Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві власності належить житловий будинок розташований за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону буд. 105. В належному позивачу житловому будинку зареєстровані її син [PERSON], та її зять [PERSON] Еврівіадіс. Однак, син та зять за місцем реєстрації не проживають з 2014 року. На теперішній час вони проживають в республіці [PERSON]. [PERSON] Еврівіадіс є громадянином [PERSON], а син з дочкою [PERSON] виїхали на постійне проживання до нього. Особистих речей відповідачів в будинку не має, оплату за комунальні послуги вони не здійснюють, не відносяться до місця реєстрації, як до основного свого місця проживання. Реєстрація місця проживання відповідачів в житловому приміщенні, яке належить позивачу на праві власності потребує здійснення додаткових витрат на оплату житлово-комунальних послуг, а на теперішній час ще й ускладнює оформлення від держави субсидій для відшкодування витрат на оплату житлово-комунальних послуг. Позивач просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON], [PERSON] Еврівіадіса такими, що втратили право користування житловим приміщенням за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону буд. 105. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. Відповідачі повідомлені про розгляд справ, шляхом надіслання ухвали про відкриття провадження разом з матеріалами позовної заяви на адресу їх реєстрації. Відповідачі відзиву на позов у встановлені судом строки не подали, причини неявки суду не повідомили, з заявою про розгляд справи у їх відсутність до суду не звертались, про час і місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Представник третьої особи у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позову не заперечує.. Сторони не звертались до суду з клопотання про розгляд справи в загальному позовному провадженні. Суд, за згодою представника позивача, ухвалив провести заочний розгляд справи на підставі матеріалів справи у відповідності зі ст.ст.279, 280 ЦПК України. Розглянувши матеріали справи, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що відповідно до договору дарування від 27.09.2001 року серія АЕВ №732078 засвідченим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником 27/50 частин житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону (стара назва - Шушенська), буд. 105. Згідно з свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.02.2003 року серія ВАС №640441 виданим приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], [PERSON] є власником 23/50 частин зазначеного вище житлового будинку. Тобто, [PERSON] є власником житлового будинку за адресою: м. Запоріжжя, вул. Героїв 37 батальйону (стара назва - Шушенська), буд. 105 в цілому. В належному позивачу житловому будинку зареєстровані її син [PERSON], та її зять [PERSON] Еврівіадіс, що підтверджується записами в домовій книзі. Однак, син та зять за місцем реєстрації не проживають з 2014 року. Особистих речей відповідачів в будинку не має, оплату за комунальні послуги вони не здійснюють, не відносяться до місця реєстрації, як до основного свого місця проживання. Відповідно до частини 1 статті 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За правилами статті 150 ЖК України власник має право використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Аналогічні приписи містить і стаття 383 ЦК України. За положеннями частини 1 статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Згідно приписів частини 4 статті 156 ЖК України, до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Разом з тим, частиною 2 статті 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Тобто, з урахуванням викладеного можливо дійти висновку, що відсутність члена сім'ї або особи сімейні відносини, з якою припинені, за адресою реєстрації місця проживання понад один рік без поважних причин є юридичним фактом, що є підставою для втрати особою права користування житлом, яке їй не належить. Згідно із частиною 1 статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За приписами статті 41 Конституції України та статті 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власності володіти, користуватися, розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна буд-які угоди, відповідно до закону своєю волею, незалежно від волі інших осіб. В пункті 34 Постанови Пленуму № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ наголосив, що усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»\~зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, якщо права власника порушені, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном, тому суд вважає, що позивач правомірно вимагає усунення будь-яких порушень його прав. Судом встановлено, що реєстрація відповідачів перешкоджає позивачу здійснювати своє право власності на будинок. В даному випадку усунення перешкод в користуванні житловим приміщенням шляхом визнання [PERSON] та [PERSON] Еврівіадіса такими, що втратили право користування житловим приміщенням на підставі ч. 2 ст. 405 ЦК України, не суперечить вимогам чинного законодавства. На підставі вище викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.\~

Outcome: approved