Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Львівської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Управління комунальної власності Львівської міської ради про встановлення безплатного безстрокового сервітуту. Обґрунтовуючи позов покликається на те, що вона є власником нежитлових приміщень будівлі літ. АЗ, загальною площею 804,5 кв. м. по [ADDRESS] . Львівська міська рада є власником нежитлових приміщень будівлі літ. АЗ, загальною площею 308,2 кв. м. по [ADDRESS] . Приміщення Львівської міської ради займають перший поверх даної будівлі. Належні позивачу приміщення розташовані у підвалі, другому поверсі та мансарді вищезазначеної будівлі. Позивач зазначає, щоб належним чином здійснювати своє право власності, вона змушена проходити через приміщення, які належать відповідачу на праві власності, а саме - 1-коридор 81,5кв.м та 2-коридор 61,3 кв. м, згідно технічного паспорта. Позивач зверталась до ЛМР з приводу укладення договору сервітуту, з правом проходу через належні на праві власності приміщення відповідачу, однак домовленості про встановлення сервітуту та про його умови з відповідачем не досягнуто. Таким чином, з метою реалізації своїх прав та інтересів як власника приміщень по [ADDRESS] , позивач просить встановити безоплатний безстроковий сервітут на право проходу [PERSON] та іншим особам з дозволу [PERSON] через приміщення, які знаходяться на першому поверсі будівлі по [ADDRESS] : 1-коридор площею 81,5 кв. м та 2- коридор площею 61,3 кв. м, які на праві власності належать Львівській міській раді, до належних [PERSON] на праві власності нежитлових приміщень загальною площею 804,5 кв. м по [ADDRESS] . Представник позивача в судовому засіданні позов підтримав, з мотивів наведених у ньому та додаткових поясненнях. Вказав, що позивач скеровувала заяву та проект договору на адресу Львівської міської ради, як власника приміщень, оскільки, саме власник здійснює свої права на користування та розпорядження власним нерухомим майном. На заявлену [PERSON] пропозицію, Управління комунальної власності ЛМР надало відповідь, що для встановлення сервітуту на право проходу нежитловими приміщеннями немає достатніх правових підстав, а тому позивач змушена встановлювати сервітут на право проходу до своїх приміщень через приміщення відповідача у судовому порядку. До того ж, зазначив, що позивачем оскаржується ухвала Львівської міської ради та наказ Управління комунальної власності ЛМР щодо продажу приміщень будівлі літ. АЗ, загальною площею 308,2 кв. м по [ADDRESS] на аукціоні. Ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2019 року у справі №461/8267/19 заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви було задоволено, вжито заходів забезпечення позову. Заходи забезпечення позову вжиті за заявою [PERSON] , в межах справи №461/8267/19 за її позовом, спрямовані на ефективний захист та поновлення порушених її прав та з метою недопущення їх подальшого порушення відповідачами та третіми особами. Просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов заперечила, з мотивів безпідставності. Просила відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи Управління комунальної власності Львівської міської ради, позов заперечила, з підстав, наведених у письмових поясненнях. У судовому засіданні не заперечила факту звернення позивача з пропозицією укладання між сторонами договору про встановлення сервітуту, однак вказала, що на це відсутні правові підстави. Крім цього, 20.12.2019 року розпочато аукціон з продажу спірних приміщень переможцем якого визначено Товариство з обмеженою відповідальністю «Тантал». Переможець аукціону визначений, проте результати торгів відповідно до встановленого законом порядку не оформлені. При цьому, наявність судового рішення про встановлення заборони Львівській міській раді та її виконавчим органам до вирішення справи та набрання законної сили рішенням у справі, вчиняти будь які дії щодо відчуження або вчинення інших дій щодо переходу прав власності чи користування на нежитлові приміщення першого поверху площею 308,2 кв. м по [ADDRESS] позбавляє відповідача можливості вчиняти будь-які дії щодо управління нежитловими приміщеннями загальною площею 308,2 кв. м за адресою [ADDRESS] , зокрема і надання права користування таким майном, в тому числі і вирішення питання про встановлення сервітуту на право проходу через вказані приміщення. Просила відмовити у задоволенні позову. Клопотань від учасників процесу щодо залучення до участі у справі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Товариства з обмеженою відповідальністю «Тантал» не надходило. Як встановлено судом під час розгляду справи, розпочатий аукціон на даний час не завершено. Переможець аукціону визначений, однак результати торгів відповідно до встановленого законом порядку не оформлені, внаслідок вжитих заходів забезпечення позову ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2019 року по справі №461/8267/19. Суд, дослідивши матеріали справи, заслухавши доводи учасників процесу, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до статті 41 Конституції України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Частиною першою статті 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що [PERSON] є власником нежитлових приміщень будівлі літ. АЗ, загальною площею 804,5 кв. м. по [ADDRESS] , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності. Належні позивачу на праві власності приміщення розташовані у підвалі, другому поверсі та мансарді будівлі. Власником нежитлових приміщень будівлі літ. АЗ, загальною площею 308,2 кв.м. по [ADDRESS] є [ADDRESS] . Вказані приміщення знаходяться на першому поверсі будівлі. Позивач зазначає, що вхід в будівлю наявний лише через перший поверх. Для того щоб мати можливість здійснювати своє право власності, [PERSON] змушена проходити через приміщення, які належать ЛМР на праві власності: - 1-коридор 81,5 кв. м. та 2-коридор 61,3 кв. м., адже в даних коридорах розміщені сходові клітки у підвал та 2 поверх будівлі по [ADDRESS] . Вказане також вбачається з технічного паспорта на будівлю літ. А3 по [ADDRESS] . Відповідно до статті 395 Цивільного кодексу України, сервітут є речовим правом на чуже майно, яке полягає у обмеженому користуванні чужим майном для задоволення потреб, які не можуть бути задоволені іншим шляхом. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій, конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Згідно з ч. ч. 1, 3 ст. 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту. Сервітут визначає обсяг прав щодо користування особою чужим майном. Сервітут може бути встановлений на певний строк або без визначення строку. Особа, яка користується сервітутом, зобов`язана вносити плату за користування майном, якщо інше не встановлено договором, законом, заповітом або рішенням суду (ч. ч. 1-3 ст. 403 ЦК України). Частинами 1 ст. 404 ЦК України визначено, що право користування чужою земельною ділянкою або іншим нерухомим майном полягає у можливості проходу, проїзду через чужу земельну ділянку, прокладання та експлуатації ліній електропередачі, зв`язку і трубопроводів, забезпечення водопостачання, меліорації тощо. Відповідно до наявних у матеріалах справи доказів, позивач 28.10.2019 року скеровувала на адресу відповідача ЛМР заяву від 28.10.2019 року та проект договору про встановлення сервітуту на право проходу через нежитлові приміщення площею 308,2 кв. м, що розташовані на першому поверсі в будинку [ADDRESS] . Листом Управління комунальної власності Львівської міської ради від 21.11.2019 року [PERSON] повідомлено про відсутність правових підстав для встановлення сервітуту та укладення договору, зважаючи на те, що Львівською міською радою прийнято ухвалу №5486 від 19.09.2019 року «Про приватизацію способом продажу на аукціоні нежитлових приміщень по [ADDRESS] ». Відповідно до висновку судового експерта науково-дослідного інституту судових експертиз та права [PERSON] , за результатами будівельно-технічного дослідження №405/19 від 21.10.2019 року, технічної можливості відповідно до вимог нормативно-правових актів у галузі будівництва потрапити до нежитлового приміщення загальною площею 804,5 кв.м, яке розташоване на [ADDRESS] , що знаходиться на другому поверсі, не проходячи через нежитлове приміщення під літ. А першого поверху на [ADDRESS] , загальною площею 308,2 кв. м - немає. Щоб потрапити до належних [PERSON] на праві власності нежитлових приміщень загальною площею 804,5 кв. м, які розташовані на [ADDRESS] , необхідно пройти приміщення загального користування, що знаходяться на першому поверсі: 1-коридор 81,5 кв. м. та частину приміщення 2-коридор, площею 61,3 кв.м, згідно технічного паспорта на групу нежитлових приміщень №1, 2, 3, 4, 1-1, 1-2, 2-1, 2-2, 3-1, 3-2, 4-1, 4-2, 5-1, 5-2, 6-1, 6-2, 7-1, 7-2, 8-1,8-2. Інженерне обладнання (водопостачання, освітлення, опалення, водовідведення) та несучі будівельні конструкції для нежитлових приміщень площею 804,5 кв.м, розташованих на другому поверсі їй та нежитлового приміщення 308,2 кв.м, розташованих на першому поверсі в будинку [ADDRESS] є спільними. Аналізуючи висновок будівельно-технічного дослідження, суд знаходить його таким, що містить інформацію про предмет доказування та отриманий у встановленому законом порядку, а тому бере такий до уваги як належний та допустимий доказ по справі. Таким чином, встановлені в ході розгляду справи обставини свідчать про неможливість [PERSON] іншим способом здійснювати та реалізовувати своє право власності, оскільки прохід до приміщень, що належать їй на праві власності можливий лише через приміщення, які належать відповідачу - 1-коридор 81,5 кв. м. та 2-коридор 61,3 кв. м. При цьому, пропозиція позивача щодо укладення договору про встановлення сервітуту відповідачем відхилена, відтак встановити такий сервітут за домовленістю сторін між собою неможливо. Доказів протилежного в ході розгляду справи відповідачем суду не надано. Таким чином, вищенаведені доводи свідчать про підставність та обґрунтованість. Крім цього, судом встановлено, що позивач [PERSON] оскаржує в судовому порядку ухвалу Львівської міської ради та наказ Управління комунальної власності ЛМР щодо продажу спірних приміщень на аукціоні. Так, ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 31.10.2019 року у справі №461/8267/19 заяву [PERSON] про забезпечення позову до подання позовної заяви було задоволено, вжито заходів забезпечення шляхом: 1) заборони Львівській міській раді та її виконавчим органами до вирішення справи та набрання законної сили рішенням у даній справі, вчиняти будь-які дії щодо відчуження (приватизації, продажу) або вчинення інших дій щодо переходу права власності чи користування на нежитлові приміщення першого поверху загальною площею 308.2 кв. м. за адресою: [ADDRESS] ; 2 ) заборони ДП «Прозорро.Продажі», організаторам відкритих торгів, операторам електронних майданчиків, а також будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам до вирішення справи та набрання законної сили рішенням у даній справі, вчиняти будь-які дії. направлені на організацію та проведення електронних торгів електронного аукціон) без умов об`єкта малої приватизації за адресою: [ADDRESS] , оголошеного на офіційному сайті оператора електронної торгової системи « Рrогоrrо продажі»; 3) заборони ДП «Прозорро.Продажі», організаторам відкритих торгів, операторам електронних майданчиків, а також будь-яким іншим юридичним чи фізичним особам, в тому числі переможцю електронного аукціону, до вирішення справи та набрання законної сили рішенням у даній справі, здійснювати будь-які дії, спрямовані на оформлення результатів відкритих торгів щодо електронного аукціону без умов об`єкта малої приватизації за адресою: [ADDRESS] , оголошеного на офіційному сайті оператора електронної торгової системи « Ргогогго продажі» до вирішення справи по суті. У процесі судового розгляду представник третьої особи пояснила, що інших обмежень, ніж вказана ухвала, для встановлення сервітуту не існує. Суд приходить до переконання, що встановлення сервітуту на право проходу через нежитлові приміщення ЛМР не призведе до порушення прав та інтересів позивача та інших осіб, оскільки [PERSON] і є ініціатором встановлення такого сервітуту, що також не суперечить меті вжитих заходів забезпечення позову. Окрім того, в ході розгляду справи не здобуто жодних доказів, що договір сервітуту між [PERSON] та Львівською міською радою на право проходу через нежитлові приміщення ускладнить і унеможливить виконання рішення суду у справі про оскарження ухвали та наказу, або поновлення порушених прав та інтересів як позивача [PERSON] та і інших сторін у справі. Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд вважає, що позивач довела суду та надала докази того, що задовольнити свої законні потреби будь-яким іншим способом, як встановлення права проходу через нежитлові приміщення ЛМР, вона не може. Матеріалами справи підтверджено, що у позивача немає технічної можливості потрапити до нежитлового приміщення загальною площею 804,5 кв. м, яке розташоване на [ADDRESS] , що знаходиться на другому поверсі, не проходячи через нежитлове приміщення під літ. А першого поверху на [ADDRESS] , загальною площею 308,2 кв. м. Задовольняючи позовної вимоги суд враховує також, що належне на праві власності позивачу приміщення знаходиться у приміщенні, перший поверх якого належить Львівській міській раді і не межує з іншими приміщеннями. При тому, встановлені в ході розгляді справи обставини вказують на те, що такий вид права сервітуту найменш обтяжливий для власника нежитлових приміщень, при цьому забезпечить раціональне здійснення права власності позивача. Відтак, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, посилання учасників справи на мотиви заявлених позовних вимог та їх заперечення, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд, приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову про встановлення безстроково безоплатного сервітуту. Слід роз`яснити сторонам, що сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення та підстав, визначених ч.1 ст.406 ЦК України. Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, слід стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Outcome: approved