Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із заявою про оголошення фізичної особи померлою. Заява мотивована тим, що 14 грудня 1991 року вона уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. В шлюбу у народилось троє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Заявниця стверджує, що вони добре та щасливо жили з чоловіком, ростили та виховували дітей. Чоловік займався приватним бізнесом, а саме, разом із своїм другом та діловим партнером [PERSON] володів цехом по виробництву меблів. 02 березня 2014 року чоловік, разом з партнером вирушив у відрядження за кордон. По-перше вони мали бути на міжнародній меблевій виставці у м. Куала [PERSON], столиці Малайзії, а 8 березня планували перелетіти до аеропорту Пекін, КНР, а після цього перелетіти, до Гуаньджоу, КНР, де також планувалася міжнародна меблева виставка. Відповідно до цього плану були придбані відповідні авіаквитки. Перебуваючи у Куала [PERSON], чоловік неодноразово телефонував заявниці. Відрядження проходило успішно. Він зустрічався з діловими партнерами з Малайзії, та пересилав фотографії по мобільному телефону. Останній раз чоловік зателефонував заявниці з аеропорту Куала [PERSON] перед вильотом до Пекіну, коли він з партнером вже йшли на посадку до літака. Реєстрація пасажирів та посадка тривали у звичайному режимі. По місцевому малайзійському часу виліт до Пекіну відбувся відповідно до розкладу у 00-35, 8 березня 2014 року, рейсом МН-370 малайзійських авіаліній. Після прибуття до Пекіну, чоловік з партнером мали перелетіти до Гуаньджоу. Все було добре і не віщувало нічого трагічного. Однак наступний день, з засобів масової інформації заявниця дізналась, що літак, на якому чоловік з партнером летіли до Пекіну зник з радарів та його місцезнаходження невідоме. У всіх українських та міжнародних новинах повідомлялося про зникнення літака. Заявниця та [PERSON], жінка партнера чоловіка почали телефонувати до Міністерства закордонних справ України у Києві та до Посольства України у Китаї та у Малайзії та вимагати надати інформацію про зниклий літак та його пасажирів. Вони повідомили всі адреси та всі існуючи контактні деталі та засоби зв'язку. Заявниця повідомили, що йдуть пошуки літака та пасажирів. Володарі літака - Малайзійські авіалінії застосували центр підтримки сімей пасажирів літака, куди члени сімей пасажирів могли звертатися цілодобово. З часом стали надходити повідомлення на електронну пошту заявниці про співчуття сім'ям пасажирів та про пошуки літака. Повідомлення надходили як від центру підтримки сімей пасажирів літака, так і від працівників посольства України у Малайзії. 24 березня 2014 року у мережі Інтернет з'явилася заява Прем'єр міністра Малайзії, що літак розбився, а пасажири та екіпаж вважаються загиблими. Це була офіційна заява Голови держави, до якої належав літак, та у якій був зареєстрований офіційний володар літака та компанія, яка експлуатувала літак про авіакатастрофу та співчуття родичам пасажирів літака та екіпажу. 25 березня березня 2014, у 18:24 +03:00 на електронну пошту заявниці надійшов лист від працівника Посольства України в Куала [PERSON] [PERSON] з повідомленням від центру підтримки сімей малайзійських авіаліній про виступ Прем'єр Міністра Малайзії (Додаток 12) на якому він офіційно, від ім'я держави заявив, що літак розбився, а пасажири та екіпаж загинули. Цією же датою заявниця отримала аналогічне повідомлення від центру підтримки сімей пасажирів літака про виступ на прес конференції Голови компанії Малайзійські Авіалінії, якій належав літак, та яка експлуатувала літак . Нарешті, того ж 25 березня 2014 року від [PERSON] надійшло повідомлення та письмовий текст про Медіа заяву Голови Малайзійських Авіаліній, у якому оприлюднювалася інформація про втрату літака та загибель пасажирів та екіпажу та співчуття родинам пасажирів і членам екіпажу у зв'язку з авіакатастрофою та загибеллю пасажирів та екіпажу. Але, ані літак, ані пасажири, ані будь які уламки літака або вантажу літака не були знайдені, ще надавало заявниці надію очікувати новини про пошук літака, або його уламків. 16 липня 2014 року від представництва МЗС України в [PERSON] надійшов лист, яким підтверджувалося, що чоловік заявниці дійсно був на борту зниклого літака, і що літак не знайдений, однак пошуки літака тривають у глибоководній частині Індійського океану. Окрім пошуків зниклого літака та його пасажирів міжнародна поліцейська організація Інтерпол почала власне розслідування. Через деякий час, заявниця та [PERSON] були викликані до Одеського обласного представництва Інтерполу, де вони були допитані про обставини перебування наших чоловіків на борту літака. Також заявниці показали та надали копію відеозапису реєстрації та посадки пасажирів на літак. На відео вона впізнала чоловіка та вказала на відповідні кадри. 05 лютого 2015 року від представництва МЗС України в [PERSON] знов надійшов лист, яким знов підтверджувалося, що чоловік заявниці дійсно був на борту зниклого літака, пошуки якого тривають і що літак досі не знайдений. Також повідомлялося, що пошуки мають продовжуватися за застосуванням нових приладів до глибоководних пошукових операцій. 8 березня 2015 року, на річницю зникнення літака, центр підтримки сімей пасажирів переслав заявниці розповсюджений Міжнародною слідчою командою конфіденційний Проміжний звіт щодо розслідування авіакатастрофи у якому самим важливим було те, що пошуки та розслідування продовжується. Заявниця з дітьми продовжували очікувати новин про зниклий літак та його пасажирів, однак у ЗМІ та Інтернеті подавалися тільки можливі версії зникнення літака, та чутки про нібито знайдення можливих уламків літака, які потім не підтверджувалися. Нарешті 8 березня 2017 року, на третю річницю зникнення літака фахівці з розслідувань авіа катастроф разом з Малайзійськими Авіалініями та державними органами Малайзії ще раз остаточно визнали розбиття літака та загибель його пасажирів та екіпажу та заявили про припинення підводних та будь-яких інших пошуків уламків літака з 17 січня 2017 року. Таким чином з часу зникнення літака минуло більше трьох років, однак ніяких відомостей про місце перебування чоловіка або його останків так і не надійшло. Згідно з ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років. Виходячи з викладеного, приймаючи до уваги повідомлення офіційних органів Малайзії та Малайзійських авіаліній заявниця просить оголосити чоловіка померлим. Оголошення чоловіка померлим необхідно заявниці для оформлення документів на неповнолітніх синів [PERSON] і [PERSON], для їх виїзду на навчання і відпочинок за кордон, а також для прийняття спадщини. В судове засідання представник заявниці подав заяву, згідно якої просив справу розглянути у його відсутність та задовольнити заявлені вимоги у повному обсязі. Представники Четвертої Одеської державної нотаріальної контори та Одеського міського відділу ДРАЦС ГТУЮ в Одеській області були повідомлені належним чином. Вивчивши матеріали справи, аналізуючи у сукупності надані докази, суд вважає, що заява підлягає задоволенню на підставі фактів, встановлених в судовому засіданні. Так судом встановлено, що 14 грудня 1991 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON], [INFO], який був зареєстрований у відділі реєстрації актів цивільного стану Суворовського районного управління юстиції м. Одеси. В шлюбу народилось троє синів: [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні встановлено, що чоловік заявниці займався приватним бізнесом, а саме, разом із своїм другом та діловим партнером [PERSON] володів цехом по виробництву меблів. 02 березня 2014 року чоловік, разом з партнером вирушив у відрядження за кордон. Метою поїздки була відвідування міжнародної меблевої виставці у м. Куала [PERSON], столиці Малайзії, а 8 березня було заплановано перелетіти до аеропорту Пекін, КНР, а після цього перелетіти, до Гуаньджоу, КНР, де також планувалася міжнародна меблева виставка. Відповідно до цього плану були придбані відповідні авіаквитки. Заявниця спілкувалась зі своїм чоловіком під час його перебування у Куала [PERSON]. Останній раз чоловік зателефонував заявниці з аеропорту Куала [PERSON] перед вильотом до Пекіну, коли він з партнером вже йшли на посадку до літака. Реєстрація пасажирів та посадка тривали у звичайному режимі. По місцевому малайзійському часу виліт до Пекіну відбувся відповідно до розкладу у 00-35, 8 березня 2014 року, рейсом МН-370 малайзійських авіаліній. Після прибуття до Пекіну, чоловік з партнером мали перелетіти до Гуаньджоу. Все було добре і не віщувало нічого трагічного. Однак наступний день, з засобів масової інформації заявниця дізналась, що літак, на якому чоловік з партнером летіли до Пекіну зник з радарів та його місцезнаходження невідоме. У всіх українських та міжнародних новинах повідомлялося про зникнення літака. В судовому засідання встановлено, що заявниця неодноразово зверталась до Міністерства закордонних справ України у Києві та до Посольства України у Китаї та у Малайзії та вимагала надати інформацію про зниклий літак та його пасажирів. Заявниці повідомляли, що йдуть пошуки літака та пасажирів. Володарі літака - Малайзійські авіалінії застосували центр підтримки сімей пасажирів літака, куди члени сімей пасажирів могли звертатися цілодобово. З часом стали надходити повідомлення на електронну пошту заявниці про співчуття сім'ям пасажирів та про пошуки літака. Повідомлення надходили як від центру підтримки сімей пасажирів літака, так і від працівників посольства України у Малайзії. 24 березня 2014 року у мережі Інтернет з'явилася заява Прем'єр міністра Малайзії, що літак розбився, а пасажири та екіпаж вважаються загиблими. Це була офіційна заява Голови держави, до якої належав літак, та у якій був зареєстрований офіційний володар літака та компанія, яка експлуатувала літак про авіакатастрофу та співчуття родичам пасажирів літака та екіпажу. 25 березня 2014, у 18:24 +03:00 на електронну пошту заявниці надійшов лист від працівника Посольства України в Куала [PERSON] [PERSON] з повідомленням від центру підтримки сімей малайзійських авіаліній про виступ Прем'єр Міністра Малайзії (Додаток 12) на якому він офіційно, від ім'я держави заявив, що літак розбився, а пасажири та екіпаж загинули. Цією же датою заявниця отримала аналогічне повідомлення від центру підтримки сімей пасажирів літака про виступ на прес конференції Голови компанії Малайзійські Авіалінії, якій належав літак, та яка експлуатувала літак . Нарешті, того ж 25 березня 2014 року від [PERSON] надійшло повідомлення та письмовий текст про Медіа заяву Голови Малайзійських Авіаліній, у якому оприлюднювалася інформація про втрату літака та загибель пасажирів та екіпажу та співчуття родинам пасажирів і членам екіпажу у зв'язку з авіакатастрофою та загибеллю пасажирів та екіпажу. 16 липня 2014 року від представництва МЗС України в [PERSON] надійшов лист, яким підтверджувалося, що чоловік заявниці дійсно був на борту зниклого літака, і що літак не знайдений, однак пошуки літака тривають у глибоководній частині Індійського океану. Окрім пошуків зниклого літака та його пасажирів міжнародна поліцейська організація Інтерпол почала власне розслідування. Через деякий час, заявниця та [PERSON] були викликані до Одеського обласного представництва Інтерполу, де вони були допитані про обставини перебування наших чоловіків на борту літака. Також заявниці показали та надали копію відеозапису реєстрації та посадки пасажирів на літак. На відео вона впізнала чоловіка та вказала на відповідні кадри. 05 лютого 2015 року від представництва МЗС України в [PERSON] знов надійшов лист, яким знов підтверджувалося, що чоловік заявниці дійсно був на борту зниклого літака, пошуки якого тривають і що літак досі не знайдений. Також повідомлялося, що пошуки мають продовжуватися за застосуванням нових приладів до глибоководних пошукових операцій. 8 березня 2015 року, на річницю зникнення літака, центр підтримки сімей пасажирів переслав заявниці розповсюджений Міжнародною слідчою командою конфіденційний Проміжний звіт щодо розслідування авіакатастрофи у якому самим важливим було те, що пошуки та розслідування продовжується. 8 березня 2017 року, на третю річницю зникнення літака фахівці з розслідувань авіа катастроф разом з Малайзійськими Авіалініями та державними органами Малайзії ще раз остаточно визнали розбиття літака та загибель його пасажирів та екіпажу та заявили про припинення підводних та будь-яких інших пошуків уламків літака з 17 січня 2017 року. Згідно з ч. 1 ст. 46 Цивільного кодексу України фізична особа може бути оголошена судом померлою, якщо у місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування протягом трьох років, а якщо вона пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підставу припускати її загибель від певного нещасного випадку, - протягом шести місяців, а за можливості вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру - протягом одного місяця після завершення роботи спеціальної комісії, утвореної внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру. Відповідно до ч. 3 ст. 46 ЦК України Фізична особа оголошується померлою від дня набрання законної сили рішенням суду про це. Фізична особа, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави припустити її загибель від певного нещасного випадку або у зв'язку з воєнними діями, може бути оголошена померлою від дня її вірогідної смерті. Таким чином, оскільки з часу зникнення літака минуло більше трьох років, однак ніяких відомостей про місце перебування чоловіка заявниці або його останків так і не надійшло, то можливо оголосити [PERSON], 11 травня 1969 року померлим. При цьому, днем смерті необхідно встановити 8 березня 2014р., тобто датою імовірного падіння літака. На підставі викладеного,

Outcome: approved