Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Вінницького національного аграрного університету про стягнення заборгованості по заробітній платі. Свої вимоги мотивувала тим, що з 25 серпня 2009 року працювала у Вінницькому національному аграрному університеті та звільнена з посади доцента кафедри харчових технологій та мікробіології виробництва наказом відповідача від 22 липня 2020 року №409-к. Позивач вважає, що за липень серпень 2020 року її не виплачена заробітна плата. Одночасно зазначає, що внаслідок запровадження на території України карантину, в силу положень ст. 113 КЗпП України виник простій, за вказаний період виплаті підлягає 2/3 тарифної ставки встановленого окладу. Також вказує, що станом на день звільнення перед позивачем наявна заборгованість і за квітень 2020 року в розмірі середнього заробітку, а розмір середньоденної заробітної плати становить 638 грн. 40 коп. Позивач зазначає, що в липні 2020 року нею відпрацьовано 20 днів, а в серпні 2020 року 1 день, а тому розмір заборгованості становить 13\~406 грн. 4 коп. (21х638,4), адже за вказаний період заробітна плата позивачу не виплачена. Такий розрахунок мав бути проведений відповідачем в день звільнення, а тому наявна затримка розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2020 року по 20 березня 2021 року, яка становить 158 робочих днів. Таким чином з відповідача підлягає стягненню 100\~867 грн. 20 коп. (158х638,4). За наведених обставин, позивач просить стягнути з відповідача на її користь 13\~406 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня по 16 квітня 2020 року та 100\~867 грн. 20 коп. середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2020 року по 20 березня 2021 року та стягнути судові витрати. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 12 березня 2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) сторін. 09 квітня 2021 року представником відповідача подано клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження, адже на думку представника справа потребує детального розгляду та з`ясування обставин справи. Відповідно до ч. 6 ст. 279 ЦПК України, суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов: 1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; 2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи. Враховуючи, що розмір грошової суми заявленої позивачем до стягнення не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб а спір по суті є трудовим (віднесено цивільно-процесуальним законодавством до малозначних справ) клопотання представника про розгляд справи в порядку загального позовного провадження задоволенню не підлягає. Одночасно, представник відповідача скористався своїм правом передбаченим положеннями ст. 178 ЦПК України та 09 квітня 2021 року до суду надано відзив на позовну заяву, відповідно до якого останній зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі. Крім того вказав, що внаслідок запровадження карантинних заходів, в Вінницькому національному аграрному університеті організовано освітній процес із використанням технологій дистанційного навчання, а тому простою не було. Також у відповідача наказом від 16 березня 2020 року №76 запроваджено гнучкий режим роботи, а наказом від 23 березня 2020 року №78 визначено, що основним видом навантаження для науково-педагогічних працівників на період карантину є навчальне навантаження у формі дистанційного навчання та наукова робота. Одночасно представник відповідача зазначає, що за період роботи з 01 по 16 квітня 2020 року з позивачем проведено розрахунок по заробітній платі в повному обсязі. Так за період з 01 квітня по 15 квітня 2020 року позивачці виплачено 5\~075 грн. на підставі табелю робочого часу. В табелі робочого часу за квітень 2020 року позивач особисто зазначила, що 16 квітня 2020 року роботу не виконувала та на вказану дату вказала «0» робочих годин, а тому заробітна плата не нарахована. Враховуючи, що позивач з 30 червня по 31 липня 2020 року перебувала у відпустці, заробітна плата за липень 2020 року виплачена останній в червні 2020 року, як то передбачено закону України «Про відпустки». Також представник зазначає, що 03 серпня 2020 року (день звільнення) позивач посадові обов`язки не виконувала, про що складено відповідні акти, в табелі робочого часу проставлено «П» (прогул) а заробітна плата за вказану дату не нарахована. Представник вважає, що станом на день звільнення з позивачем проведено повний розрахунок. За наведеного просить відмовити у задоволенні позовних вимог [PERSON] . Позивач скористалась своїм правом передбаченим положеннями ст. 179 ЦПК України та 22 квітня 2021 року подала до суду відповідь на відзив відповідно до якого вказала, що внаслідок запровадження карантинних заходів та заборони регулярних пасажирських перевезень була позбавлена можливості виконувати наукову роботу в квітні 2020 року та відвідувати робоче місце з 17 березня до кінця квітня 2020 року. Одночасно зазначає, що в квітні 2020 року її не було нараховано заробітну плату за період з 15 по 30 квітня. Також зазначає, що не ознайомлена з наказами, щодо організації роботи університету на які посилається відповідач. За наведеного просить задовольнити позовну заяву. Одночасно, 22 квітня 2021 року позивачем подано до суду клопотання про витребування у відповідача письмової інформації про загальну суму заробітної плати, розміри відрахувань за період з 01 березня 2020 року по дату звільнення а також довідку про розмір середнього заробітку позивача. Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України, учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї. Відповідно до ч. 2 ст. 83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви. Враховуючи, що клопотання про витребування доказів подано позивачем з пропуском строку визначеного ч. 2 ст. 83 ЦПК України та за відсутності обґрунтування неможливості його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, останнє слід залишити без задоволення в силу положень ч. 1 ст. 84 ЦПК України. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, прийшов до висновку, що позов задоволенню не підлягає. Судом встановлено, що 25 серпня 2009 року [PERSON] зарахована доцентом кафедри автоматизації та комплексної механізації технологічних процесів Національного державного аграрного університету. З 28 червня 2019 року позивач перебувала на посаді доцента кафедри харчових технологій та мікробіології факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії Вінницького національного аграрного університету. Зазначені обставини підтверджуються копією трудової книжки сер. [NUMBER] . Спільним листом Міністерства освіти і науки України та ЦК Профспілки працівників освіти і науки України від 17 березня 2020 року рекомендовано забезпечити часткове переведення працівників закладів і установ освіти і науки на роботу з гнучким та/або дистанційному режимі, забезпечити за наявності умов проведення навчальних занять за допомогою дистанційних технологій, зберегти за працівниками на період карантину середню заробітну плату, вважати працівників, які фактично не виходять на роботу підчас карантину, такими що не виходять на роботу у зв`язку із простоєм, зберегти за працівниками середній заробіток за час простою. Наказом відповідача від 16 березня 2020 року №76 запроваджено навчання у Вінницькому національному аграрному університеті на період карантину, шляхом організації освітнього процесу із використанням технологій дистанційного навчання. Одночасно запроваджено гнучкий (дистанційний) режим роботи працівників закладів відповідно до рекомендацій затверджених наказом Міністерства соціальної політики України від 04 жовтня 2006 року № 395. Наказом відповідача від 23 березня 2020 року №78 встановлено, що основними видами навантаження для науково-педагогічних працівників університету на період з 16 березня по 03 квітня 2020 року є навчальне навантаження у формі дистанційного навчання та наукова робота. Також визначено, що табель за формою №1 затверджений наказом від 29 січня 2020 року № 7 заповнює особисто науково-педагогічний працівник та несе персональну відповідальність за достовірність поданих даних. Наказом відповідача від 10 квітня 2020 року № 87 внесено зміни в наказ від 23 березня 2020 року №78 в частині періоду запровадження дистанційної форми навчання, а саме з 16 березня по 11 травня 2020 року. Відповідно до списку працівників факультету, [PERSON] ознайомлена із змістом наказів ректора Вінницького національного аграрного університету 16 березня 2020 року №76 та від 23 березня 2020 року №78. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень 2020 року кафедри харчових технологій та мікробіології [PERSON] працювала з 01 по 03 квітня, з 06 по 10 квітня та з 13 по 15 квітня. Відповідно до платіжного доручення №1002 від 15 квітня 2020 року відповідачем на карткові рахунки працівників перераховано 1\~404\~153 грн. 39 коп. заробітної плати. Відповідно до відомості суми для зарахування на карткові рахунки, що є додатком до платіжного доручення №1002 від 15 квітня 2020 року, на картковий рахунок [PERSON] перераховано 5\~075 грн. (п. 488). Доказів про проведення виплати заробітної плати [PERSON] за 16 квітня 2020 року матеріали цивільної справи не містять. Наказом ректора Вінницького національного аграрного університету від 29 січня 2020 року № 7 затверджено форму табеля робочого часу науково-педагогічного працівника - форма №1. Одночасно п. 3 наказу встановлено, що табель за формою №1 заповнює особисто працівник та несе персональну відповідальність за достовірність даних. Табель заповнюється двічі на місяць і подається фахівцю кафедри 12 та 25 числа кожного місяця. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за квітень місяць 2020 року, підписаний [PERSON] , загальне навчальне навантаження становить 28 годин, при цьому 16 квітня 2020 року (робочий день) кількість годин навчального навантаження та наукової роботи становить 00 год. 00 хв. 19 червня 2020 року позивачем ректору ВНАУ подана заява, відповідно до якої остання просила надати її щорічну відпустку з 30 червня по 31 липня 2020 року. Відповідно до п. 1.6 наказу відповідача від 22 червня 2020 року №72 [PERSON] надано щорічну відпустку за період з 01 вересня 2019 року по 31 серпня 2020 року терміном 32 календарних дні з 30 червня по 31 липня 2020 року. Відповідно до платіжного доручення №1475 від 26 червня 2020 року відповідачем на карткові рахунки працівників перераховано 1\~200\~871 грн. заробітної плати (спецфонд) за червень 2020 року. Відповідно до відомості суми для зарахування на карткові рахунки, що є додатком до платіжного доручення №1475 від 26 червня 2020 року, на картковий рахунок [PERSON] перераховано 7\~371 грн. 45 коп. (п. 295). Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за липень 2020 року кафедри харчових технологій та мікробіології з 01 по 31 липня [PERSON] перебувала у відпустці. Відповідно до п. 1.1 наказу відповідача від 22 липня 2020 року №409-к [PERSON] звільнена з 03 серпня 2020 року з посади доцента кафедри харчових технологій та мікробіології факультету технології виробництва і переробки продукції тваринництва та ветеринарії за власним бажанням за ст. 38 КЗпП України на підставі заяви від 13 липня 2020 року. Зазначений наказ містить підпис [PERSON] про ознайомлення із змістом останнього. Запис про звільнення [PERSON] з 03 серпня 2020 року відповідно до наказу від 22 липня 2020 року № 409-к містить і трудова книжка позивача (запис №51). Відповідно до акту №6, складеного деканом факультету [PERSON] , доцентом кафедри [PERSON] та фахівцем 1-ї категорії [PERSON] та затвердженого в.о. ректора ВНАУ 03 серпня 2020 року, доцент [PERSON] 03 серпня 2020 року відсутня на робочому місці протягом усього робочого дня з невідомих причин. Про обставини відсутності [PERSON] 03 серпня 2020 року на робочому місці, декан факультету повідомив доповідною запискою ректора ВНАУ. Відповідно до табелю обліку використання робочого часу за серпень 2020 року кафедри харчових технологій та мікробіології ВНАУ 01 та 02 серпня 2020 року є вихідними днями, а 03 серпня 2020 року [PERSON] табельована «П» (прогул). Зазначені обставини підтверджуються і письмовими поясненнями фахівця 1-ї категорії [PERSON] . Крім того, позивачу в липні 2020 року здійснено виплату 6\~344 грн. 10 коп. (зарплата за 1-у половину липня 2020 року), 3\~222 грн. 27 коп. (зарплата за липень 2020 року бюджет) та 4\~632 грн. 92 коп. (зарплата спецфонд за липень 2020 року), що підтверджується відомостями сум зарахування на карткові рахунки від 14 липня 2020 року (п. 196), від 30 липня 2020 року (п. 279) та від 30 липня 2020 року (п. 136). За вищенаведених обставин позивач звернулась до суду, адже вважає про наявне порушене її право, щодо виплати відповідачем заробітної плати, внаслідок чого просить стягнути заборгованість по виплаті заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні. В частині вимог про стягнення з відповідача 13\~406 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі за період з 01 квітня по 16 квітня 2020 року суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 94 КЗпП України, заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Позивач, в контексті заявлених вимог, вважає, що в період з 01 по 16 квітня 2020 року відповідач мав нараховувати та виплачувати її заробітну плату в розмірі 2/3 тарифної ставки, як то передбачено положеннями ст. 113 КЗпП України внаслідок запровадження на території України карантину. Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України, простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами. Відповідно до ст. 113 КЗпП України, час простою не з вини працівника, в тому числі на період оголошення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, оплачується з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду (окладу). Вищезазначена норма введена в дію 02 квітня 2020 року на підставі Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року № 540-IX. Відповідно до листа Міністерства праці та соціальної політики України «Щодо організації роботи під час простою на підприємстві» від 23 жовтня 2007 р. № 257/06/187-07, на час простою не з вини працівника оформлюється акт простою (фіксуються причини, які зумовили призупинення роботи) та наказ власника або уповноваженого ним органу. Якщо простій має цілодобовий (тижневий) характер, власник або уповноважений ним орган повинен у наказі обумовити необхідність присутності або відсутності працівника на роботі. З наведеного вбачається, що простій на підприємстві оформлюється відповідним актом простою та наказом власника підприємства. Відповідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наразі позивачем не доведена обставина запровадження у Вінницькому національному аграрному університеті в квітні 2020 року простою з виданням відповідного наказу по підприємству, що в свою чергу є підставою для оплати праці з розрахунку не нижче від двох третин тарифної ставки встановленого працівникові розряду, як то передбачено положеннями ст. 113 КЗпП України. Суд бере до уваги, що внаслідок запровадження карантинних заходів на території України з 12 березня 2020 року та видання відповідачем наказів №76 від 16 березня 2020 року та № 78 від 23 березня 2020 року (із змістом яких позивач ознайомлена), у Вінницькому національному аграрному університеті запроваджено навчання, шляхом організації освітнього процесу із використанням технологій дистанційного навчання, а основними видами навантаження для науково-педагогічних працівників є навчальне навантаження у формі дистанційного навчання та наукова робота. Отже, внаслідок запровадження карантину на території України з 12 березня 2020 року у відповідача відбулись зміни в організації освітнього процесу без встановлення режиму простою, що в свою чергу виключає можливість застосування до спірних правовідносин положень ст. 113 КЗпП України в частині проведення плати праці. Одночасно суд зауважує, що позивачу на підставі табелю обліку використання робочого часу за квітень 2020 року кафедри харчових технологій та мікробіології за період з 01 по 15 квітня 2020 року проведена виплата заробітної плати в розмірі 5\~075 грн. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. Враховуючи, що 16 квітня 2020 року позивач не мала навчального навантаження у формі дистанційного навчання та не виконувала наукову роботу (про що зазначено в табелі робочого часу) заробітна плата відповідачем не нарахована. Інших обставин та доказів про такі обставини, щодо не проведення відповідачем оплати праці [PERSON] за період з 01 по 16 квітня 2020 року чи то проведення в меншому розмірі, позивачем суду не надано. Суд бере до уваги, що позовна заява додатково містить обставини не проведення [PERSON] оплати праці відповідачем за липень - серпень 2020 року, натомість за принципом диспозитивності, визначеному ст. 13 ЦПК України, вищезазначеним обставинам не надає правової оцінки, адже вимоги про стягнення заробітної плати за період липень-серпень 2020 року позивачем не заявлялись. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не доведено обставин не виплати відповідачем заробітної плати за період з 01 по 16 квітня 2020 року (або виплати в меншому розмірі), а тому у задоволенні вимоги про стягнення з відповідача 13\~406 грн. 40 коп. заборгованості по заробітній платі слід відмовити. В частині вимог про стягнення з відповідача 100\~867 грн. 20 коп. середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні за період з 04 серпня 2020 року по 20 березня 2021 року суд зазначає наступне. Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Враховуючи, що позивачем не доведено обставин невиплати належного розміру заробітної плати, зокрема і в день звільнення 03 серпня 2020 року, вимога про стягнення на користь [PERSON] середньомісячної заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні задоволенню не підлягає. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed