Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , за участю третьої особи Прилуцької державної нотаріальної контори, в якому просила стягнути з відповідача 100\~000 грн., у відшкодування моральної шкоди. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у власності позивача та її померлого чоловіка перебувала земельна ділянка та будинок, що розташовані за адресою: [ADDRESS] . Після смерті чоловіка, позивач звернулась до нотаріальної контори про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №334/2017. Однак, у ході оформлення спадщини дізналась, що [PERSON] здійснила підробку заповіту від імені чоловіка позивача, та намагалась шахрайським шляхом заволодіти спадковим майном. Вказує, що після того, як побачила підроблений заповіт, то втратила душевний спокій, життєві перспективи розвитку стали носити пригнічений та негативний характер, втратила спокійний сон. Вважає, що такими діями відповідач спричинила їй моральну шкоду, яку позивач оцінила у 100\~000 грн., яку і просила стягнути з останньої. У судове засідання позивач не з`явилась, про час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином. Надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити з підстав викладених у позові. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась шляхом направлення поштового відправлення та шляхом розміщення оголошень на офіційному сайті судової влади, однак остання до судового засідання не з`явилась, причини неявки та свою правову позицію стосовно заявлених позовних вимог не висловила. Представник третьої особи у судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Направив на адресу суду заяву з проханням розглянути справу у відсутність представника нотаріальної контори. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. На підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Таким чином, враховуючи згоду представника позивача про розгляд справи у її відсутності, неодноразову неявку відповідача, яка була належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, тому суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи із ухваленням заочного рішення. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані сторонами докази, приходить до наступного висновку. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , [INFO] , про що було видано свідоцтво про одруження серії [NUMBER] від 26 березня 1998 р. За час проживання у шлюбі позивач разом зі своїм чоловіком набули у власність земельну ділянку з розташованим на ній житловим будинком, які знаходяться у [ADDRESS] . [INFO] [PERSON] помер, про що було видано свідоцтво про смерть серії [NUMBER] . 11 жовтня 2017р. позивач звернулась до Прилуцької державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, у зв`язку з чим була заведена спадкова справа №334/2017. Інші особи із заявами про прийняття спадщини чи видачу свідоцтв про право на спадщину до нотаріуса не звертались. Заповіти від [PERSON] в реєстрі були відсутні. У січні 2018р. позивач дізналась, що від імені її покійного чоловіка було складено заповіт від 20 квітня 2017р., який був посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Скрипкою Ю.М., згідно якого усе майно, у тому числі і земельна ділянка, що розташована у [ADDRESS] заповідалось [PERSON] , та остання намагається вчинити дії щодо оформлення своїх спадкових прав, шляхом подання заяви про прийняття спадщини до нотаріуса Судакського міського нотаріального округу АР Крим від 19 грудня 2017р. 23 січня 2018р. позивач звернулась до Дарницького районного управління поліції Головного управління поліції Національної поліції у м. Києві із заявою про злочин по підробці заповіту від імені [PERSON] та вчинення шахрайських дій щодо заволодіння його майном, яка була внесена до ЄРДР за №12018100020000649 за ч.3 ст. 190 КК України. З метою з`ясування достовірності волевиявлення покійного, позивач звернулась до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу Скрипки Ю.М. із заявою про надання інформації чи посвідчувався ним заповіт [PERSON] . За наслідком розгляду звернення, приватним нотаріусом було надано відповідь від 12 лютого 2018р. за №12/01-16, якою повідомлялось, що приватним нотаріусом Скрипкою Ю.М. заповіт [PERSON] у 2017р. не посвідчувався. З матеріалів досудового розслідування по кримінальному провадженню №12018100020000649, які були надані позивачем до суду вбачається, що досудове слідство триває, проводяться слідчі дії, в ході яких було з`ясовано, що спадкоємцем за вказаним недійсним заповітом є [PERSON] , яка проживає у [ADDRESS] , та що остання 19 грудня 2017р. звернулась до нотаріуса Судакського міського нотаріального округу республіки Крим Журби Н.В. із заявою про прийняття спадщини, яка була зареєстрована у реєстрі за №6-4120. Судом встановлено, що повідомлення про підозру по вказаному кримінальному провадженню жодній особі не пред`явлено, вирок суду відсутній. Однак, як стверджує позивач у своєму позові, саме [PERSON] причетна до виготовлення або здійснення пособництва у виготовленні підробленого заповіту, шляхом надання анкетних даних, що потягло за собою моральні страждання та переживання позивача, що свідчить про спричинення їй моральної шкоди, яку позивач оцінила у 100\~000 грн. Надаючи оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. За ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, кім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Відповідно до ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї. Виникнення такої шкоди тісно пов`язане і з обставинами справи, і з самою особою, оскільки різні протиправні дії чи бездіяльність тягнуть за собою неоднакові негативні наслідки емоційно - психологічного характеру для різних потерпілих залежно від їхнього темпераменту, психологічних особливостей тощо. Наявність моральної шкоди є фактом конкретного випадку. Відповідно, вчинення лише протиправного діяння стосовно особи свідчить про можливість, але не обов`язковість виникнення моральної шкоди. Судова практика виходить із того, що об`єктивними обставинами, які підтверджують негативний емоційний стан особи, права якої порушені (потерпілого), є, зокрема, неможливість продовження активного суспільного життя, втрата певної роботи, вимушена зміна чи обмеження у виборі професії, погіршення або позбавлення реалізації фізичною особою своїх звичок та бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми тощо. Так, зокрема відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» за №4 від 31.03.1995 (далі Постанова) під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Згідно п.п.2 п.5 Постанови відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Позивач, як на підставу задоволення позову, посилається на те що з моменту вчинення протиправних дій відповідачем і до цього часу відчуває внутрішні неприємні переживання, має проблеми із здоров`ям, отримала сильне емоційне потрясіння. Однак, позивачем не надано жодних доказів заподіяння їй душевних страждань протиправною діяльністю відповідача у справі, зокрема, доказів погіршення здоров`я або настання інших втрат немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, що стали наслідком протиправної діяльності відповідача, передбачених ч.2 ст.23 ЦК України. Крім того, судом встановлено, що на час розгляду цієї справи, вироку суду, який би встановив винуватість [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, пов`язаного з підробкою заповіту та вчинення шахрайських дій щодо спадкового майна [PERSON] постановлено не було. Докази на які позивач посилається, не можуть бути прийняті судом як належні та допустимі докази вини відповідача у спричиненні моральної шкоди. Так, єдиний доказ, який може свідчити про причетність відповідача до вчиненого злочину, є протокол за результатами проведення негласної слідчої дії по кримінальному провадженню № 12018100020000649, в ході якого отримано інформацію про спілкування можливо відповідача з іншими особами про події вказані в позовній заяві. Але, доказів того, що дана інформація отримана в законний спосіб, а саме ухвала слідчого суду Київського апеляційного суду [PERSON] від 02 серпня 2019 року, суду не надана. Крім того, доказів ідентифікації голосу гр. [PERSON] , також суду не надано. Інші докази надані позивачем, самостійного доказового значення для справи, а саме доведення вини гр. [PERSON] у вчиненні даного злочину, а також спричинення своїми діями моральної шкоди, не мають. А тому суд приходить висновку про недоведеність позивачем умов та підстав покладення цивільної відповідальності на [PERSON] , а саме, протиправність дій відповідача, причинний зв`язок між цими діями та спричиненою шкодою, чим не виконано вимоги ст. 12 ЦПК України, відповідно до якої кожна сторона зобов`язана довести обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити.

Outcome: dismissed