею 196 Сімейного кодексу відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Тож з огляду на викладене, суд у першу чергу констатує, що у його розпорядженні не має жодних доказів, які б свідчили на користь невинуватості відповідача у виникненні заборгованості щодо сплати аліментів (а.с.1-32). А от враховуючи, що відповідач, як повнолітня, а тому і дієздатна в силу частини 1 статті 34 Цивільного кодексу України фізична особа (оскільки доказів зворотного суд не має), мав можливість бути учасником не тільки цивільних, а й трудових відносин, що на думку суду, незалежно від рівня його доходу давало б йому можливість сплачувати аліменти хоча б частково, хоча б у розмірі самому найменшому. На здійснення відповідачем таких кроків його повинно було спонукати відповідальне і свідоме ставлення до обовязку батька з утримання дитини в умовах матеріальної забезпеченості, а також з огляду на рішення суду про стягнення з нього аліментів. Однак доказів вжиття відповідачем хоча б невеликих кроків для погашення заборгованості з аліментів, в матеріалах справи не має. І тому суд вважає, оскільки для іншого висновку не має жодних підстав, що тільки внаслідок безвідповідального і несумлінного ставлення відповідачем до обовязку з утримання своєї доньки: [PERSON], тобто з його вини, у нього і виникла заборгованість по сплаті аліментів за період з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року. А тому позивач, як одержувач аліментів, на думку суду, дійсно має право на стягнення з відповідача пені. Як вже вказувалось судом, частина 1 статті 196 Сімейного кодексу передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення пені у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до положень частини першої статті 360-7 ЦПК України, рішення Верховного Суду України, прийняте з мотивів неоднакового застосування судом (судами) касаційної інстанції одних і тих самих норм матеріального права у подібних правовідносинах, є обов'язковим для всіх судів України. Суди зобов'язані привести свою судову практику у відповідність із рішенням Верховного Суду України. Тому застосовуючи частину першу статті 196 Сімейного кодексу України до спірних правовідносин, суд враховує і застосовує правовий висновок Верховного Суду України, який викладений ним у постанові від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), а не у постанові від 11 вересня 2013 року (справа №6-81цс13), як просив позивач, оскільки Верховний Суд України відступив від своєї правової позиції яку просив врахувати позивач, зазначивши про це саме у постанові від 01 липня 2015 року. І до того ж, правова позиція висловлена Верховним Судом України останньою за часом, була також ним підтримана і пізніше, і більше зміненою не була. Зокрема, у постановах від 01 липня 2015 року (справа №6-94цс15), від 03 лютого 2016 року (справа №6-1477цс15) та від 16 березня 2016 року (у справі №6-300цс16), з метою однакового і правильного застосування судами положень частини 1 статті 196 Сімейного кодексу України, Верховний Суд України дав такий правовий висновок: „З урахуванням правої природи пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, за який не сплачено аліменти. При цьому сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Тобто неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість зі сплати аліментів за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен з прострочених платежів (за кожен місяць). Суд враховує своє право, на підставі положень частини 1 статті 360-7 Цивільного процесуального кодексу України, відступити від правової позиції, викладеної у висновку Верховного Суду України, однак у даному спорі, для цього, суд не бачить а ні правових, а ні фактичних підстав. Тому виходячи з викладеного та оскільки позивач зробив обрахунок пені, нараховуючи 1% пені на кількість днів прострочки не тільки того місця, в якому виникла заборгованість із сплати щомісячного платежу по аліментах, а й інших місяців, суд не може погодитись із тим, що зроблений позивачем розрахунок пені є повністю правильним, оскільки в частині кількості днів, за який може бути нарахована пеня ним допущено помилку, яка безпосередньо впливає на розмір пені кожного несплаченого відповідачем щомісячного платежу. Тому правильним, суд вважає такий розрахунок пені у звязку із несплатою відповідачем з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року аліментів: - за серпень 2015 року борг по аліментам складає 817 гривень 75 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 серпня 2015 року по 31 серпня 2015 року включно) і її розмір з розрахунку: 817,75 ? 1% ? 31 день, складає 253 гривні 50 копійок; - за вересень 2015 року борг по аліментам складає 817 гривень 75 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 вересня 2015 року по 30 вересня 2015 року включно) і її розмір, з розрахунку: 817,75 ? 1% ? 30 днів, складає 245 гривень 33 копійки; за жовтень 2015 року борг по аліментам складає 817 гривень 75 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 жовтня 2015 року по 31 жовтня 2015 року включно) і її розмір, з розрахунку: 817,75 ? 1% ? 31 день, складає 253 гривні 50 копійок; за листопад 2015 року борг по аліментам складає 817 гривень 75 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 листопада 2015 року по 30 листопада 2015 року включно) і її розмір, з розрахунку: 817,75 ? 1% ? 30 днів, складає 245 гривень 33 копійки; за грудень 2015 року борг по аліментам складає 817 гривень 75 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 грудня 2015 року по 31 грудня 2015 року включно) і її розмір, з розрахунку: 817,75 ? 1% ? 31 день, складає 253 гривні 50 копійок; за січень 2016 року борг по аліментам складає 1011 гривень 50 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 січня 2016 року по 31 січня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1011,50 ? 1% ? 31 день, складає 313 гривень 56 копійок; за лютий 2016 року борг по аліментам складає 1011 гривень 50 копійок, пеня нараховується за 29 днів (з 01 лютого 2016 року по 29 лютого 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1011,50 ? 1% ? 29 днів, складає 293 гривень 33 копійки; за березень 2016 року борг по аліментам складає 1011 гривень 50 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 березня 2016 року по 31 березня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1011,50 ? 1% ? 31 день, складає 313 гривень 56 копійок; за квітень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 квітня 2016 року по 30 квітня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 30 днів, складає 370 гривень 87 копійок; за травень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 травня 2016 року по 31 травня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день, складає 383 гривні 24 копійки; за червень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 червня 2016 року по 30 червня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 30 днів, складає 370 гривень 87 копійок; за липень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 липня 2016 року по 31 липня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день, складає 383 гривні 24 копійки; за серпень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 серпня 2016 року по 31 серпня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день, складає 383 гривні 24 копійки; за вересень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 вересня 2016 року по 30 вересня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 30 днів, складає 370 гривень 87 копійок; за жовтень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 жовтня 2016 року по 31 жовтня 2016 року включно) і її розмір, з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день, складає 383 гривні 24 копійки; за листопад 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 30 днів (з 01 листопада 2016 року по 30 листопада 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 30 днів, складає 370 гривень 87 копійок; за грудень 2016 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 грудня 2016 року по 31 грудня 2016 року включно) і її розмір з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день складає 383 гривні 24 копійки; за січень 2017 року борг по аліментам складає 1236 гривень 25 копійок, пеня нараховується за 31 день (з 01 січня 2017 року по 31 січня 2017 року включно) і її розмір, з розрахунку: 1236,25 ? 1% ? 31 день, складає 383 гривень 24 копійки. Таким чином, шляхом складання отриманих результатів (тобто кожної суми пені за не виконання кожного окремого простроченого місячного аліментного зобовязання), загальна сума пені за період прострочки виконання аліментних зобовязань з 01 серпня 2015 року по 31 січня 2017 року складає 5954 гривні 60 копійок, а не 52165 гривень 41 копійка, як розрахував позивач. За таких обставин, позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню у розмірі 5954 гривні 60 копійок. У стягненні пені в більшому розмірі, слід відмовити. Відповідно до частини першої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. З огляду на це та те, що судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 640 гривень, які понесені позивачем по цій справі, суд вважає документально підтвердженими (а.с.1), а позов підлягає задоволенню частково, тільки на суму 5954 гривні 60 копійок з 52165 гривень 14 копійок, вони підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а отже у розмірі 73 гривні 05 копійок. Тож

Outcome: partial