Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Подільського районного суду м. Києва з позовом до акціонерного товариства «Альфа Банк» (надалі за текстом - відповідач 1), Державної спеціалізованої фінансової установи «Державний фонд сприяння молодіжному будівництву» (надалі за текстом - відповідач 2), про визнання недійсним та скасування кредитного договору № 08-038/468к від 05.12.2005 року (надалі за текстом - оспорюваний договір), укладеного нею з Акціонерно-комерційним банком соціального розвитку «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - АКБ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого стало Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк» (надалі за текстом - ПАТ «Укрсоцбанк»), правонаступником якого в свою чергу є відповідач 1. Обґрунтовуючи позов, позивач зазначила, що відповідно до умов оспорюваного договору, АКБ «Укрсоцбанк» надало їй кредит в розмірі 52 500 доларів США, зі сплатою 12,75% річних, строком дії договору до 05.12.2020 року, на придбання трикімнатної квартири [ADDRESS] , площею 58,6 кв.м. Оспорюваний договір позивач підписала, розраховуючи на часткову компенсацію відповідачем 2 відсоткової ставки за кредитом відповідно до Порядку часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 4 червня 2003 р. № 853 (надалі за текстом - Порядок). Посилалась на те, що оспорюваний договір був підписаний нею під впливом умисного обману з боку АКБ «Укрсоцбанк». Як стверджує позивач, обман полягав в тому, що перед підписанням оспорюваного договору АКБ «Укрсоцбанк» умисно приховав намір не надавати позивачу необхідну інформацію щодо порядку документального оформлення часткової компенсації відсоткової ставки кредиту, а також, намір не виконувати встановлені в оспорюваному договорі зобов`язання АКБ «Укрсоцбанк» щодо документального оформлення часткової компенсації відповідачем 2 відсоткової ставки кредиту. Зазначила, що внаслідок обману з боку АКБ «Укрсоцбанк» протягом всього часу користування кредитними коштами не отримувала компенсацію відсоткової ставки, що призвело до виникнення заборгованості перед банком, оскільки всі сплачені нею за оспорюваним договором кошти зараховувались як сплата відсотків, штрафів та пені, а не тіла кредиту. З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про зменшення позовних вимог просила визнати недійсним та скасувати оспорюваний договір з додатковими угодами до нього в частині положень, що встановлюють розмір відсоткової ставки процентів річних за користування кредитом та в частині положень, що встановлюють порядок та суми сплати банку процентів за користування кредитом на погашення заборгованості за процентами. Ухвалою суду від 25.02.2017 року відкрито провадження у справі, призначено судове засідання. 22.02.2017 року до суду надійшло клопотання відповідача 2 про закриття провадження у справі. Клопотання мотивоване тим, що Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року у справі 758/13463/14-ц позивачу вже було відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання недійсним та скасування оспорюваного договору. Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 30.08.2016 року відхилено апеляційну скаргу позивача, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року залишено без змін, Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 року касаційну скаргу позивача відхилено, Рішення Подільського районного суд м. Києва від 07.06.2016 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року залишено без змін. Таким чином, позивачем повторно заявлено позов з тих самих підстав. 22.03.2017 року представник ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду заперечення на позовну заяву, в яких просив відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивачем не надано належних та достатніх доказів на підтвердження позовних вимог, а також не обґрунтовано, в чому саме полягає порушення її прав з боку ПАТ «Укрсоцбанк». Повідомив, що відповідачем 2 позивачу була надана довідка про відповідність кандидата вимогам Порядку № 853, після чого Кредитним комітетом малого складу Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» 29.11.2005 р. прийнято протокольне рішення № 220 щодо можливості кредитування позивача, а 05.12.2005 р. укладено оспорюваний договір. Зазначив, що відповідно до п. 10 Порядку № 853 на підставі рішення про надання часткової компенсації, погодженого з правлінням відповідача 2, укладається договір про надання часткової компенсації строком на 5 років, в якому попередньо визначається її розмір. Проте, як вбачається з наданих відповідачем 2 відповідей, договір часткової компенсації відсоткової ставки між позивачем та відповідачем 2 не укладався, а отже, часткова компенсація відсоткової ставки за кредитом не надавалась. Представник ПАТ «Укрсоцбанк» звернув увагу суду на те, що позивач не повідомила, з яких причин не укладався договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки, але звинувачує банк у ненаданні такої компенсації. 19.06.2017 року до суду надійшли пояснення позивача. Окрім раніше викладених у позовній заяві обставин, позивач посилалась на те, що згідно з п.п. 3.3. 19 та 3.3.20 оспорюваного договору, весь процес ведення кредитної справи здійснює АКБ «Укрсоцбанк» відповідно до умов договору про співпрацю № 65 від 25.08.2004 року, укладеного між АКБ «Укрсоцбанк» та відповідачем 2 (надалі за текстом договір № 65), з яким позивач не була ознайомлена. Зазначила, що обман з боку банку полягає у приховувані змісту згадуваного договору про співпрацю, одночасно з порушенням обов`язку оформлення кредитного договору відповідно до договору про співпрацю, зокрема в частині надання позивачу часткової компенсації відсоткової ставки та встановлення пільгового періоду оплати основної суми боргу. 30.10.2017 року до суду надійшла заява позивача про уточнення позовних вимог. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2017 року, справу передано на розгляд судді Негановій Н.В. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 01.11.2017 року, справу передано на розгляд судді Супрун Г.Б. 24.07.2018 року до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову шляхом заборони ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру. Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.08.2018 року, справу передано на розгляд судді Гребенюку В.В. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року позов було залишено без руху, надано строк для усунення недоліків. Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 04.10.2018 року задоволено заяву позивача про забезпечення позову, заборонено ПАТ «Укрсоцбанк» вчиняти будь-які дії щодо звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну квартиру до вирішення справи по суті. 05.11.2018 року через канцелярію суду від представників позивача надійшла заява про виконання вимог Ухвали про залишення позову без руху, яка не стосується усунення недоліків та виконання вимог Ухвали суду в цій частині. 10.10.2018 року позивачем подано повторну заяву про забезпечення позову, вимоги якої аналогічні вимогам попередньої заяви про забезпечення позову, яку Ухвалою суду від 04.10.2018 року було задоволено та вирішено питання забезпечення позову. Крім того, до заяви не було долучено документ, що підтверджує сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі. Ухвалою суду від 12.11.2018 року заяву позивача про забезпечення позову залишено без руху. Ухвалою суду від 12.11.2018 року справу прийнято до розгляду у загальному позовному провадженні, призначено підготовче судове засідання. Ухвалою суду від 11.12.2018 року повторну заяву про забезпечення позову повернуто заявнику. В судовому засіданні 28.03.2019 року представниками позивача заявлено клопотання про витребування у ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідача 2 копій наступних документів: договору № 65 з усіма додатками, доказів отримання позивачем довідки-розрахунку про суму сплати відсотків за користування кредитом, протокольних рішень Кредитного комітету АКБ «Укрсоцбанк» № 220 від 29.11.2005 року та № 216 від 23.11.2005 року, виписки про отримання сплачених позивачем платежів, встановлених п.п. 3.3.19 та 3.3.20 оспорюваного договору. Протокольною Ухвалою суду від 28.03.2019 року клопотання представників позивача було задоволено, закрито підготовче засідання у справі. 09.09.2019 року представником ПАТ «Укрсоцбанк» подано клопотання про долучення до матеріалів справи копії договору про співпрацю № 65 від 25.08.2004 та копій протокольних рішень Кредитного комітету АКБ «Укрсоцбанк» № 220 від 29.11.2005 року та № 216 від 23.11.2005 року. Протокольною Ухвалою суду від 18.12.2019 суд ухвалив замінити відповідача у справі ПАТ «Укрсоцбанк» його правонаступником - відповідачем 1. В судовому засіданні 09.12.2020 року представники позивача заявили клопотання про відвід судді Гребенюка В.В., яке обґрунтовували тим, що головуючий не виніс ухвалу про закриття підготовчого судового засідання. Ухвалою суду від 09.12.2020 року визнано необґрунтованим відвід головуючому у справі, заявлений представниками позивача. В судовому засіданні 09.12.2020 року представниками позивача подано заяву про зменшення позовних вимог. Протокольною ухвалою від 09.12.2020 року судом прийнято заяву позивача про зменшення позовних вимог. В судовому засіданні 30.08.2021 року представники позивача підтримали позовні вимоги з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог та заяви про зменшення позовних вимог, просили задовольнити позов з підстав, викладених у позовній заяві та інших заявах по суті справи. Представник відповідача 1 проти позовних вимог заперечувала, просила суд відмовити в їх задоволенні у повному обсязі. Відповідач 2 явку свого представника в судове засідання не забезпечив, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Згідно з ч. 3 ст. 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. Кредитним комітетом малого складу Київської міської філії АКБ «Укрсоцбанк» 29.11.2005 р. прийнято протокольне рішення № 220 про погодження запиту щодо можливості кредитування позивача за умовами співпраці з відповідачем 2 з частковою компенсацією відсотків за кредитом, викладено основні умови кредитування (т. 1, а.с. 208). 30.11.2005 відповідачем 2 видано позивачу довідку про відповідність умовам кандидата відповідно до Порядку та намір отримати часткову компенсацію відсоткової ставки кредиту комерційного банку на будівництво (реконструкцію)/придбання житла (т. 1, а.с. 33). 05.12.2005 між позивачем та АКБ «Укрсоцбанк» було укладено оспорюваний договір, за умовами якого АКБ «Укрсоцбанк» надало позивачу кредит в розмірі 52 500 доларів США зі сплатою 12,75% річних, строком дії договору до 05.12.2020 року на придбання трикімнатної квартири [ADDRESS] , площею 58,6 кв.м. (т. 1, а.с. 33). 20.02.2007 року позивач та АКБ «Укрсоцбанк» уклали додаткову угоду № 1 до оспорюваного договору, відповідно до умов якої сторони домовились здійснити перерахунок ануїтетного платежу (т. 1, а.с. 59). 10.11.2009 року позивач та АКБ «Укрсоцбанк» уклали додаткову угоду до оспорюваного договору, відповідно до умов якої сторони дійшли згоди внести зміни до умов кредитування, зокрема, порядку погашення кредиту та нарахованих процентів за користування кредитом. Відповідно до п. 4 додаткової угоди від 10.11.2009 року, детальний розпис сукупної вартості кредиту, значення реальної процентної ставки, абсолютне значення подорожчання кредиту наведено у додатку до цієї додаткової угоди (т. 1, а.с. 60). 22.12.2013 року позивач та АКБ «Укрсоцбанк» уклали договір № 08-038/74к-1 про внесення змін до оспорюваного договору, за умовами якого змінено рахунок для погашення заборгованості за кредитом та інших обов`язкових платежів (т. 1, а.с. 62). Відповідно до розрахунку вимог банку, станом на 01.02.2015 року заборгованість позивача у зв`язку з неповерненням позивачем кредитної заборгованості за оспорюваним договором становила 45 685,28 доларів США, що є еквівалентом 607 357,64 грн за курсом НБУ на 01.02.2015 року (т. 1, а.с. 63-68). Листом від 03.09.2015 року Іпотечного центру в м. Києві та Київській області відповідача 2 повідомлено позивача про те, що договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів комерційних банків з Іпотечним центром відповідача 2 не підписаний, у зв`язку з чим, позивач не отримує часткову компенсацію відсоткової ставки (т. 1, а.с. 69). Листом Відповідача 2 щодо розгляду звернення-скарги представника позивача повідомлено, що договір часткової компенсації відсоткової ставки по кредиту між Іпотечним центром відповідача 2 та позивачем не укладався, часткова компенсація відсоткової ставки по кредиту не надавалась. Довідка регіонального відділення в Київській області відповідача 2 від 30.11.2005 року про відповідність молодої сім`ї в особі позивача умовам кандидата відповідно до Порядку № 853, лише встановлює факт відповідності кандидата для участі у державній програмі вимогам Порядку № 853, а підставою для сплати відсотків по частковій компенсації є конкретний договір про надання часткової компенсації (т. 1, а.с. 70). Листом від 03.09.2015 року Іпотечного центру в м. Києві та Київській області відповідача 2 повідомлено у відповідь на запит представника ПАТ «Укрсоцбанк» повідомлено, що договір про надання часткової компенсації відсоткової ставки кредитів між відповідачем 2 та позивачем не укладався, докази наявності факту договірних відносин щодо часткової компенсації відсоткової ставки за оспорюваним договором в Іпотечному центрі відповідача 2 відсутні (т. а.с. 71). Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року у справі 758/13463/14-ц позивачу було відмовлено в задоволені позовних вимог про визнання недійсним та скасування оспорюваного договору (т. 1, а.с. 72-75). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва 30.08.2016 року відхилено апеляційну скаргу позивача, Рішення Подільського районного суду м. Києва від 07.06.2016 року залишено без змін (т. 1, а.с. 76-78). Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22.12.2016 року касаційну скаргу позивача відхилено, Рішення Подільського районного суд м. Києва від 07.06.2016 року та Ухвалу Апеляційного суду м. Києва від 30.08.2016 року залишено без змін (т. 1, а.с.84-87). Частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямованих на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч. 1 ст. 626 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладені договору, виборі контрагента, визначені умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України). Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України). Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України). Згідно з ч. 1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ч.ч. 1-5 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Частиною другою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пунктах 19, 20 Постанови від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», відповідно до статей 229-233 ЦК України правочин, вчинений під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості представника однієї сторони з другою стороною або внаслідок впливу тяжкої обставини, є оспорюваним. Обставини, щодо яких помилилася сторона правочину (стаття 229 ЦК України), мають існувати саме на момент вчинення правочину. Особа на підтвердження своїх вимог про визнання правочину недійсним повинна довести, що така помилка дійсно мала місце, а також що вона має істотне значення. Правочин визнається вчиненим під впливом обману у випадку навмисного введення іншої сторони в оману щодо обставин, які впливають на вчинення правочину. На відміну від помилки, ознакою обману є умисел у діях однієї зі сторін правочину. Наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману повинна довести особа, яка діяла під впливом обману. Обман щодо мотивів правочину не має істотного значення. Як вбачається з матеріалів справи, оспорюваний правочин вчинений у встановленій законом формі, відповідно до ч. 1 ст. 1055 ЦК України, підписаний сторонами, які досягли згоди з усіх істотних умов договору, мали необхідний обсяг цивільної дієздатності, а їх волевиявлення було вільним і відповідало їхній внутрішній волі, про що свідчать підписи сторін (ст. 8 оспорюваного договору). В матеріалах справи відсутні докази того, що позивач на момент укладення договору заявляла додаткові вимоги щодо умов договору. Позивач звернулася до суду з позовом більше ніж через 10 років після підписання оспорюваного договору, посилаючись на те, що внаслідок обману з боку АКБ «Укрсоцбанк» не отримувала часткову компенсацію відсоткової ставки за кредитом. Разом з тим, позивачем підписано дві додаткові угоди та додатковий договір до оспорюваного договору у 2007, 2009 та 2013 роках, а отже, позивач знала про наявність у неї заборгованості, яка виникла у зв`язку з неотриманням компенсації відсоткової ставки. Відповідно до статті 230 ЦК України, якщо одна із сторін правочину навмисно ввела другу сторону в оману щодо обставин, які мають істотне значення (частина перша статті 229 цього Кодексу), такий правочин визнається судом недійсним. Обман має місце, якщо сторона заперечує наявність обставин, які можуть перешкодити вчиненню правочину, або якщо вона замовчує їх існування. Сторона, яка застосувала обман, зобов`язана відшкодувати другій стороні збитки у подвійному розмірі та моральну шкоду, що завдані у зв`язку з вчиненням цього правочину. Аналіз вказаної правової норми дає підстави для висновку про те, що під обманом розуміється умисне введення в оману сторони правочину його контрагентом щодо обставин, які мають істотне значення; тобто при обмані завжди наявний умисел з боку другої сторони правочину, яка, напевно знаючи про наявність чи відсутність тих чи інших обставин і про те, що друга сторона, якби вона володіла цією інформацією, не вступила б у правовідносини, невигідні для неї, спрямовує свої дії для досягнення цілі вчинити правочин. Обман може стосуватися тільки обставин, які мають істотне значення, тобто природи правочину, прав та обов`язків сторін, властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Обман може виражатися: в активних діях недобросовісної сторони правочину (наприклад, повідомлення іншій стороні помилкових відомостей, надання підроблених документів тощо); у пасивних діях недобросовісної сторони правочину, яка утримується від дій, які вона повинна була зробити (зокрема умисне умовчання про обставини, що мають істотне значення тощо). Обґрунтовуючи позовні вимоги у позовній заяві та поясненнях, позивач посилалась на те, що отримання часткової компенсації відсоткової ставки було для неї обов`язковою умовою підписання оспорюваного договору. Посилалась на те, що п.п. 3.3.19 та 3.3.20 оспорюваного договору встановлено обов`язок банку здійснювати, забезпечити або гарантувати документальне оформлення часткової компенсації відсоткової ставки кредиту та керівництво процесом належного документального оформлення зазначеної компенсації відповідно до умов договору № 65. Позивачу порядок оформлення компенсації був невідомий і вона покладалася в цьому на АКБ «Укрсоцбанк». В свою чергу, АКБ «Укрсоцбанк» умисно не вчинив дії, передбачені оспорюваним договором, приховав від неї необхідну інформацію щодо порядку отримання часткової компенсації відсоткової ставки. Зокрема, позивач не була ознайомлена з договором № 65, яким, на її думку, врегульовано порядок отримання компенсації, не отримувала його копію, а отже, процедура документального оформлення отримання компенсації була умисно прихована від неї, що і призвело до неотримання такої компенсації. Суд зазначає, що механізм відшкодування частини відсотків за кредитами, що надаються комерційними банками молодим сім`ям та одиноким молодим громадянам на будівництво (реконструкцію) і придбання житла визначений Порядком № 853. Згідно з п.п. 6, 9, 10 Порядку № 853, для прийняття рішення про надання часткової компенсації кандидати подають регіональному управлінню відповідача 2: копію кредитного договору, завірену комерційним банком, який видав кредит; копію інвестиційного договору із забудовником (підрядником) на будівництво (реконструкцію) або копію договору про участь у фонді фінансування будівництва, укладеного відповідно до закону чи нотаріально засвідчену копію договору купівлі-продажу житла; звіт проведення експертної оцінки та нотаріально засвідчену копію договору іпотеки об`єкта кредитування (у разі придбання житла); довідку-розрахунок комерційного банку про розмір зобов`язань за кредитом і прогнозний розмір відсотків за користування кредитом. Регіональні управління відповідача 2 подають правлінню Фонду на погодження рішення про надання часткової компенсації та розрахунок відповідних сум на підставі документів, зазначених у пунктах 6 і 8 цього Порядку. На підставі рішення про надання часткової компенсації, погодженого з правлінням Фонду, укладається договір про надання часткової компенсації строком на 5 років, в якому попередньо визначається її розмір, а також зазначається умова, що надання часткової компенсації припиняється у разі невиконання позичальником зобов`язань за кредитним договором. Тобто, підставою для часткової компенсації є саме укладення договору про надання часткової компенсації між позичальником та відповідачем 2, передумовою для укладення якого є проходження відбіркових процедур та погодження на регіональному та центральному рівні Фонду. Позивач, отримавши довідку про відповідність вимогам кандидата вимогам порядку, в подальшому не укладала договір про надання часткової компенсації, що підтверджується матеріалами справи. Посилання позивача на встановлений оспорюваним договором обов`язок банку забезпечити надання позивачу компенсації є безпідставними, оскільки зазначені пункти договору таких зобов`язань не передбачають. Щодо нібито прихованого банком від позивача порядку отримання компенсації, встановленого договором № 65, суд зазначає, що зазначений договір регулює відносини між його сторонами, пов`язані з отриманням та нарахуванням компенсації, і не встановлюють прав та обов`язків безпосередньо для позивача. Твердження позивача про те, що вона не могла з вини інших осіб отримати інформацію про порядок отримання компенсації, є безпідставними, оскільки ця інформація є загальнодоступною. Для встановлення обставин вчинення правочину під впливом обману на позивача покладається обов`язок з доведення наявності трьох складових: наявність умислу в діях відповідача, істотність значення обставин, щодо яких особу введено в оману, і сам факт обману. Таким чином, оцінивши належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позивачем не надано належних та допустимих доказів введення позивача в оману щодо обставин, які мали істотне значення при укладенні оспорюваного договору. Крім того, при укладенні оспорюваного договору сторонами дотримано всіх вимог щодо свободи волевиявлення, форми, наявності істотних умов, що передбачені вимогами законодавства. Наведені обставини та матеріали справи можуть свідчити не про умисний обман з боку сторони відповідача 1, а про легковажне ставлення позивача до своїх прав та інтересів при підписанні договору та необ`єктивне уявлення про зобов`язання іншої сторони договору. Таким чином, суд, повно і всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного наданого доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed