Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із заявою про визнання [PERSON], [INFO] недієздатним та призначення його опікуном [PERSON]. У призначений день, час і місце проведення судового засідання, особи, які беруть участь у справі: заявник, заінтересована особа та представник заінтересованої особи не з'явились, однак подали заяви про розгляд справи без їх участі. Тому, у зв'язку із неявкою всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу приписів частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України), розгляд справи здійснювався за їх відсутності, а фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалась. Обґрунтовуючи необхідність задоволення своєї заяви, [PERSON] вказувала на те, що її син [PERSON] згідно даних медичної документації з 1980 року визнаний інвалідом 2 групи загального захворювання. В зв'язку з чим її син самостійно не здатен усвідомлювати значення своїх дій та самостійно здійснювати за собою догляд. І тому, її сина слід визнати недієздатним, встановити над ним опіку, а опікуном призначити [PERSON]. Заінтересована особа внесла подання, яким просила у випадку визнання [PERSON] недієздатним, призначити опікуном [PERSON]. На основі всебічного, повного, об'єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд, встановив наступні обставини: [INFO], народився син заявниці [PERSON] (а.с.13-14,15). Згідно даних медичної картки та висновку лікарської комісії щодо необхідності постійного стороннього догляду , [PERSON], з січня 1980 року внаслідок психічного розладу отримав 2 групу інвалідності (а.с.6). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №96 від 09 червня 2015 року, [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад у вигляді органічної дисфункції головного мозку, складного ґенезу з помірною когнітивною недостатністю та значними порушеннями поведінки та емоцій. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.33-35). І через це, його мати: [PERSON], просить суд визнати його недієздатним та призначити опікуна (а.с.4). Відповідно до положень частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України визначаються права і свободи людини, гарантії цих прав і свобод. Як учасник цивільних відносин, людина, вважається фізичною особою. При цьому здатність мати цивільні права та обов'язки - цивільну правоздатність, будь-яка фізична особа отримує у момент свого народження (стаття 24, частина 1 і 2 статті 25 Цивільного кодексу України). Але здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов'язки, самостійно їх виконувати та нести відповідальність у разі їх не виконання - цивільну дієздатність, має тільки така фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними (стаття 30 Цивільного кодексу України). Згідно положень статті 39 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом недієздатною, якщо вона внаслідок хронічного, стійкого психічного розладу не здатна усвідомлювати значення своїх дій та(або) керувати ними. При цьому порядок визнання фізичної особи недієздатною встановлюється Цивільним процесуальним кодексом України. Так, в силу положень пункту 2 частини 1 статті 145 та частини 1 статті 239 названого кодексу, для встановлення психічного стану фізичної особи, в обов'язковому порядку, суд призначає судово-психіатричну експертизу. Ухвалою Рубіжанського міського суду Луганської області від 22 травня 2015 року, у справі була призначена судово-психіатрична експертиза [PERSON] (а.с.30). Згідно висновку судово-психіатричної експертизи №96 від 09 червня 2015 року, [PERSON] страждає на стійкий психічний розлад у вигляді органічної дисфункції головного мозку, складного ґенезу з помірною когнітивною недостатністю та значними порушеннями поведінки та емоцій. За своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними (а.с.33-35). За таких обставин, суд не має обґрунтованих сумнівів у тому, що [PERSON] не здатен самостійно усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, а тому його слід визнати недієздатним. При цьому, в силу положень частини 1 статті 40 ЦК України, тільки з моменту набрання законної сили рішенням суду про це. Відповідно до положень частини 1 статті 60 ЦК України, суд встановлює опіку над фізичною особою у разі визнання її недієздатною і призначає опікуна за поданням органу опіки та піклування. Судом встановлено, що Рубіжанська міська рада Луганської області в особі органу опіки та піклування внесла до суду подання про призначення опікуном [PERSON] його зведеного брата - [PERSON] (а.с.35,36). Тому, суд вважає за необхідне встановити над [PERSON] опіку, та призначити його опікуном, зведеного брата: [PERSON]. Таким чином,

Outcome: approved