Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-23 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Заборольської сільської ради Луцького району Волинської області про визнання права власності на спадкове майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що її сестра [PERSON], починаючи з 1980 року захворіла на психічний розлад. В 1990 році [PERSON] була визнана інвалідом першої групи загального захворювання, повязаного з психічним розладом здоровя. Сестра проживала за адресою: [INFO], у належному їй на праві власності будинку. В 2004 році вона забрала сестру проживати до себе в квартиру, розташовану за адресою: вул. Б. Хмельницького, 36Б/1, м. Луцьк, Волинська область. Вказує, що у 2012 році вона подала оголошення в газету, про те, що шукає квартиранта, який би погодився проживати у даному будинку. На оголошення відгукнувся [PERSON] і за усною домовленістю з нею він мав право користуватись будинком, натомість здійснювати за ним нагляд та допомагати здійснювати догляд за сестрою. Проте свої обовязки відповідач не виконував, скориставшись хворобливим станом її сестри, 11.10.2012 року привів до квартири приватного нотаріуса [PERSON] та вмовив [PERSON] скласти на його користь заповіт на будинок і земельні ділянки, які належали їй на праві власності. Не розуміючи значення своїх дій та перебуваючи у той час у загостреному хворобливому стані, [PERSON] підписала вказаний заповіт. 26.04.2013 року [PERSON] померла. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.10.2017 року, яке набрало законної сили, визнано недійсним заповіт, складений [PERSON] 11.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстровий № 1912. Позивач прийняла спадщину після смерті сестри [PERSON], оскільки подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Просить суд визнати за нею право власності на спадкове майно, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Хутір, 3, с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, після смерті сестри [PERSON], яка померла 26.04.2013 року. Сторони в судове засідання не зявились, проте подали суду письмові заяви про розгляд справи без їх участі за наявними матеріалами справи. За таких обставин суд вважає можливим розгляд справи проводити у відсутність сторін на підставі наявних матеріалів згідно ст. 247 ЦПК України без фіксування судового засідання технічними засобами. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення. З витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 14375708 від 25.04.2007 року вбачається, що житловий будинок, що знаходиться за адресою: вул. Хутір, 3, с. Боголюби, Луцький район, Волинська область, належить [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30.03.2007 року (а.с. 11, 13, 14). Рішенням Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області від 26.04.2007 року № 13/8 [PERSON] передано у приватну власність земельну ділянку загальною площею 0,60 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га, що розташована в с. Боголюби Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області (а.с. 84). 26.04.2013 року [PERSON] померла, що стверджується свідоцтвом про смерть І-ЕГ № 140512 від 18.07.2013 року (а.с. 10). Після смерті останньої відкрилась спадщина на вищевказане спадкове майно. Статтею 1216 ЦК України визначено, що спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до положень ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно з ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. 25.02.2004 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с. 54 на звороті). Крім того, за життя 11.10.2012 року [PERSON] склала заповіт, згідно якого все належне їй майно заповіла [PERSON] (а.с. 50). Ст. 1233 ЦК України передбачає, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Згідно з ч.ч. 1-4 ст. 1254 ЦК України заповідач має право у будь-який час скасувати заповіт. Заповідач має право у будь-який час скласти новий заповіт. Заповіт, який було складено пізніше, скасовує попередній заповіт повністю або у тій частині, в якій він йому суперечить. Кожний новий заповіт скасовує попередній і не відновлює заповіту, який заповідач склав перед ним. Якщо новий заповіт, складений заповідачем, був визнаний недійсним, чинність попереднього заповіту не відновлюється, крім випадків, встановлених статтями 225 і 231 цього Кодексу. Рішенням Луцького міськрайонного суду від 02.10.2017 року, яке залишено без змін ухвалою апеляційного суду Волинської області від 14.12.2017 року, визнано недійсним заповіт, складений [PERSON] 11.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстровий № 1912 (а.с. 6-9). Відповідно до ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу… Оскільки заповіт, складений [PERSON] 11.10.2012 року, посвідчений приватним нотаріусом Луцького міського нотаріального округу Волинської області [PERSON], реєстровий № 1912, визнаний судом недійсним, тому спадкування відбувається за законом. Судом встановлено, що спадкоємців першої черги після смерті [PERSON] немає. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.\~\~Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Згідно ст. 1262 ЦК України у другу чергу право на спадкування за законом мають рідні брати та сестри спадкодавця, його баба та дід як з боку батька, так і з боку матері. Судом встановлено, що після смерті [PERSON] спадкоємцем другої черги за законом є позивач, сестра померлої [PERSON] Інших спадкоємців другої черги не має. Згідно ст. 1269 ч. 1 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини. Згідно ст.1270 ч.1 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач відповідно до 1269 ЦК України прийняла спадщину після смерті сестри, шляхом подачі до нотаріальної контори заяви про прийняття спадщини, що підтверджується матеріалами витребуваної судом спадкової справи. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені в судовому засіданні докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що слід визнати за [PERSON] право власності на спадкове майно за законом, що залишилось після смерті сестри [PERSON], яка померла 26.04.2013 року, а саме: житловий будинок з надвірними будівлями і спорудами, що знаходиться за адресою: вул. Хутір, 3, с. Боголюби, Луцький район, Волинська область та земельну ділянку загальною площею 0,60 га, в тому числі: для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд 0,25 га та ведення особистого селянського господарства площею 0,35 га, що розташована в с. Боголюби Боголюбської сільської ради Луцького району Волинської області. На підставі наведеного та

Outcome: approved