Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просилазняти арешт на нерухоме майно - житлового будинку [ADDRESS] , реєстраційний номер обтяження 1299332, що зареєстроване Васильківською районною державною нотаріальною конторою 13.09.2004 року на підставі повідомлення б/н, народного суду міста Васильків, дата виникнення 11 квітня 1966 року. Вказуючи на те, що [INFO] помер її батько. За життя її батько набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] . Згодом, а саме, десь приблизно в 1978 році нумерація спірного будинку була змінена з № 5-а на № 6. Після смерті батька вона в установленому порядку та строки звернулась до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину разом з позивачкою відсутні. Під час заведення спадкової справи, нотаріус їйповідомила про те, що спірний будинок перебуває під арештом на підтвердження чого надала їй відомості з єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна від 29 лютого 2019 року, з яких вбачається, що на спірний будинок накладений арешт, реєстраційний номер обтяження 1299332, підстава обтяження повідомлення народного суду, м. Васильків б/н, власник [PERSON] , дата виникнення 11 квітня 1966 року. Виходячи з вказаних даних, вона вважає, що арешт на спірний житловий будинок був накладений помилково, виходячи з наступного, як вбачається з інформації про суб`єкта обтяження, ним є [PERSON] , а не її покійний батько - [PERSON] .Датою виникнення обтяження на спірний будинок зазначено 11 квітня 1966 року. В свою чергу спірний будинок, що належав батьку позивачки, був побудований ним лише 20 червня 1968 року, тобто через 2 роки після накладення арешту, що стверджується договором про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 20 червня 1968 року.Підставою виникнення обтяження на спірний будинок у вигляді арешту є повідомлення народного суду, м. Васильків б/н. з метою об`єктивного вирішення справи позивач через архів Васильківського міськрайонного суду Київської області отримала рішення Васильківського народного суду від 12 березня 1966 року, що набуло чинності 23 березня 1966 року, з якого вбачається, що [PERSON] вироком народного суду Васильківського району від 28 листопада 1965 року був засуджений у зв`язку з чим було накладено арешт на майно засудженого, зокрема на житловий будинок по [ADDRESS] . Виходячи з вищевикладених обставин, вона вважає, що арешт на спірний будинок її батька був внесений в реєстр 13 вересня 2004 року помилково через зміну нумерації будинків. Вказана обставина на сьогоднішній день перешкоджає їй отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок після смерті батька позивача та як наслідок володіти та розпоряджатись ним.Не дивлячись на те, що арешт на спірний будинок був накладений помилково, вона не має змоги в позасудовому порядку вирішити питання його зняття. Ухвалою судді від 20 березня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у зазначеній справі. Розгляд справи у відповідності до ч. 5 ст. 279 ЦПК України вирішено провести в порядку спрощеного позовного провадженням з повідомленням (викликом ) сторін (а.с. 21-22). В судове засідання позивач та його представник не з`явились, від представника позивача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій вона просила справу за позовом [PERSON] розглядати без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с. 27). Відповідач, який належним чином повідомлений про відкриття провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження, що підтверджується розпискою (а.с. 25), в судове засідання не з`явився. Від представника відповідача [PERSON] до суду надійшла заява, в якій зазначено, що з огляду на зміст позовних вимог та приймаючи до уваги обставини справи, на підставі яких Позивач обгрунтовує свої вимоги, Відповідач не заперечує щодо предмету позову. Зважаючи на те, що дії посадових осіб Васильківської міської ради Позивачем не оскаржуються, просять суд розглянути справу за відсутності представника Відповідача, за наявними документами та доказами, враховуючи фактичні обставини справи та ухвалити рішення відповідно до діючого законодавства (а.с. 29). Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Частиною 3 ст. 131 ЦПК України передбачено, що учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Отже, оскільки сторони не з`явилися в судове засідання, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення вимог позивача, виходячи з наступного. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин,крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Статтею 12 ЦПК України передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Відповідно до ст. 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Судом встановлено, що [INFO] помер [PERSON] , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі №55303879 від 28.02.2019 року (а.с. 8). Відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] , батьками [PERSON] , [INFO] , зазначено [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Як вбачається із свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 03 грудня 1994 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб 03 грудня 1994 року (а.с. 10). Відповідно до договору про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального житлового будинку на праві приватної власності від 20 червня 1968 року, що був зареєстрований у встановленому порядку Фастівським МБТІ , [PERSON] набув право власності на житловий будинок [ADDRESS] (а.с. 11-12). Як вбачається з викопіювання з плану будівельного кварталу№27 від 01.09.1978 року користувачем ділянки [ADDRESS] є [PERSON] (а.с. 13). Відповідно до державного акту про право власності на земельну ділянку серії [NUMBER] від 17.08.2006 року, [PERSON] на праві власності належить земельна ділянка по [ADDRESS] для будівництва, обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с. 14). Рішення Васильківського народного суду від 12 березня 1966 року, яке набуло чинності 23 березня 1966 року, з якого вбачається, що вироком народного суду Васильківського району від 28 листопада 1965 року [PERSON] був засуджений у зв`язку з чим було накладено арешт на майно засудженого, зокрема на житловий будинок по [ADDRESS] (а.с. 15-17). Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» від 27 серпня 1976 року №6 в редакції від 30 червня 1978 року №5, правової позиції Верховного Суду України, викладеної в постанові №6-26цс13 від 15 травня 2013 року зазначено, що вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Відповідно до Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ (Постанова № 5) від 03 червня 2016 року «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства. Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Статтею 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема і з правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до положень ст. 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до «Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод» та ст.321 ЦК України, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Оскільки у судовому засіданні установлено те, що арешт на спірний будинок батька позивача був накладений помилково, через зміну нумерації будинку, що перешкоджає позивачу отримати свідоцтво про право на спадщину на спірний будинок після смерті батька позивача, що порушує її право власника на вільне та безперешкодне розпорядження майном, суд дійшов висновку про задоволення її позову. У відповідності до вимог статей 133, 141 ЦПК України судові витрати понесені позивачем при зверненні до суду, понесення яких документально підтверджуються, наявною в матеріалах справи квитанцією (а.с. 1) у сумі 768,40 гривень віднести за рахунок позивача. Враховуючи вищенаведене та

Outcome: approved