Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-27 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Публічного акціонерного товариства «Електротермометрія» (далі - ПАТ «Електротермометрія») про стягнення нарахованої, але невиплаченої заробітної плати та стягнення середнього заробітку за весь час затримки до дня постановлення судового рішення. Свої вимоги обґрунтовує тим, що починаючи з 1984 року по 15.11.2017 року працювала у ПАТ «Електротермометрія» на посаді слюсаря з механоскладальних робіт. Вказує, що на час звільнення відповідач мав заборгованість перед нею по виплаті заробітної плати за період з липня по листопад 2017 року в розмірі 9481,56 грн. Однак, після звільнення відповідач не провів з нею розрахунку по заробітній платі. Просить суд стягнути з відповідача в її користь заборгованість по нарахованій, але невиплаченій заробітній платі в розмірі 94181,56 грн. та середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2017 року до дня постановлення судового рішення, виходячи із розміру середнього заробітку 2659,97 грн. без врахування утримання податків та інших обовязкових платежів. Ухвалою Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12.02.2018 року відкрито спрощене провадження у справі. В ході судового розгляду [PERSON] подала заяву про уточнення позовних вимог, враховуючи, що відповідач виплатив позивачу заборгованість по заробітній плати, просила суд стягнути з відповідача в її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 15.11.2017 року до 28.03.2018 року рішення, виходячи із розміру середнього заробітку 2659,97 грн., в розмірі 11969,86 грн. В судовому засіданні позивач та її представник [PERSON] уточнені позовні вимоги підтримали та просили суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов визнала частково, не заперечувала проти задоволення позову в частині стягнення з відповідача в користь позивача середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30.01.2018 року по 22.02.2018 року. Пояснила, що невиплата заробітної плати позивачу в день її звільнення зумовлена тим, що всі рахунки товариства перебували під арештом. Дана заборгованість утворилась внаслідок важкого фінансового стану підприємства. Заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з копії трудової книжки серії БТ-І № 5145165, [PERSON] 22.05.1984 року згідно наказу №195к від 16.05.1984 року прийнята на учнем шліфувальника в заготівельний цех в «Луцький приладобудівельний завод імені 60-річчя СССР», правонаступником якого є ВАТ «Електротермометрія» (а.с. 7). Наказом № 137-к від 15.11.2017 року вона була звільнена з займаної посади за угодою сторін, на підставі п. 1 ст. 36 КЗпП України. Відповідно до довідки ПАТ «Електротермометрія» від 11.01.2018 року № 04/015, станом на день звернення з позовом до суду заборгованість ПАТ «Електротермометрія» по заробітній платі перед [PERSON] складає: за період липень-листопад 2017 року 9481,56 грн. (а.с. 11). Статтею 43 Конституції України передбачено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом. Заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається цим Кодексом, Законом України «Про оплату праці» та іншими нормативно-правовими актами (ст. 94 КЗпП України). Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно статті 116 КЗпП України, - при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. Статтею 47 КЗпП Українипередбачено, що власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок. Відповідно до ч. 1ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені встатті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Частиною 2 ст. 117 КЗпП Українипередбачено, що при наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Із роз'яснень, викладених у п. 20 постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24 грудня 1999 року, непроведення розрахунку з працівником у день звільнення або, якщо в цей день він не був на роботі, наступного дня після його звернення з вимогою про розрахунок є підставою для застосування відповідальності, передбаченої ст.117 КЗпП. Згідно п.20 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 13 від 24 грудня 1999 року «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці»при розгляду справи про стягнення заробітної плати у звязку із затриманням розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, - наступного для після предявлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставіст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. 23.02.2018 року ПАТ «Електротермометрія» виплачено [PERSON] заборгованість по заробітній платі в розмірі 9481,56 грн., що підтверджується чеком від 26.02.2018 року, довідкою ПАТ «Електротермометрія» від 26.02.2018 року № 36/1-192 та не заперечувалося самим позивачем (а.с. 21, 35). На день вирішення справи у відповідача відсутня заборгованість по заробітній платі перед позивачем. Тому, враховуючи, що відповідачем повний розрахунок з позивачем проведений 23.02.2018 року, стягненню з ПАТ «Електротермометрія» на користь [PERSON] підлягає середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 16.11.2017 року по 23.02.2018 року. Всупереч вимогам ст. 81 ЦПК відповідачем не надано суду ніяких доказів того, що у порушенні прав позивача на своєчасне отримання заробітної плати відсутня вина відповідача Крім того, представник відповідача не заперечував наявності боргу перед позивачем та факт несвоєчасного розрахунку, а наявність постанови державного виконавця про арешт коштів боржника не свідчить про відсутність вини роботодавця в невиплаті працівникові належних коштів, а тому не є підставою для звільнення роботодавця від обов'язку сплатити відповідні кошти. До того ж відповідачем не надано доказів відсутності у відповідача коштів, що перевищують обсяг фінансового ресурсу, який був арештований. Визначаючи розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні суд виходить з наступного. Відповідно до п.21 постанови Пленуму ВСУ «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» № 13 від 24.12.1999 року при визначенні середньої заробітної плати слід виходити з того, що в усіх випадках, коли за чинним законодавством вона зберігається за працівником, це слід робити відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року. Відповідно до абзацу 3 пункту 2 Порядку №100, середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарних місяці роботи, що передують події, з якої повязана відповідна виплата. Згідно п.8 Порядку нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період. Позивачемвизначено розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільнені, виходячи із розміру середнього заробітку 2659,97 грн. Однак, визначений стороною позивача розмір середнього заробітку проведений не у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ № 100 від 08.02.1995 року, тому є невірним та не приймається судом до уваги. Згідно розрахунку відповідача розміру середньоденного заробітку позивача, середньоденний заробіток [PERSON] складає 123,32 грн. З таким розміром середньоденного заробітку погодився позивач та його представник. За період з 16.11.2017 року по 23.02.2018 року пройшло 68 робочих днів, отже, розмір середнього заробітку позивача за час затримки розрахунку при звільненні становить 8385,76 грн., з розрахунку 123,32 грн. (розмір середньоденного заробітку) х 68 днів. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача слід стягнути середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 8385,76 грн. Згідно положень ч.6 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Оскільки, позивач звільнений від сплати судового збору за вимоги про стягнення заробітної плати, судовий збір в сумі 704,80 грн. необхідно стягнути з ПАТ «Електротермометрія» на користь держави.

Outcome: partial