Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» про розірвання договору оренди землі від 26.11.2015 року, з кадастровим номером: [NUMBER], що знаходиться в урочищі «За садом», с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області. Свої вимоги обґрунтовувала тим, що відповідач порушив свої зобов'язання щодо своєчасності розрахунку за користування земельною ділянкою в 2016-2017 роках та відповідно нехтує терміном своєчасної сплати орендної плати, зазначеним в п. 11 договору. Враховуючи вищенаведене просила розірвати вказані договори оренди землі. Відповідно до частин 2-6 статті 19 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється за правилами, передбаченими цим Кодексом, серед іншого, у порядку позовного провадження (загального або спрощеного). З огляду на предмет та ціну позову дана справа підпадає під ознаки малозначної справи та не віднесена до категорії справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження. Обставини справи, що згідно частини третьої статті 274 ЦПК України, мають значення для вирішення питання про можливість розгляду справи в порядку спрощеного провадження, також свідчать про наявність підстав для розгляду цієї справи в спрощеному порядку. Згідно ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 07.12.2018 року вирішено розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також даною ухвалою було встановлено відповідачу п'ятнадцятиденний строк з дня вручення цієї ухвали для подання ним відзиву на позовну заяву і всіх письмових та електронних доказів, висновків експертів і заяв свідків, що підтверджують заперечення проти позову. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 174 ЦПК України при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Згідно ч.1 ст. 178 ЦПК України у відзиві відповідач викладає заперечення проти позову. У відповідності до ч.ч. 1, 8 ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, а у випадку розгляду справи з повідомленням (викликом) учасників справи - також заслуховує їх усні пояснення та показання свідків. Судові дебати не проводяться. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, однак разом з позовною заявою подала до суду письмову заяву, в якій вказала, що позов підтримує в повному обсязі, просила його задовольнити та розгляд справи провести у її відсутності. Представник відповідача ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» в судове засідання повторно не з'явився, відзиву на позовну заяву суду не надав, причин неявки суду не повідомив, хоча був неодноразово належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с. 28, 33, 38, 42). У відповідності до ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Згідно ч. 2 ст. 281 ЦПК України розгляд справи і ухвалення рішення проводяться за правилами загального чи спрощеного позовного провадження з особливостями, встановленими главою 11 Заочний розгляд справи. Тому, виходячи зі змісту ч. 1 ст. 280 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки не повідомив, відзиву на позовну заяву суду не надав, а позивачем подано достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд ухвалив про проведення заочного розгляду справи. У зв'язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України, ніхто не може бути позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні, крім випадків, встановлених Конституцією та законом. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що [PERSON] (позивачка) на праві власності належить земельна ділянка площею 0,5200 га, розташована в урочищі «За садом» [ADDRESS] призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер [NUMBER], що підтверджується копією Державного акту на право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 15.05.2007 року (а.с. 9). 26.11.2015 року між [PERSON] (орендодавець) та ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» (орендар) був укладений договір оренди землі б/н, а саме земельної ділянки площею 0,5200 га (кадастровий номер [NUMBER]), що знаходяться за межами населеного пункту, в адміністративних межах Королівської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 5-6). Згідно п. 1 договору оренди землі орендодавець надає, а орендар приймає в строкове платне користування вищевказану земельну ділянку. Відповідно до п. 8 вказаного договору він укладений до 31.12.2025 року. Відповідно до п. 43 Прикінцеві положення договору оренди землі від 26.11.2015 року цей договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Відносини, пов'язані з орендою землі, регулюються Законом України «Про оренду землі», Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі. Відповідно до ст. 17 Закону України «Про оренду землі» об'єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом. Згідно копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 26.11.2015 року (а.с. 10) до Державного реєстру внесено відомості про державну реєстрації прав оренди вищевказаної земельної ділянки. Згідно акту приймання-передачі земельної ділянки від 26.11.2015 року, що є Додатком № 1 до договору оренди землі, орендодавець - [PERSON] здала, а орендар - ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» прийняв земельну ділянку: загальною площею 0,5200 га (кадастровий номер [NUMBER]), яка перебувала в задовільному стані (а.с. 7). Також стосовно вищевказаної земельної ділянки сторонами було погоджено межі земельної ділянки про, що 26.11.2015 року складено акт визначення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), переданої в оренду ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» (Додатки № 2 до договору оренди землі, а.с. 8). Ст. 1 Закону України «Про оренду землі» визначає, що оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. За ст. 6 даного Закону орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Право оренди земельної ділянки підлягає державній реєстрації відповідно до закону. Відповідно до ст. 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов'язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов'язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно зі ст. 21 цього закону орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди. Пунктом 9 договору оренди землі передбачено, що річна орендна плата вноситься орендарем в розмірі 6,0% від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що по договору складає 694,47 грн., з якої підлягає утримання до бюджету сума податків та зборів згідно з діючим законодавством. Згідно п. 11 договору оренди землі орендна плата сплачується щорічно не пізніше 31 грудня кожного звітного року. Всупереч умовам зазначеного договору оренди землі відповідач не сплачує орендну плату за користування земельною ділянкою та по даний час обов'язку щодо сплати орендної плати відповідач не виконав. Зазначена обставина нічим не спростована. 16.05.2018 року [PERSON] (позивачка) направляла на адресу ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» (відповідач) (колишня адреса вул. І.Франка, 46/1, м. Івано-Франківськ) письмову пропозицію про розірвання договору оренди землі від 26.11.2015 року (а.с. 12). Відповідно до копії довідки Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Фрнаківської області № 920 від 23.10.2018 року ТзОВ «Зерновий альянс «Хлібороб» (відповідач) орендовані земельні ділянки в с. Королівка Тлумацького району Івано-Франківської області протягом 2016-2018 років не обробляв та станом на 20.10.2018 року не провів виплату орендної плати за вищевказані роки (а.с. 13). Статтею 651 ЦК України, встановлено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Згідно з ч. 1 ст. 32 Закону України «Про оренду землі», який є спеціальним законом і має пріоритетне значення перед іншими законами у застосуванні даних правовідносин, на вимогу однієї із сторін договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду в разі невиконання сторонами обов'язків, передбачених ст.ст. 24, 25 цього Закону та умовами договору, в разі випадкового знищення чи пошкодження об'єкту оренди, яке істотно перешкоджає передбаченому договором використанню земельної ділянки, а також на підставах, визначених Земельним кодексом України та іншими законами України. У відповідності з вимогами ст.ст. 1, 13 Закону України «Про оренду землі» основною метою договору оренди земельної ділянки та одним з визначальних прав орендодавця є своєчасне отримання останнім орендної плати у встановленому розмірі. Згідно вимог п. «д» ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставою для припинення права користування земельною ділянкою є систематична несплата земельного податку або орендної плати. Відповідно до ст. 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним. Об'єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. З огляду на викладене, з урахуванням доведеності обставини щодо несплати відповідачем орендної плати за користування земельною ділянкою, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог та вважає, що позов слід задовольнити. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12.12.2012 року у справі № 146цс12. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. При такому вирішенні позову з відповідача слід стягнути на користь позивача судові витрати понесені ним по сплаті судового збору в сумі 704,80 грн. (квитанція № ПН613947 від 30.11.2018 року, а.с. 1). На підставі наведеного, відповідно дост. 651 ЦК України, ст. ст. 141, 206 Земельного кодексу України, ст. ст. 1, 13, 17, 24, 25, 32 Закону України «Про оренду землі»,

Outcome: approved