Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до Комунального підприємства «Лисичанське тролейбусне управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральній шкоді. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що наказом № 288 / к від 24.09.2014 року, вона була прийнята до КП «Лисичанське тролейбусне управління» у службу руху, кондуктором громадського транспорту. Наказом № 354 від 30.11.2014 року, переведена на посаду повара. 16.12.2013 року, у зв'язку з систематичною невиплатою заробітної плати, вона змушена була звільнитися за згодою сторін, відповідно до п. 1 ст. 36 КЗпП України. В порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач видав їй трудову книжку, однак не виплатив беззаперечну суму у 971 грн. 66 коп., що підлягає виплаті на час звільнення. Вказана суму не виплачувалась відповідачем по теперішній час. Затримана суму, що належить до виплати в результаті звільнення з вини відповідача, причинила їй моральну шкоду, розмір якої виходячи з принципів справедливості та пропорційності, вона оцінює в 500 гривень. Моральна шкода знайшла своє відображення в моральних стражданнях у зв'язку з порушенням усталених життєвих зв'язків, відсутністю засобу підтримки фізичного здоров'я, неможливості надання підтримки близьким людям, особливо в період нестабільної соціальної обстановки. На підставі викладеного, просила суд стягнути з відповідача заборгованість по заробітній платі, що підлягає виплаті на час звільнення у розмірі 971,66 грн., приріст індексації споживчих цін у розмірі 102,02 грн. Стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 500 гривень. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином, до суду надала письмову заяву, у якій зазначила, що проти заочного розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до КП «Лисичанське тролейбусне управління» про стягнення заборгованості по заробітній платі та моральній шкоді не заперечує, позовні вимоги підтримує у сумі 602 гривні 02 копійки. Представник відповідача в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Представник позивача не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідача. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Згідно з трудовою книжкою, заповненою 13 квітня 1978 року серії [NUMBER], [PERSON] з 25.09.2012 року працювала у КП «Лисичанське тролейбусне управління». 16.12.2013 року [PERSON] звільнена за згодою сторін відповідно до наказу № 326/к від 16.12.2013 (а.с. 4). Отже, судом встановлено, що позивач [PERSON] перебувала у трудових відносинах з відповідачем - ПАТ «Лисичанський склозавод «Пролетарій» з 11.08.2008 року по 31.01.2014 року. Відповідно до ст. 7 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права, ратифікованого Указом Президії Верховної Ради Української РСР № 2148-VIII (2148-08) від 19.10.73), Держави, які беруть участь у цьому Пакті, визнають право кожного на справедливі і сприятливі умови праці. Відповідно до ст. 116 КЗпП України, при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Згідно з довідкою від 25.05.2014 року, наданою КП «Лисичанське тролейбусне управління», вбачається, що [PERSON] працювала в КП «Лисичанське тролейбусне управління» та заборгованість по заробітній платі станом на 22.05.2014 року складає 971 гривню 66 копійок. Представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримала у сумі 602 гривні 02 копійки. За таких обставин суд вважає, що позов в частині стягнення заборгованості по заробітній платі заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, зв'язку з чим позов у частині стягнення з Комунального підприємства «Лисичанське тролейбусне управління» на користь [PERSON] заборгованості по заробітній платі у розмірі 602 гривні 02 копійки підлягає задоволенню. Що стосується позовних вимог про стягнення з відповідача моральної шкоди у сумі 500 гривень, суд вважає їх такими, що підлягають задоволенню з огляду на наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до ч. 3 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Відповідно до ч. 4 ст. 23 ЦК України, моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Відповідно до ч. 5 ст. 23 ЦК України,моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. Як вбачається з матеріалів справи, затримана сума, що належить до виплати в результаті звільнення з вини відповідача, причинила позивачу моральну шкоду, розмір якої остання оцінила в 500 гривень. Заподіяна моральна шкода полягає в моральних стражданнях у зв'язку з порушенням усталених життєвих зв'язків, відсутністю засобу підтримки фізичного здоров'я, неможливості надання підтримки близьким людям, особливо в період нестабільної соціальної обстановки. Оскільки судом встановлено, що бездіяльність відповідача була неправомірною і між нею та заподіяною [PERSON] моральною шкодою є безпосередній причинний зв'язок, то суд вважає, що вона має право на відшкодування моральної шкоди, завданої бездіяльністю відповідача, і її порушене право підлягає судовому захисту, а завдана моральна шкода - відшкодуванню. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі - за подання позовів про стягнення заробітної плати, поновлення на роботі та за іншими вимогами, що випливають із трудових правовідносин. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір у сумі 243 гривні 60 копійок.

Outcome: approved