Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дергачівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа: управління служб у справах дітей Київського району м. Харків про надання неповнолітній дитині [PERSON] дозвіл на виїзд за кордон без згоди та супроводу батька. В обгрунтування позову позивач [PERSON] посилається на то, що 27 листопада 2009 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO]. Сімейне життя не склалось, відповідач матеріально сімю не забезпечував, вихованням дитини не займався, ухилявся від виконання сімейних та батьківських обовязків, дитині належної уваги не приділяв. 18 листопада 2014 року шлюб офіційно було розірвано. Після розірвання шлюбу поведінка відповідача по відношенню до дитини не змінилася. Відповідач проживає окремо, доньку майже не відвідує, вихованням та станом здоровя не цікавився, аліменти не сплачував, додаткової матеріальної допомоги на лікування дитини не надавав. Дитина часто хворіє та потребує санаторно-курортне лікування за кордоном України. Для оздоровлення дитини вона має намір вивезти її за кордон. Однак, отримати офіційну згоду відповідача на виїзд доньки за кордон не має можливості, у звязку з тим, що відповідач не має постійного місця проживання та місця реєстрації в Україні. Для оформлення проїзних документів дитини потрібна письмова згода батька, проте позивач на теперішній час в категоричній формі відмовляється надати таку згоду. Своїми діями відповідач перешкоджає їй в нормальному вихованні та розвитку дитини, у звязку з чим вона і звернулась до суду з даним позовом. Підтвердити даний факт можуть свідки [PERSON] та [PERSON]. В судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, надала суду заяву, в якій свій позов підтримала у повному обсязі та просила справу розглядати за її відсутністю з винесенням заочного рішення. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, хоча був належним чином повідомлений про час і місце розгляду справи в засобах масової інформації, а саме: оголошення в газеті Слобідський край від 01 серпня 2015 року за № 91. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Як вбачається з матеріалів справи, 27 листопада 2009 року між позивачем та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, зареєстрований Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції. Від шлюбу мають неповнолітню дитину, доньку [PERSON], [INFO], згідно свідоцтва про народження серія І-ВЛ № 201272, виданого відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, за актовим записом № 1941. Сімейне життя не склалось, відповідач матеріально сімю не забезпечував, вихованням дитини не займався, ухилявся від виконання сімейних та батьківських обовязків, дитині належної уваги не приділяв, що підтверджується поясненнями свідків [PERSON], бабусі неповнолітньої [PERSON] та [PERSON], хрещеного батька дитини, згідно наданих заяв від 12.08.2015 року. 18 листопада 2014 року сторони розірвали шлюб, згідно рішення Київського районного суду м. Харкова. Відповідач проживає окремо, вихованням та станом здоровя доньки не цікавиться, аліменти не сплачує, додаткової матеріальної допомоги на лікування дитини не надає. Дитина повністю знаходиться на утриманні матері, що підтверджується довідкою з Харківського приватного навчально-виховного комплексу «Старт-школа», де зазначено, що за весь період навчання дитиною займається тільки матір [PERSON], яка також сплачує кошти за освітні послуги в розмірі 4500,00 гривень щомісячно. Дитина часто хворіє та потребує санаторно-курортне лікування за кордоном України, у звязку з чим позивач просить надати дозвіл на видачу проїзного документу для виїзду за кордон дитини [PERSON], [INFO]. Згідно до частини 3 статті 313 (Право на свободу пересування) Цивільного кодексу України від 16 січня 2003 року № 435-IV в первинній та єдиній редакції на даний час (надалі - «ЦК») вбачається: «Фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними». Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» від 21 січня 1994 року № 3857-XII в первинній та єдиній редакції на даний час (надалі - «Закон») вбачається: «За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду». Згідно з п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57 в редакції станом на 16.10.2014 року (надалі - «Правила») вбачається: «виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску». При таких обставинах, з урахуванням доказів, наданих по справі, суд дійшов висновку, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст. 313 ЦК України, п. 4 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57,

Outcome: approved