Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що [INFO] в с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області померла її баба [PERSON] . Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої входить також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 10 червня 1997 року та зареєстрованого 12 червня 1997 року за № 84. Однак, вказаний сертифікат було видано вже після смерті спадкодавиці [PERSON] . Також позивач зазначає, що спадкоємцями першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] були її діти: [PERSON] та [PERSON] , а вона є спадкоємицею за правом представлення, оскільки її батько [PERSON] , який також є сином спадкодавиці, помер [INFO] . 07 грудня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, - своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 07 грудня 1994 року секретарем Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області Шинкарук та зареєстрований в реєстрі за № 26. Таким чином, спадкоємцями за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] були діти померлої - [PERSON] та [PERSON] . Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла донька померлої [PERSON] , оскільки подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори і отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок. Заяву про відмову від прийняття спадщини подав син померлої - [PERSON] . Проте, свої спадкові права на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , спадкоємиця за заповітом [PERSON] за життя не оформила. В позові позивач також зазначає, що у неї не збереглося свідоцтво про народження та про шлюб [PERSON] , а тому доказів її родинних відносин з матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] , у неї немає. [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла її тітка [PERSON] , 1924 року народження. Після її смерті відкрилася спадщина, до складу якої також входить і право на земельну частку (пай), що належало померлій [PERSON] , яке спадкоємиця [PERSON] успадкувала, але за життя не оформила своїх спадкових прав. 10 липня 2002 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, - [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 10 липня 2002 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 8343. Таким чином, позивач є спадкоємицею за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] . Крім того, вона також є спадкоємицею по праву представлення після смерті тітки [PERSON] , оскільки її рідний батько [PERSON] помер [INFO] , тобто до смерті спадкодавиці, і був рідним братом [PERSON] Особи, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, а також інші спадкоємці за законом після смерті [INFO] тітки [PERSON] , крім позивача, відсутні, так як тітка була одинокою і не мала чоловіка та дітей. Спадщину після смерті [INFO] тітки [PERSON] позивач фактично прийняла, так як на момент її смерті проживала з нею постійно за однією адресою: [ADDRESS] , що згідно норм ч. 3 ст. 1268 ЦК України свідчить про фактичне прийняття нею спадщини. Однак, зареєстрована тітка була за іншою адресою, а тому без звернення з даним позовом до суду позивач не має можливості оформити свої спадкові права в нотаріальній конторі. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким: встановити факт, що [PERSON] , 1924 року народження, яка померла [INFO] , була рідною донькою [PERSON] , яка померла [INFO] ; встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , на момент смерті [INFO] тітки [PERSON] , 1924 року народження, постійно проживала з нею разом за однієюадресою в [ADDRESS] , та визнати за [PERSON] , [INFO] , в порядку спадкування за заповітом, що посвідчений 10 липня 2002 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. і зареєстрований в реєстрі за № 8343, після смерті [INFO] тітки [PERSON] , яка прийняла спадщину, але за життя не оформила своїх спадкових прав за заповітом після смерті [INFO] матері [PERSON] , право на земельну частку (пай) у землі, яка перебувала у колективній власності КСП «Мрія» с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 10 червня 1997 року та зареєстрованого 12 червня 1997 року за № 84. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача [PERSON] згідно з ордером [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем та не стягувати їх з відповідача, а представник відповідача - сільський голова Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги сільська рада визнає, погоджується на ухвалення рішення з підготовчого засідання. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 20.02.1997 (а.с. 9). [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] була зареєстрована та проживала за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 243, виданою виконавчим комітетом Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області 06.05.2019 (а.с. 35), та копією виписки з погосподарських книг Побережненської сілської ради Вінницького району Вінницької області по адресі: [ADDRESS] (а.с. 39-42). Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить також право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області, розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 10 червня 1997 року і зареєстрованого 12 червня 1997 року за № 84, що підтверджується його копією (а.с. 21). 07 грудня 1994 року [PERSON] склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, своїм дітям: [PERSON] та [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 07 грудня 1994 року секретарем Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області Шинкарук та зареєстрований в реєстрі за № 26, що підтверджується його копією (а.с. 11). Після смерті [INFO] [PERSON] спадщину прийняла її дочка [PERSON] , оскільки подала заяву про прийняття спадщини до нотаріальної контори та отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом на спадковий житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS] . Заяву про відмову від прийняття спадщини подав син померлої [PERSON] . Проте, свої спадкові права на земельну частку (пай), що належало [PERSON] , спадкоємиця за заповітом [PERSON] не оформляла. Зазначені обставини підтверджуються копією спадкової справи № 343/1997 (а.с. 72-80). [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 22.08.2007 (а.с. 8). Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої також увійшло право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» с. Кордишівка, Вінницького району Вінницької області, розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, що належало померлій [PERSON] відповідно до сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] , виданого 10 червня 1997 року та зареєстрованого 12 червня 1997 року за № 84, яке успадкувала [PERSON] після смерті своєї матері [PERSON] , однак не оформила за життя своїх спадкових прав на нього. 10 липня 2002 року [PERSON] , [INFO] , склала заповіт, яким заповідала все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, у тому числі, все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, - [PERSON] . Даний заповіт був посвідчений 10 липня 2002 року приватним нотаріусом Вінницького міського нотаріального округу Мультян В.М. та зареєстрований в реєстрі за № 8343, що підтверджується його копією (а.с. 12). Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] позивач [PERSON] фактично прийняла, оскільки на момент смерті [PERSON] проживала з нею постійно за однією адресою, за місцем своєї реєстрації в [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого Вінницьким РВ УМВС України у Вінницькій області 27.03.1997 (а.с. 19-20); довідками № 02-23/151, 02-23/152, 02-23/153, виданими виконавчим комітетом Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 24.04.2019 (а.с. 32, 33, 34), та актом від 24 квітня 2019 року, затвердженим селищним головою смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області Ковінько О.Г. (а.с. 37). Однак, оформити свої спадкові права після смерті [INFO] своєї тітки [PERSON] та отримати свідоцтво про право на спадщину за заповітом на право на спадкову земельну частку (пай) позивач [PERSON] в нотаріальній конторі не має можливості, оскільки згідно з постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом) № 1030/02-31 від 16.05.2019, у [PERSON] відсутній факт прийняття спадщини після смерті [INFO] [PERSON] та рішення суду щодо встановлення юридичного факту постійного проживання на момент смерті зі спадкодавцем, а також сертифікат на право на земельну частку (пай) серія [NUMBER] виданий Вінницькою районною державною адміністрацією 10 червня 1997 року на ім`я [PERSON] вже після смерті останньої (а.с. 43). Так, той факт, що за життя [PERSON] набула право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Мрія» с. Кордишівка, розміром 2,40 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі, підтверджується копією вищевказаного сертифікату на право на земельну частку (пай) серії [NUMBER] від 10.06.1997 (а.с. 21); довідкою-випискою з членів КСП «Мрія» Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області № 376 від 28.08.2017 (а.с. 29); копією архівної довідки Архівного відділу Вінницької районної державної адміністрації Вінницької області від 01.07.2018 за № 231/01-29 та додатком до неї - копією розпорядження Вінницької районної державної адміністрації від 22.05.1997 № 256 «Про видачу сертифікатів» (23, 24); копією рішення Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області 19 сесії 3 скликання від 04.02.2002 «Про затвердження списків власників сертифікатів, які мають право на земельну частку (пай)» (а.с. 27); копією списку осіб, які мають право на земельну частку (пай), в якому під № 84 значиться [PERSON] (а.с. 27 (зі звороту)-28); викопіюванням з плану землекористування Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 30). В даний час неможливо виявити запис про народження [PERSON] , 1924 року народження, що підтверджується копією довідки Державного архіву Вінницької області від 22.05.2019 за № 07-1383/7 про відсутність книги реєстрації актових записів про народження громадян по с. Кордишівка, Вороновицького району Вінницького округу Подільської губернії (нині Вінницького району Вінницької області) за 1924 рік (а.с. 13). В архіві Вінницького районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області актовий запис про шлюб гр. [PERSON] , 1924 року народження, відсутній, що підтверджується довідкою № 1661-16.4-38, виданою Вінницьким районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області 18.07.2019 (а.с. 63). Той факт, що [PERSON] , 1924 року народження, яка померла [INFO] , була рідною дочкою [PERSON] , яка померла [INFO] , підтверджується копією заповіту [PERSON] від 07.12.1994, в якому [PERSON] , крім іншого, зазначає, що все своє майно заповідає своїм дітям [PERSON] та [PERSON] (а.с. 11); копією спадкової справи № 343/1997, заведеної після смерті [INFO] [PERSON] , з якої вбачається, що [PERSON] дійсно прийняла спадщину після смерті своєї матері [PERSON] та на частину спадкового майна отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом (а.с. 72-80); виписками з погосподарських книг Побережненської сільської ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 39-42); довідкою № 376, виданою Побережненською сільською радою Вінницького району Вінницької області 05.07.2019 (а.с. 36), та актом, затвердженим Побережненською сільською радою Вінницького району Вінницької області від 05.07.2019 (а.с. 61), в яких зазначено, що [PERSON] , 1906 року народження, яка померла [INFO] , дійсно є рідною матір`ю [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] . Той факт, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] , дійсно є рідною племінницею [PERSON] не заперечується відповідачем та підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 28.05.1966, з якої вбачається, що батьком [PERSON] записаний [PERSON] (а.с. 16), який є рідним братом по матері [PERSON] , оскільки їхньою матір`ю є [PERSON] , що вбачається з копії архівної довідки Державного архіву Вінницької області № 07-1367/7 від 16.04.2018 (а.с. 14). Таким чином, [PERSON] також був спадкоємцем першої черги за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , однак помер [INFO] , тобто ще за довго до відкриття спадщини після смерті матері, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 10.04.1994 (а.с. 10). Згідно з пунктом 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Згідно з пунктом 7 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995, суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки. Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Відповідно до статті 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. Стаття 534 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначала, що кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям. Заповідач може у заповіті позбавити права спадкоємства одного, кількох або всіх спадкоємців за законом. Відповідно до статті 535 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов`язкова частка). При визначенні розміру обов`язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Частиною ч 2 статті 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Статтею 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визначено, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців. Згідно з статтею 553 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. При цьому він може заявити, що відмовляється від спадщини на користь кого-небудь з інших спадкоємців, закликаних до спадкоємства за законом або за заповітом, а також на користь держави або окремих державних, кооперативних або інших громадських організацій. Наступне скасування спадкоємцем такої заяви не допускається. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу). Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За ч. 1 ст. 1235 ЦК України заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч. 3 ст. 1235 ЦК України заповідач не може позбавити права на спадкування осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині. Чинність заповіту щодо осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, встановлюється на час відкриття спадщини. Частинами 1, 2 статті 1236 ЦК України визначено, що заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Частиною 3 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. З аналізу вищезазначеного вбачається, що єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину та отримала на певне спадкове майно свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [INFO] [PERSON] , була її дочка [PERSON] . Єдиною спадкоємицею після смерті [INFO] [PERSON] , яка прийняла спадщину та бажає оформити свої спадкові права в порядку спадкування за заповітом, є позивач по справі та рідна племінниця останньої - [PERSON] , оскільки на час відкриття спадщини вона проживала разом зі спадкодавицею за однією адресою, здійснювала за нею догляд, а також займалась її похованням після смерті. Осіб, які б мали право на обов`язкову частку у спадщину після смерті [INFO] [PERSON] та після смерті [INFO] [PERSON] , судом не виявлено. Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. Відповідно до роз`яснень, викладених у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивачу не вдалось, а тому її права підлягають судовому захисту. Оскільки судом є установленим, що позивач не в змозі отримати у нотаріуса свідоцтво про право на спадщину за заповітом на вищевказане спадкове майно, іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у неї немає, суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову [PERSON] не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позову. За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved