Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 27 липня 2014 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Спільних дітей вони не мають. Позивач в позові також зазначає, що сімейне життя у них не склалось через відсутність взаєморозуміння, кожен з них живе своїм відокремленим життям, у них різне бачення ролі чоловіка та дружини в сім`ї. За вказаних обставин позивач вважає, що подальше спільне життя та збереження шлюбу неможливе і суперечитиме її інтересам, а тому просить суд розірвати даний шлюб та не стягувати з відповідача судові витрати по справі. В судове засідання 16 жовтня 2019 року сторони по справі не з`явились. Попередньо через канцелярію суду від позивача [PERSON] надійшла заява, в якій остання просить проводити судові засідання у її відсутність, так як не може з`являтися на них в зв`язку зі службовою зайнятістю, позовні вимоги підтримує, просить задовольнити позов, не заперечує проти ухвалення заочного рішення. 16 жовтня 2019 року відповідач [PERSON] попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у його відсутність, в поданій заяві просить розлучити їх. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки сторін по справі, викладені у поданих до суду письмових заявах, вивчивши письмові докази по справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 27 липня 2014 року зареєстрували шлюб у виконкомі Сосонської сільської ради Вінницького району Вінницької області, про що було складено актовий запис № 06, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 27.07.2014 (а.с. 4). Спільних дітей сторони по справі не мають. Згідно з позовною заявою, причиною розпаду сім`ї є відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні бачення ролі чоловіка та дружини в сім`ї. Позивач наполягає на розірванні шлюбу. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З`ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, суд вважає, що спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно з ст. 51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі. На підставі викладеного та

Outcome: approved