Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що 30 липня 2005 року між нею та відповідачем укладено шлюб, який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1744. Від спільного подружнього проживання у них народилось двоє дітей, сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Сімейне життя в них не склалось із-за поведінки відповідача, який примушував її до взяття на себе фінансових зобов'язань, чинив на неї фізичний та психічний тиск, застосовував фізичне насильство, погрожував життю та здоров'ю їй, дітям та близьким родичам. Вона втратила до нього будь-які почуття, крім страху за життя дітей і своє, примирення не бажає, просить шлюб розірвати. В судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з'явився, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, шляхом розміщення повідомлення в пресі, письмових заперечень та пояснень відносно позову не надіслав, а тому суд, відповідно до ст. 224 ЦПК України, вважає за необхідне розгляд справи провести у його відсутності, оскільки в справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін та ухвалити заочне рішення, проти чого позивачка не заперечує. Перевіривши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають в шлюбі з 30 липня 2005 року, який було зареєстровано Центральним відділом державної реєстрації шлюбів міста Києва з державним Центром розвитку сім'ї, актовий запис № 1744. Дана обставина стверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER]. Від цього шлюбу у них народилось двоє дітей, сини - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], батьками яких являються сторони у справі, що стверджується свідоцтвами про їх народження. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб має ґрунтуватись на вільній згоді жінки та чоловіка. При цьому, відповідно до ч.ч. 3 та 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування подружжя до припинення шлюбних стосунків чи їх збереження є неприпустимим і є порушенням права на свободу та особисту недоторканість. Відповідно до ст. 104 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Відповідно до ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. З пояснень позивачки вбачається, що відповідач застосовуючи фізичне насильство та спекулюючи дітьми, примушував її до прийняття на себе фінансових зобов'язань, кошти по яких витрачав на власні цілі, погрожуючи позбавленням її життя, змусив підписати заяву про відмову від батьківських прав на дітей, яку вона згодом анулювала. Тривалий час вона не підтримує подружніх відносин з відповідачем, втратила до нього будь-які почуття крім страху, поновлювати подружні відносини не бажає. Враховуючи те, що збереження шлюбу можливе тільки на почуттях взаємної любові та поваги, взаєморозуміння та взаємодопомоги, що є морально-правовою основою шлюбу, суд вважає за можливе шлюб між сторонами розірвати, оскільки підстави для його збереження відсутні. Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 104 ч. 2, 112 ч. 2 Сімейного Кодексу України ,

Outcome: approved