Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона є власником квартири [ADDRESS] . В даній квартирі також зареєстрований колишній чоловік її доньки [PERSON] . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач у квартирі не проживає понад рік, його особисті речі в квартирі відсутні, він не сплачує комунальні платежі тощо. У зв`язку з викладеним позивач звернулась до суду з позовом про визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, оскільки наявність реєстрації порушує її право, як власника квартири. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 23 грудня 2019 року цивільну справу було прийнято до провадження та призначено судове засідання. Сторонам було надіслано копію ухвали суду. У судове засідання позивач, [PERSON] , не з`явилась, про дату, час і місце проведення якого повідомлялась належним чином, разом з цим, звернулась до суду з заявою, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити, розгляд справи провести за її відсутності (а.с.48) Відповідач, [PERSON] , у судові засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення яких був повідомлений належним чином шляхом направлення судових повісток про виклик до суду за допомогою смс - повідомлення «судова повістка», звернувся до суду з заявою про визнання позовних вимог, в якій зазначив, що позовні вимоги [PERSON] вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, а також зазначив про слухання справи за його відсутності (а.с.45-46). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що відповідно до договору купівлі-продажу від 11.04.2008 року [PERSON] та [PERSON] продали, а [PERSON] , купила квартиру [ADDRESS] , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею: 65, 4 кв.м., житловою: 38, 9 кв.м. (а.с.24-25) Згідно витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно КП «Одеське міське бюро технічної інвентаризації об`єктів нерухомості» від 06.05.2008 року, номер витягу: 18722797, квартира [ADDRESS] за [PERSON] (номер запису: 22 в книзі: 675-пр-181) (а.с.26). Державна реєстрація права власності даної квартири за позивачем підтверджується Інформацією з Державного реєстру правочинів, згідно якого квартира [ADDRESS] належить на праві власності [PERSON] (а.с.27-28). Згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 4841 від 11.11.2019 р. виданої на ім`я [PERSON] , в вищевказаній квартирі прописані чотири особи: [PERSON] , 1973 р.н., [PERSON] , 1994 р.н., [PERSON] , 1996 р.н., та [PERSON] , 1969 р.н. (а.с.17). З матеріалів справи вбачається, що відповідач по справі, у квартирі належній позивачу на праві власності зареєстрований з 26.10.2016 року . Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 07.10.2019 року (справа № 523/6591/19), шлюб, зареєстрований 19.08.2016 року між [PERSON] та [PERSON]. , розірвано (а.с.15-16). Позивачем, на підтвердження факту не проживання в квартирі відповідача по справі, надані письмові заяви мешканців будинку [ADDRESS] , а саме: [PERSON] (а.с18-20), [PERSON] (а.с.21-23). Згідно даних заяв зазначено, що [PERSON] не проживає в квартирі [ADDRESS] з березня 2017 року. Відсутність відповідача за адресою реєстрації підтверджується також особисто заявою відповідача наданою на адресу суду, якою відповідач визнав позовні вимоги та просив позовні вимоги задовольнити (а.с.45-46). Враховуючи, що квартира є власністю позивача, суд приходить до висновку, що до спірних правовідносин застосуванню підлягають положення ст. ст. 383, 405 ЦК України, ст. ст. 64, 150, 156 ЖК Української РСР. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК Української РСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК Української РСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічна норма міститься також у статті 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України, до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме: подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла чи законом. Отже, положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК Української РСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сім`ї власника без поважних причин понад один рік. Відповідно до п. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого житла. Втручання у це право здійснюється виключно з підстав, передбачених п. 2 ст. 8 Конвенції. Зазначене покладає на Україну в особі її державних органів зобов`язання «вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав» (рішення ЄСПЛ у справі «Пауел і Райнер проти Сполученого Королівства» від 21.02.1990 р.). Такий захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі «Джілоу проти Сполученого Королівства» від 24.11.1986 р.), так і наймача (рішення ЄСПЛ у справі «Ларкос проти Кіпру» від 18.02.1999 р.). Матеріали справи не містять відомостей про домовленість між сторонами про тривалу відсутність відповідача, а також доказів поважних причин відсутності відповідача за зареєстрованим місцем проживання. Вищевикладені обставини свідчать про те, що відповідач не проживає більше ніж рік у квартирі за місцем реєстрації без поважних причин та не має наміру там проживати, а отже є підстави для визнання його таким, що втратив право користування спірною квартирою. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Аналізуючи наведені норми законодавства та обставини, встановлені по справі, той факт, що [PERSON] не проживає у квартирі з 2017 року, суд приходить до висновку, що відповідач, як особа, що понад один рік без поважних причин у житловому приміщенні не проживає, власником квартири не є, комунальні послуги не сплачує, реєстрація відповідача у вищевказаній квартирі порушує права позивача, оскільки перешкоджає здійсненню права користування майном, відповідач втратив право користування спірним житлом, тому позовні вимоги про визнання [PERSON] , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] , підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, що наявні в матеріалах справи, зокрема, заявою відповідача про визнання позовних вимог. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. На підставі ст. ст. 319, 355, 369, 383 ЦК України, ст. ст. 319,405 ЦК України,

Outcome: approved