Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути на її користь з [PERSON] 69 784 грн. 50 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , збільшивши розмір аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача на утримання вказаної дитини, встановивши їх у розмірі мінімального рекомендованого розміру аліментів на одну дитину, який становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з часу звернення до суду із позовом і до досягнення дитиною повноліття. В подальшому в ході судового провадження представником позивача були уточнені позовні вимоги в частині стягнення пені - сторона просить стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 59 868 грн. 80 коп. пені за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , за період часу - по жовтень 2018 року включно. В позовній заяві позивач посилається на ті обставини, що сторони перебували між собою в зареєстрованому шлюбі з 25 листопада 2001 року по 27 серпня 2011 року. В шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Сарненського районного суду від 18 вересня 2003 року з відповідача на користь позивача стягнуті аліменти на утримання вказаної неповнолітньої дитини в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку, але не менше 1/2 неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 20 серпня 2003 року і до повноліття дитини. Однак, відповідач свої зобов`язання не виконує належним чином, сплачуючи аліменти на власний розсуд та нерегулярно, через що утворилась заборгованість по сплаті аліментів. Відповідно до позовної заяви - відповідач є працездатним, має стабільний заробіток, який отримує від зайняття підприємницькою діяльністю, в зв`язку із чим позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення сплати аліментів, розмір якої визначено позивачем у сумі 69 784 грн. 50 коп., тобто, в розмірі заборгованості по аліментам, що існує з боку відповідача. Крім цього, позивач вказує, що дитина сторін по справі відвідує додаткові заняття, в зв`язку із чим її потреби в матеріальному утриманні зросли, через що є необхідним збільшити розмір аліментів, що стягуються з відповідача. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені позивачем [PERSON] позовні вимоги підтримали в повному обсязі, дали пояснення відповідно до змісту позовної заяви, пояснивши, що відповідач отримує стабільні доходи має матеріальну можливість для утримання дитини, однак, свої обов`язки не виконує, що є підставою для стягнення пені на заборгованість по аліментам. Відповідачем суду поданий відзив на позов, в якому він заявлені позивачем вимоги не визнав в повному обсязі. В обґрунтування заперечень зазначив, що він дійсно був зобов`язаний за рішенням суду до сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини - дочки [PERSON] , однак, зазначає, що законодавством визначено перелік обставин, за наявності яких розмір аліментів, що стягуються на утримання неповнолітньої дитини може бути змінено. Відповідач вказує, що визначені законодавством обставини для збільшення розміру аліментів відсутні, оскільки позивачем не надано жодних доказів того, що у відповідача матеріальний стан покращився, а у позивача - погіршився. Також, [PERSON] вказано, що підстав для стягнення з нього пені у розмірі, вказаному позивачем, немає так як відомості щодо розміру заборгованості, вказані у наданій позивачем довідці, не відповідають дійсності. Враховуючи наведене, позивач просить відмовити у задоволенні заявленого [PERSON] позову в повному обсязі. До відзиву відповідачем надано письмові докази, які долучені судом до матеріалів справи. Інших клопотань сторонами не заявлялось. Дослідивши надані докази, суд дійшов до наступного. Правовідносини між сторонам по справі виникли з приводу утримання неповнолітньої дитини та щодо відповідальності платника аліментів за несплату аліментів. Вказані правовідносини регулюються нормами СК України. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В ході судового слідства достовірно встановлено, що сторони по справі перебували між собою в шлюбі, який було зареєстровано 25 листопада 2001 року відділом РАГС Сарненського РУЮ Рівненської області та розірвано 17 серпня 2011 року, що доводиться копією витягу з рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 17 серпня 2011 року. Відповідно до наданої суду копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] - сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] . Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] були стягнуті аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, про що 18 вересня 2003 року Сарненським районним судом Рівненської області видано виконавчий лист. Із наданої суду позивачем довідки - розрахунку заборгованості №20078 від 31 жовтня 2018 року встановлено, що станом на 31 жовтня 2018 року заборгованість по аліментам з боку відповідача на користь позивача склала 69 784 грн. 50 коп. Враховуючи наведене, позивачем обчислено суму неустойки (пені), яка визначена виходячи із суми боргу за кожний місяць, кількості днів прострочення у кожному місяці - та становить 1 038 989 грн. Таким чином, судом встановлено, що відповідач дійсно мав зобов`язання по сплаті аліментів на утримання неповнолітньої дитини, які належним чином не виконувались. Відповідно до ч.1 ст.196 СК України - у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. З огляду на наведене, неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України встановлено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. В обґрунтування заперечень щодо заявлених [PERSON] вимог [PERSON] зазначав, що заборгованість по аліментам утворилась через його неспроможність сплачувати аліменти у розмірі, вказаному судовим рішенням, оскільки він не працює, однак, систематично приймає участь в матеріальному забезпеченні неповнолітньої дитини. Крім цього, відповідач зазначає, що не є працевлаштованим, а дохід позивача значно перевищує його власний. Так, на доведення вказаних вище заперечень відповідачем надано інформацію із Єдиного державного реєстру відомостей про фізичну особу-підприємця [PERSON] , відповідно до якої останній був зареєстрований як фізична особа-підприємець з 23 травня 2007 року, діяльність припинено відповідно до запису від 14 січня 2019 року. Судом не приймаються до уваги вказані обставини, оскільки діяльність відповідача як підприємця була припинена після звернення позивача із даним позовом до суду, а тому вказаний доказ не може свідчити про неспроможність відповідача до сплати аліментів. Крім цього, судом не приймаються до уваги надані відповідачем на доведення сплати аліментів квитанцій про проведення певних операцій з грошовими коштами, в яких платником зазначено [PERSON] , так як платником аліментів є відповідач - [PERSON] , а тому саме ним має виконуватись зобов`язання по сплаті аліментів. Однак, пунктом 22 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що передбачена статтею 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає виключно за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилась з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку із несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Виходячи із наведено, відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати настає в усіх випадках, окрім вказаних вище випадків, а саме : несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів установами банків. В ході судового провадження судом встановлена наявність заборгованості по сплаті аліментів з боку відповідача та відсутність вказаних вище обставин, які б виключали вину [PERSON] у сплаті аліментів, оскільки на момент виникнення заборгованості відповідач був зареєстрований як підприємець, мав на праві власності нерухоме майно - земельні ділянки, що доводиться наданою суду Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо [PERSON] , виданої станом на 6 травня 2019 року. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими, а тому підлягають до задоволення в повному обсязі. При визначенні розміру пені, яка має бути стягнута з відповідача на користь позивача суд приймає до уваги та керується розрахунком заборгованості №2038 від 6 лютого 2019 року, виданим головним державним виконавцем Болкуневичем І.В., згідно із яким станом на 31 січня 2019 року загальна заборгованість з боку [PERSON] по сплаті аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] становить 41 349 грн. 80 коп. (відповідно, станом на 1 листопада 2018 року - 37 455 грн. 75 коп.). Враховуючи кількість днів прострочки сплати аліментів у кожному місяці, а також загальну суму заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму пені у розмірі 37 455 грн. 75 коп. (з урахуванням вимог ч.1 ст.196 СК України, тобто, не більше 100 відсотків заборгованості, яка утворилась станом на 1 листопада 2018 року), а тому позовні вимоги [PERSON] в цій частині підлягають до задоволення частково. Крім цього, [PERSON] просить збільшити розмір стягуваних на її користь з відповідача аліментів. Правовідносини між сторонами в цій частині також виникли із сімейних відносин в частині утримання батьками неповнолітньої дитини. Згідно із ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Судом достовірно встановлено, що сторони по справі перебували між собою у зареєстрованому шлюбі, який було зареєстровано 25 листопада 2001 року. Під час перебування у шлюбі у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , що доводиться копією свідоцтва про народження дитини. Постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 18 вересня 2003 року з [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 1/2 частини неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, починаючи з 20 серпня 2003 року і до повноліття дитини. Відповідно до ч.1 ст.192 СК України - розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Таким чином, рішенням суду може бути змінений розмір аліментів, що стягується з боржника на користь стягувача на утримання неповнолітніх дітей - у разі зміни певних життєвих обставин, внаслідок яких порушуються права неповнолітніх дітей на належне матеріальне забезпечення. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що підставою для звернення із вказаною вимогою до суду є невиконання відповідачем своїх обов`язків по утриманню дитини, через що з боку відповідача утворився значний борг по сплаті аліментів. В свою чергу відповідач [PERSON] у поданому суду відзиву зазначав, що підставою для збільшення розміру аліментів є зміна матеріального або сімейного стану сторін по справі. Відповідач вказує, що його середньомісячний дохід є значно меншим від доходу позивача, а посилання останньої на певні доходи, які отримує відповідач та за рахунок яких утримує іншу свою дитини - є, на думку сторони, припущенням позивача. На підтвердження заперечень відповідачем суду надано копію свідоцтва про шлюб та свідоцтва про народження, відповідно до яких 6 вересня 2012 року [PERSON] зареєстровано шлюб із [PERSON] , а [INFO] у подружжя народилась дитина - [PERSON] . Крім цього, із наданої суду відповідачем копії інформації про фізичну особу-підприємця, встановлено, що [PERSON] дійсно перебував на обліку у Сарненській ДПІ Головного управління ДФС у Рівненській області як фізична особа-підприємець, однак, на даний час діяльність припинено, 14 січня 2019 року знятий з вказаного обліку. Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Статтею ст.192 СК України передбачені підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, а саме : у випадку зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи вказану норму позивачем має бути доведено факт поліпшення матеріального стану відповідача, або погіршення власного матеріального стану. В порушення вимог ст.81 ЦПК України таких доказів суду надано не було. В даному випадку позивач обґрунтовує свої вимоги виключно наявністю боргу по аліментам з боку відповідача. Однак, вказані обставини є підставою для нарахування пені на заборгованість по аліментам, згідно із вимогами ст. 196 СК України. Таким чином, оскільки позивачем не доведено зміни матеріального або сімейного стану відповідача, за наявності яких він був би спроможний до сплати аліментів у більшому розмірі, а відповідачем суду надано докази наявності у нього інших утриманців, що погіршило, на думку суду його матеріальне становище порівняно із тим, яке існувало на момент стягнення аліментів - підстав для збільшення розміру аліментів, що стягуються з відповідача на користь позивача немає. Враховуючи наведене, позов [PERSON] в цій частині, а саме : в частині збільшення розміру аліментів, до задоволення не підлягає. Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України - судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог в частині стягнення пені на заборгованість по аліментах - слід стягнути з відповідача на корись держави суму судового збору за звернення із позовом до суду із даною вимогою. На підставі наведеного, ст.ст. 180, 196 СК України,

Outcome: partial