Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа Служба у справах дітей про надання дозволу на тимчасові виїзди за кордон неповнолітніх дітей без згоди батька. Свій позов обґрунтовує тим, що з 25.01.2004 р. по 24.11.2014 р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.11.2014 р. шлюб між ними було розірвано. Від спільного сімейного життя у них народились діти: дочка - [PERSON], [INFO] та син - [PERSON], [INFO]. У 2011 році позивачка поїхала на роботу в Італію та має можливість забирати до себе дітей на період літніх канікул та відпусток для нормального фізичного, духовного і морального розвитку дітей. Однак, між нею та [PERSON] виникають непорозуміння щодо вирішення питання про надання ним згоди на виїзд дітей за кордон. На підставі викладеного, просить визнати відмову [PERSON] на перетин державного кордону України [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] - безпідставною; надати їм дозволи на виїзд за межі України без згоди та супроводу батька - [PERSON] до досягнення дітьми 16 років. В судовому засіданні представник позивача уточненні (зменшені) вимоги підтримав, проси їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився, проте належним чином був повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, попередньо в судовому засіданні позовні вимоги визнав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Луцької міської ради в судовому засіданні позов підтримав частково, просив в рішенні зазначити про дозволи на тимчасові періодичні виїзди за межі України, тривалістю не більше 5 місяців на рік. Дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що з 25.01.2004 року [PERSON] перебувала в зареєстрованому шлюбі з [PERSON], який рішенням Луцького міськрайонного суду від 24.11.2014 року був розірваний (а.с. 5 ). Згідно свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 07.05.2007 р. неповнолітнього [PERSON] та свідоцтва про народження Серії [NUMBER] від 19.06.2006 р. [PERSON] батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] є позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] (а.с. 6, 7) Згідно ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). Згідно ст.33 Конституції України гарантується право кожного, хто на законних підставах перебуває на території України, на свободу пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом, та в будь-який час повернутися в Україну. Конвенція про права дитини, прийнята 44 сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року і ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 року (далі - Конвенція) передбачає, що Держави-учасниці поважають право дитини та її батьків залишати будь-яку країну, включаючи власну, і повертатися в свою країну. Щодо права залишати будь-яку країну діють лише такі обмеження, які встановлені законом і необхідні для охорони державної безпеки, громадського порядку (order public), здоров'я чи моралі населення або прав і свобод інших осіб і сумісні з визнаними в цій Конвенції іншими правами (ст. 10 п. 2). Аналогічні норми викладені у ст. 313 ЦК України, відповідно до яких фізична особа має право на свободу пересування (ч. 1), фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними (ч. 3), фізична особа може бути обмежена у здійсненні права на пересування лише у випадках, встановлених законом (ч. 4). Відповідно до вимог ст.4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» за відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Згідно Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених Постановою КМ України від 27.01.1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків, здійснюється без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення певних документів або їх нотаріально засвідчених копій, зокрема, рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків (п.4 пп.2 абз. 8). Способом захисту цивільного права та інтересу може бути, зокрема, припинення дії, яка порушує право, а також інший спосіб, що встановлений законом (ст. 16 ч. 2 ЦК України). За змістом ст.ст. 150, 155 СК України здійснюючи свої права та виконуючи обов'язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. За відсутності одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Таким чином, суд приходить до висновку, про часткове задоволенні вимог. На підставі ст. 33 Конституції України, ст. 313 ЦК України, ст. 150-155 СК України, Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України»,

Outcome: partial