Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до [PERSON] про поділ майна подружжя. В обґрунтування позовних вимог зазначила наступне. 22.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис № 528. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. У 2006 році, в період шлюбу, сторонами за спільні кошти було придбано квартиру за адресою: [ADDRESS]. На цей час стосунки подружжя значно погіршилися, добровільно вирішити питання щодо поділу майна відповідач відмовляється. З огляду на вищевикладене, [PERSON] просить суд визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS], а також просить суд визнати за [PERSON], право власності на ? частину вказаної квартири, стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, була своєчасно та належним чином повідомлена про дату і час судового засідання, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Представник позивача адвокат [PERSON], будучи своєчасно та належним чином повідомлено про дату, часта місце слухання справи, у судове засідання не з'явилася, надала заяву про слухання справи за її відсутності., позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив. Відповідач, повідомлений судом належним чином про час та місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з'явився і не повідомив суд про причини неявки. Оскільки суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, відповідно до вимог ч.4 ст. 169 ЦПК України суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Представник позивача не заперечував проти такого вирішення справи. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється. У зв'язку вищевикладеним, на підставі ст.ст. 197, 224 ЦПК України суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності позивача та відповідача в порядку заочного розгляду на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з дослідженими матеріалами справи, суд дійшов наступного висновку. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 22.12.1995 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований Орджонікідзевським відділом реєстрації актів громадянського стану м. Запоріжжя, актовий запис № 528, що підтверджується свідоцтвом про укладання шлюбу, втданим відділом реєстрації актів громадянського стану Орджонікідзевського району м. Запоріжжя 22.12.1995 року. У період шлюбу сторони придбали квартиру [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру зареєстровано за відповідачем, що підтверджується Інформацією з Реєстру прав власності на нерухоме майно. На цей час стосунки між позивачем та відповідачем погіршилися, тому вирішити спір щодо поділу квартири в добровільному порядку у сторін відсутня можливість. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин самостійного заробітку. Вважається, що кожна річ, набута під час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно зі ст. 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. В даному випадку квартира [ADDRESS] є спільною сумісною власністю подружжя, оскільки придбана в період шлюбу, тому суд вважає за можливе позовні вимоги задовольнити та визнати за позивачем право власності на 1/2 частину цієї квартири. Відповідно ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

Outcome: approved