Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Погребищенського районного суду Вінницької області з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON], третя особа без самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про усунення перешкод у здійсненні права власності житловим будинком шляхом визнання відповідача особою, що втратила право користування житлом. Позовними вимогами [PERSON] є усунути їй перешкоди у здійсненні нею користування та розпорядження належним їй на праві власності житловим будинком по вул. Базарна, 4 м. Погребище Вінницької області шляхом визнання [PERSON] особою, що втратила право користування зазначеним житловим будинком. Позовні вимоги мотивовані тим, що [PERSON] є власницею житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області. У період з 27.04.1980 позивачка перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] та рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 у справі № 143/267/18 вказаний шлюб розірвано. За весь час проживання в шлюбі [PERSON] та [PERSON] проживали та зареєстровані у житловому будинку по вул. Базарна, 4 м. Погребище Вінницької області. Після розірвання шлюбу [PERSON] в добровільному порядку відмовляється зніматись з реєстраційного обліку за вказаною адресою, чим створює позивачці перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні нерухомим майном, так як вона вимушена нести додаткові витрати зі сплати за використання електричної енергії та побутового газу, не може отримати соціальних пільг. Також вказувала, що [PERSON] втратив статус члена її сім?ї, оскільки разом з нею не проживає та не веде спільного господарства з 2015 року. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 10.05.2018 було відкрито провадження у даній справі. 01 червня 2018 року [PERSON] звернувся до Погребищенського районного суду Вінницької області з зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ спільного майна подружжя, в якому просив: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0151 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0152 площею 0,0520 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства; - поділити майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на: - 1/2 частку житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області; - 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0523410100:00:016:0151 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - 1/2 частку земельної ділянки кадастровий номер 0523410100:00:016:0152 площею 0,0520 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. Ухвалою Погребищенського районного суду Вінницької області від 16.08.2018 зустрічний позов [PERSON] прийнято до розгляду та обєднано в одне провадження з первісною позовною заявою [PERSON] Свої позовні вимоги за зустрічним позовом [PERSON] мотивує тим, що житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області був придбаний [PERSON] в шлюбі за спільні кошти подружжя 07 березня 1986 року та право власності на даний будинок було оформлено та зареєстровано за [PERSON], а тому вказаний будинок є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON]. Також, [PERSON] зазначає, що окрім вказаного житлового будинку за час шлюбу ним з [PERSON] було набуто у власність: - земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0151 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд; - земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0152 площею 0,0520 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства. А тому, дані земельні ділянки також вважав спільною сумісною власністю подружжя. 06 вересня 2018 року [PERSON] надав суду заяву про уточнення позовних вимог, якою уточнив позовні вимоги за зустрічним позовом в частині житлового будинку, а саме просив: - визнати спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] 7/10 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області; - поділити майно подружжя [PERSON] та [PERSON], визнавши за [PERSON] право власності на 7/20 часток житлового будинку з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області. В судове засідання, призначене на 05.11.2018 на 10.00 год. позивачка [PERSON] та її представники адвокати [PERSON] та [PERSON] не прибули, хоча про дату та час вказаного судового засідання повідомлялись належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи розписки про отримання судових повісток (а. с.138, 140). Від [PERSON] надійшла заява, якою вона просить відкласти розгляд справи на іншу дату, не зазначаючи при цьому жодним поважним причин та підстав для відкладення (а. с. 142). Заслухавши думку представника [PERSON] [PERSON] та дослідивши матеріали справи суд вирішив проводити розгляд даної справи за відсутності позивача за первісним позовом та її представників, з огляду на наступне: Дана справа перебуває в провадженні суду з травня 2018 року, тобто майже шість місяців. За цей час сторони мали достатньо часу для надання суду своїх доводів, доказів та заперечень в обґрунтування та заперечення позовних вимог. ч. 1 ст. 2 ЦПК України встановлено, що: «Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.» Відповідно до ч. 1, 2 ст. 210 ЦПК України: «Суд має розпочати розгляд справи по суті не пізніше ніж через шістдесят днів з дня відкриття провадження у справі, а у випадку продовження строку підготовчого провадження - не пізніше наступного дня з дня закінчення такого строку. Суд розглядає справу по суті протягом тридцяти днів з дня початку розгляду справи по суті.» Тобто, загальний строк розгляду справи не може перевищувати 90 днів (три місяці). В своїй заяві [PERSON] жодним чином не обґрунтовує та не надає жодних доказів наявності поважних підстав для відкладення розгляду даної справи. Крім того, інтереси [PERSON] в даній справі представляють два адвоката [PERSON] та [PERSON], які в судове засідання не зявились без жодних поважних причин та не повідомили суд про причини своєї неявки. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. З врахуванням того, що у матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору і міститься позовна заява [PERSON], в котрій висвітлена її позиція, так як і зважаючи на тривалість судового розгляду даної справи, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін, які не зявилися, за наявними у справі матеріалами. 31 жовтня 2018 року у даній справі було проведено підготовче судове засідання під час якого сторони підтвердили, що надали суду всі наявні в них докази в обґрунтування своїх вимог та заперечень, а тому необхідності та підстав для відкладення розгляду справи у суду не має. Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні щодо задоволення позовних вимог [PERSON] заперечили, позовні вимоги за зустрічним позовом з урахування уточнення підтримали та просили їх задовольнити. Належним чином повідомлені відповідач [PERSON] та третя особа [PERSON] в судове засідання не зявились про причини своєї неявки суду не повідомили. Відповідно до\~ч. 1, 3, 7 ст. 223 ЦПК України\~суд вважає за можливо розглянути справу за відсутності сторін, які не зявилися, належним чином повідомлених про день, місце та час розгляду справи на підставі наявних у справі доказів. Заслухавши представника відповідача за первісним позовом позивача за зустрічним [PERSON], дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до наступних висновків. [PERSON] та [PERSON] з 27.04.1980 перебували в офіційно зареєстрованому шлюбі. Рішенням Погребищенського районного суду Вінницької області від 05.04.2018 року у справі № 143/267/18, яке набрало законної сили 08.05.2018 року, вказаний вище шлюб було розірвано (а. с. 39). 07.03.1986 року під час спільного проживання у шлюбі, [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу було придбано - житловий будинок з прибудовами, господарськими будівлями та спорудами № 4 по вул. Базарній в м. Погребище Вінницької області. Право власності на даний будинок було оформлено та зареєстровано за [PERSON] (а. с. 11-15) На момент придбання позивачкою вказаного житлового будинку, сімейні відносини регулювались чинним на той час Кодексом про шлюб та сім?ю (КпШС). Згідно ст. 22 КпШС майно,\~нажите подружжям\~за час\~шлюбу,\~є його\~спільною сумісною\~власністю.\~Кожен з\~подружжя має\~рівні права\~володіння,\~користування і\~розпорядження цим\~майном. Подружжя користується рівними правами на майно і в тому разі, якщо один з них був зайнятий веденням домашнього господарства, доглядом за дітьми або з інших поважних причин не мав самостійного заробітку. ст. 23 КпШС було передбачено, що майном, нажитим за час шлюбу, подружжя розпоряджається за спільною згодою. Відповідно до ст. 28 КпШС в разі поділу майна, яке є спільною сумісною власністю подружжя, їх частки визнаються рівними. Таким чином, в звязку із тим, що вказаний житловий будинок було придбано [PERSON] у шлюбі з [PERSON], то суд приходить до переконання, що дане нерухоме майно є спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], та їх частки у даному майні є рівними. Доказів належності даного житлового будинку до особистої приватної власності одного з подружжя суду надано не було. Крім житлового будинку, перебуваючи у шлюбі позивачкою було набуто у власність земельні ділянки, а саме: - земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0151 площею 0,1000 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що підтверджується Державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 794032 (а. с. 9); - земельну ділянку кадастровий номер 0523410100:00:016:0152 площею 0,0520 га, яка розташована за адресою: Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, для ведення особистого селянського господарства, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯИ № 794033 (а. с. 10). Щодо віднесення вказаного нерухомого майна до спільної сумісної власності подружжя суд виходив з наступного: Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю. ст. 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст. 61 СК України обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Ст. 57 діючого СК України встановлено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»; земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України. Тобто, приватизоване житло, або земельна ділянка не підлягають поділу між подружжям, навіть якщо це майно і набуте за час шлюбу. Однак, приватизоване нерухоме майно набуло статусу особистої приватної власності дружини або чоловіка тільки з 13 червня 2012 року. Це стало можливим завдяки Закону України «Про внесення змін до Сімейного кодексу України щодо майна, що є особистою приватною власністю дружини, чоловіка», який набрав чинності саме 13 червня 2012 року. Таким чином, положення п. 4 ч. 1 ст. 57 СК України про те, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є земельні ділянки, набуті нею, ним під час шлюбу внаслідок їх приватизації, набрало законної сили 13 червня 2012 року. Оскільки спірні земельні ділянки набуті [PERSON] у власність до 13 червня 2012 року, а саме 19.11.2009 на підставі рішення 25 сесії 5 скаликання Погребищенської міської ради від 25.02.2009, то положення пункту 4 частини 1 статті 57 Сімейного кодексу України на дані правовідносини не поширюються. Зазначені обставини однозначно вказують на те, що\~ земельні ділянки, набуті одним із подружжя за час шлюбу, але у порядку приватизації до 13 червня 2012 року, підлягають поділу на загальних підставах. Така позиція узгоджується із положенням статті 58 Конституції України, яка визначає, що закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони помякшують або скасовують відповідальність особи. Таким чином, суд приходить до висновку про те, що житловий будинок та земельні ділянки, що є предметом спору у даній справі, набуті [PERSON] у період шлюбу за спільні кошти подружжя та за результатами спільної праці та є обєктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON]. Щодо позовних вимог [PERSON], то в даному випадку суд приходить до висновку про відмову у їх задоволенні, оскільки: Відповідно до\~ст.391 ЦК України,\~\~власник майна\~має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Частиною 2\~статті 405 ЦК України\~визначено, що член сім'ї\~власника житла\~втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В пункті 34 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» зазначено, що оскільки право власності є абсолютним правом, яке включає право володіння, користування та розпорядження майном, якого ніхто не може бути позбавлений, крім випадків, передбачених законом (стаття 41 Конституції України,\~статті 316-319 ЦК), то власник на підставі\~статті 391 ЦК\~не може бути визнаний таким, що втратив право користування своїм майном, зокрема жилим приміщенням або виселений із нього, оскільки це не відповідає характеру спірних правовідносин, й такі вимоги регулюються, зокрема, статтями\~71,\~72,\~109,\~110,\~116 Житлового кодексу Української РСР. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК УРСР;\~стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог:\~про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Згідно ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 27.04.1980 до квітня 2018 року перебували у зареєстрованому шлюбі. В період шлюбу позивачкою було набуто вказане вище нерухоме майно, а отже відповідно до\~ст. 22 КпШС та ст.60 СК України, дане нерухоме майно має статус спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ст. 1 Першого протоколу до\~Європейської Конвенції з прав людини\~та основних свобод, що згідно\~ст. 9 Конституції України\~є частиною національного законодавства, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Таким чином, судовим розглядом встановлено, що [PERSON] проживає за адресою [INFO], але зважаючи на те, що доказів належності спірного житлового будинку на праві особистої власності, а не спільної сумісної, позивачка суду не надала, відсутні підстави для визнання [PERSON], в порядку ч. 2\~ст.405 ЦК України, таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою Вінницька область, м. Погребище, вул. Базарна, 4, в зв'язку з чим суд вважає за необхідне в задоволенні первісного позову відмовити. На підставі викладеного та

Outcome: approved