Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар`їнського районного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу дійсним, визнання права власності на будинок та земельну ділянку. В обґрунтування зазначених позовних вимог позивач зазначає, що у листопаді 2020 року вона уклала договір купівлі-продажу житлового будинку за адресою: [ADDRESS] та земельної ділянки для обслуговування житлового будинку площею 0,3366 з [PERSON] . Позивач передала відповідачу грошові кошти у сумі 30000 гривень, а відповідач написав позивачу розписку, передав ключі від будинку та технічну документацію на будівлю та земельну ділянку. На момент фактичної купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, а саме на 12.11.2020 року, відповідач отримав від позивача кошти в сумі 30000 гривень, оскільки саме за таку ціну [PERSON] погодився продати майно. У нотаріуса посвідчити договір купівлі-продажу позивач не має можливості, оскільки відповідач ухиляється від переоформлення та кожного разу повідомляє різні відговори. Вказані дії відповідача порушують права позивача у зв`язку з чим вона не має можливості здійснити реєстрацію права власності житлового будинку та земельної ділянки, які набуті на підставі договору купівлі-продажу. Позивач у судове засідання не з`явилась, надіслала на адресу суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги просить задовольнити у повному обсязі з підстав, що наведені в позовній заяві. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову, суд за наявності до того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Ухвалою суду від 30 грудня 2020 року по справі було відкрито спрощене позовне провадження. Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Як вбачається з копії державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДН № 110906 [PERSON] є власником земельної ділянки площею 0,3366 гектарів, що розташована на території с. Новоукраїнка Новоукраїнської сільської ради та призначена для обслуговування житлового будинку та ведення особистого підсобного господарства. З копії свідоцтва про право особистої власності на домоволодіння встановлено, що будинок [ADDRESS] належить [PERSON] . Як вбачається з копії технічного паспорту за адресою: [ADDRESS] , розташовані наступні об`єкти: житловий будинок «А-1», прибудова «а-1», тамбур «аІ-1», прибудова «аІІ-1», прибудова «аІІІ-1», ганок «аг», ганок «агІ», навіс «ан», погріб «ап», сарай «Е-1», гараж «Ж-1», сарай «Д-1», вбиральня «Т-1», вигрібна яма «в», ворота «№ 1», паркан «№ 2», ворота «№ 3», паркан «№4». Копією розписки підтверджується, що [PERSON] отримав від [PERSON] тридцять тисяч гривень в рахунок продажу свого житлового будинку з будівлями та спорудами та земельною ділянкою для обслуговування житлового будинку. Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: договори та інші правочини; створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; інші юридичні факти. Відповідно до ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Частиною 1 ст. 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ч. 1 ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Приписами ч. 1 ст. 657 ЦК України визначено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Відповідно до ч.3 ст. 334 ЦК України, право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованого Законом України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. За правилами частини другої статті 220 ЦК Україниу випадку, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. Зазначена частина друга статті 220 ЦК України застосовується до правовідносин у разі, коли сторони вчинили правочин у встановленій законом письмовій формі, зміст якого відповідав волі сторін, які дійшовши згоди щодо усіх істотних умов договору, виконали такий договір повністю чи частково, і лише не було дотримано вимоги про нотаріальне посвідчення такого договору через ухилення однієї сторони договору. Таким чином, суд, дослідивши надані письмові докази в сукупності, дійшов висновку, що між сторонами виникли договірні відносини з приводу купівлі-продажу будинку та земельної ділянки, водночас у зв`язку з тим, що укладення договору купівлі-продажу проведено з порушенням обов`язкової нотаріальної форми позивач не має можливості розпоряджатися в повному обсязі своїм власним майном. Судом встановлено, що всі зобов`язання за договором купівлі-продажу нерухомого майна його сторонами виконані у повному обсязі, покупцю було передано нерухомість, а продавцю передані грошові кошти, що підтверджується наявними у справі письмовими доказами, в свою чергу відповідач ухиляється від подальшого нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved