Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного майна подружжя, який уточнила і, в якому зазначила, що з відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 1993 року по 2014 рік. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 05.03.2014 р. шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], 1999 р.н. та сина [PERSON], 2010 р.н. За час перебування у шлюбі сторонами було придбано наступне майно: трикімнатна квартира [ADDRESS], вартістю 320 000,00 грн.: однокімнатна квартира [ADDRESS], вартістю 170 000,00 грн.; автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. вартістю 75 000,00 грн. Після розірвання шлюбу домовленості про добровільний поділ майна не має, тому позивачка звернулась до суду з позовом за захистом своїх порушених прав у своїх інтересах і в інтересах дітей. Щодо поділу трьохкімнатної квартири, позивачка зазначила, що в спірній квартирі зареєстровано чотири особи: вона, відповідач і їх діти, фактично проживають - вона і діти. У зв»язку з тим, що відповідач не платить аліменти і діти є різної статі, позивачка вважає, що необхідно відступити від засад рівності часток і, визнавши спільною сумісною власністю зазначену трьохкімнатну квартиру, поділити її, виділивши позивачці 23 частини, відповідачу - 13 частину. Однокімнатна квартира [ADDRESS] також придбана сторонами під час перебування у шлюбі. Але, квартира є неподільною, тому позивачка вважає за необхідне виділити її в натурі відповідачу, припинивши право спільної сумісної власності позивача. Автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] придбано під час знаходження сторонами у шлюбі. Зареєстрований автомобіль за відповідачем. Позивачка у позові зазначає, що автомобіль відповідачем відчужено, тому вважає за необхідне врахувати вартість відчуження даного автомобіля при поділі. У 1991 році до реєстрації шлюбу з позивачкою відповідачем було придбано будинок [ADDRESS]. Позивачка зазначає, що за час перебування з відповідачем у шлюбі внаслідок спільних трудових і грошових затрат були зроблені суттєві поліпшення зазначеного будинку, тому вартість його на сьогоднішній день складає 120 000,00 грн. І на підставі ст..62 СК України вважає, що цей будинок вартістю 120 000,00 грн. є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Загальна вартість майна, що є спільною сумісною власністю сторін становить 685 000,00 грн. Позивачка просить суд визнати спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON]: трикімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 320 000,00 грн.: однокімнатну квартиру [ADDRESS], вартістю 170 000,00 грн.; автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. вартістю 75 000,00 грн.; будинок [ADDRESS] В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за позивачкою право власності на 23 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 320 000,00 грн., загальною площею 68,79 кв.м.; 12 частку однокімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 170 000,00 грн.; 12 частку автомобіля «Шевроле Авео»; 12 частку будинку [ADDRESS] В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за відповідачем право власності на 13 частки трикімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 320 000,00 грн., загальною площею 68,79 кв.м.; 12 частку однокімнатної квартири [ADDRESS], вартістю 170 000,00 грн.; 12 частку автомобіля «Шевроле Авео»; 12 частку будинку [ADDRESS] Виділити в натурі [PERSON] трикімнатну квартиру [ADDRESS] та визнати за нею право особистої приватної власності на дану квартиру, припинивши право спільної часткової власності [PERSON]. Виділити в натурі [PERSON] однокімнатну квартиру [ADDRESS], автомобіль «Шевроле Авео», будинок [ADDRESS], визнавши за ним право особистої приватної власності на перелічене майно та припинити право спільної часткової власності [PERSON]. У судовому засіданні представник позивачки позов підтримав. Відповідач [PERSON] проти позову заперечує, у письмових запереченнях і у судовому засіданні пояснив, що трикімнатна квартира [ADDRESS] придбана ним до реєстрації шлюбу з позивачкою, однокімнатна квартира [ADDRESS] придбана ним під час знаходження у зареєстрованому шлюбі, але на той час сторони однією сім»єю не проживали і квартира куплена за кошти, отримані відповідачем за продаж батьківського будинку, доказів значного переобладнання будинку в селищі Кушугум позивачкою не надано, тому він вважає, що перелічене майно не є об»єктом спільної сумісної власності подружжя і поділу не підлягає. Згоден тільки визнати сумісною власністю подружжя спірний автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER] та просить виділити його в натурі позивачці, визнавши за нею право власності на вказаний автомобіль, а її зобов»язати виплатити відповідачу грошову компенсацію у розмірі 37 500 грн., також просить суд стягнути з відповідачки витрати, які він поніс на правову допомогу. Представник третьої особи у судовому засіданні відсутній. У своїй заяві просить суд розглядати справу у його відсутності, ухвалити рішення на розсуд суду з урахуванням інтересів дітей. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] і [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 30.04.1993 року по 05.03.2014 рік. Рішенням Жовтневого райсуду м. Запоріжжя від 05.03.2014 р. шлюб було розірвано. Від шлюбу сторони мають двох дітей: доньку [PERSON], 1999 р.н. та сина [PERSON], 2010 р.н. Суд не визнає трикімнатну квартиру [ADDRESS] спільною сумісною власністю [PERSON] і [PERSON] з наступних підстав: Приймаючи до уваги, що спірні правовідносини виникли у 90-х роках, під час дії Кодексу про шлюб та сім»ю України від 20.06.1969 р., слід керуватися нормами саме цього Кодексу. Відповідно до ч.1 ст.22 Кодексу про шлюб та сім»ю України, «Имущество, нажитое супругами во время брака, является их общей совместной собственностью.» Згідно довідки житлово - будівельного кооперативу «Прогрес-7», [PERSON] є членом цього кооперативу. Згідно цієї ж довідки і доданих до неї платіжних доручень, 29.04.1990 р. відповідач [PERSON] виплатив пайовий внесок за кооператив у розмірі 4 000,00 радянських карбованців, 27.01.2993 р. - 6 000,00 радянських карбованців, 29.04.1993 р. - 90 000,00 радянських карбованців (а.с.46-48). Тобто, пайові внески були виплачені позивачем повністю до реєстрації шлюбу. А, згідно ч.3 ст.384 ЦК України, у разі викупу квартири член житлово-будівельного кооперативу стає її власником. Таким чином, власником зазначеної спірної квартири відповідач став до реєстрації шлюбу. Згідно ст..24 Кодексу про шлюб та сім»ю України від 1969 року, «Имущество, принадлежащее каждому из супругов до вступления в брак, а также полученное им во время брака в дар или в порядке наследования, является собственностью каждого из них». Відмовляє суд і у визнанні спільної сумісної власності колишнього подружжя будинку [ADDRESS]. Цей будинок було куплено відповідачем 23.07.1991 р., до реєстрації шлюбу з позивачкою, що підтверджено реєстраційним посвідченням від 14.07.1994 р. (а.с.54). Позивачка проти цього не заперечує, але зазначає у позові, що за час перебування з відповідачем у шлюбі внаслідок спільних трудових і грошових затрат були зроблені суттєві поліпшення зазначеного будинку, тому вартість його на сьогоднішній день складає 120 000,00 грн. І на підставі ст..62 СК України вважає, що цей будинок вартістю 120 000,00 грн. є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя. Згідно ст..60 ЦПК України, кожна сторона зобов»язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачкою не доказано суттєве поліпшення спірного будинку і її участь в цьому. В цій частині позов не доказаний. Суд визнає спільною сумісною власністю сторін квартиру [ADDRESS]. Ця квартира куплена за договором купівлі-продажу 19.02.2013 р. під час знаходження сторін у зареєстрованому шлюбі. Відповідач проти цього заперечує, надав суду як доказ того, що спірна квартира куплена ним за кошти, які він отримав від продажу батьківського будинку, Довіреність, якою уповноважив громадянку [PERSON] розпоряджатися (продати, обміняти, передати в найм (оренду), іпотеку чи заставу) належними йому житловим будинком та земельною ділянкою, що розташовані в м. Красноармійську Донецької області, і Розписку, в якій вказано, що він отримав від [PERSON] гроші за продаж по довіреності будинку. Але, відсутні докази, що саме за ці кошти була куплена спірна однокімнатна квартира. Крім того, відповідач у своїх запереченнях посилається на те, що Рішенням суду від 05.03.2014 р. було встановлено факт того, що подружжя [PERSON] не мешкає однією родиною, не підтримує сімейних відносин з 2011 року. Проте, про цю обставину у своєму позові про розірвання шлюбу зазначила позивачка, у судовому засіданні при розгляді позову про розірвання шлюбу сторони були відсутні, пояснень суду не надавали. А в договорі купівлі-продажу від 19.02.2013 р., який було укладено і посвідчено нотаріусом, до подачі позову про розвівання шлюбу і ухвалення рішення про розірвання шлюбу, зазначено, що «Дружина покупця - [PERSON] надала згоду на придбання вищевказаної квартири за ціну та на умовах визначених цим договором, що підтверджується заявою, справжність підпису на якій посвідчено нотаріально…» Тобто, спірну однокімнатну квартиру подружжя [PERSON] покупало разом під час знаходження у зареєстрованому шлюбі. Згідно ст..60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Згідно ч.1 ст..70 СК України, у разі поділу майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.3 ст.70 СК України, за рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатні для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. Про аліменти позивачка згадує у позові, але не надає жодного доказу того чи отримує вона аліменти, чи ні, чи є заборгованість по аліментам, чи - відсутня. Тому, законних підстав застосовувати ч.3 ст.70 СК України при поділі майна подружжя не має. Не заперечують сторони проти того, що під час шлюбу ними придбано спірний автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. Згідно ст..61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Позивачка у позові зазначила, що їй відомо, що відповідач автомобіль продав. Доказів цьому не надала. Відповідач заперечує проти цього і просить суд виділити автомобіль в натурі позивачці, визнавши за нею право власності на вказаний автомобіль, а її зобов»язати виплатити відповідачу грошову компенсацію у розмірі 37 500 грн. Суд на вищезазначених підставах визнає спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] автомобіль «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER]. У п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 р. дано роз»яснення, що, вирішуючи питання про поділ майна, що є об»єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4,5 ст.71 СК України, щодо обов»язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової компенсації на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст..365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст..11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Вищезазначені дії не вчинили ані [PERSON], ані [PERSON] Тому, в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя суд визнає за [PERSON], [PERSON] право власності кожного на 12 частину автомобіля «Шевроле Авео», 2005 року випуску, державний номер [NUMBER], вартістю 75 000,00 грн., без його реального поділу і залишає цей транспортний засіб у спільній частковій власності. На підставі ст..84 ЦПК України суд стягує з позивачки на користь відповідача витрати на правову допомогу у розмірі 1050 грн., які підтверджені Договором про надання правової допомоги, Актом виконаних робіт, квитанціями № 875 від 19.06.2014 р. і №896 від 20.06.2014 р. На підставі ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 1 225,00 грн.

Outcome: partial