Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Одеської міської ради та просить визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради №6296-VI від 25 лютого 2015 року в частині відмови в задоволенні її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі; визнати за нею право безкоштовного користування земельною ділянкою для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі; визнати за нею право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі; визнати можливими умови і відсутніми обмеження та сервітути щодо передачі у їй користування чи у власність земельної ділянки площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі; встановити, що рішення після набрання ним законної сили є підставою для розробки проекту землеустрою щодо відведення [PERSON] земельної ділянки, яка розташована по пров. Ак. Векслера 2 у м. Одеса площею 0, 998 га, та підставою для отримання кадастрових номерів, державної реєстрації земельної ділянки на імя [PERSON] Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить дачна будівля по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі. Одночасно вона є користувачем земельної ділянки, на якій вказана будівля знаходиться. Однак, рішенням Одеської міської ради №6296-VI від 25 лютого 2015 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі. Вказане рішення позивачка вважає незаконним, оскільки воно порушує її право як землекористувача згідно ст. 120 ЗК України. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Одеської міської ради\~\~у судове засідання не з`явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення про вручення судової повістки. Про причини неявки до суду не повідомляв. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку представника відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивачки, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] частково, виходячи з наступного. У відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку. У відповідності до ст. 118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду, питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником дачної будівлі по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі на підставі свідоцтва про право власності виданого Овідіопольським районним управлінням юстиції Одеської області від 26 листопада 2015 року, про що свідчить відповідний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 26 листопада 2015 року. Водночас позивачка є користувачем земельної ділянки орієнтовною площею 0, 998 га, на якій вказана будівля знаходиться, на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів трудящих №353 від 24 травня 1957 року. Рішенням Одеської міської ради №6296-VI від 25 лютого 2015 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі. Крім того, у вказаному рішенні було зазначено, що вищевказані земельні ділянки являються землями загального користування. Вищевказане рішення суд вважає необґрунтованим, у звязку з наступним. Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом. П. г ч. 1 ст. 121 ЗК України, передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0, 10 гектара. Як передбачено п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питання щодо регулювання земельних відносин. Таким чином, позивачка має право безоплатно набути у власність із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0, 10 гектара. У відповідності до ч. 2 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, у 2014 році позивачка звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зазначивши цільове призначення земельної ділянки - для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі, що свідчить про виконання позивачкою вимог ч. 2 ст. 118 ЗК України. Пункт 6 Перехідних положень ЗКУ зобов'язував користувачів земельних ділянок переоформити землю або у власність, або в оренду. Термін переоформлення був встановлений до 01 січня 2008 року. Також відповідно до п. 6 постанови ВР УРСР від 18.12.1990 р. № 563-XII «Про земельну реформу» (зі змінами та доповненнями), до вказаної дати без переоформлення можуть користуватися земельними ділянками юридичні та фізичні особи, які офіційно одержали землю в користування до 15 березня 1991 року (до набрання чинності Земельного кодексу УРСР), наприклад, на підставі рішень місцевих рад. Однак, 22 вересня 2005 р. у справі № 1-17/2005 Конституційний Суд України прийняв рішення, яким визначив, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення п. 6 Перехідних положень ЗКУ та п. 6 постанови ВР УРСР від 18.12.1990 р. № 563-XII «Про земельну реформу», які зобов'язували суб'єктів землекористування переоформити право постійного користування землею на право власності або на право оренди. Таким чином, вищевказані положення ЗКУ та постанови ВР УРСР втратили свою чинність з дня ухвалення рішення Конституційним судом України. У відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, всупереч вищевказаним нормам, Одеська міська рада розглянула на пленарному засіданні сесії заяву позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі та прийняла Акт у формі рішення яким відмовила позивачці в задоволенні її клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Згідно відповіді Управління Держемагенства у м. Одесі Одеської області від 28 липня 2015 року, наданої [PERSON], вбачається, що в управлінні станом на 31 грудня 2012 року були відсутні відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, розташовану за адресою: м. Одеса, пров. Ак. Векслера, 2. Однак, Управлінням не вказано жодних підстав чи причин відмови їй на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Таким чином, Одеською міською радою були порушені вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України в тій частині, що підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Одеська міська рада не вмотивувала у своєму рішенні чи письмовій відповіді жодних із підстав для відмови у наданні дозволу позивачці на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з числа тих, що передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, які є виключними та імперативно встановленими законом підставами для відмови у наданні такого дозволу, в зв'язку з чим вийшла за межі своїх повноважень передбачених ст. 118 ЗК України, порушила основоположний принцип діяльності органу місцевого самоврядування, встановлений ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, суд вважає доведеним факт незаконної відмови позивачці у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель та споруд, орієнтовною площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі, та вважає за можливим визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради №6296-VI від 25 лютого 2015 року в цій частині. Виходячи з вищевказаного, суд також вважає необхідним визнати можливими умови і відсутніми обмеження та сервітути щодо передачі у користування чи у власність земельної ділянки площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі [PERSON], а також визнати за позивачкою право на безоплатне отримання земельної ділянки, яка знаходиться у її користуванні, площею 0, 998 га, по пров. Ак. Векслера, 2 в м. Одесі. Згідно ч. 1 ст. 12 ЗК України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин на території сіл, селищ, міст належить, в тому числі, передача земельних ділянок комунальної власності у власність громадян та юридичних осіб відповідно до цього Кодексу; надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу. Відповідно до ч. 9 ст. 118 ЗК України відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, у двотижневий строк з дня отримання погодженого проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки (а в разі необхідності здійснення обов'язкової державної експертизи землевпорядної документації згідно із законом - після отримання позитивного\~висновку\~такої експертизи) приймає рішення про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки та надання її у власність. Відповідно до ст. 123 ЗК України надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Тому, суд вважає необґрунтованими вимоги позивачки щодо визнання за нею права на безоплатну передачу у власність вказаної земельної ділянки, оскільки чинним законодавством передбачений інший порядок передачі у власність відповідних земельних ділянок. Також суд вважає безпідставними вимоги позивачки в частині встановлення, що рішення після набрання ним законної сили є підставою для отримання кадастрових номерів, державної реєстрації земельної ділянки на її імя, так як це не передбачено ст. 118 ЗК України. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги\~\~[PERSON] підлягають задоволенню частково.

Outcome: partial