Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 серпня 2013 року позивач уклала шлюб з відповідачем, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1105. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . В позовній заяві позивач зазначає, що їхній шлюб з відповідачем носить лише формальний характер та причиною розпаду сім`ї є відсутність між ними взаєморозуміння, різні погляди на життя, сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства. Позивач вважає, що збереження шлюбу є недоречним і неможливим, а призначення будь-яких строків для примирення недоцільним. Ухвалою суду від 20 серпня 2020 року відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін з призначенням судового засідання в залі засідань на 21 грудня 2020 року. У судове засідання 21 грудня 2020 року з`явився відповідач. Від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала та просить суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач у судовому засідання позовні вимоги не визнав, просив суд відкласти розгляд справи для надання строку на примирення. Судове засідання відкладено на 30 березня 2021 року. У судове засідання 30 березня 2021 року сторони не з`явились. Від позивача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за її відсутності та підтримання позовних вимог. Від відповідача до суду надійшло клопотання про розгляд справи за його відсутності, та визнання позовних вимог. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, ознайомившись з матеріалами справи, дослідивши надані докази, вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, виходячи з наступного. Згідно зі ст. ст. 110, 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Тоді суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя і постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] 03 серпня 2013 року укладено шлюб, про що Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції зроблено актовий запис № 1105 від 03 серпня 2013 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , актовий запис № 903 від 28 січня 2016 року. Подружнє життя у сторін не склалось у зв`язку з різними поглядами на життя та планами на майбутнє. Сімейні стосунки постійно погіршувались, між ними постійно виникали конфлікти. Впродовж останнього часу сторони разом не проживають, сім`я фактично розпалася та носить формальний характер. Кожен з них живе своїм життям, не турбуючись проблемами один одного. Примирення між ними неможливе, а подальше спільне життя та збереження шлюбу суперечить їх інтересам. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має наміру зберегти шлюб з відповідачем. Майнового спору та спору з приводу проживання та утримання дитини немає. Згідно п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» оскільки розгляд справи провадиться в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, суди згідно зі ст. 119 ЦПК повинні вимагати від осіб, що подали заяву, повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування. Загальна декларація прав людини у ч. 2 ст. 16 містить положення, за яким шлюб може укладатися тільки при вільній і повній згоді сторін, що одружуються, а за ст. 23 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, жоден шлюб не може бути укладений без вільної і цілковитої згоди тих, що одружуються. За аналогією можливо зробити висновок, що й подальше існування сім`ї як добровільного союзу у разі відсутності добровільної згоди чоловіка чи жінки на такий союз - сім`ю - шлюб, не може мати місце, а також, приймаючи бажання й право одного з них розірвати шлюб не може бути незаконно порушене або одного з подружжя не можливо насильно, без його волі змусити перебувати у таких зареєстрованих як шлюб відносинах. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії реєстрації шлюбу. Добровільність шлюбу, тобто наявність вільної згоди, - це його довічна риса. Саме добровільністю шлюбу зумовлена можливість його розірвання. Відповідно до ст. 51 Конституції України та ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу. За ч. 3 ст. 109 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей. За таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя суперечить інтересам сторін та унеможливлює їх примирення, тому його слід розірвати.

Outcome: approved