Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до Черкаської міської ради, треті особи [PERSON], [PERSON] про визнання права власності за [PERSON], [INFO], на 9/80 частин домоволодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON], яка померла [INFO]. 03 вересня 2014 року ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси у зв'язку зі смертю [PERSON] (дата смерті [INFO].) було зупинене провадження по справі до визначення кола спадкоємців. 14 квітня 2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси провадження по справі було відновлено. 30 квітня 2015 року Соснівським районним судом м. Черкаси на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом було змінено позивача [PERSON] на правонаступника [PERSON]. [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги уточнила та просила визнати за нею право власності за набувальною давністю на 9/80 частин домоволодіння по [ADDRESS] після смерті [PERSON] (російською мовою: [PERSON]), який помер [INFO]. Представник відповідача Черкаської міської ради в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Треті особи [PERSON] та [PERSON] в судове засідання не з'явились, проте в матеріалах справи є заяви, в яких треті особи просили справу розглядати без їх участі, позовні вимоги просили задовольнити повністю. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення. В судовому засіданні встановлено, що: [INFO] помер чоловік [PERSON] [PERSON], за яким залишилося 9/40 частин домоволодіння за адресою [ADDRESS]. Спадкоємцями в рівних частинах (по 9/80 частин) відповідно були[PERSON] і мати спадкодавця [PERSON], яка померла [INFO]. [PERSON] оформила спадкове майно (9/80 частин) у власність, отримавши Свідоцтво про право на спадщину № 7212 від 23.10.1990 року та Свідоцтво про право власності [NUMBER] від 23.10.1990 року. Мати ж спадкодавця оформити право власності на спадкове майно (9/80 частин) не встигла, таким чином ця частка жодним із можливих спадкоємців померлої матері не приймалася. Відповідно до відомостей Комунального підприємства «Черкаське обласне об'єднане бюро технічної інвентаризації» станом на 01 січня 2013 року домоволодіння за адресою [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] (8/20 частин), [PERSON] (3/20), [PERSON] (9/80 частин), [PERSON] (27/80 частин). За ухвалою суду відомості щодо власників домоволодіння витребовувались з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяження. Отримана відповідь свідчить про те, що в період з 01 січня 2013 року в даних про власників вказаного вище домоволодіння змінились відомості, щодо власника 27/80 частин, оскільки саме ця частина перейшла до [PERSON]. [PERSON] звернулася до Першої Черкаської державної нотаріальної контори з заявою з приводу оформлення спадкових прав на нерухоме майно, належне померлій [PERSON]. Проте нотаріальна контора відмовила [PERSON] в оформленні права на спадщину, оскільки вона не є спадкоємицею. Отже, 9/80 частин вище вказаного домоволодіння, досі обліковуються за [PERSON]. З моменту смерті та станом на сьогодні жодні особи не заявляли своїх прав на цю частину. 13 жовтня 2013 року [PERSON] був складений заповіт, посвідчений державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори, в якому спадкоємцем всього майна зазначалася [PERSON]. 20 березня 2015 року [PERSON] на підставі заповіту отримала свідоцтво про право на спадщину за заповітом. Спадщина складається з 27/80 часток житлового будинку з відповідною частиною надвірних споруд, що знаходяться в [ADDRESS]. Відповідно до ч. 1 ст. 344 Цивільного кодексу України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Відповідно до ч. 2 ст. 344 Цивільного кодексу України особа, яка заявляє про давність володіння, може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є. Згідно ч. 4 ст. 344 Кодексу, право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Відповідно до ч. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», при вирішенні спорів, пов'язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: - володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності; - володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна; - володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. Спірна частка належала спадкодавцеві та була частиною спільного майна подружжя ([PERSON] та [PERSON]), тому [PERSON] користувалася майном ще з 1980 року, тобто з моменту, коли [PERSON] став власником вказаного майна, що свідчить про добросовісне володіння. Впродовж всього часу починаючи з моменту смерті [PERSON] і до [INFO] [PERSON] постійно проживала в частині будинковолодіння, що включала 27/80 частин (зареєстровані за нею) та 9/80 (зареєстровані за [PERSON]), що свідчить про те, що вонавідкрито та безперервно володіла спірним майном. Після її смерті та до цього часу в зазначеній частині домоволодіння проживає [PERSON]. Відповідно до ч. 11 постанови Пленуму, враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України про те, що правила статті 344 Цивільного кодексу України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що Цивільний кодекс України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 Цивільного кодексу України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2001 року. При цьому суди мають виходити з того, що коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Отже, з 1 січня 2001 року і до сьогодні минуло вже більше ніж 10 років. Таким чином, Позивач має всі підстави відповідно до ч. 1 ст. 344 Кодексу для визнання за нею права власності на спірне майно за набувальною давністю. На підставі викладеного та

Outcome: approved