Jurisdiction: civil
Date: 2017-08-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що їй на підставі договору купівлі-продажу належить квартира, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] зареєстровані у вищезазначеній квартирі, проте тривалий час, з червня 2014 року, в ній не проживають. Відповідач [PERSON] є повнолітньою особою, [INFO], місце проживання її не відоме. Позивач здійснює догляд за квартирою, сплачує всі комунальні та експлуатаційні витрати по її збереженню. На підставі викладеного, позивач просила визнати [PERSON] та її малолітнього сина [PERSON] такими, що втратили право на користування житловим приміщенням в квартирі, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Позивач - [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] у судове засідання не з`явились, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином були повідомлені про час і місце розгляду справи, щопідтверджується оголошенням у ЗМІ «Луганщина.ua» від 05.07.2017 року. Представник третьої особи - Новоайдарського РС УДМС України в Луганській області у судове засідання не з`явилася, заперечень щодо позовних вимог суду не надала. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Новоайдарської РДА в судове засідання не з`явився, заперечень щодо позовних вимог суду не надав. Відповідно до ст. 224 ч. 1 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню за наступних підстав. Положеннями ст. ст. 319 ЦК України, 150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають в приватній власності будинок, користуються ним для приватного мешкання та мешкання членів своєї сім`ї та мають право розпоряджатись цією власністю за своїм розсудом. Відповідно до ст.383 ЦК України, будинок використовується власником для власного проживання та проживання членів його сім'ї. Позивач є власником квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу (а.с. 8), копією технічного паспорту (а.с. 9-11). Відповідач [PERSON] та її малолітній син [PERSON] не є членами родини позивача, [PERSON] досягла повноліття, [INFO]. Відповідач та її малолітній син зареєстровані у вищезазначеній квартирі, проте тривалий час, з червня 2014 року, в ній не проживають, у добровільному порядку не бажають знятися з реєстрації, що перешкоджає позивачеві реалізувати в повній мірі права власника на користування та розпорядження своїм майном та спонукало звернутися до суду за захистом порушених прав. Відповідні факти підтверджуються домовою книгою, актами про не проживання в житловій будівлі, відповідно до яких відповідачі за місцем реєстрації не мешкають (а.с 12-15, 19, 20). Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» втрата права користування житловим приміщенням є підставою для зняття особи з реєстрації. Відповідно до ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності знімальника або членів його родини за ним зберігається житлове приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров'я, в якому вона проживає. Судом достовірно встановлено, що [PERSON] та її малолітній син - [PERSON] не користуються житлом за місцем реєстрації з червня 2014 року, що дає суду законні підстави для задоволення позову в частині визнання осіб такими, що втратили право на користування житловим приміщенням. Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розширення повноважень органів місцевого самоврядування та оптимізації надання адміністративних послуг» від 10.12.2015 р. № 888-VІІІ, з 04.04.2016 р. повноваження щодо реєстрації, зняття з реєстрації місця проживання особи передано виконавчим органам сільської, селищної або міської ради на території відповідної адміністративно-територіальної одиниці, на яку поширюються повноваження відповідної сільської, селищної або міської ради. У зв'язку з чим, суд приходить до висновку, що вимоги позивача щодо зняття з реєстрації місця проживання відповідача у Новоайдарському РС УДМС України у Луганській області не підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 29, 319, 383, 391 ЦК України, ст. ст. 71, 150 ЖК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: partial