Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельні ділянки загальною площею 0,19 га, призначені для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, у відповідності до Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 030026 від 27.02.1997 року, в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що вона позбавлена можливості оформити спадщину на спадкове майно на своє ім`я в нотаріальному порядку, у зв`язку з тим, що у Державному акті на право приватної власності на землю помилково вказано прізвище власника [PERSON] , тоді як прізвище спадкодавця [PERSON]. А тому також просила у мотивувальній частині рішення встановити факт приналежності її покійній матері [PERSON] Державного акту на право приватної власності на землю серії ІV-ІФ № 030026 від 27.02.1997 року. Ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області від 10.10.2019 року вирішено розглянути справу в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача - Тлумацької міської ради ОТГ Тлумацького району Івано-Франківської областів підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що на ім`я [PERSON] 27.02.1997 року видано Державний акт на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 030026, зареєстрований в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91, згідно якого їй передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,19 га, призначену для обслуговування житлового будинку та ведення підсобного господарства, розташовану на території Тлумацької міської ради Тлумацького району Івано-Франківської області, до складу якої входять земельні ділянки площами 0,10 га та 0,09 га, що підтверджується копією вищевказаного Державного акту на право приватної власності на землю (а.с. 4). Згідно копії свідоцтва про народження позивачки її батьками є [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). 01.05.1971 року позивачка зареєструвала шлюб з [PERSON] та після державної реєстрації шлюбу їй було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про одруження (а.с. 10). [INFO] [PERSON] (мати) померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 7). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 р.), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963р.), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] оскільки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за законом (а.с. 27) та отримала свідоцтва про право на спадщину за законом, успадкувавши інше майно, яке не є предметом даного позву (а.с. 8, 32). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 121/2002 від 18.05.2002 року, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 26-41), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за законом після смерті матері [PERSON] , яка бажала прийняти та прийняла спадщину. В нотаріальному порядку [PERSON] (позивачка) було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельні ділянки, оскільки у Державному акті на право приватної власності на землю вказано прізвище власника [PERSON] , тоді як прізвище спадкодавця [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною державним нотаріусом Тлумацької районної державної нотаріальної контори Івано-Франківської області Васильєвою Н.М. № 524/02-31 від 09.08.2019 року (а.с. 9). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом. Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Так, згідно п. 2 постанови пленуму Верховного суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо. Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд на підставі ч. 6. ст. 294 ЦПК України залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах. Тобто, з позовних вимог вбачається спір про право, а саме про визнання права власності земельні ділянки, які належали спадкодавцю, а тому позивачка звернулась також з взаємопов`язаною вимогою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу в порядку позовного провадження, оскільки встановлення даного факту має для неї юридичне значення та надає їм право на спадкування за законом. Так, з копії Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 030026 від 27.02.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91, вбачається, що він видданий на ім`я [PERSON] (а.с. 4). Однак, згідно копії свідоцтва про смерть спадкодавця, встановлено, що вона значиться як [PERSON] (а.с. 7). До цього ж згідно копії свідоцтва про укладення шлюбу спадкодавцю після державної реєстрації шлюбу з [PERSON] було присвоєно шлюбне прізвище « [PERSON] » (а.с. 10). Також згідно копії свідоцтва про народження позивачки її батьками вказано [PERSON] та [PERSON] (а.с. 43). Дослідивши та оцінивши матеріали справи, суд вважає встановленим факт приналежності спадкодавцю - [PERSON] правовстановлюючого документу, де помилково вказано її прізвище, а саме Державного акту на право приватної власності на землю серії IV-ІФ № 030026 від 27.02.1997 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 91, оскільки встановлення даного факту має для позивачки юридичне значення та надасть їй можливість оформити спадщину у встановленому порядку. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на земельні ділянки в порядку спадкування за законом після померлої матері [PERSON] . Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 600,10 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.),

Outcome: approved