Jurisdiction: civil
Date: 2021-01-28 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області про визнання права власності на земельну ділянку площею 0,6942 га, яка призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану в с. Олеша урочище «Товтри» Тлумацького району Івано-Франківської області, в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . Свої вимоги обґрунтовувала тим, що у зв`язку з тим, що Державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ІФ № 020527 був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця, в нотаріальному порядку їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що позбавляє її можливості оформити спадщину на спадкове майно. 31.12.2020 року ухвалою Тлумацького районного суду Івано-Франківської області позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. В підготовче судове засідання позивачка [PERSON] не з`явилась, однак у позовній заяві просила розгляд справи провести без її участі. Представник відповідача Олешанської сільської ради Івано-Франківського району Івано-Франківської області в підготовче судове засідання не з`явився, однак до суду подав письмову заяву, в якій вказав, що позов визнає, не заперечує проти його задоволення та просив розгляд справи провести без його участі. У зв`язку з неявкою в підготовче судове засідання всіх учасників справи, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без здійснення фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Згідно ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, з таких підстав: Судом встановлено, що [PERSON] , згідно копії Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ІФ № 020527 від 20.02.2003 року, виданого на підставі рішення Олешанської сільської Ради народних депутатів від 21.04.2002 року, зареєстрованого 20.11.2019 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 180, належало право приватної власності на земельну ділянку площею 0,6942 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована в с. Олеша урочище «Товтри» Тлумацького району Івано-Франківської області (а.с. 2). [INFO] [PERSON] померла, що підтверджується копією свідоцтва про смерть (а.с. 4). Ще за життя [PERSON] посвідчила на ім`я [PERSON] (позивачка) заповіт, яким заповіла їй все належне їй на день смерті майно, що підтверджується копією заповіту від 30.08.1993 року (а.с. 5). Згідно ст. 548 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент смерті спадкодавця - [PERSON] , для отримання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Відповідно до ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року), діями, які свідчать про прийняття спадщини вважались: факт вступу спадкоємця в управління або володіння спадковим майном та подача спадкоємцем заяви про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. [PERSON] (позивачка) прийняла спадщину в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , успадкувавши належну їй земельну ділянку, оскільки вона вступилав управління спадковим майном, обробляла присадибну земельну ділянку та проводила похорон спадкодовиці, що підтверджується довідкою Олешанської сільської ради Тлумацького району Івано-Франківської області № 1690 від 08.12.2004 року (а.с. 26). Також [PERSON] (позивачка) 11.12.2004 року отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом після смерті [PERSON] , успадкувавши домоволодіння, яке не є предметом даного позову (а.с. 3). Дані обставини також підтверджуються копією спадкової справи № 567/2004, заведеної Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області після смерті [PERSON] (а.с. 23-39), з якої вбачається, що [PERSON] (позивачка) є єдиним спадкоємцем в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] , інших спадкоємців в порядку спадкування за законом чи за заповітом, які б бажали прийняти або прийняли спадщину немає. Отже, на момент звернення до суду позивачка правомірно претендує на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON] . В нотаріальному порядку позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом на земельну ділянку, у зв`язку з тим, що Державний акт на право приватної власності на землю був виданий та зареєстрований після смерті спадкодавця [PERSON] , що підтверджується постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії, винесеною Тлумацькою державною нотаріальною конторою Івано-Франківської області № 632/02-31 від 17.11.2020 року (а.с. 6). Зазначені обставини перешкоджають позивачці належним чином оформити право власності на земельну ділянку в порядку спадкування за заповітом. Згідно ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЗК України громадяни та юридичні особи України, а також територіальні громади та держава мають право набувати у власність земельні ділянки на підставі міни, ренти, дарування, успадкування та інших цивільно-правових угод. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Оскільки таке становище має місце по даній справі, суд вважає встановленими обставини, викладені позивачем в позовній заяві на обгрунтування своїх вимог. У відповідності до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. За встановлених судом обставин, позов слід задовольнити. Відповідно до ч. 1 ст. 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. При такому вирішенні позову, враховуючи те, що відповідач визнав позов до початку розгляду справи по суті, позивачці слід повернути 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а саме 420,40 грн. На підставі ст.ст. 548, 549, 553 ЦК України (в редакції 1963 р.), ст. 392 ЦК України (в редакції 2003 року), ст. 131 ЗК України,

Outcome: approved