Jurisdiction: civil
Date: 2016-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини від всіх видів доходу, але не менше ніж 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи від дня предявлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача вказала, що не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. При цьому зазначила, що правові наслідки проведення заочного розгляду справи та ухвалення заочного рішення (у тому числі особливий порядок набрання таким рішенням законної сили та порядок його оскарження) їй відомий та зрозумілий, а додаткового розяснення цих наслідків судом не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: Позивач, [PERSON], [INFO], та відповідач, [PERSON], [INFO], мають спільну дитину: сина [PERSON], який народився 28 вересня 2014 року, про що 17 жовтня 2014 року відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Рубіжанського міського управління юстиції у Луганській області було зроблено актовий запис та видано свідоцтво про народження (а.с.5). Дитина, [PERSON], проживає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, а відповідач будь-якої матеріальної допомоги на утримання дитини не надає (а.с. 2,4). Із встановлених обставин вбачається, що між сторонами виникли сімейні правовідносини, в межах яких виник спір позивача та відповідача, у якості батьків щодо утримання дитини, в якому відповідач, як батько відмовляється від утримання своєї неповнолітньої дитини до досягнення нею повноліття. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Положення частини 1 і 2 статті 51 Конституції України гарантують, що кожен із подружжя має рівні права і обовязки у шлюбі та сім`ї. Батьки зобовязані утримувати дітей до їх повноліття. А положеннями частини 6 статті 7 та частини 1 статті 141 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік мають рівні права і обовязки у сімейних відносинах, шлюбі та сім`ї, та щодо дитини. Статті 180 та 181 Сімейного кодексу України встановлюють обовязок обох батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, за домовленістю між батьками. При цьому, згідно частини 1 статті 15 Сімейного кодексу України, сімейні обовязки є такими, що тісно повязані з особою, а тому не можуть бути перекладені на іншу особу. Отже, виходячи із змісту наведених норм матеріального права, невиконання відповідачем, як батьком дитини свого обовязку з утримання дитини до досягнення нею повноліття у грошовій і (або) натуральній формі, порушує право позивача, як матері дитини, на рівність обовязків між жінкою та чоловіком щодо дитини. А тому, на підставі частини першої статті 55 Конституції України, частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, статті 18 Сімейного кодексу України порушене право позивача підлягає судовому захисту. Відповідно до положень частини третьої статті 181, частини першої статті 191 Сімейного кодексу України за рішенням суду, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, від дня предявлення позову. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення (частина перша статті 182 Сімейного кодексу України). Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів у розмірі однієї четвертої частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 30 % прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати звернення до суду (тобто з 18 червня 2015 року) та до досягнення дитиною повноліття, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоровя дитини чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту першого частини першої статті 367 Цивільного процесуального кодексу України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. Враховуючи те, що позивач на підставі пункту третього частини першої статті 5 Закону України Про судовий збір №3674-VI від 08.07.2011 року при подачі позову звільнений від сплати судового збору, розмір якого у справах даної категорії виходячи з положень Закону України Про Державний бюджет України на 2016 рік складав 243 гривні 60 копійок, то в силу положень частини третьої статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, суд стягує з відповідача вказану суму судового збору в дохід держави, у повному обсязі. Отже,

Outcome: approved