Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення індексації аліментів та стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, посилаючись на те, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . Позивач також зазначає, що відповідач в добровільному порядку рішення суду не виконує, станом на 01.09.2019 року утворилась заборгованість по сплаті аліментів в сумі 102 266,67 гривень, у зв`язку з чим позивач вимушена звернутись до суду з позовом про стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів та про стягнення індексації аліментів. Представник позивача, будучи належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, надав суду заяву в якій справу просить розглянути в його відсутність, позовні вимоги підтримає просить суд їх задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день, час, місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав відзив на позов в якому заперечує проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що рішенням Малиновського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2015 року з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини [PERSON] , [INFO] , в розмірі 2000,00 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO] . 06 травня 2015 року на виконання рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 16 квітня 2015 року виданий виконавчий лист № 521/2535/15-ц. Другим Малиновським відділом ДВС відкрито виконавче провадження № 47546123 з примусового виконання виконавчого листа Малиновського районного суду міста Одеси № 521/2535/15-ц. Правовідносини, що виникли між позивачем та відповідачем регулюються Сімейним Кодексом України та Законом України «Про виконавче провадження». Статтями 180 та 181 СК України передбачено обов`язок батьків та утриманню дитини до досягнення ним повноліття та спосіб виконання батьками такого обов`язку утримувати дитину. Частинами 1-3 ст. 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Кошти на утримання дитини за рішенням суду присуджуються у частці від доходу її матері, батька (ст. 183 СК України) і (або) у твердій грошовій сумі (ст. 184 СК України). Відповідно до зазначених норм у кожному конкретному випадку розмір аліментів визначає суд. Статтею 196 СК України передбачена відповідальність за прострочення сплати аліментів, а саме у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Згідно розрахунку заборгованості по аліментах, проведеного державним виконавцем Другого Малиновського відділу ДВС у місті Одесі, станом на 01.09.2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів складає 102 266,67 гривень. Як вбачається за матеріалів справи, відповідач частково виконував рішення суду, перераховуючи аліменти на користь позивача, однак заборгованість існує за період лютого-липня 2015 року; березня, серпня, вересня, жовтня 2016 року; січня червня 2017 року; січня, листопада, грудня 2018 року; листопада 2019 року; січня 2020 року в загальній сумі 32 733,33 гривень. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. При цьому підкреслено, що на платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками, в інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. Відповідачем не надано жодних доказів відсутності вини у несплаті аліментів за рішенням суду та виникненні відповідної заборгованості у вказаний вище період. Згідно наданого позивачем розрахунку неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів за період лютого-липня 2015 року; березня, серпня, вересня, жовтня 2016 року; січня червня 2017 року; січня, листопада, грудня 2018 року; листопада 2019 року; січня 2020 року, її розмір складає 354 462,79 гривень. Оскільки відповідно до вимог ч. 1 ст. 196 СК України стягненню підлягає неустойка (пеня) в сумі, що не перевищує 100 відсотків заборгованості по аліментах, загальна сума неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів складає 32 733,33 гривень. За таких обставин суд вважає можливим стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] неустойку (пеню) за прострочення сплати аліментів в сумі 32 733,33 гривень. Відповідно частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. Порядок проведення індексації визначений Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» та Порядком проведення індексації грошових доходів населення, затвердженим Постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 № 1078. Так, відповідно ч.7 ст. 5 Закону України «Про індексацію доходів населення» індексація розміру аліментів, визначеного судом у твердій грошовій сумі, проводиться за рахунок коштів платника аліментів і здійснюється вона підприємствами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами підприємцями, які проводять відповідні відрахування аліментів з доходу платника аліментів. Позивачем не надано суду жодного доказу на підтвердження того, що вона намагалася вирішити питання індексації аліментів шляхом звернення до державного виконавця, на виконанні якого знаходиться виконавчий лист про стягнення аліментів та виникнення у зв`язку із цим спору щодо розміру індексації. За таких обставин, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення індексації аліментів. На підставі викладеного та

Outcome: partial