Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб укладений між нею та [PERSON] , зареєстрований 17 липня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 343. Позовні вимоги мотивуючи тим, що сторони з 17 липня 1999 року перебувають в зареєстрованому шлюбі. Від вказаного шлюбу подружжя має повнолітнього сина - [PERSON] , [INFO] . На протязі їх спільного життя вони зрозуміли, що різні за характером люди, з різним поглядами на життя, в зв`язку з чим не можуть знайти взаєморозуміння, між ними постійно виникають сварки, суперечки. На підставі викладеного їх подальше життя не можливе, а тому шлюб необхідно розірвати. На підставі ухвали Харківського районного суду Харківської області від 02 липня 2020 року провадження у справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Сторони в судове засідання не з`явились, про день, час та місце якого повідомлялись належним чином. Позивач [PERSON] надала до суду заяву в якій просить розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримує, судові витрати залишити за рахунок позивача, після розірвання шлюбу залишити їй прізвище набуте в зв`язку з реєстрацію шлюбу « [PERSON] ». Крім того, зазначила, що сімейно - шлюбні відносини між ними припинені з 24 квітня 2020 року. Відповідач [PERSON] надав до суду заяву про розгляд справу у його відсутність, позовні вимоги визнає та не заперечує щодо їх задоволення. В заяві зазначив, що сімейно -шлюбні відносини між сторонами припинені з 24 квітня 2020 року. В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Розглянувши матеріали справи та докази в їх сукупності, суд приходить до наступних висновків. Сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 17 липня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану, актовий запис № 343, що підтверджується оригіналом свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , видане 17 липня 1999 року Жовтневим відділом реєстрації актів громадянського стану . В зв`язку з реєстрацією шлюбу дошлюбне прізвище позивача « [PERSON] » змінено на « [PERSON] ». Відповідно до статті 51 Конституції України, статті 24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статі 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 СК України). Добровільність шлюбу - одна з основних його засад. Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Розірвання шлюбу засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Для поваги до права дружини або чоловіка на пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу потрібен прояв другим з подружжя власної гідності, поваги до себе. Судом встановлено та з матеріалів даної справи вбачається, що сторони продовжувати шлюбні відносини не бажають, які між ними припинені з 24 квітня 2020 року, сім`я існує формально, відповідач позов визнав, відповідно, відмова у розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу, що потягне за собою неприпустиме порушення права одного з подружжя або обох на вільний вибір. У відповідності із положеннями частини другої статті 112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, згідно чинного законодавства, незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу, тому, враховуючи вищевикладене, а також те, що з матеріалів справи спору між сторонами щодо спільного набутого майна не вбачається, задоволення позовних вимог про розірвання цього шлюбу не суперечить вимогам законодавства України. Беручи до уваги фактичні взаємовідносини сторін, наполягання сторін на задоволенні позову, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б їхнім інтересам. Крім того, відповідно до статті 113 Сімейного кодексу України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище, таким чином прохання позивача про те, щоб після розірвання шлюбу іменуватися прізвищем набутим в зв`язку з реєстрацією шлюбу « [PERSON] » є законним та обґрунтованим, а тому підлягає задоволенню. Згідно частини другої статті 114 СК України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Частиною третьою статті 115 Сімейного кодексу України передбачено, що документом, який засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Враховуючи заяву позивача, суд вважає за можливе судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок віднести на рахунок позивача [PERSON] .

Outcome: approved