Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати [PERSON] (зареєстровану під прізвищем [PERSON]) такою, що втратила право користування квартирою №22 в житловому будинку №73-Б по пр. Перемоги в м. Харкові; стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати у вигляді судового збору в сумі 243,60 грн. В обгрунтування вказаної вимоги позивач зазначила, що вона є власником квартири №22 в житловому будинку №73-Б по пр. Перемоги в м. Харкові, яка належить їй на праві приватної власності відповідно до договору купівлі-продажу від 18.05.2000 р. В зазначеній квартирі, крім неї, зареєстрована дочка позивача [PERSON] за прізвищем [PERSON]. Позивач вказує, що відповідач вже тривалий час проживає в Канаді і в подальшому не планує проживати в Україні. Наявність реєстрації місця проживання відповідача в квартирі завдає позивачу незручностей, оскільки вона змушена оплачувати комунальні послуги за відповідача, в той час, коли остання не проживає в квартирі за місцем реєстрації і не користується нею вже більше одного року. [PERSON] зазначає, що реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, а тому зняти з реєстрації місця проживання відповідача можливо лише за умови втрати нею права користування цим житлом. Позивач вважає, що оскільки відповідач в квартирі позивача не проживає понад 1 рік, не сплачує за комунальні послуги і за користування жилим приміщенням, не несе будь-яких інших витрат по утриманню квартири і не бере участі в спільному побуті, вона вважається такою, що втратила право користування квартирою позивача. Позивач [PERSON], а також її представник в судове засідання не зявились. Представник позивача подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу без його участі, позов просив задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судове засідання не з'явився, до суду подав заяву, в якій просив розглянути справу без його участі; з вимогами позовної заяви погодився. Крім того, під час судового розгляду справи [PERSON] до суду булла подана заява, якою вона висловила згоду з позовною заявою [PERSON] і просила задовольнити її в повному обсязі; підтвердила, що в квартирі позивача вона не проживає з 05.08.2011 р. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про те, що позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. У відповідності до ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог, і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 18.05.2000 р., зареєстрованого в реєстрі за №3726, укладеного між [PERSON] («Продавець») і [PERSON] («Покупець»), [PERSON] продав, а [PERSON] купила квартиру №22, що знаходиться в м. Харкові, пр. Перемоги, 73-Б. З копії технічного паспорту на квартиру, що міститься в матеріалах справи, вбачається, що квартира №22, що знаходиться за адресою: м. Харків, пр. Перемоги, 73-Б, знаходиться у власності [PERSON] Відповідно до свідоцтва про народження серії І-АП №123893, виданного 15.07.1996 р., 23.06.1996 р. народилась [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за №475. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. Відповідно до свідоцтва про народження серії І-ЛП №310184, виданого повторно 06.02.2002 р., 23.06.1996 р. народилась [PERSON], про що зроблено відповідний актовий запис за №475. Батьком дитини записаний [PERSON], матір'ю [PERSON]. Відповідно до довідки з місця проживання про склад сім'ї та прописку №1934 від 23.10.2015 р., виданої КП «Жилкомсервіс» дільниця №6, [PERSON] проживає і постійно прописана в [ADDRESS]. Особовий рахунок відкрито на імя [PERSON] Також в зазначеній квартирі з 12.07.2000 р. зареєстрована [PERSON] дочка власника. Відповідно до посвідки на постійне проживання, [PERSON], [INFO], з 05.08.2011 р. постійно проживає в Канаді. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Вiдповiдно до ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Вiдповiдно до ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Вiдповiдно до ст. 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК Української РСР, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ним зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК Української РСР, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до п. 8 Постанови Пленуму Верхового суду України від 03.04.1987 р. №2 «Про практику застосування судами житлового законодавства», за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім'ї житлове приміщення зберігається протягом шести місяців. Якщо людина відсутня в житловому приміщенні понад шість місяців без поважних причин, вона вважається такою, що втратила право на житлове приміщення. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верхового суду України від 12.04.1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може біти підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється, зокрема, на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст. 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Виходячи з викладеного, суд вважає доведеним, що [PERSON] не проживає в квартирi за адресою: м. Харкiв, [ADDRESS] понад встановлений законом шестимiсячний строк. Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог [PERSON] і визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Ч. 1 ст. 79 ЦПК України встановлює, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи, а частина 3 тієї ж статті вказує, що до витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: витрати на правову допомогу; витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. На підтвердження понесених судових витрат позивачем було надано квитанцію про сплату судового збору на суму 243,60 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума судового збору в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved