Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] та просить розірвати шлюб між нею та відповідачем, який був зареєстрований 27 січня 2010 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області, актовий запис № 06, після розірвання шлюбу позивач просить залишити їй прізвище «Примоченко», а також стягнути з відповідача [PERSON], [INFO], уродженця [INFO], громадянина України, аліменти на її користь на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], у розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку відповідача, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подачі позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Позивач у позовній заяві зазначила, що 27 січня 2010 року вона та відповідач уклали шлюб, який зареєстрували у відділі реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції, актовий запис № 06. Від шлюбу мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюб між ними розпався тому, що сторони мають різні погляди на життя, не розуміють один одного, від цього часто виникають сварки та скандали. У звязку з цим, вони припинили між собою шлюбні стосунки та вирішили розірвати шлюб. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. Ухвалою судді від 09 грудня 2016 року відкрито провадження у зазначеній справі. У судовому засіданні позивач [PERSON] заявлені нею позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просила їх задовольнити. Пояснила, що вони з відповідачем не розуміють один одного, від цього постійно виникають сварки. Основною ж причиною розлучення є подружня зрада з боку відповідача. Зараз вони проживають разом, але спільне господарство не ведуть, шлюбні стосунки припинили. Вважає неможливим подальше подружнє життя і збереження шлюбу. Матеріальної допомоги на утримання дитини відповідач не надає. Стан здоров'я дитини задовільний. Її матеріальний стан незадовільний, оскільки вона отримує лише допомогу по безробіттю в сумі 544 грн. на місяць також їй допомагають її батьки. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні предявлений позов визнав повністю та не заперечував з приводу його задоволення. Вказав, що він згоден на розірвання шлюбу та згоден сплачувати аліменти в розмірі, визначеному позивачем в позовній заяві. Також відповідач погодився з поясненнями позивача, наданими в судовому засіданні в обґрунтування заявлених позовних вимог. Пояснив, що має задовільний стан здоров'я, аліментів нікому не сплачує, інших дітей у нього нема, непрацездатних осіб на його утримання теж не має. Живе він за рахунок випадкових заробітків. Дитині він надає допомогу, позивач живе у нього вдома, він годує її, оплачує комунальні послуги. Вважає за неможливе подальше подружнє життя, примирення між ними неможливе. Визнання відповідачем позову не суперечить закону і не порушує права, свободи і інтереси інших осіб. Відповідно до вимог частини 4 статті 174 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем, суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, перевіривши матеріали справи та дослідивши в судовому засіданні докази, прийшов до наступного. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. З дослідженого в судовому засіданні свідоцтва про шлюб серії 1-ЕЛ № 048852, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області 27.01.2010 року, встановлено, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстровано 27 січня 2010 року, про що відділом реєстрації актів цивільного стану Городнянського районного управління юстиції Чернігівської області зроблено відповідний актовий запис за № 06. Прізвище подружжя після реєстрації шлюбу : [PERSON], [PERSON] ( а.с. 8 ). Зі свідоцтва про народження серії 1-ЕЛ № 092591 встановлено, що [PERSON] народився 31 травня 2010 року в м. Городня Чернігівської області, його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] ( а.с. 10 ). З довідки про склад сім'ї, виданої виконкомом Городнянської міської ради Чернігівської області від 01.12.2016 року за вих. № 8915, встановлено, що [PERSON] зареєстрована за адресою : [INFO] та має наступний склад сімї : чоловік [PERSON], син [PERSON], [INFO]( а.с. 9 ). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Стаття 55 СК України передбачає, що дружина та чоловік зобовязані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сімї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. При цьому стаття 56 СК України визначає, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. Згідно ч. 3 статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. Відповідно до ч. 1 ст. 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу за позовом одного з подружжя суд зясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги відсутність у сторін спільних дітей. Відповідно до частини 2 статті 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що причиною розірвання шлюбу позивач зазначає те, що вони з відповідачем не розуміють один одного, від чого виникають сварки та скандали. Крім того, як на причину розірвання шлюбу позивач вказує на подружню зраду з боку відповідача. У звязку з цим, сторони припинили між собою шлюбні стосунки, примирення між сторонами неможливе. З огляду на викладене, а також враховуючи фактичні взаємини подружжя, наведені позивачем причини розірвання шлюбу, згоду відповідача на розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін та їх спільної неповнолітньої дитини, в звязку з чим шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Враховуючи те, що батьки зобовязані утримувати дітей до досягнення ними повноліття, з урахуванням складу сімї позивача, з огляду на відсутність у сторін інших спільних неповнолітніх дітей, а також того, що відповідач не заперечує сплачувати аліменти на утримання дитини в розмірі визначеному позивачем в позовній заяві, суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі викладеного,

Outcome: approved