Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітньої дитини - сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до повноліття дитини, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання позовної заяви та кошти на своє утримання у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно до досягнення [PERSON] трирічного віку, починаючи з дня подання позовної заяви. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 2013 року вона перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, від яких в них [INFO] року народився син [PERSON] відносно якого відповідач визнав своє батьківство в добровільному порядку. Як зазначає позивач, з квітня 2016 року вони з відповідачем припинили спільне проживання та з цього часу останній не приймає участі у вихованні та утриманні дитини, відмовляється від виконання своїх батьківських обов'язків. За твердженнями позивача, відповідач немає інших дітей. Позивач не має можливості утримувати сина самостійно, оскільки перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, у зв'язку з чим не має власного доходу та також потребує матеріальної допомоги. Відповідно до частини 4 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи. Загальне позовне провадження призначене для розгляду справ, які через складність або інші обставини недоцільно розглядати у спрощеному позовному провадженні. Ухвалою Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 07.08.2018 року відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу за правилами спрощеного загального позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 29.10.2018 року на адресу суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, посвідчений начальником Державної установи «Запорізький слідчий ізолятор», відповідно до якого відповідач повідомив, що від матері він дізнався про те, що позивач звернулась до суду з даним позовом та зазначив, що з 24.04.2016 року по теперішній час він перебуває в ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», у зв'язку з чим він не має можливості працювати та не отримує доходи. Окрім того зазначив, що жодного нерухомого або рухомого майна він не має. Відповідач, посилаючись на положення частини 8 статті 181 Сімейного кодексу України вважає, що у зв'язку з тим, що в нього відсутня об'єктивна можливість працювати та заробляти кошти, аліменти на утримання його дитини повинні сплачуватись за рахунок держави в порядку та розмірі визначеному Кабінетом Міністрів України. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали з підстав наведених в ньому, просили позов задовольнити. Відповідач в судове засідання не з'явився. Клопотань від відповідача про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції на адресу суду не надходило. Заслухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Згідно з частиною 2 статті 91 Сімейного кодексу України жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу. Відповідно до частин 2 та 4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено, що сторони по справі мають спільну дитину - сина [PERSON] [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 29.01.2016 року міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції, серія [NUMBER] актовий запис № 23 від 29.01.2016 року (а.с.3). Дитина мешкає з позивачем, що не заперечується відповідачем та підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-11735 від 03.07.2018 року та № 04-26/7-11734 від 03.07.2018 року (а.с.4-5). Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. За твердженням позивача, що не заперечується відповідачем, дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця та кошти у розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача на своє утримання щомісячно до досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. Також судом встановлено, що на даний час відповідач перебуває у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор». При визначенні розміру аліментів з відповідача на утримання малолітнього сина та коштів на утримання позивача, яка на даний час не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача, величину прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, встановленого чинним законодавством. Відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх малолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та кошти у розмірі 1/6 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача на утримання позивача щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Посилання відповідача на те, що він не має можливості працювати та сплачувати аліменти, оскільки перебуває у ДУ «Запорізький слідчий ізолятор», суд оцінює критично, оскільки дані обставини носять тимчасовий характер та не звільняють відповідача від обов'язку утримувати дитину та позивача до досягнення дитиною трьох років. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дитини та коштів на утримання дружини пред'явлено 18.07.2018 року (а.с.1). Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання малолітньої дитини та коштів на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня звернення, а саме з 18.07.2018 року. За приписами статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved