Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-31 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] грошові кошти в розмірі 164040,87 гривень, посилаючись на те, що під час перебування у шлюбі з відповідачем вона отримала кредитні кошти в ВАТ «[PERSON] та Кредит» у розмірі 227000 гривень на споживчі цілі. Подружні стосунки припинені у 2009 році, починаючи з 2010 року до серпня 2015 року позивачкою в рахунок погашення кредиту проведені платежі на суму 298081,75 гривень і до повного погашення залишилось 30000 гривень. Оскільки борг виник в інтересах сімї, який сплачувала особисто [PERSON], позивачка вимушена звернутись до суду з даним позовом і просить стягнути з відповідача половину від уже сплачених коштів та від залишку кредиту. Також [PERSON] просить стягнути судові витрати. Представник позивача позовні вимоги підтримав та просив задовольнити їх у повному обсязі. Представник відповідача надав до суду письмові заперечення та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у запереченнях. 3-я особа: ПАТ «[PERSON] та Кредит» в особі філії «Одеське регіональне управління» залишив розгляд справи на розсуд суду. Вислухавши сторони, вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Як встановлено у судовому засіданні, [PERSON] та [PERSON] з 05 листопада 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Київського райсуду м.Одеси від 03.03.2015 року розірвано. 03 грудня 2007 року між [PERSON] та ВАТ «[PERSON] та Кредит» укладено договір про відкриття кредитної лінії №к-2445/нл, згідно якого [PERSON] відкриває Позичальнику не відновлювальну кредитну лінію на умовах забезпеченості, поворотності, строковості, платності в розмірі 227000 гривень, з оплатою по процентній ставці 14% річних. Відповідно ч.1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Відповідно до ч.1 ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності. У відповідності до вимог ч.1 ст.70 СК України визначено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При цьому, п.24 постанови від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» Пленум Верховного Суду України розяснив, що до складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов'язаннями, що виникли в інтересах сім'ї (ч. 4 ст. 65 СК). В той же час, частиною 4 статті 65 СК України визначено, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім'ї, створює обов'язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім'ї. Аналізуючи зазначену правову норму суд приходить до висновку, що таке право на врахування боргу одного з подружжя при поділі майна та покладення його частини на іншого з подружжя, виникає лише у тому випадку, якщо такий борг виник із договірних зобовязань, взятих на себе одним із подружжя в інтересах сімї. Тому суд переконаний, що саме позивачу належить обовязок доведення перед судом обставин, що ним було укладено кредитний договір та отримано на підставі нього кредит саме в інтересах сімї, а також документально підтвердити факт використання цих коштів в цілях сімї. Такий висновок суду відповідає правовій позиції Верховного Суду України висловленій у постанові від 20.02.2013 року у справі № 6-163цс13, що підлягає врахуванню іншими судами загальної юрисдикції при застосуванні аналогічних норм права у відповідності до положень ст. 360-7 ЦПК України. Судом не приймаються до уваги доводи [PERSON], щодо витрати кредитних коштів в інтересах сімї, а саме: повернення позичених у родичів та друзів коштів, зникнення коштів, оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження вказаних обставин. Кредитні кошти , які за поясненнями [PERSON] були витрачені на ремонт та придбання побутової техніки в 763/1000 частин квартири [ADDRESS], також не витрачались в інтересах сімї, так як вказана частина квартири належала позивачці на підставі договору дарування від 05.02.2003 року та відповідно до ст.57 ч.1 п. 2 СК України є особистою власністю дружини, крім того, 26.05.2015 року [PERSON] подарувала вказану частку своєї матері [PERSON] При таких обставинах та враховуючи, що позивач не довів факту укладання кредитного договору від 03 грудня 2007 року та використання отриманих ним коштів на підставі цього договору в інтересах сімї, суд вважає вимоги [PERSON] такими, що не підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України, вимоги [PERSON] про стягнення судових витрат також задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed