Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 1972 року вона разом із своїм чоловіком [PERSON] купили житловий будинок в смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 1974 року їй виділено 54/100 житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в [ADDRESS], за частку житлового будинку чоловіка вона сплатила йому кошти. Вказує, що фактично є власником вказаного житлового будинку, зареєстрована та проживає в ньому разом із своєю сім»єю. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03.02.2010 року чоловіку позивача - [PERSON] відмовлено в частині поділу житлового будинку і господарських споруд. Просила визнати право власності на вказані будівлі, оскільки не може отримати свідоцтво про право власності на них та не може зареєструвати вищевказані будівлі. Позивач [PERSON] позов підтримала, представник відповідача заявлені вимоги визнав, звернувшись до суду з відповідними заявами, і суд, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст.19 ЦПК України суди розглядають в порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Стаття 392 ЦК України передбачає, що власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. З вищезазначених правових норм убачається, що чинним законодавством передбачено порядок звернення до суду виключно у разі невизнання або оспорювання певних прав та інтересів, тобто у разі існування фактичного спору. Відповідно до ст.. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Встановлено, що на підставі договору купівлі-продажу від 09 січня 1972 року [PERSON] разом із своїм чоловіком [PERSON] купили житловий будинок в смт. Неполоківці Кіцманського району Чернівецької області. Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 23 грудня 1974 року їй виділено 54/100 житлового будинку та господарських будівель, що розташовані в [ADDRESS], за частку житлового будинку чоловіка вона сплатила йому кошти. Позивач є власником вказаного житлового будинку, зареєстрована та проживає в ньому разом із своєю сім»єю. Рішенням апеляційного суду Чернівецької області від 03.02.2010 року чоловіку позивача - [PERSON] відмовлено в частині поділу житлового будинку і господарських споруд Статтею 386 ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб»єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Власник, права якого порушені, має право на відшкодування завданої йому майнової та моральної шкоди. Враховуючи наведене, ст.ст. 317, 386, 392 ЦК України, ст.ст. 4, 5 ,6 ,7 , 10 ,11, 12, 13, 17, 18, 19, 43, 49, 82, 206, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, -

Outcome: approved