Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 21.02.2004 року сторони по справі уклали шлюб, від якого у них народилися дві дочки: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , які проживають разом із позивачкою. Шлюбні відносини між сторонами не склалися та фактично припинені. Відповідач добровільно не надає допомоги на утримання своїх дочок, які перебувають на повному утриманні позивача. Добровільно про сплату аліментів сторонам домовитись не вдалось, а тому позивач звернулася до суду яким просила стягнути з відповідача аліменти у розмірі 1/2 частини заробітку відповідача, але не менше 50 відсотків встановленого законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ухвали суду від 31.05.2019 року дана справа розглядається у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Відповідач направив до суду відзив на позовну заяву, у якому зазначив, що розмір заявлених позивачем аліментів є невиправдано завищеним та не обґрунтованим, оскільки він хоча і офіційно працевлаштований, однак його доходів недостатньо для належного виконання аліментних зобов`язань у розмірі заявленому позивачем, окрім того сам відповідач потребує значних матеріальних затрат на своє лікування. За таких обставин відповідач наполягає на тому, що підстави для стягнення з відповідача підвищеного розміру аліментних платежів відсутні, а тому просив суд стягувати із нього аліменти у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку щомісячно. Розгляд справи просив проводити за його участі та участі його представника. Вивчивши матеріали справи та доводи, якими сторони обґрунтовують свої вимоги, суд приходить до наступного висновку. Відповідач по справі у своєму відзиві на позовну заяву звернувся до суду із клопотанням про розгляд даної справи у судовому засіданні за участю сторін. Разом з тим із матеріалів вказаної справи вбачається, що вказаний спір відноситься до категорії спорів про стягнення аліментів, за своєю суттю спір є не складним, обсяг доказів є незначним, кількість учасників обмежується лише 2-ома сторонами, а справа не становить значного суспільного інтересу та для даної справи пріоритетним є швидке її вирішення. За таких обставин, з метою забезпечення прав як позивача, так і відповідача на швидке вирішення спору, з метою недопущення безпідставного затягування розгляду даної справи, що в свою чергу може призвести до значних матеріальних затрат як відповідача по справі, так і самого позивача, виникнення значної суми боргу по сплаті аліментів, які стягуються із дати подання позову, суд приходить до переконання, що вказана справа є малозначною та має бути вирішена саме у порядку спрощеного позовного провадження, що в свою чергу забезпечить якнайшвидший її розгляд по суті. Заявляючи клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін відповідач не навів жодної підстави необхідності його проведення, не зазначив які саме обставини, або події бажають зазначити сторони в судовому засіданні та які не можуть бути надані в ході підготовки матеріалів справи до розгляду. За таких обставин, враховуючи, що предмет спору у даній справі не підпадає під обмеження, встановлені ч. 4 ст. 274 ЦПК України, суд вважає, що дана справа може бути вирішена саме у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін. Суд, вивчивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 10.07.2004 року) [PERSON] народилась [INFO] , а її батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . Як вбачається із свідоцтва про народження (серії [NUMBER] від 20.05.2014 року) [PERSON] народилась [INFO] а її батьками є [PERSON] та [PERSON] . Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком [PERSON] та [PERSON] , а тому, а відповідно до вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обов`язок щодо належного їх утримання та матеріального забезпечення, що не заперечується і самим відповідачем. Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Як вбачається з ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Позивач наполягає, що відповідач є працездатним та матеріально забезпеченим адже працевлаштований та отримує достатньо заробітну плату, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дітей у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст. ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача, так і відповідача також і розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Так згідно з довідкою про доходи, виданою комунальним некомерційним підприємством «Золотоніський Районний центр первинної медико-санітарної допомоги» Золотоніської районної ради від 12.06.2019 року за №367, загальна сума доходу відповідача за період з 01.12.2018 року по 31.05.2019 року склала 22077 грн. 54 коп. Із зазначеної довідки про доходи відповідача вбачається, що щомісячний розмір заробітної плати, не дає можливості суду прийти до переконання про достатність доходів відповідача для здійснення заявлених позивачем аліментних платежів. Окрім того, із матеріалів справи вбачається, що відповідач має стійкі хронічні захворювання, що стверджується виписками із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] з КЗ «Черкаська обласна лікарня» від 15.02.2019 р. та від 12.12.2018 р. та даними медичних обстежень. Лікування відповідачем захворювань та підтримання нормального стану здоров`я безумовно потребує значних грошових коштів, які останній не в змозі буде заощаджувати в разі стягнення з нього половини від усього заробітку (доходу) в якості аліментних платежів. Таким чином судом вбачається, що розмір доходу відповідача є недостатнім для забезпечення належного виконання аліментних зобов`язань у тому розмірі, який заявлений позивачем. Належних доказів отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобов`язань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Із норм СК України вбачається, що утримання дітей, надання їм необхідного матеріального забезпечення не менше встановленого прожиткового мінімуму покладається на обох батьків та не може бути покладено на одного із них. За таких обставин вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у розмірі 1/2 частини всіх видів його заробітку є, на думку суду, завищеними та враховуючи не доведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобов`язань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у частці від заробітку та виходячи з принципів розумності та справедливості, а також виходячи із норм ч.5 ст. 183 СК України та ч. 2 ст. 182 СК України, стягує аліменти на утримання дитини в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку, що буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Суд також приходить до висновку про стягнення з відповідача відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України судового збору на користь держави. На підставі зазначеного та

Outcome: partial