Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з [PERSON] , [INFO] , на її користь додаткових витрат на утримання [PERSON] , [INFO] .. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що у неї з відповідачем є спільна дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає разом з матір`ю. Позивач оплатила послуги за здобуття середньої освіти малолітнього [PERSON] в приватній загальноосвітній школі І-ІІ ступенів «Надія» в м.Чернівці за період 2017-2018 навчального року в сумі 18 000 грн. Крім того, вона здійснила оплату за харчування сина в період 2016-2017 навчального року в сумі 5 700 грн., та в період 2017-2018 навчального року в сумі 6 500 грн. Представник позивача надав заяву в якій просив розглянути справу без їх участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, направив суду клопотання про долучення відзиву та розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що надані позивачем докази підтверджують факт навчання дитини у приватній школі, але не підтверджують необхідність навчання дитини саме у платній школі, в тому числі необхідністю, пов`язану із розвитком здібностей у дитини, або потребу пов`язану з його здоров`ям. Також позивачем не надано жодного доказу погодження ним навчання дитини в приватній школі із такою оплатою, їхня дитина не потребувала навчання у приватній школі. Відповідач є інвалідом другої групи, на утриманні в нього є дитина від іншого шлюбу. Вважає, що витрати позивача, як додаткові витрати на дитину, не можуть рахуватися витратами в розумінні ст. 185 СК України. Вони були здійснені позивачем з власної волі, а тому в задоволенні позову просить відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що у позивача та відповідача є спільна дитини [PERSON] , [INFO] (а.с. 4), який проживає разом із матір`ю, що підтверджується довідкою №2163 від 10.04.2019 року (а.с.5). Відповідно до статті 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно ст.185 Сімейного Кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом, тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не довела існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного навчання дитини у приватній школі І-ІІ ступенів «Надія» та необхідність здійснення оплати за харчування в період з 2016-2017 років та в період 2017-2018 років при наявності можливості отримання дитиною безкоштовної середньої освіти, гарантованої державою, та не навела мотивів вибору освітнього закладу, що зокрема залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини. Таку позицію, з приводу стягнення додаткових витрат, висловив Верховний Суд України, розглянувши Касаційне провадження від 09.09.2019 року (справа №344/5315/18). На підставі викладеного та з урахуванням всіх обставин, що мають істотне значення, суд дійшов висновку, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити за необгрунтованістю. У відповідності до ст. 141 ч.6 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Outcome: dismissed