Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання не перешкоджати в користуванні квартирою, вселення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що вона в квартирі [ADDRESS] зареєстрована з 1991 року. Також зазначила, що основним квартиронаймачем була її матір. В зв'язку з тим, що відповідачі перешкоджають позивачці в користуванні вищезазначеної квартири, остання звернулася до суду. Позивачка в судове засідання не з'явилася, її представник звернувся до суду з заявою про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та не заперечував проти винесення заочного рішення. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про дату, час та місце та місце судового засідання були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили. Згідно ст. 224 ЦПК України суд вважає за можливе, зі згоди представника позивача, розглянути позов за відсутністю відповідачів та ухвалити по справі заочне рішення. Суд, ознайомившись та дослідивши матеріали справи та надані докази, вважає позовні вимоги позивача підлягаючими задоволенню, оскільки вони засновані на вимогах закону та підтверджуються наданими доказами, на підставі встановлених фактичних обставин по справі. Судом встановлено, що в квартирі [ADDRESS], яка належить органу місцевого самоврядування, зареєстровані позивачка [PERSON] з 1991 року, [PERSON] з 17.06.1982 року, [PERSON] з 21.07.1999 року - що підтверджується довідкою з домової книги про склад сім'ї ф №1. З листопада 2007 року між позивачкою та відповідачами почалися сварки та конфлікти. У зв'язку з тим, що відповідачі поміняли замки в квартирі, позивачка не змогла потрапити в спірну квартиру. Відповідачі перешкоджають їй в користуванні житлом. Згідно талона - повідомлення № 000638 від 22.01.2013 року, який міститься в матеріалах справи, вбачається, що [PERSON] зверталась до дільничного інспектора міліції з приводу перешкоджання у користуванні спірною квартирою. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2011 року по цивільній справі № 2-873/11, в задоволенні позову [PERSON] до [PERSON], Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області, за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON] про визнання втратившим право користування житловою площею та зобов'язання зняття з реєстраційного обліку відмовлено, зустрічний позов [PERSON] до [PERSON], Приморської районної адміністрації Одеської міської ради, за участю третіх осіб [PERSON], [PERSON], Приморського РВ ОМУ УМВС України в Одеській області про зобов'язання не перешкоджати в користуванні квартирою, вселення, виділу у користування ізольованої кімнати, про зміну договору найма житлового приміщення та зобов'язання укласти окремий договір найму житлової площі частково задоволені, а саме зобов'язано [PERSON] не перешкоджати [PERSON] в користуванні квартирою [ADDRESS], а також вселити [PERSON] в квартиру [ADDRESS]. Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 17 листопада 2011 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 28 квітня 2011 року залишено без змін. Зі змісту позовної заяви вбачається, що позивачка зверталась до відділу державної виконавчої служби в Приморському районі м. Одеси для виконання рішення від 28 квітня 2011 року Приморського районного суду м. Одесі, але останній було відмовлено, посилаючись на те, що [PERSON] помер, а в рішенні суду не вказано зобов'язати [PERSON] та [PERSON] не перешкоджати у користуванні спірною квартирою. На теперішній час іншого житла для проживання або перебування у позивачки немає. Статтею 47 Конституції України закріплено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Згідно ст. 48 Конституції України кожен має право на достатній життєвий рівень для себе і своєї сім'ї, що включає достатнє харчування, одяг, житло. Відповідно до ст. 61 ЖК України, користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Згідно ст. 63 ЖК України, предметом договору найму жилого приміщення в будинках державного і громадського фонду є окрема квартира або інше ізольоване жиле приміщення, що складається з однієї чи декілька кімнат, а також одноквартирний жилий будинок. Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються на рівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Відповідно до ч. 3 ст. 9 ЖК України ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Крім того, відповідно до ст. 62 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному й об'єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про зобов'язання не перешкоджати в користуванні квартирою та вселення підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі ст.ст. 3-4, 10-11, 15, 38, 44,44, 60, 109, 118, 208-209, 212 -215, 218, 224-226, 294 ЦПК України, суд -

Outcome: approved