Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що вона та [PERSON] уклали шлюб 31 травня 2008 року. Від шлюбу мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . Шлюбні стосунки фактично припинені з січня 2018 року. Шлюб між ними розірвано за рішенням Куликівського районного суду від 13 грудня 2018 року. 17 грудня 2019 року вона уклала шлюб з [PERSON] та має прізвище « [PERSON] ». Перебуваючи у шлюбі, вони з [PERSON] за спільні кошти розпочали та у 2017 році закінчили будівництво житлового будинку за адресою: [ADDRESS] . Житловий будинок зведений на земельній ділянці площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] , яка на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29 грудня 2008 року була надана у власність [PERSON] з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд», що підтверджуєтеся Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 256386. Крім того, на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29 грудня 2008 року [PERSON] була надана у власність присадибна земельна ділянка (город) з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що підтверджуєтеся Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 256385. Адреса цієї земельної ділянки у державному акті не зазначена, оскільки на той час будинок не був зведений та була відсутня поштова адреса. У встановленому порядку будинок був прийнятий в експлуатацію та використовується відповідачем за призначенням. Будинок двоповерховий, має загальну площу 181, 6 кв.м, житлову - 39,9 кв. м. 03 січня 2017 року право власності на весь будинок було зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно за № 11611103274227 за [PERSON] . [PERSON] постійно проживає у їх спільному будинку. Вона з 2018 року проживає окремо, тому у неї виникла необхідність у поділі спільного сумісного майна подружжя. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст. ст. 60, 69 СК України, ч. 3 ст. 368 ЦК України), відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Відповідно до ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Позивачка вважає, що має право на 1/2 частину житлового будинку, зведеного з [PERSON] в період шлюбу, та на 1/2 частку земельних ділянок, призначеної для будівництва та обслуговування цього житлового будинку та городу. Просить суд визнати житловий будинок за адресою: [ADDRESS] , об`єктом спільної сумісної власності подружжя; визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] , право власності на іншу 1/2 частку зазначеного будинку визнати за [PERSON] ; визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,1500 га за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд» кадастровий номер 7422755100:01:005:0068, право власності на іншу 1/2 частку зазначеної земельної ділянки визнати за [PERSON] ; визнати за нею, [PERSON] , право власності на 1/2 частину земельної ділянки площею 0,2018 га за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», кадастровий номер 7422755100:01:005:0069, право власності на іншу 1/2 частку зазначеної земельної ділянки визнати за [PERSON] . Позовна заява надійшла до суду 03.08.2020. Після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача позовна заява прийнята до розгляду та відкрите спрощене позовне провадження, судове засідання призначено на 09.09.2020 року. Клопотань по суті справи від сторін не надходило. В судовому засіданні позивачка позовні вимоги підтримала. Відповідач надав відзив на позовну заяву та заяву по суті справи, відповідно до яких викладені [PERSON] обставини справи та позовні вимоги визнав частково, а саме у частині вимог про визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] , в порядку поділу майна подружжя, та у частині вимог про визнання права власності за [PERSON] на 1/2 частину земельної ділянки, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , кадастровий номер 7422755100:01:005:0068, площею 0,1500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд - з підстав, передбачених ст. 120 ЗК України. Не визнав позов у частині вимог про визнання права власності за позивачем на 1/2 частину земельної ділянки з кадастровим номером 7422755100:01:005:0069, яка розташована за адресою: [ADDRESS] , з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, оскільки вказана земельна ділянка одержана ним в порядку реалізації права на безоплатну приватизацію земельної ділянки з таким цільовим призначенням за рішенням 17 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29.12.2008 року, в період, коли на приватизовані земельні ділянки закон не розповсюджував режим спільної сумісної власності подружжя, тож ділянка є його особистою приватною власністю. Вказана земельна ділянка не є необхідною для обслуговування житлового будинку [ADDRESS] , жодних будівель і споруд на вказаній ділянці не розташовано, тож правила ст. 120 ЗК України на дану земельну ділянку не розповсюджуються. Також вважає, що презумпція спільного майна подружжя, встановлена законом, не підлягає доказуванню, тому не визнає вимоги про визнання майна спільною сумісною власністю. В судовому засіданні [PERSON] визнав позов частково, посилаючись на викладені у відзиві обставини. Вислухавши учасників судового розгляду, дослідивши надані докази, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пп.23, 24 постанови «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 №11, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело й час його придбання. До складу майна, що підлягає поділу, включається загальне майно подружжя, наявне в нього на час розгляду справи, та те, що перебуває в третіх осіб. Так, в суді встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 31.05.2008 по 14.01.2019 року, що підтверджено рішенням Куликівського районного суду від 13 грудня 2018 року про його розірвання (а.с. 14-16). Від шлюбу мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] (а.с. 11). Згідно з Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, номер інформаційної довідки 184300460 від 10.102019 року, за [PERSON] 30.01.2017 року було зареєстровано право власності на житловий будинок літ А-2 загальною площею 181,6 кв.м, житловою площею 39,9 кв.м, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с. 17). Згідно з технічним паспортом на садибний (індивідуальний) житловий будинок за вказаною адресою станом на 08.11.2016, окрім будинку зазначеної площі, був наявний погріб під частиною будівлі, який є невід`ємною його частиною. Інвентаризаційна вартість будинку склала 991441 грн. Сторони зазначену вартість не оспорювали та дійшли згоди, що зазначена оцінка відповідає ринковій вартості даного будинку у цьому населеному пункті на даний час (а.с. 57-62). Відомості про зведення надвірних споруд після 08.11.2016 року сторонами не надано. Згідно з державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 256386 [PERSON] на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29 грудня 2008 року була надана у власність земельна ділянка площею 0,1500 га, яка розташована в [ADDRESS] з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд» (а.с. 18). Одночасно, на підставі рішення 17 сесії 5 скликання Куликівської селищної ради від 29 грудня 2008 року була надана у власність [PERSON] земельна ділянка по [ADDRESS] з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», що підтверджуєтеся Держаним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЗ № 256385. З наданої відповідачем технічної документації по складанню державного акту на право власності на земельну ділянку за 2008 рік вбачається, що при обмірі та складанні плану земельної ділянки її загальна площа склала 0,5998 га, однак з них двір (так у плані) становить 0,1500 га, і визначені дві земельні ділянки площею 0,2480 га та 0,2018 га, які значяться як рілля (а.с. 38-53). Земельна ділянка, призначена для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд має кадастровий номер 742277555100:01:005:0068. Земельні ділянка для ведення особистого селянського господарства має кадастровий номер 742277555100:01:005:0069. Надані докази суперечностей не містять та оцінюються судом як достовірні. При вирішенні питання про походження коштів, які подружжя використало на спорудження зазначеного будинку, суд дійшов висновку, що він був зведений сторонами під час шлюбу за спільні сумісні кошти. Згідно зі ст. 60 СК майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. При цьому не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього зареєстровано лише за одним з подружжя. Відповідно до ч. 1 ст. 70 СК у разі поділу майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо іншого не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Оскільки жоден з колишнього подружжя не вчинив дій, спрямованих на поділ майна в натурі, або на отримання грошової компенсації вартості своєї частик у спільному майні, питання про можливість поділу будинку в натурі перед судом не ставилось, суд вважає за можливе визнати ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, будинок [ADDRESS] , дійсно є спільною сумісною власністю колишнього подружжя [PERSON] та [PERSON] та підлягає поділу між ними в рівних частках без виділення в натурі. В частині поділу належних відповідачу земельних ділянок суд виходить з такого: Згідно з пунктом 5 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації. Згідно з положеннями частини першою статті 81, частини третьої статті 116 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування. Відповідно до частини першої статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Частиною першою статті 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Частиною четвертою статті 120 ЗК України визначено, що при переході права власності на будівлю та споруду до кількох осіб право на земельну ділянку визначається пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено у договорі відчуження будівлі і споруди. У пункті 18-2 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» (зі змінами, внесеними згідно з постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 березня 2010 року № 2) судам роз`яснено, що відповідно до положень статей 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, земельна ділянка, одержана громадянином в період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, нажите подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. Якщо на такій земельній ділянці знаходиться будинок, будівля, споруда, що є спільною сумісною власністю подружжя, то у разі поділу будинку, будівлі, споруди між подружжям та виділу конкретної частини будинку, будівлі, споруди до особи, яка не мала права власності чи користування земельною ділянкою переходить це право у розмірі частки права власності у спільному майні будинку, будівлі, споруди у відповідності до статті 120 ЗК України, статті 377 ЦК України. Наведені висновки містяться у постанові Верховного Суду України від 09 грудня 2015 року № 6-814цс15, постанові Верховного суду від 21.03.2018 у справі № 686/9580/16-ц, постанові Верховного Суду України від 12.08.2020 у справі № 636/4/17. Таким чином, у зв`язку з визнанням права позивачки на 1/2 частину збудованого під час шлюбу будинку, поділу підлягає і земельна ділянка, приватизована відповідачем, з цільовим призначенням «для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель и споруд». Разом з тим, земельна ділянка з цільовим призначенням «для ведення особистого селянського господарства», хоча за твердженням і прилягає до двору житлового будинку та використовується як город, не може бути предметом поділу без зміни її цільового призначення. Тобто, позовні вимоги [PERSON] в цій частині належить задовольнити частково. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При узгодженій сторонами вартості будинку в цілому 991441 грн., вартість його 1/2 частини буде становити 495720,5 грн., з яких позивачка при пред`явленні позову сплатила 840,80 грн. За таких обставин судовий збір з відповідача має бути стягнений у розмірі 4116,41 грн. Судовий збір в частині позову про поділ земельних ділянок не виходить за межі їх нормативної оцінки та коригуванню не підлягає. Підстав для повернення позивачу з держаного бюджету частини сплаченого судового збору при частковому визнанню позову відповідачем суд не вбачає.

Outcome: partial