Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] , звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя із позовом до [PERSON] , відповідно до якого просить суд розірвати шлюб укладений між позивачем та відповідачем. В обґрунтування позову позивач зазначила, що з 12.03.2011 року вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від шлюбу мають дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння та постійні сварки. З січня 2020 року подружжя проживає окремо. Фактично сім?я припинила своє існування. Позивач просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, оскільки відновити шлюбні відносини неможливо. У судове засідання позивач не з`явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, просить задовольнити позовні вимоги. Відповідач у судове засідання не з`явився, надав заяву, в якій зазначив, що визнає позовні вимоги та просить розглянути справу за його відсутності. Вивчивши матеріали справи і дослідивши письмові докази, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] , виданого Комунарським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, актовий запис № 100, 12.03.2011 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб. Прізвище після укладання шлюбу « [PERSON] та [PERSON] ». Сторони є батьками неповнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвами про народження (а.с.10,11). Судом також встановлено те, що сім`я розпалась остаточно, спільне господарство не ведеться, бажання до примирення у сторін відсутнє. Відновити шлюб неможливо, так як, між сторонами відсутня любов, взаємна довіра і повага. Відповідно до ст.51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Статтею 21 Сімейного кодексу України визначено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Згідно з ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на особисту свободу і може мати наслідки, встановлені законом. Частиною 1 статті 110 Сімейного кодексу України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно зі ст.111 Сімейного кодексу України суд приймає міри до збереження шлюбу, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. У даному випадку сторони вважають неможливим з моральної точки зору продовжувати шлюбні відносини, тому суд не може зобов`язати їх прийняти заходи до примирення. Відповідно до ч.2 ст.112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Аналізуючи зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя сторін і збереження шлюбу суперечить їх інтересам та інтересам їхньої дитини, що мають істотне значення. Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню в повному обсязі. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, так як судове рішення ухвалюється у повному обсязі на користь позивача, понесені ним і документально підтверджені судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved