Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] - про поділ спільного майна подружжя. Позивач при зверненні до суду обґрунтовувала свої вимоги тим, що 22.06.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб. В лютому місяці 2015 року відповідачем подано до Солом'янського районного суду м. Києва позовну заяву про розірвання шлюбу. Позивач зазначала, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, д.н.з [NUMBER] вартістю 12 000,00 дол. США. Зазначений автомобіль сторони оформили на відповідача. Позивач та відповідач не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля, в зв'язку з чим позивач просила суд визнати за [PERSON] право власності на автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, д.н.з [NUMBER].; припинити за [PERSON] право власності на автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, д.н.з [NUMBER]; стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] грошову компенсацію, що становить 1/2 вартості автомобіля в розмірі згідно ринкової вартості. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення, яке міститься в матеріалах справи. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі, просив суд про задоволення позову. Відповідач в судове засідання не з'явився, направивши до суду замість себе представника, який в судовому засіданні проти задоволення позову заперечував посилаючись на те, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 05. 05. 2015 року, а спірний автомобіль був проданий в лютому 2014 року, в зв'язку з чим на думку представника відповідача автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску не може бути предметом поділу майна. В зв'язку із зазначеним представник відповідача просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Суд, заслухавши пояснення представників сторін, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в справі, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що 22.06.2012 року між [PERSON] та відповідачем [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстрований 22. 06. 2012 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом'янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 776 від 22.06.2012 р. (а.с. 8). Позивач при зверненні до суду з позовом зазначала, що за час шлюбу [PERSON] та [PERSON] за спільні кошти придбали автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску, д.н.з [NUMBER] вартістю 12 000,00 дол. США, зазначений автомобіль сторони оформили на відповідача. Посилалась на те, що сторони не можуть дійти згоди щодо розподілу спільного майна, зокрема зазначеного автомобіля, в зв'язку з чим просила суд про задоволення позову, на що слід зазначити наступне. Вбачається, що в лютому місяці 2015 року відповідачем [PERSON] було подано до суду позовну заяву про розірвання шлюбу. Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 05. 05. 2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано (а.с. 38). Вбачається, що автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску був придбаний 12. 09. 2013 року, тобто в період шлюбу (а.с. 33). Встановлено, що 28. 02. 2014 року право власності на спірний автомобіль перейшло до гр. [PERSON] (а.с. 32). Згідно зі ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба, тощо) самостійного заробітку (доходу). У відповідності до вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Частиною 3 ст. 368 Цивільного кодексу України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно 23 до п. Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21.12.2007 року N 11 вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК ( 2947-14 ), ч. 3 ст. 368 ЦК) ( 435-15 ), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Майно, яке належало одному з подружжя, може бути віднесено до спільної сумісної власності укладеною при реєстрації шлюбу угодою (шлюбним договором) або визнано такою власністю судом з тих підстав, що за час шлюбу його цінність істотно збільшилася внаслідок трудових або грошових затрат другого з подружжя чи їх обох. Згідно ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Відповідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього кодексу. Відповідно ч. 4 цієї ж статті доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. В процесі розгляду справи, судом встановлено, що шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано 05. 05. 2015 року, а спірний автомобіль Skoda Octavia, 2007 року випуску був проданий 28. 02. 2014 року, тобто в період шлюбу, таким чином на думку суду автомобіль Skoda Octavia, 2007 року не може бути предметом позову про поділ спільного майна. За таких обставин та враховуючи, що позивачем не було доведено обставин на які позивач посилалась при зверненні до суду з даним позовом, суд вважає вимоги позивача не обґрунтованими та не доведеними в зв'язку з чим не вбачає підстав для задоволення позову.

Outcome: dismissed