Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що вона разом зі своїми неповнолітніми дітьми: [PERSON], [PERSON] зареєстровані у будинку за адресою: [ADDRESS], та проживали в ньому до того часу, поки відповідачі не вигнали їх. Вважає дії відповідачів незаконними та такими, що порушують права її та її дітей використовувати помешкання для власного проживання. За вказаних обставин позивач була вимушена до суду з вказаним позовом та просить суд зобов'язати відповідачів не чинити перешкоди їй та її дітям у користуванні будинком, розташованого за адресою: [ADDRESS] та віддати ключі від будинку, а також в рахунок заборгованості по аліментам зобов'язати відповідачів здійснити відчуження на її користь ? частки вказаного житлового будинку. Провадження у даній справі було відкрито в порядку Цивільного процесуального кодексу України, що діяв до 15 грудня 2017 року. У зв'язку з набранням чинності з 15 грудня 2017 року Закону України «Про внесення змін до Цивільного процесуального кодексу України», згідно Перехідних положень цього Кодексу, справи провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. Таким чином розгляд даної цивільної справи здійснюється за правилами Цивільного процесуального кодексу України, які діють з 15 грудня 2017 року. Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. (ст. 81 ЦПК України). Отже, в силу вимог ст.ст. 2, 4, 12, 76-81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести належними та допустимими доказами ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. У судовому засідання позивач, представник позивача на задоволенні позовних вимог наполягали у повному обсязі. Відповідачі, представник відповідача проти задоволення позовних вимог заперечували. Представник третьої особи - Служби у справах дітей Каховської РДА в частині позовних вимог щодо усунення перешкод в користуванні житлом шляхом вселення позов підтримує, позовні вимоги щодо відчуження частини будинку вважає недоцільними. Представник третьої особи - Кам'янської сільської ради Каховського району Херсонської області позовні вимоги [PERSON] не підтримує, вважає, що сумісне проживання позивача з відповідачами негативно впливають на психологічний стан неповнолітній дітей. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, відповідачів, представника відповідачів, представників третіх осіб, допитавши свідків, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню частково з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] від спільного шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], в свідоцтві про народження яких позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] вказані батьками (а.с. 8-10). Згідно довідки, виданої Кам'янською сільською радою Каховського району Херсонської області № 1044 від 22.08.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], та неповнолітні діти [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 12). В судовому засіданні встановлено, що позивач через відсутність доступу до спірного будинку вимушена тимчасово проживати разом з дітьми поза місцем реєстрації. З письмового пояснення голови Кам'янської сільської ради Каховського району Херсонської області № 113 від 20.02.2018 року вбачається, що позивача разом з дітьми двічі було відселено від чоловіка, але її не влаштовувало житло, у 2017 році позивачці знов було запропоновано житловий будинок у с. Кам'янка та допомогу у частковому ремонті на що вона відмовилася, та пояснила, що її дітям необхідні всі наявні у будинку умови для проживання (а.с. 92). Наразі позивач разом з дітьми проживає у [ADDRESS] (а.с. 95, 96). Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснив, що працює інспектором з охорони правопорядку на території Кам'янської сільської ради Каховського району, [PERSON] неодноразово зверталася до нього з приводу того, що у неї в сім'ї виникають конфлікти і сварки з чоловіком та його батьком, вони постійно виселяли її з будинку. Житлове приміщення, яке було запропоновано сільською радою [PERSON] її не влаштовувало, оскільки у ньому не було зручностей. Свідок [PERSON] у судовому засідання пояснив, що працював дільничим інспектором на території Кам'янської сільської ради Каховського району, на прохання [PERSON] він допоміг їй виїхати разом з дітьми з с. Цукури Каховського району до Олешквського району Херсонської області, оскільки у неї в сім'ї постійно виникали сварки з приводу несплати [PERSON] аліментів та користування будинком. Свідок [PERSON] у судовому засіданні пояснила, що зі слів [PERSON] вона знає, що у них в сім'ї постійно виникали конфлікти і сварки з приводу виселення з будинку позивача і тому [PERSON] виїхали із с.Цукури Каховського району до Олешківського району разом з дітьми. Згідно ст. 47 Конституції України, кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст. 156 ч. 1, ч. 4 ЖК України члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. Згідно до ст. 64 ч. 2, 3 ЖК України до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Вимоги ст. 9 ч. 4 Житлового кодексу України зазначають, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Як вбачається з матеріалів справи, неповнолітні діти позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] є інвалідами з дитинства, позивач отримує допомогу на дитину-інваліда до 18 років, про що свідчить довідка з Управління соціального захисту населення Каховської РДА, діти проходили стаціонарне лікування у КЗ «Херсонська дитяча обласна клінічна лікарні» (а.с. 63-83). Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства », кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 18 Закону України «Про охорону дитинства», держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім'ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Органи опіки та піклування зобов'язані здійснювати контроль за додержанням батьками або особами, які їх замінюють, майнових та житлових прав дітей при відчуженні жилих приміщень та купівлі нового житла. Отже, неповнолітні діти мають право на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. З врахуванням вищевикладеного, суд вважає, що [PERSON] та їх спільні з відповідачем [PERSON] діти, мають право на вільне користування житлом, яке розташоване за адресою: [ADDRESS], тому слід усунути перешкоди у користуванні спірного житлового будинку, шляхом надання ключів від будинку позивачу [PERSON] Що стосується позовних вимог позивача щодо зобов'язання відповідача [PERSON] в рахунок заборгованості по аліментам на утримання двох дітей здійснити відчуження на її користь ? частки житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], суд приходить до наступного. Згідно договору дарування від 29.05.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-543, власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] є відповідач по справі [PERSON] Відповідно до довідки, наданої Каховським міськрайонним відділом державної виконавчої служби Головного ТУЮ у Херсонській області, № 13.12-29/685 від 19.01.2018 року, станом на 19.01.20018 року із пенсії [PERSON] на користь [PERSON] утримуються аліменти з 01.11.2017 року у розмірі 726,00 грн. щомісячно, заборгованість становить 12579,30 грн. (а.с. 62). Правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. (ст.ст. 316, 317, 319, 321 ЦПК України). Тобто, відчуження частину будинку, який на підставі договору дарування належить відповідачу [PERSON] порушує його право на володіння, користування та розпорядження власним будинком. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки відповідач [PERSON] є інвалідом ІІ групи та згідно Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняється, а вимоги позивача задоволено частково, тому з відповідача [PERSON] на користь позивача підлягають стягненню витрати щодо сплаченого судового збору у сумі 160,00 грн., а судові витрати в сумі 160,00 грн. відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України повинні бути компенсовані позивачу за рахунок держави.

Outcome: partial