Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] - про встановлення батьківства та стягнення аліментів на неповнолітню дитину. Позивач при зверненні до суду обґрунтовує свої вимоги тим, що весною 1998 року позивача, [PERSON], познайомив з відповідачем, [PERSON], [PERSON] На момент знайомства з відповідачем, позивач перебувала в шлюбі та як мати одиночка мала доньку [PERSON], [INFO]. Відповідач був розлучений та мав сина [PERSON]. Після знайомства позивач з відповідачем почали зустрічатися, як чоловік з жінкою, та мати інтимні стосунки, в результаті чого позивач завагітніла. Через декілька місяців позивач повідомила відповідача, що чекає дитину від відповідача, однак у відповідь відповідач промовчав, а потім перестав спілкуватися з позивачем, в зв'язку з чим позивач образилась і перестала з спілкуватися з відповідачем. [INFO] року позивач народила доньку, яку назвала [PERSON], запис про батька дитини у книзі реєстрації народжень було зроблено на підставі ч. 1 ст. 135 СК України за вказівкою позивача, тобто по прізвищу позивача. Так як, позивач бажала щоб її доньки мали однакове по-батькові, то зазначила батьком [PERSON] - [PERSON] В січні 2006 року позивач зателефонувала на домашній телефон відповідача для того, щоб повідомити його про народження доньки і попросити про матеріальну допомогу на дитину, телефон взяв брат відповідача і сказав, що його брат передав, що дитина не його, після чого позивач образилася і не зверталась до відповідача, але сподівалася, що він змінить свою думку коли побачить доньку та визнає добровільно батьківство. Однак в подальшому відповідач уникав зустрічей з позивачем. В 2014 році позивач зустрілась з відповідачем, показала фото [PERSON], яка дуже схожа на свого батька відповідача, у відповідь [PERSON] сказав, що в вечорі дасть гроші для доньки. В подальшому відповідач передав позивачу 2 700 грн., через місяць передав ще 1000 грн., а 31.12.2014 року передав ляльку для [PERSON]. На початку 2015 року позивач знову звернулась до відповідача та повідомила про матеріальні труднощі, у відповідь відповідач відмовив позивачу допомагати в утриманні доньки, а потім знову заявив що це не його дитина. Позивач стверджує, що [PERSON] є рідним батьком доньки [PERSON], [INFO], а тому має надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, в зв'язку з чим позивач, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог просила суд: - визнати [PERSON], [INFO], громадянина України батьком [PERSON] [INFO] (актовий запис про народження відділу реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у місті Києві № 2543 від 05.11.2005 року); - стягнути з [PERSON], [INFO], громадянина України аліменти на користь позивача на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до її повноліття, починаючи з дня подачі заяви; - стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати: судовий збір у розмірі 243,60 грн., витрати на проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 3158,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн. Позивач в судове засідання не з'явилась, надавши до суду заяву про розгляд справи у її відсутність в якій також зазначила, що позовні вимоги, з урахуванням заяви про збільшення розміру позовних вимог, підтримує в повному обсязі, просить суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, надавши до суду заяву про розгляд справи у його відсутність в якій також зазначив що визнає позовні вимоги про встановлення батьківства та про стягнення з нього на користь позивача на утримання доньки [PERSON], аліментів в розмірі 1/3 частина від доходу щомісячно. Суд, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, зважаючи на подані сторонами заяви, вважає що позов підлягає задоволенню, виходячи із наступного. Судом встановлено, що весною 1998 року позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] познайомились, після чого сторони почали зустрічатися, як чоловік з жінкою, та мати інтимні стосунки, в результаті чого позивач завагітніла та 28. 10. 2005 року позивач народила доньку [PERSON]. Відповідач [PERSON] не визнавав себе батьком [PERSON], в зв'язку з чим позивач звернулась до суду з даним позовом та просила суд про задоволення позову. В процесі розгляду справи, ухвалою суду від 29. 09. 2015 року, за клопотанням представника позивача по справі було призначено судово-медичну експертизу методом ДНК-аналізу, проведення якої було доручено КМБ судово-медичної експертизи. На вирішення експертів було поставлено наступне запитання: Чи є [PERSON] [INFO] рідним батьком [PERSON] [INFO]? Відповідно до Висновку КМКБ судово-медичної експертизи №377 від 21. 12. 2015 року вбачається, що «Молекулярно-генетичним дослідженням встановлено: вірогідність під\-твердження біологічного батьківства [PERSON] відно\-сно [PERSON] складає величину не менш ніж 99,99%. Таким чином, згідно [INFO], біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] прак\-тично доведено.» (а.с. 39-42). Відповідач [PERSON] після проведення по справі судово-медичної експертизи методом ДНК-аналізу, позов визнав, про що подав до суду письмову заяву, яка міститься в матеріалах справи. Згідно п. 1 ч. 3 ст. 128 СК України позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Згідно п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», відповідно до статей 213, 215 ЦПК України рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах РАЦС (прізвище, ім'я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). При розгляді спору щодо визнання батьківства суд має виходити зі змісту ч. 2 ст. 128 СК України, відповідно до якої підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 125 СК України однією з підстав для визначення походження дитини від батька є рішення суду. Відповідно до ч. 1 ст. 174 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов протягом усього часу судового розгляду, зробивши усну заяву. Якщо відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем викладено в адресованих суду письмових заявах, ці заяви приєднуються до справи. Згідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Зважаючи на наявний в матеріалах справи Висновок КМКБ судово-медичної експертизи №377 від 21. 12. 2015 року відповідно до якого біологічне батьківство [PERSON] відносно [PERSON] прак\-тично доведено, а також на письмову заяву відповідача про визнання позову, суд приходить до висновку про задоволення позову в частині встановлення батьківства. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої доньки [PERSON] [INFO], щомісячно у розмірі 1/3 частки всіх видів його заробітку, але не менше, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, слід зазначити наступне. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч. 1 с. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Згідно ч. 1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З огляду на наведене, враховуючи, що позивач несе витрати по утриманню дитини і немає достатніх коштів для забезпечення першочергових витрат по задоволенню потреб дитини з врахуванням: віку дитини, забезпечення життєдіяльності, підтримання нормального здоров'я та відпочинок, а відповідач зобов'язаний утримувати дитину до досягнення нею повноліття і створювати для неї необхідні передумови для її розвитку і забезпечення організації її життя, враховуючи передбачені законом обставини, а також з урахуванням заяви відповідача про визнання позовних вимог, суд вважає за можливе стягнути аліменти з відповідача в розмірі заявлених позовних вимог. Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 4500 грн., слід зазначити наступне. Ст. 79 ЦПК України відносить до судових витрат витрати на правову допомогу. Згідно із ч.1 ст. 84 ЦПК України, витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги адвоката або іншого фахівця в галузі права, несуть сторони, крім випадків надання безоплатної правової допомоги. Вбачається, що в обґрунтування вимог про відшкодування витрат, пов'язаних з оплатою правової допомоги, суду було надано розрахунок витрат на правову допомогу адвоката Чмель О. Л. та квитанцію №22 до прибуткового касового ордера від 27. 01. 2016 року, відповідно до якої [PERSON] оплатила витрати на правову допомогу на ім'я адвоката Чмель О. Л. в сумі 4500 грн. Встановлено, що розмір витрат на правову допомогу складає 4500 грн. Таким чином, зважаючи на те, що витрати на правову допомогу підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, суд вважає що вимога позивача про відшкодування суми сплаченої за послуги адвоката підлягає задоволенню. Щодо вимоги позивача про відшкодування витрат на проведення судово-генетичної експертизи у розмірі 3158,40 грн. суд також приходить до висновку про задоволення позову в цій частині, оскільки заявлена позивачем сума підтверджується рахунком-фактурою КМКБ судово-медичної експертизи від 11. 12. 2015 року, який міститься в матеріалах справи. З урахуванням задоволення позову, у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України, суд вважає за доцільне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по оплаті судового збору за вимогу не майнового характеру в сумі 243,60 грн., а також стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір за вимогу майнового характеру в сумі 487,20 грн. За таких обставин,

Outcome: approved