Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] до Управління поліції охорони в Рівненській області про відшкодування моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я внаслідок дорожньо-транспортної пригоди. У своєму позові посилається на те, що 31 серпня 2018 року о 17 год. 30 хв. у м. Рівне по вул. Відінській,14 [PERSON] в порушення п.п. 2.3.б, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху, керуючи транспортним засобом ВАЗ [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] не був уважним, не зменшив швидкість, не зупинився, внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який перетинав проїзну частину по нерегульованому перехресті, внаслідок чого пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Позивач зазначає, що внаслідок вказаної ДТП її син [PERSON] , отримав тілесні ушкодження та перебував на стаціонарному лікуванні у відділенні ортопедії-травматології КЗ «Рівненська обласна дитяча лікарня» Рівненської обласної ради. За фактом ДТП було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження, яке згодом закрите у зв`язку з відсутністю в діях [PERSON] складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та застосовано адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 340 грн. Власником транспортного засобу ВАЗ 21099, під керуванням [PERSON] , який під час скоєння ДТП перебував в трудових відносинах з відповідачем, є Управління поліції охорони в Рівненській області. Зазначає, що неправомірні дії [PERSON] призвели до моральних страждань її та її неповнолітнього сина [PERSON] , що виразились у душевних переживаннях, страху за життя та здоров`я сина. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, її представник [PERSON] підтримала позовні вимоги, просила їх задовільнити з підстав, зазначених у позові. Представник відповідача Управління поліції охорони в Рівненській області Хоменко А.П. у судовому засіданні позовні вимоги не визнав, просив відмовити в їх задоволенні повністю. Третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача [PERSON] в судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, своєї позиції стосовно позову не висловив. Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення. Судом достовірно встановлено, що 31 серпня 2018 року о 17 год. 30 хв. на вул.. Відінській, 14 в м. Рівне, [PERSON] в порушення п.п. 2.3б, 18.1, 18.4 Правил дорожнього руху керував транспортним засобом ВАЗ [NUMBER] , номерний знак [NUMBER] , не був уважним, не зменшив швидкість, не зупинився внаслідок чого допустив наїзд на пішохода [PERSON] , який переходив проїзну частину по нерегульованому перехресті. Внаслідок ДТП пішохід [PERSON] отримав тілесні ушкодження, а транспортний засіб зазнав механічних пошкоджень. Постановою Рівненського міського суду Рівненської області від 19 жовтня 2018 року, яка набрала законної сили 30 жовтня 2018 року, [PERSON] визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.. 124 КУпАП та застосовано до нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 340 грн. (а.с.26) Відповідно до копії виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 04 вересня 2018 року № 8682 останній перебував на лікуванні у відділенні ортопедії-травматології з 31.08.2018 року по 04.09.2018 року з діагнозом забій, гемартроз лівого колінного суглобу, забійна поверхнева рана лоба (а.с.23). Постановою слідчого СВ Рівненського ВП ГУНП в Рівненській області від 28.09.2018 року кримінальне провадження відносно [PERSON] закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України. З тексту даної постанови встановлено, що згідно висновку судово-медичної експертизи, тілесні ушкодження [PERSON] отримані внаслідок ДТП відносяться до легких тілесних ушкоджень. На підставі вищевказаної експертизи не встановлено вини [PERSON] у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 286 КК України. Однак встановлено допущені з боку водія [PERSON] порушення Правил дорожнього руху, які перебувають у причинному зв`язку із виникненням ДТП та шкідливими наслідками, що настали (а.с.71-72). Відповідно до копії витягу з наказу начальника управління поліції охорони в Рівненській області від 23.02.2018 року № 11 о/с [PERSON] призначено водієм автотранспортних засобів чергової частини батальйону Управління поліції охорони в Рівненській області. (а.с. 31). Перебування [PERSON] , станом на день вчинення ДТП, у трудових відносинах з відповідачем підтверджується також довідкою Управління поліції охорони в Рівненській області від 13.03.2019 року № 513/43/37/2019 та копією табеля обліку робочого часу. (а.с. 29,30, 32). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] його матір`ю є [PERSON] . Відповідно до\~ст.4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Ст.16\~ЦК України визначено,\~що кожна\~особа має\~право звернутися\~до суду\~за захистом\~свого особистого\~немайнового або\~майнового права\~та інтересу.\~Способом захисту\~цивільних прав\~та інтересів\~може бути\~відшкодування моральної\~(немайнової)\~шкоди. Відповідно до\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини особи, яка її завдала: зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки . Відповідно до ч.2\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до роз`яснень пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних, кримінальних справ, викладених у пункті 8 його постанови від 01 березня 2013 року №4 «Про питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», судам роз`яснено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у особи, що її завдала, за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Статтею 1172 ЦК України\~встановлено, що юридична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків. Замовник відшкодовує шкоду, завдану іншій особі підрядником, якщо він діяв за завданням замовника. Відповідно до ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди,завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна. Винними діями водія Управління поліції охорони в Рівненській області [PERSON] [PERSON] та [PERSON] завдано моральну шкоду, яка виразилася як у фізичному болю та стражданнях, яких [PERSON] зазнав у зв`язку з ушкодженням здоров`я, так і у душевних стражданнях, психологічних переживаннях через ДТП, порушення звичного способу життя його матері [PERSON] . Визначаючи розмір моральної шкоди, суд враховує, що в результаті даного ДТП піддане небезпеці життя людини, яке відповідно до\~ст. 3 Конституції України\~визнається найголовнішою соціальною цінністю. Також суд виходить з того, що не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного і душевного болю, спокою. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, порушення звичного способу життя потерпілого від ДТП [PERSON] та [PERSON] , Пунктом 9\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~передбачено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку вини відповідача та інших обставин. Позивач [PERSON] , яка звернулась до суду в своїх інтересах та інтересах неповнолітнього [PERSON] просить стягнути з відповідача в рахунок відшкодування моральної шкоди по 10000 гривень на її користь та користь її сина [PERSON] проте достатніх доказів на підтвердження саме такого розміру моральної шкоди не надала. Суд погоджується з доводами позивача і вважає доведеним завдання їй та її синові [PERSON] неправомірними діями працівника відповідача моральної шкоди, яка полягає в душевних стражданнях, разом з тим, враховуючи спосіб вчинення ДТП, її наслідки, виходячи також із засад розумності, виваженості та справедливості, суд вважає, що позовні вимоги щодо відшкодування завданої моральної шкоди є частково обґрунтованими і моральна шкода може бути компенсована грошовими коштами в сумі по 3000 грн на користь кожного з позивачів. За таких обставин, пред`явлений позов підлягає частковому задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: partial