Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Одеської міської ради та просить визнати незаконним та скасувати рішення Одеської міської ради №6027-VI від 24 грудня 2014 року в частині відмови в задоволенні її клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі; визнати за нею право безкоштовного користування земельною ділянкою для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі; визнати за нею право на безоплатну передачу у власність земельної ділянки площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі. Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що їй на праві приватної власності належить дачна будівля по пров. Векслера, 3 в м. Одесі. Одночасно вона є користувачем земельної ділянки, на якій вказана будівля знаходиться. Однак, рішенням Одеської міської ради №6027-VI від 24 грудня 2014 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі. Крім того, в подальшому, рішенням Одеської міської ради №6296-6 від 25 лютого 2015 року «Про надання дозволу на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок громадянам у власність для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд у м. Одесі» було зазначено, що вищевказані земельні ділянки являються землями загального користування. Вказане рішення позивачка вважає незаконним, оскільки воно порушує її право як землекористувача згідно ст. 120 ЗК України. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтримав позовні вимоги у повному обсязі та просив їх задовольнити. Представник Одеської міської ради\~\~у\~\~судове засідання не з`явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином, про причини неявки до суду не повідомляв. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, вислухавши думку представника позивачки, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідності до ст. 21 ЦК України суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права та інтереси. Ч. 2 ст. 77 Закону України «Про місцеве самоврядування» передбачено, що спори про поновлення порушених прав юридичних та фізичних осіб, що виникають в результаті рішень, дій чи бездіяльності органів або посадових осіб місцевого самоврядування вирішуються в судовому порядку. У відповідності до ст. 118 ЗК України, відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду. У разі відмови органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення заяви без розгляду питання вирішується в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником дачної будівлі по пров. Векслера, 3 в м. Одесі на підставі договорів купівлі-продажу від 08 квітня 2014 року та від 10 квітня 2014 року. Водночас позивачка є користувачем земельної ділянки орієнтовною площею 0, 10 га, на якій вказана будівля знаходиться, на підставі рішення Виконавчого комітету Одеської міської ради народних депутатів №178 від 07 березня 1959 року. Однак, рішенням Одеської міської ради №6027-VI від 24 грудня 2014 року «Про надання дозволів громадянам на розробку проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок» позивачці було відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі. Крім того, у вказаному рішенні було зазначено, що вищевказані земельні ділянки являються землями загального користування. Вищевказане рішення суд вважає незаконним, у звязку з наступним. Згідно ст. 116 ЗК України, громадяни набувають права власності земельними ділянками із земель комунальної власності за рішенням органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним Кодексом. В той час, п. г ч. 1 ст. 121 ЗК України, передбачено, що громадяни України мають право на безоплатну передачу їм земельних ділянок із земель державної або комунальної власності для індивідуального дачного будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в містах - не більше 0, 10 гектара. Як передбачено п. 34 ст. 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», виключно на пленарних засіданнях міської ради вирішуються відповідно до закону питань регулювання земельних відносин. Таким чином, позивачка має право безоплатно набути у власність із земель комунальної власності на підставі рішення органу місцевого самоврядування земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва, будівництва і обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд в містах - не більше 0, 10 гектара. Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами передбачено ст. 118 ЗК України. У відповідності до ч. б ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідної міської ради за місцезнаходженням земельної ділянки. У клопотанні зазначаються цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються графічні матеріали, на яких зазначено бажане місце розташування земельної ділянки. Як вбачається з матеріалів справи, у 30 жовтня 2014 року позивачка звернулась до Одеської міської ради з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, зазначивши цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва, а також її орієнтовний розмір - площею 0, 10 га, що свідчить про виконання позивачкою вимог ч. б ст. 118 ЗК України. У відповідності до ч. 7 ст. 118 ЗК України, міська рада розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Крім того, ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Однак, всупереч вищевказаним нормам, Одеська міська рада розглянула на пленарному засіданні сесії заяву позивачки про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0, 10 га по пров. Векслера 3, в м. Одесі та прийняла Акт у формі рішення яким відмовила позивачці в задоволенні її клопотання щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Згідно відповіді Управління Держемагенства у м. Одесі Одеської області від 28 липня 2015 року, наданої [PERSON], вбачається, що в управлінні станом на 31 грудня 2012 року були відсутні відомості щодо реєстрації права власності на земельну ділянку, розташованої за адресою: м. Одеса, пров. Векслера, 3. Однак, Управлінням не вказано жодних підстав чи причин відмови їй на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність. Таким чином, Одеською міською радою були порушені вимоги ч. 7 ст. 118 ЗК України в тій частині, що підставою відмови у наданні дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об'єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних утворень, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. Одеська міська рада не вмотивувала у своєму рішенні чи письмовій відповіді жодних із підстав для відмови у наданні дозволу позивачці на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, з числа тих, що передбачені ч. 7 ст. 118 ЗК України, які є виключними та імперативно встановленими законом підставами для відмови у наданні такого дозволу, в зв'язку з чим вийшла за межі своїх повноважень передбачених ст. 118 ЗК України, порушила основоположний принцип діяльності органу місцевого самоврядування, встановлений ст. 19 Конституції України та ч. 3 ст. 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні». Таким чином, суд вважає доведеним факт незаконності відмови позивачці у наданні їй дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва, орієнтовною площею 0, 10 га, по пров. Векслера, 3 в м. Одесі. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги\~\~[PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved