Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить встановити факт її постійного проживання на території України з 13.11.1991 року. Свої вимоги мотивує тим, що вона народилась 30 листопада 1990 року в м.Сагареджо, Грузинської РСР. З 1991 року і по теперішній час проживає в [ADDRESS] без реєстрації. В даний час вона позбавлена можливості отримати громадянство України, а тому за захистом своїх прав змушена звертатися до суду. В судовому засіданні заявниця заяву підтримала, посилаючись на обставини, викладені в ній. Крім того пояснила, що встановлення факту постійного проживання в Україні їй потрібно для отримання паспорта громадянина України. Представник зацікавленої особи відділу сектору громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб ДМС України в Одеській області в судове засідання не з'явився, хоча належним чином був повідомлений про час та місце розгляду справи в суді, про що свідчить розписка, про одержання судової повістки 14.08.2014 року. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ч.1 ст.8 Закону України «Про громадянство» передбачено, що особа, яка постійно проживала до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», або яка сама постійно проживала на інших територіях, що входили на час її постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), і є іноземцем, який подав зобов'язання припинити іноземне громадянство, та подала заяву про набуття громадянства України, реєструється громадянином України. У пункті 44 Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень, затвердженого Указом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду. Проживання на території України на законних підставах згідно зі ст.1 Закону України «Про громадянство» - це проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Згідно ст.. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. В підтвердження своїх вимог заявницею не надано будь-яких об'єктивних та достовірних доказів на підтвердження того, що вона на законних підставах постійно проживала на території України до 24 серпня 1991 року, а наданий нею акт про проживання від 7.07.2014 року, складений комісією виконавчого комітету Усатівської сільської ради Біляївського району Одеської області (а.с.7) не свідчить про постійний характер проживання її на території України з 1991 року, а лише вказує на склад сім'ї та адресу її проживання на цей час. Крім цього, цей акт складено відносно [PERSON], а не відносно заявниці. Ксерокопія паспорта на ім'я [PERSON] ( мати заявниці) також не може бути доказом вимог заявниці, оскільки в цьому документі містяться відомості щодо її реєстрації на території України в м.Новомосковськ з 26.03.2006 року ( а.с.6). Враховуючи викладене, суд не вбачає законних підстав для задоволення заяви.

Outcome: dismissed