Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 08.09.2012 року зареєструвала шлюб з [PERSON] в Червонозаводському відділі РАЦС м. Харкова. [INFO] в них народився син - [PERSON]. Подружнє життя з чоловіком не склалося, тому вони розлучилися 10.01.2014 року. Оскільки у позивачки багато родичів мешкає в Росії, вона хоче виїхати до них з дитиною - [PERSON] Для цього потрібна письмова згода колишнього чоловіка, однак, [PERSON] не дає згоди на виїзд дитини за межі України. [PERSON] зверталась до нотаріуса та до міського відділу ГУДМС в Московському районі, але у прийнятті документів їй було відмовлено з причини відсутності письмового дозволу батька - [PERSON] У зв'язку з цим, просить дозволити їй виїхати з дитиною за межі України без письмового дозволу батька дитини - [PERSON] У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, надав аналогічні пояснення, просив позов задовольнити. Відповідач проти позову заперечував, в задоволенні позовних вимог просив відмовити. Надав суду письмові заперечення, посилаючись на те, що йому невідомо куди конкретно, з якою метою та на який термін планує виїхати позивач з дитиною. Особисто до нього позивач з приводу надання письмової згоди на виїзд дитини не зверталась. Також зазначив, що щомісячно перераховує аліменти на утримання сина згідно виконавчого листа. Також, просив врахувати, що неодноразово звертався до виконавчого комітету Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Московського району з питання усунення перешкод у спілкуванні з сином. Проте, незважаючи на рішення Виконавчого комітету рішення суду від 09.07.2014 року, яким визначено не перешкоджати йому у спілкуванні з сином, [PERSON] не виконує рішення і перешкоджає в спілкуванні з сном та його вихованні. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, про місце, дату та час розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву, в якій просив розглянути справу без представника Червонозаводського РВ ГУ ДМС України в Харківській області, прийняти рішення згідно чинного законодавства. Суд, заслухавши пояснення представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини. 08.09.2012 року [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб в Червонозаводському відділі РАЦС м. Харкова. Сторони від шлюбу мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, зареєстрованим у Московському відділі реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції серії [NUMBER]. (а. с. 8). 10.01.2014 року сторони розірвали шлюб за рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10.01.2014 року по справі № 2/643/384/14. (а.с.9). На підставі рішення Московського районного суду м. Харкова від 17.12.2013 року з [PERSON] стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON], [INFO], у розмірі 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи стягування з 09.09.2013 року і до досягнення дитиною повноліття. (а. с. 10-11). На виконання вказаного рішення на підставі виконавчого листа від 17.12.2013 року [PERSON] щомісячно перераховує аліменти на утримання сина, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями квитанцій від 15.09.2013 року, 13.10.2013 року, 15.05.2014 року, 04.06.2014 року, 01.07.2014 року, 07.08.2014 року, 18.09.2014 року, 13.10.2014 року, 10.11.2014 року. (а. с. 35-37). Рішення Московського районного суду м. Харкова від 09.07.2014 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: Виконавчий комітет Департаменту праці та соціальної політики Управління служб у справах дітей Московського району Харківської міської ради, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та у її вихованні було задоволено частково. Зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON] та його вихованні. Встановлено порядок спілкування [PERSON] у спілкуванні з сином [PERSON]: кожен понеділок та кожну середу з 17-00 год. до 19-00 год. в присутності матері дитини; першу та тертю суботу кожного місяця з 09-00 год. до 11-00 год. в присутності матері дитини; кону другу та четверту неділю з 16-00 год. до 18-00 год. в присутності матері дитини. (а. с. 38). Крім того, судом встановлено, що [PERSON] звертався до Служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики з приводу невиконання [PERSON] рішення суду від 09.07.2014 року та перешкоджання у спілкуванні з сином та його вихованні. На що йому було надано відповідь, відповідно до якої, [PERSON] з'явилася до Служби та пояснила, що не має наміру здійснювати перешкоди для його спілкування з сином за графіком, визначеним рішенням, їй було роз'яснено зміст ст. ст.153, 157, 158 СК України. (а. с. 39-40). Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Ст.153 СК України передбачено право батьків на спілкування з дітьми, незалежно від того, де вони знаходяться. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування. Згідно зі ст. 157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Відповідно до ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Пунктом 18 Правил оформлення і видачі паспортів громадянам України для виїзду закордон і проїзних документів дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою КМ України № 231 від 31 березня 1995 року встановлено, що за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього за кордон може бути дозволений на підставі рішення суду. Згідно з п. 4 постанови КМ України від 27 січня 1995 року № 57 «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянам України», виїзд з України громадян, які не досягли 16-ти річного віку в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою здійснюється: 1) за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску; 2) без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-ти річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків, або його нотаріально засвідченої копії. Частиною 3 ст. 10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених законом. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед установленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, суд, оцінивши надані докази у їх сукупності, зокрема, рішення суду про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні та звернення до Служби у справах дітей Московського району Департаменту праці та соціальної політики з приводу невиконання [PERSON] вказаного рішення, що свідчить про бажання відповідача реалізовувати передбачені ст. ст. 153, ст.157, ст.158 СК України права щодо участі у спілкуванні та вихованні дитини, а надання права [PERSON] на вивезення дитини за межі України без згоди батька може позбавити відповідача гарантованого йому ст. 153 СК України права на спілкування з дитиною, приймаючи до уваги заперечення відповідача відносно того, що йому невідомо куди конкретно, з якою метою та на який період часу планує виїхати позивачка з дитиною за межі України, при цьому, з приводу надання письмової згоди на виїзд дитини особисто до нього позивачка не зверталась, вважає, позовні вимоги позивачки необґрунтованими. Крім того, позовні вимоги викладені без зазначення країни перебування дитини та часу виїзду і повернення, тобто, є неконкретними. На підставі вищевикладеного, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги про надання письмового дозволу на виїзд дитини - [PERSON] без письмового дозволу батька дитини - [PERSON] задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed