Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON], [INFO], в розмірі 60685,46 грн., а також неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів у період з 19.06.2011р. по 28.02.2018р. в сумі 18209,46 грн. Свої вимоги обгрунтовує тим, що відповідач є батьком їх сина [PERSON], на даний час позбавлений батьківських прав, але постійно ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини, присуджених рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23.05.2003р., що призвело до виникнення вищевказаної заборгованості. В звязку з невиплатою відповідачем аліментів вона має матеріальні труднощі, в звязку з чим також ставить питання й про стягнення з відповідача пені за прострочення сплати аліментів. Позивачка в судовому засіданні, проведеному в режимі відеоконференції, заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що вона погоджується з проведеним державним виконавцем розрахунком заборгованості по аліментах, відповідач також не звертався до суду за оспорюванням цього розрахунку, проте хоче, щоб сума заборгованості по аліментах була зафіксована у судовому рішенні, так як орган ДВС неналежним чином виконує свої обовязки по стягненню аліментів з відповідача; згодна на заочний розгляд справи. Відповідач був належним чином і своєчасно повідомлений про дату, час та місце слухання справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується відповідною публікацією від 20.04.2018р., але в судове засідання не з'явився, про причини неявки не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, дослідивши матеріали справи, суд приходить до слідуючого висновку. Статтею 180 СК України встановлено обовязок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Сплата аліментів за рішенням суду є одним зі способів виконання обовязку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини. Згідно з ч.1 ст. 196 СК України у разі виникненні заборгованості з вини особи, яка зобовязана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. В судовому засіданні встановлено, що сторони у справі є батьками [PERSON] (до зміни прізвища - [PERSON]), [INFO]. За рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 травня 2003 року відповідач зобовязаний сплачувати на користь позивачки на утримання їх сина [PERSON] аліменти в розмірі 1/4 частини від всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 1/2 неоподаткованого мінімуму доходів громадян, починаючи з 16 травня 2003 року та до його повноліття. На підставі даного судового рішення позивачці 23 травня 2003 року було видано відповідний виконавчий лист, який пред'явлено нею до відділу ДВС Бахмацького РУЮ. Крім того, рішенням Бахмацького районного суду Чернігівської області від 23 квітня 2015 року [PERSON] було позбавлено батьківських прав стосовно його сина [PERSON], [INFO] Як вбачається з розрахунків державного виконавця та довідки Бахмацького РВ ДВС відповідач тривалий час не сплачував аліменти на утримання свого сина [PERSON] й загальний розмір його заборгованості по аліментах станом на 01 березня 2018 року становить 60685,46 грн. Порядок стягнення аліментів на виконання рішення суду передбачений ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» (ст.74 цього ж Закону у попередній редакції) і відповідно до ч.8 цієї статті суд вирішує питання заборгованості по аліментах лише у разі спору про її розмір. Отже, при відсутності спору, заборгованість по аліментах стягується державним виконавцем відповідно до положень Закону України «Про виконавче провадження», а не на підставі рішення суду про стягнення заборгованості. Тому, оскільки позивачка всупереч вимогам ст.81 ЦПК України не надала суду доказів існування спору про розмір розрахованої державним виконавцем заборгованості по аліментах, відсутні відомості про оспорювання відповідачем існуючої заборгованості по аліментах, то позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] заборгованість по сплаті аліментів на утримання їх сина [PERSON], [INFO], в розмірі 60685,46 грн. є передчасними і не підлягають задоволенню. Посилання ж позивачки на неналежне виконання органом ДВС своїх обовязків щодо стягнення з відповідача аліментів як підставу стягнення заборгованості по аліментах у судовому порядку не грунтуються на законі. Водночас, суд вважає за можливе задовольнити вимоги [PERSON] про стягнення з [PERSON] неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період з 19.06.2011р. по 28.02.2018р. в сумі 18209,46 грн., оскільки відповідач на надав суду належних та допустимих доказів відсутності його вини у виникненні зазначеної заборгованості (презумпція вини особи, яка прострочила виконання зобов'язання, в звязку з чим саме на неї покладено тягар доказування протилежного), тоді як позивачка до матеріалів своєї заяви долучила відповідні розрахунки нарахування пені, які відповідачем не оспорювались. Підстав для зменшення розміру неустойки згідно з ч.2 ст.196 СК України суд не вбачає. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Оскільки позивачка при подачі даного позову до суду згідно зі ст.5 Закону України «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору, то у відповідності до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: partial