Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментам та неустойки за прострочення сплати аліментів. В обґрунтування позову зазначила, що [PERSON] за рішенням Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31.10.2005 року на користь позивача на утримання неповнолітньої дитини, сина [PERSON], [INFO] року аліменти в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідач не виконує свої забов?язання щодо виплати аліментів по рішенню суду. Після рішення суду і отримання виконавчого листа відповідач не сплачував аліменти та станом на 01.04.2014 року має заборгованість в розмірі 41 401,72 грн. У зв?язку з неналежним виконанням своїх обов?язків у відповідача виникла заборгованість, яка згідно з розрахунку відділу державної виконавчої служби від 22.04.2014 р. за виконавчим листом № 2-8397 виданого 02.11.2005 р., станом на 01.04.2014 р., становить 41 401,72 грн. В даний час позивач утримує сина та знаходиться в тяжкому матеріальному становище, не має можливості влаштуватися на постійне місце праці, отримує дохід від тимчасових заробіток. Позивач просить стягнути (неустойку) пеню в розмірі 1% від несплаченої суми аліментів за кожний день прострочення аліментів та стягнути з відповідача в сумі 533 929 грн. Під час судового розгляду справи 21 липня 2014 року встановлено, що для повного та всебічного розгляду справи, необхідно залучити до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору Артемівське міськрайонне управління юстиції відділу Державної виконавчої служби в Донецькій області оскільки він надасть пояснення щодо розрахунків заборгованості [PERSON] Відповідно до ч.1 ст.35 ЦК України треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, можуть вступити у справу на стороні позивача або відповідача до ухвалення судом рішення, якщо рішення в справі може вплинути на їх права або обов'язки щодо однієї із сторін. Суд, враховуючи думку позивача, дослідивши матеріали справи вважає, що для правильного вирішення даного спору необхідно залучити до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - Артемівське міськрайонне управління юстиції відділу Державної виконавчої служби в Донецькій області. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги. Представник третьої особи [PERSON] надала суду пояснення по справі та пояснила, що 30.12.2012 року з Слов?янського міськрайонного суду Донецької області на примусове виконання державному виконавцю було передано на виконання виконавчий лист № 2-8397-2005 виданий Артемівським міськрайонним судом про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON],[INFO] р. н. З супровідних листів Слов?янського МУЮ була вказана заборгованість по аліментам станом на 01.12.2013 р. в розмірі 39 560,72 грн. 22.04.2014 р. на адресу боржника [PERSON] було направлено розрахунок заборгованості, а 04.06.2014 р. йому було направлено виклик до ДВС Артемівського МУЮ, на який боржник не з?явился. Відповідач не з?явився, був належним чином повідомлений телефонограмою про дату, час і місце судового засідання. Розглянувши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, представника третьої особи судом встановлено. У свідоцтві про народження дитини [PERSON], серії [NUMBER] від 03.12.2003 року актовий запис № 583 батьком дитини записаний [PERSON], матір?ю - [PERSON] (арк. с.18). 31.10.2005 року Артемівським міськрайонним судом Донецької області про стягнення аліментів з [PERSON] в розмірі ? частини з усіх видів заробітку (доходу) на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] (арк. с.8). Згідно виконавчого листа № 2-8397-2005 р. виданого згідно рішення Артемівського міськрайоного суду Донецької області від 31.10.2005 року з [PERSON], [INFO], з 30.09.2005 року стягнуто аліменти на користь [PERSON] на утримання дитини [PERSON] в розмірі 1/4 з усіх видів заробітку, але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Між [PERSON] та [PERSON] шлюб розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 2005 року червня місяця 21 числа зроблено запис за № 225 та Артемівським міським відділом реєстрації актів цивільного стану Донецького обласного управління юстиції видано свідоцтво про розірвання шлюбу [NUMBER] (арк.с.7). Згідно довідки-розрахунку заборгованості по аліментам відділу Артемівського міськрайонного управління юстиції відділу державної виконавчої служби у Донецькій області від 22.04.2014 року заборгованість [PERSON] по аліментам перед [PERSON] на утримання сина [PERSON] станом на 01.04.2014 року становить 41 401,72 грн., з вказівкою помісячного нарахування та щомісячної сплати. (арк. с. 15-17). За розрахунку неустойки за прострочення сплати аліментів наданою позивачем, вбачається, що відповідач [PERSON] з 2005 року має заборгованість по сплаті аліментів з врахуванням 1% за кожний день прострочення оплати аліментів від суму боргу в період з 01.10.2005 р. по 28.04.2014 р.,день подання позову до суду (арк.с. 19-20). Заборгованість по аліментам на час розгляду спору відповідачем оскаржена не була. Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов'язані утримувати дитину. У відповідності до ст.8 Закону України „Про охорону дитинства кожна дитина має право на рівень життя , достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до частини 1 статті 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Відповідно до ст.195 СК України заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості, але працює на час визначення її розміру, заборгованість визначається із заробітку (доходу) який він одержує. Якщо платник аліментів не працював на час виникнення заборгованості і не працює на час визначення її розміру, вона обчислюється виходячи із середнього заробітної плати працівника відповідної кваліфікації або некваліфікованого працівника для даної місцевості. Розмір заборгованості за аліментами обчислюється державним виконавцем, а у разі спору-судом. Згідно із частиною 1 статті 20 СК України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу. Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів - порядок стягнення аліментів визначено у ст.74 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначеною нормою передбачено, що розмір заборгованості по аліментам визначається державним виконавцем за місцем виконання рішення, виходячи з фактичного заробітку (доходів), одержаного боржником за час, протягом якого стягнення не проводилося, або одержуваного ним на момент визначення заборгованості у твердій грошовій сумі або у відсотковому відношенні. Якщо боржник у цей період не працював, заборгованість визначається виходячи с середньої заробітної плати для даної місцевості. Крім того, Пленум Верховного Суду України у п. 22 вказаної вище постанови роз'яснив, що передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Суд виходить з того, що зобов'язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, а тому сума пені обчислюється, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов'язку щодо їх сплати. З матеріалів справи вбачається, що відповідач з вересня 2005 року по квітень 2014 року зовсім не сплачував аліменти. Доказів тяжкого матеріального стану або стану здоров'я відповідача, наявності утриманців, які унеможливлюють сплату аліментів та дають підстави для зменшення розміру неустойки відповідач не надав. Суд дійшов висновку, що відповідач не спростував позовні вимоги в частині виникнення заборгованості по аліментам не з його вини. Таким чином, оскільки аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісяця, пеня нараховується обмежується лише сумою несплачених аліментів за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. Сума заборгованості зі сплати аліментів за попередні місяці не додається за наступні, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того, скільки днів прострочено до сплати певної суми заборгованості. Судом перевірений розрахунок суми пені, він є правильним. Відповідно до положень статей 10 і 11 ЦПК суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позивачем вимог та зазначених і доведених ним обставин. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що в судовому засіданні було встановлено законні підстави, з яких позивач вимагає стягнути з відповідача неустойку (пеню) за прострочення уплати аліментів станом на 01.04.2014 року, тому позов є обґрунтованим. Разом з тим, враховуючи принцип розумності та справедливості, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково та підлягає стягненню пеня в сумі 48500 грн. З відповідача в силу ст. 88 ЦПК України підлягає стягненню судовий збір в розмірі, який передбачений Законом України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 липня 2011 року. Позивачем при поданні позову до суду було сплачено судовий збір у розмірі 243,60 грн. та вказано в позовній заяві стягнути судовий збір з відповідача. На підставі ст.88 ЦПК України з відповідача на користь позивача суд стягує 243,60 грн., а також на користь держави Україна - 241,40 грн., а всього судового збору в сумі 485 грн.

Outcome: partial