Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаною заявою, в якій просить визнати [PERSON] безвісно відсутнім. В своїй заяві зазначає, що з 2005 року вона перебувала у не зареєстрованому шлюбі з [PERSON], від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO] У травні 2012 р. після того коли їй стало відомо, що в Росії у [PERSON] є інша сімя, вони посварились. Чоловік пішов з дому та до теперішнього часу не повертався, жодних відомостей про нього вона не має. Заходи щодо розшуку досі вона не вживала, так як не мала необхідного матеріального забезпечення. ЇЇ заробітної плати ледь вистачало на утримання сімї. А після проведення АТО вона зовсім лишилась без роботи, не має можливості вивезти сина з окупованої території, оскільки на кожному блокпосту виникає питання про довіреність від батька на вивіз сина. Заявниця хотіла виїхати до своїх близьких родичів до Вірменії, але знову стало питання про наявність вказаної довіреності. На теперішній час вона, як переселенка мешкає у [ADDRESS]. На підставі викладених обставин просить визнати [PERSON], [INFO] безвісно відсутнім. В судове засідання заявниця не зявилась, надіслала на адресу суду заяву, в якій просила розглядати справу без її участі, підтримала заяву в повному обсязі та просила її задовольнити. З урахуванням положень ст.158 ЦПК України, суд вважає за можливим розглянути справу у відсутності заявниці та у відповідності до ч.2 ст.197 ЦПК України без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно п. 3 ч. 2 ст. 234 ЦПК України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про визнання особи безвісно відсутньою. Відповідно до ст. 246 ЦПК України, заява про визнання фізичної особи безвісно відсутньою подається до суду за місцем проживання заявника або за останнім відомим місцем проживання фізичної особи, місцеперебування якої невідоме, або за місцезнаходженням її майна. Згідно п. 1 ст. 43 ЦК України, фізична особа може бути визнана судом безвісно відсутньою, якщо протягом одного року в місці її постійного проживання немає відомостей про місце її перебування.\~ Рішення суду про визнання [PERSON] безвісно відсутнім необхідно заявниці для вивезення дитини за межі України без згоди батька. Факт того, що [PERSON] не мешкає з родиною з 2012 року та від нього за його останнім місцем проживання немає жодних відомостей про місце його перебування підтверджується матеріалами справи, а саме: педагогічною характеристикою на учня [INFO], що батько дитини не цікавиться успіхами та життям сина (а.с.7), випискою з історії розвитку дитини (а.с.8) в якій зазначено, що батько дитини участі у вихованні сина не приймає, а у 2012 р. виїхав з м. Луганськ, звязку з сімєю не підтримує, характеристикою Голови квартального комітету (м. Луганськ) (а.с.11) в якій вказано, що з 2012 року гр.. [PERSON] зі своєю родиною не мешкає. На день подачі заяви до суду відсутні відомості про місце перебування [PERSON] У суду нема підстав ставити під сумнів обставини, наведені [PERSON] оскільки вони підтверджуються представленими документами. За таких обставин суд приходить до обґрунтованого висновку, що заява про визнання особи безвісно відсутньою підлягає задоволенню. Крім цього, суд вважає за необхідне роз'яснити заявниці, вимоги ч. 1 ст. 45 ЦК України, що у випадку якщо фізична особа, яка була визнана безвісно відсутньою, з'явилася або якщо одержано відомості про місце її перебування, суд за місцем її перебування або суд, що постановив рішення про визнання цієї особи безвісно відсутньою, за заявою цієї особи або іншої заінтересованої особи скасовує рішення про визнання фізичної особи безвісно відсутньою. На підставі викладеного та

Outcome: approved