Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації про припинення трудового договору. В обґрунтування позову зазначила, що 31.08.1993 її було прийнято на посаду вчителя трудового навчання до Донецької середньої школи-інтернату № 3, про що був зроблений відповідний запис до її трудової книжки. 23.09.1993 її було переведено на посаду вчителя фізичного виховання. На підставі рішення № 11/18 Донецької міської ради від 11.06.2004 місце її роботи було перейменоване на Донецьку загальноосвітню школу-інтернат 1-3 ступенів № 3 Донецької міської ради Донецької області. У зв'язку з проведенням АТО на території міста Донецька позивач вимушена була покинути місце роботи, не маючи можливості належним чином розірвати договір та внести відповідний запис до трудової книжки. Відповідач також припинив виконувати свої обовязки та сплачувати їй заробітну плату. Посилаючись на вимоги статтей 21, 23, 24, 36, 38 Кодексу законів про працю України (далі КЗпП України), просила припинити трудовий договір за ініціативою працівника. Ухвалою суду від 18 червня 2015 р. замінено відповідача [PERSON] освіти та науки Донецької обласної державної адміністрації на належного відповідача [PERSON] освіти Донецької міської ради. Від позивача надійшла заява з проханням розглянути справу за її відсутності. В заяві зазначила, що не заперечує проти ухвалення заочного рішення у справі. Представник відповідача у судове засідання повторно не зявився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями про вручення. Однак, конверти із судовими повістками були повернуті на адресу суду у звязку із неможливістю вручення. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності представник відповідача не надавав. За таких обставин, суд вважає за можливе ухвалити рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних у справі доказів у порядку ст. 224 ЦПК України. Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. \~\~\~\~\~\~\~\~\~\~ Відповідно до\~ст. 21 КЗпП України\~трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати робітникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Як передбачено пунктом першим частиною першою статті 23 КЗпП України, трудовий договір може бути безстроковим, що укладається на невизначений строк. Згідно зі статтею 24\~КЗпП України, трудовий договір укладається, як правило, у письмовій формі. Додержання письмової форми є обов'язковим. Укладення трудового договору оформляється наказом чи розпорядження власника або уповноваженого ним органу про зарахування працівника на роботу. У\~статті 24-1 КЗпП України\~вказано, що в разі укладення трудового договору між працівником і фізичною особою фізична особа або за нотаріальним дорученням уповноважена нею особа повинна у тижневий строк з моменту фактичного допущення працівника до роботи зареєструвати укладений у письмовій формі трудовий договір у державній службі зайнятості за місцем свого проживання у порядку, визначеному центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері трудових відносин, соціального захисту населення. Як вбачається з трудової книжки позивача, 31.08.1993 [PERSON] була прийнята вчителем трудового навчання до середньої школи-інтернату № 3 м. Донецька за переведенням з середньої школи № 103, про що було прийнято наказ районним відділом освіти № 174 від 30 серпня 1993 року. 23.09.1993 [PERSON] було переведено на посаду вчителя фізичного виховання, про що було прийнято наказ № 20051 від 23.09.1993. 01.09.2004 загальноосвітня І-ІІІ ступенів школа-інтернат № 3 м. Донецька була перейменована в Донецьку загальноосвітню школу-інтернат І-ІІІ ступенів № 3 Донецької міської ради Донецької області, що також відображено у трудовій книжці позивача із посиланням на рішення Донецької міської ради від 11.06.2004 № 11/18. Отже, школа, в якій працювала позивач є установою Донецької міської ради, внаслідок чого відповідати за даним позовом має саме [PERSON] освіти Донецької міської ради. Відповідно до пункту 4\~ст. 36 КЗпП України\~підставами припинення трудового договору, зокрема, є розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті\~38, 39 КЗпП України). При цьому, статтею 38 КЗпП України працівник має право розірвати трудовий договір, укладений на невизначений строк, попередивши про це власника або уповноважений ним орган письмово за два тижні. У разі, коли заява працівника про звільнення з роботи за власним бажанням зумовлена неможливістю продовжувати роботу (переїзд на нове місце проживання; переведення чоловіка або дружини на роботу в іншу місцевість; вступ до навчального закладу; неможливість проживання у даній місцевості, підтверджена медичним висновком; вагітність; догляд за дитиною до досягнення нею чотирнадцятирічного віку або дитиною-інвалідом; догляд за хворим членом сім'ї відповідно до медичного висновку або інвалідом I групи; вихід на пенсію; прийняття на роботу за конкурсом, а також з інших поважних причин), власник або уповноважений ним орган повинен розірвати трудовий договір у строк, про який просить працівник. Судом встановлено, що трудові відносини між позивачем та відповідачем було припинено у звязку із неможливістю проживання у даній місцевості, що було обумовлено необхідністю виїзду позивача з міста Донецька, на території якого проводиться антитерористична операція. З наведених підстав суд доходить висновку, що трудовий договір, укладений між сторонами на невизначений строк, є таким, що підлягає припиненню шляхом його розірвання з ініціативи працівника. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позовні вимоги у повному обсязі. Судові витрати відповідно до статті 88 ЦПК України в даному випадку стягненню не підлягають.

Outcome: approved