Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищезазначеним позовом, в обґрунтування якого посилалась на те, що з 2005 року почала проживати разом з відповідачем [PERSON] без реєстрації шлюбу, були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет і разом вели домашнє господарство. Проживаючи разом до укладення шлюбу та бажаючи покращити житлові умови, вони з відповідачем вирішили вкласти кошти в нерухомість, а саме: придбати житловий будинок, що і було зроблено. Відповідно до договору купівлі-продажу ВСХ/268793 від 07.08.2006 ними було придбано 1/2 частину житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , який знаходився в приватній спільній частковій власності. На момент придбання 1/2 частки житлового будинку за адресою: [ADDRESS] , він складався: з загальної площі 59,3 кв. м, житлової площі 44,7 кв. м, матеріали стін- дерево, площа земельної ділянки - 856 кв. м, загальною вартістю нерухомого майна 37875 грн. 14.10.2006 вона з [PERSON] зареєстрували шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Армянського міського управління юстиції Автономної Республіки Крим України, актовий запис № 175. Під час перебування у шлюбі у сторін народилось два сина: [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . 22.07.2008 [PERSON] зареєструвала своє місце проживання разом з дітьми за адресою придбаного житлового будинку в [ADDRESS] . Після придбання житлового будинку [PERSON] разом з [PERSON] вирішили добудувати житловий будинок та почали будівництво, всі наявні кошти почали вкладати в будівництво. Крім своїх коштів, які зароблялися та вкладалися в будівництво будинку, їм допомагали батьки [PERSON] , шляхом наданням грошових коштів на будівництво, оскільки вона на той час знаходилася в декретній відпустці по догляду за дітьми, чоловік же в свою чергу працював в ЗАО ЦАНТ. В ході усіх добудов житлового будинку, загальна площа його збільшилася до 205 кв. м.; житлова площа - 90,3 кв. м. В 2017 році [PERSON] звернувся до Ковпаківського районного суду м. Суми з позовом про визнання права власності та виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності, поділ земельної ділянки, припинення права спільної часткової власності. 19 квітня 2018 року Ковпаківським районним судом по справі №592/9227/17 було затверджено мирову угоду, відповідно до якої було припинено право спільної часткової власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , та визнано за [PERSON] право власності на збудований житловий будинок Н-ІІ з прибудовами «н-І» і «н-ІІ», загальною площею 205 кв. м, та житловою площею 90,3 кв.м, за адресою: [ADDRESS] . Між [PERSON] та [PERSON] погіршилися сімейні відносини та вони вирішили пожити окремо. [PERSON] змушена була виїхати до іншого міста, але місце її реєстрації та їхніх спільних дітей залишилося за адресою: [ADDRESS] , і на сьогоднішній день вона з дітьми там зареєстровані. 02 березня 2020 року Ковпаківським районним судом міста Суми було винесено заочне рішення, яким було задоволено позовні вимоги [PERSON] та розірвано між сторонами шлюб. У зв`язку з цим просить суд визнати за [PERSON] , зареєстрованою за адресою: [ADDRESS] , в порядку поділу спільного майна подружжя право власності на 1/2 частину житлового будинку, загальною площею 205 кв. м, з господарськими будівлями і спорудами, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] та його представник - адвокат Турченко С.П. проти позову заперечували, посилаючись на те, що [PERSON] та [PERSON] до реєстрації шлюбу не мали спільного побуту, не вели спільне господарство та не мали спільного бюджету, тобто, не проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.Сторони познайомились у 2005 році. До дати реєстрації шлюбу разом не проживали, так як [PERSON] проживав у м. Суми у своїх батьків, за адресою: [ADDRESS] , а [PERSON] - у своїх батьків в Автономній республіці Крим. Зустрічі сторін носили періодичний характер та не були постійними. 07.08.2006 [PERSON] за власні кошти придбав 1/2 частину будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS] , загальною площею 59,3 м.кв. Як вбачається зі свідоцтва про реєстрацію шлюбу від 14.10.2006, шлюб між сторонами було зареєстровано в АР Крим. Перша дитина також була народжена в АР Крим. Лише після того, як [PERSON] за власні кошти здійснив ремонт у належному йому на праві особистої приватної власності флігелі, який входив до складу придбаної ним 1/2 частки будинку, [PERSON] переїхала проживати та зареєструвала своє місце проживання за відповідною адресою, а саме з 22.07.2008. В подальшому, [PERSON] за власні кошти та власними силами почав добудовувати належну йому частку житлового будинку, [PERSON] жодної участі у будівництві не приймала. Її батьки також не надавали жодних коштів на будівництво. Після подій, які відбулися в Україні в лютому 2014 року, [PERSON] разом з дітьми переїхала проживати в АР Крим до своїх батьків. Згодом до них приїхав [PERSON] , де вони деякий час мешкали разом. В грудні 2014 року [PERSON] повернувся до м. Суми, куди мала повернутися і [PERSON] з дітьми. Проте, згодом остання повідомила, що вирішила залишитися в АР Крим і повертатися до м. Суми не буде, у зв`язку з чим шлюбні відносини між сторонами було фактично припинено. З березня 2015 року [PERSON] щомісячно, особисто або через свої знайомих, перераховував [PERSON] кошти на утримання дітей у розмірі 10000,00 російських рублів, приблизно 4000,00 грн., і продовжує їх сплачувати по цей час. В той же час, [PERSON] зазначила в позові, що не отримує жодних коштів від [PERSON] , проте, це не відповідає дійсності. Крім того, з березня 2015 року, тобто, після фактичного припинення шлюбних відносин, [PERSON] продовжив добудовувати належну йому частку житлового будинку. Фактично будівництво було завершено у 2017 році. Відповідно до ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 18.04.2018 у справі № 592/9227/17 затверджено мирову угоду між [PERSON] та іншим співвласником житлового будинку. За умовами мирової угоди [PERSON] отримав у власність частину житлового будинку, як окремий об`єкт нерухомого майна, та 16.11.2018 зареєстрував своє право власності у державному реєстрі. У зв`язку з цим просять суд в задоволенні позову відмовити, стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 17000,00 гривень. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона разом працювала з [PERSON] . Свідок зазначила, що чоловік [PERSON] постійно їздив у відрядження на 2-8 неділь, тому вона часто мешкала з позивачем. Зі слів [PERSON] їй відомо, що її батьки допомогали їм матеріально та передавали передачки. В 2011 році сім`я [PERSON] проживала в [ADDRESS] , в маленькому будинку, а новий будували. Також свідок зазначила, що бачила як будинок будував [PERSON] . Свідок [PERSON] повідомив, що знайомий [PERSON] ще з 2003 року, працювали разом та постійно їздили у відрядження. [PERSON] добре заробляв і за свої кошти купив земельну ділянку, на території якої знаходився маленький будинок. Потім він робив достройки до цього будинку. Після добудов в будинок переїхала жити і [PERSON] . В будівництві нового будинку [PERSON] постійно допомогали його батьки. Він бачив як будинок будував [PERSON] разом зі своїм батьком. Суд, заслухавши пояснення представника позивача та відповідача, покази свідків, перевіривши наявні у матеріалах справи докази, оцінивши їх у сукупності, дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] разом зі своїми синами проживає в [ADDRESS] (довідка про склад сім`ї або зареєстрованих в жилому будинку осіб № 722 від 21.09.2020) (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , - [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , в Автономній Республіці Крим (а.с. 13). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , - [INFO] у сторін народився син, [PERSON] , в м. Суми (а.с. 14). Згідно ухвали Ковпаківського районного суду м. Суми від 19.04.2018 у справі № 592/9227/17 затверджено мирову угоду між відповідачем та іншим співвласником житлового будинку. За умовами мирової угоди відповідач отримав у власність частину житлового будинку, як окремий об`єкт нерухомого майна та 16.11.2018 зареєстрував своє право власності у державному реєстрі (а.с. 23-32). Заочним Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 02.03.2020 шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 33-37). Згідно договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку від 07.08.2006 вбачається, що [PERSON] придбав 1/2 частину житлового будинку з відповідною частиною надвірних побутових будівель в [ADDRESS] (а.с. 57). Згідно свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , - [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 14.10.2006 в Автономній Республіці Крим (а.с. 58). З квитанцій вбачається, що на ім`я [PERSON] здійснювалися грошові перекази (а.с.59-69). Відповідно до ст. 55 Конституції України, - кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Частиною 2 ст. 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на всі правовідносини, що виникають у державі. Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини, - кожен має право на справедливий суд і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, - кожна особа має право на звернення до суду для захисту своїх прав. За змістом ст. 12 ЦПК України, - цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Статтею 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. У відповідності до ст. ст.76, 81 ЦПК України, - кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень Згідно з положеннями частин 1, 2 ст. 21 СК України, - шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Відповідно до ч. 1 ст.36 СК України, - шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Разом з тим, відповідно до ч. 1 ст. 74 СК України, - якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або у будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. При застосуванні ст. 74 СК України слід виходити з того, що дана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю. Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі ст. 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбане спірне майно. Така позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 20.02.2012 № 6-97 цс 11. Аналіз указаних норм дає підстави для висновку, що ст. 74 СК України поширюється на правовідносини між чоловіком та жінкою, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, і для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї. Така позиція викладена і у Постанові Верховного Суду України від 14.02.2018 (справа № 129/2115/15-ц, провадження 61-2080св18), у якій зазначено і про те, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту. За приписами ч. 2 ст. 3 СК України, - сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно. Аналіз цих норм дає підстави для висновку, що встановлені в ч. 2 ст.3 СК України винятки, згідно з якими подружжя вважається сім`єю, стосуються офіційно зареєстрованих у шлюбі. При вирішення спору суд керується вимогами ч. 1 ст. 60 СК України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в Постанові від 07.12.2016 у справі №6-1568цс16, - єдиний унікальний номер справи 370/443/213ц, належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя. Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками: час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття). Норма статті 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам. Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане. Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безмовною підставою для надання такому майну статусу спільної сумісної власності подружжя. Згідно з частиною першою статті 57 СК України, - особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Проте доказів на підтвердження проживання позивача і відповідача однією сім`єю у період придбання спірного майна, ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї, тобто які б характеризували відношення сторін, як чоловіка та жінки без укладення шлюбу у період придбання спірного майна, позивачем не надано. Свідки, допитані за заявою позивача, таких обставин не повідомляли. Також сторонами не доведено того факту, що [PERSON] спільно з [PERSON] будувала новий будинок та вкладала у нього кошти. З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до висновку про необхідність відмови в задоволенні позовних вимог в повному обсязі за необґрунтованістю та недоведеністю позовних вимог. Відповідно до ст.141 ЦПК України, враховуючи відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, понесені позивачкою судові витрати у вигляді судового збору, слід покласти на останню. Щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судові витрати в розмірі 17000 грн. 00 коп. Згідно з положеннями частин першої-четвертої статті 137 ЦПК України,- витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. В Постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі №826/1216/16 вказано, що на підтвердження витрат, понесених на професійну правничу допомогу, мають бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Представником відповідача, адвокатом Турченко С.П., було надано договір про надання правової допомоги [PERSON] , та додаткову угоду № 1 до договору про надання правової допомоги, а також квитанцію по сплаті даних витрат, а тому суд приходить до висновку, що з позивача підлягають стягненню на користь відповідача судові витрати на професійну правничу допомогу, що складає 17000,00 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved