Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, мотивуючи вимоги тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі, зареєстрованому 05.03.2011 р. Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього доньку [PERSON], [INFO]. Позивач просить розірвати шлюб з відповідачем, посилаючись на те, що спільне життя не склалося, шлюбні відносити припинені з жовтня 2017 року, взаєморозуміння між ними втрачено, подальше збереження шлюбу є неможливим. У судове засідання позивач [PERSON] не зявився, подав суду заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги підтримує та наполягає на їх задоволенні. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, проти задоволення позову не заперечує. За таких обставин суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності сторін та ухвалити рішення у підготовчому судовому засіданні відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України. Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності, суд вважає, позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню з таких підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 5 березня 2011 року Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області, про що зроблено відповідний актовий запис № 101, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії І-ЖС № 092716, виданого 05 березня 2011 р. Від шлюбу подружжя має неповнолітню дитину, [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 172999, виданого Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Запорізькій області 01.07.2011. Шлюбні відносини між сторонами припинені з жовтня 2017 р., у звязку з тим, що між подружжям відсутнє взаєморозуміння, спільне господарство не ведеться. Спору між сторонами щодо поділу майна немає, до примирення не прагнуть. З вказаних підстав суд вважає, що сімя розпалася остаточно і не може бути збережена. Відповідно до ст. ст. 110, 112 Сімейного кодексу України\~позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам дитини, що має істотне значення. Відповідно до ст. 109 Сімейного кодексу України шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10.12.1948, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то, відповідно, відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Частиною 2\~ст. 104 Сімейного Кодексу України\~передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання. З матеріалів справи судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя [PERSON] та збереження їх сімї є неможливим і суперечить інтересам сторін Приймаючи до уваги відсутність згоди позивача та відповідача на примирення, той факт, що відповідач позов визнає, суд вважає, що причини, що спонукають їх наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими і подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б їх інтересам, що має істотне значення, внаслідок чого позов про розірвання шлюбу підлягає задоволенню. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у звязку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідач при реєстрації шлюбу змінювала прізвище, однак не просила суд відновити своє дошлюбне прізвище. Судом було встановлено, що причиною припинення шлюбно-сімейних відносин подружжя є\~відсутність взаєморозуміння, різні погляди на життя. Сімя розпалася та існує формально. Оскільки подальше спільне проживання подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача, шлюб підлягає розірванню. Згідно з ч. 3 ст. 115 Сімейного кодексу України документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка, і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, права неповнолітніх дітей, а тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання, задовольнивши позовні вимоги.

Outcome: approved