Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом відповідно до якого просить позбавити [PERSON] батьківських прав відносно сина [PERSON], [INFO], стягнути з відповідачки аліменти на утримання дитини та призначити її, позивачку, опікуном малолітньої дитини. Свої вимоги мотивує тим, що відповідач [PERSON] є її рідною дочкою та матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO]. Відповідачка в 2012 році залишила сина їй, позивачу, на виховання в зв'язку з скрутним матеріальним становищем. До цього часу дитина проживає разом з нею та перебуває на її повному утриманні, що підтверджується актами обстеження умов проживання. Відомості про батька [PERSON] до актового запису про народження останнього внесено відповідно до ч.1 ст.135 СК України за вказівкою матері. З метою вирішення питання щодо визначення законних підстав перебування дитини в її сім'ї, позивач в жовтні 2018 року звернулась до служби у справах дітей Олександрійської райдержадміністрації з заявою щодо тимчасового влаштування дитини. Наказом начальника служби у справах дітей Олександрійської РДА від 19.10.2018 року №11, малолітнього [PERSON] було влаштовано в сім'ю позивача на час вирішення питання про призначення останньої опікуном дитини. Відповідачка не піклується про життя та здоров'я дитини, матеріально його не утримує, не займається його вихованням та навчанням, батьківські збори не відвідує, тобто фактично самоусунулась від виконання покладених на неї батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини та її розвитку. Будь-яких перешкод для виконання відповідачем батьківських обов'язків відносно дитини, позивач, не чинить. Інші родичі не виявили бажання взяти дитину в свою сім'ю. Вона, позивач, бажає залишити дитину в себе та виконувати обов'язки опікуна останньої, займатись її вихованням та утриманням. Відповідно до подання Олександрійської районної державної адміністрації як органу опіки та піклування від 30.11.2018 року №01-31/644/2 вона має всі достатні можливості бути опікуном малолітнього [PERSON], оскільки має задовільний стан здоров'я, судимостей не має, в розшуку не перебуває, до кримінальної відповідальності не притягувалась, має достатні матеріальні та побутові умови для виховання та утримання дитини. Враховуючи викладене, вважає за доцільне позбавити відповідача батьківських прав відносно сина, стягнути аліменти на утримання останнього та призначити її, позивача, опікуном малолітнього. В судовому засідання позивач [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі з наведених в позові підстав, просила його задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи Коряковцев Я.В. не заперечує щодо заявлених позивачем вимог. Відповідач в судове засідання не з'явилася. В матеріалах справи є нотаріально посвідчена заява [PERSON] про те, що вона не заперечує щодо позбавлення її батьківських прав відносно сина [PERSON] (а.с.11). Повістка про виклик в судове засідання, яку було направлено відповідачу на адресу місця реєстрації, а саме: [ADDRESS], повернулась на адресу суду з відміткою про невручення. Згідно довідки Войнівського старостинського округу №3 Приютівської селищної ради від 21.02.2019 року №21 [PERSON], [INFO] зареєстрована за вказаною адресою, однак не проживає, місце її проживання не відоме. Згідно з ч. 11 ст. 128 ЦПК України відповідач, третя особа, свідок зареєстроване місце проживання (перебування), місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за 10 днів до дати відповідного судового засідання. З опублікуванням оголошення про виклик відповідач вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи. 13.03.2019 року на офіційному веб-сайті судової влади України було розміщено оголошення про виклик [PERSON] на 11год. 30хв. 25.03.2019 року на розгляд зазначеної цивільної справи. Враховуючи викладене, відповідач вважається такою, що про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Згідно ч. 4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За викладених обставин, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у зв'язку з визнанням відповідачем позову. Вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи, дослідивши наявні у справі докази, суд приходить до таких висновків. Згідно із ч. 1 ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до частин 2 та 3 ст. 150 СК України батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Відповідач [PERSON] є матір'ю малолітнього [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження останнього серії № [NUMBER], виданим повторно відділом державної реєстрації актів цивільного стану по Олександрійському району Олександрійського міськрайонного управління юстиції у Кіровоградській області 21 жовтня 2011 року, актовий запис №16(а.с.9). Згідно довідки Олександрійського міськрайонного відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 06.11.2018 року №4303-14.19-04-09 батьком дитини вказаний [PERSON], відомості про якого записані за вказівкою матері відповідно до ч.1 ст.135 СК України(а.с.10). Відповідно до наказу начальника служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації №11 від 19.10.2018 року «Про тимчасове влаштування дитини, покладення обов'язків по забезпеченню безпеки за її життя та здоров'я малолітнього» малолітнього [PERSON], [INFO] тимчасово влаштовано в сім'ю [PERSON], [INFO], яка проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с.12). Згідно довідки директора Войнівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Олександрійської районної ради від 05.11.2018 року №140, мати учня 4-Б класу [PERSON] - [PERSON]. не цікавиться життям та розвитком дитини, жодного разу не телефонувала класному керівнику та до адміністрації школи, не була присутня на батьківських зборах. Вихованням та утриманням дитини займається бабуся [PERSON], яка цікавиться його успіхами у навчанні, завжди відвідує батьківські збори, тримає телефонний зв'язок з класним керівником(а.с.13). Відповідно до акту обстеження умов проживання №371 від 19.10.2018 року, проведеного за місцем проживання позивача, а саме, в квартирі [ADDRESS], умови проживання задовільні, в родинні створені умови для виховання та розвитку дитини(а.с.16). Відповідно до висновку Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 29.11.2018 року №01-31/640/2 про доцільність позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини встановлено, що [PERSON] підтвердила, що не займалася вихованням свого сина [PERSON] тривалий час та не заперечує проти позбавлення її батьківських прав відносно сина, на підтвердження чого надала нотаріально посвідчену заяву від 27.11.2018 року. Враховуючи викладене, Олександрійська районна державна адміністрація як орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO], та стягнути з неї аліменти на утримання останнього(а.с.17). Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він, зокрема ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно з пунктами 15, 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Судом встановлено, що відповідачка не піклується про фізичний і духовний розвиток своєї малолітньої дитини, не забезпечує її матеріально, не спілкується з неї, тобто фактично самоусунулася від виконання своїх батьківських обов'язків. Вирішуючи даний спір, суд враховує рішення Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Савіни проти України», яким встановлено, що вирішуючи справи про позбавлення батьківських прав, суд зобов'язаний дотримуватися вимог ст. 8 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод у частині права заявників на повагу до сімейного життя, зокрема, судове рішення має бути побудоване на з'ясованих обставинах: чи були мотиви для позбавлення батьківських прав доречними і достатніми, чи здатне рішення про позбавлення батьківських прав забезпечити належний захист дитини, чи було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини, чи ґрунтується висновок органу опіки на достатній доказовій базі, чи мали батьки достатні можливості брати участь у вирішенні такого питання. Таким чином, суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності приходить до висновку що відповідач ухиляється від виховання та утримання своєї малолітньої дочки, фактично переклавши цей обов'язок на позивача та свідомо нехтує своїми батьківськими обов'язками, передбаченими ст.150 СК України. З наведених вище обставин, суд вважає, що наявні підстави, передбачені п. 2 ч.1 ст.164 СК України для позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON], що сприятиме захисту інтересів дитини. Частиною 3 статті 60 ЦК України суд встановлює опіку над малолітньою особою, якщо при розгляді справи буде встановлено, що вона позбавлена батьківського піклування, і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. За змістом ст. 58 ЦК України та ст. 243 СК України опіка встановлюється над малолітніми особами, які є сиротами або позбавлені батьківського піклування, та фізичними особами, які визнані недієздатними. Опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років. Опіка над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України. Як свідчить заява [PERSON] від 27.11.2018 року остання бажає бути опікуном малолітнього [PERSON], [INFO](а.с.21). За висновком служби у справах дітей Олександрійської районної державної адміністрації від 29.11.2018 року [PERSON] бажає оформити опіку над онуком [PERSON], [INFO]. Обстеження житлово-побутових умов [PERSON] за адресою: [ADDRESS], проведеного 27.11.2018 року, встановлено, що позивач проживає у власній квартирі, опалення індивідуальне, водопостачання централізоване, для підопічної дитини є окрема кімната, яка обладнана меблями, ліжком, в наявності дитячий одяг, взуття, книги, іграшки, тобто створені всі умови для проживання, виховання та всебічного розвитку дитини(а.с.20). Згідно подання Олександрійської районної державної адміністрації Кіровоградської області від 30.11.2018 року №01-31/644/2 про доцільність призначення [PERSON], [INFO], опікуном малолітньої дитини, державна адміністрація просить суд призначити позивача опікуном над малолітнім [PERSON], [INFO](а.с.19). Позивач є співвласником квартири [ADDRESS], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло від 31.07.2001 року, реєстраційний номер 917/4 ст./286(а.с.22). Згідно довідки про склад сім'ї від 22.10.2018 року №737, виданої виконкомом Приютівської селищної ради, [PERSON] зареєстрована за вказаною адресою, разом з нею у квартирі без реєстрації проживає [PERSON](а.с.24). Згідно довідки про доходи від 07.11.2018 року №82 [PERSON] працює підсобним робітником в Олександрійській центральній районній лікарні, її дохід за період з червня по жовтень 2018 року включно складає 20476грн. 50коп.(а.с.23). Крім того, згідно ч. 4 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», позбавлення батьківських прав або відібрання дитини у батьків без позбавлення їх цих прав не звільняє батьків від обов'язку утримувати дітей. Згідно з ч. 4 ст. 170 Сімейного кодексу України при задоволені позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів (ст.181 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст.180 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує:1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини;2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів;3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Частиною 2 статті 182 СК України визначено, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Підстави для звільнення відповідача від обов'язку утримувати дитину (ст. 188 СК України) відсутні. Відповідач, як мати дитини, яка проживає окремо від дитини, зобов`язана приймати участь в її утриманні. З урахуванням встановлених обставин справи, віку дитини, її потреб, які не можуть бутити меншими визначеного законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, обов`язку приймати участь в утриманні дитини до її повноліття, приписів сімейного законодавства України, суд дійшов висновку про те, що відповідачка, як мати, зобов'язана приймати участь в утриманні свого сина шляхом сплати аліментів на користь позивачки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня пред'явлення позову до суду до досягнення дитиною повноліття. При цьому слід зазначити, що розмір аліментів не є сталою величиною, та може бути змінений відповідно до ч.1 ст.192 СК України, за якою розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. У п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз'яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Враховуючи викладене, відповідач зобов'язана утримувати свою дитину незалежно від позбавлення її батьківських прав та сплачувати визначені судом аліменти, тому позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів на утримання сина [PERSON] на користь опікуна [PERSON]. також підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню судовий збір: на користь держави в сумі 1409, 60 грн. за дві вимоги немайнового характеру , оскільки позивачка звільнена від сплати судового збору , та на користь позивача в сумі 704,80 грн., сплачені при подачі позову до суду .

Outcome: approved