Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просила визнати за нею право власності на ? частину квартири [ADDRESS] що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Позивач вважає, що оскільки спірна квартира є кооперативною, придбана вона була під час перебування сторін у шлюбі, пайові внески вносились спільно, то вона спільним сумісним майном подружжя, незважаючи на отримання свідоцтва про право власності відповідачем. Відповідач розпорядився своєю частиною квартири, подарувавши її їхньому сину - третій особі у справі, а тому друга половина належить позивачу. У судовому засіданні відповідач [PERSON] пред'явив зустрічний позов до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні спірною квартирою шляхом його вселення та зобов'язання [PERSON] не чинити йому перешкоди в праві користування цим майном. Позовні вимоги зустрічного позову мотивовано тим, що відповідач є власником ? частини спірної квартири, іншу ? частину він подарував сину [PERSON]. На теперішній час в квартирі проживають його колишня дружина - відповідач у справі та їх спільний син, крім того, в квартирі також зареєстрований його син від другого шлюбу - [PERSON]. Відповідач за зустрічним позовом чинить йому перешкоди в користуванні квартирою, змінила замки, не пускає до приміщення, на будь-які звернення з цього приводу не реагує. В квартирі залишись речі позивача, які відповідач відмовляється повертати. У судовому засіданні [PERSON] та її представник позовні вимоги за первісним позовом підтримали повністю з підстав зазначених у позові, просили їх задовольнити, позові вимоги за зустрічним позовом не визнали, проти їх задоволення заперечували, надали суду свої письмові заперечення, які мотивовані тим, що ніяких перешкод у користуванні квартирою у [PERSON] не було. В 2002 році він добровільно виїхав з квартири та став проживати з іншою жінкою, утворивши нову сім'ю після чого періодично відвідував сина. [PERSON] та його представник позовні вимоги зустрічного позову підтримали повністю, просили їх задовольнити, вимоги первісного позову не визнали та проти їх задоволення заперечували. Пояснили, що спірна квартира не є кооперативною, а була приватизована [PERSON] відповідно до вимог Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належала йому на праві власності. Позивачем за первісним позовом пропущено строки позовної давності для звернення до суду з вимогами про поділ майна, що є спільною сумісною власністю подружжя. Третя особа [PERSON] підтримав вимоги первісного позову, просив їх задовольнити, проти задоволення зустрічного позову заперечував. Представник органу опіки і піклування проти задоволення первісного позову заперечувала, позовні вимоги зустрічного позову підтримала, що, на її думку, відповідає інтересам малолітньої дитини - сина [PERSON] від другого шлюбу. Заслухавши учасників процесу, повно та всебічно з'ясувавши обставини справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що первісний позов підлягає частковому задоволенню, а в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. В судовому засіданні встановлено, що 15.06.1989 року між сторонами у справі зареєстровано шлюб, від якого у них народився син [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами було розірвано рішенням Суворовського районного суду м. Херсона від 03.10.2002 року, реєстрацію розірвання шлюбу проведено 06.10.2009 року. Відповідно до ст. 44 КпШС України шлюб вважається припиненим з моменту реєстрації розлучення в органах реєстрації актів громадянського стану. Отже дане рішення суду виконане не було і шлюб між сторонами був розірваний тільки 06.10.2009 року. У 1993 році сторонами отримано кооперативну квартиру [ADDRESS] шляхом обміну рівноцінними приміщеннями з [PERSON] (матір'ю [PERSON].), який був затверджений рішення виконкому Херсонської міської ради народних депутатів № 433 від 22.12 1993 року. Згідно довідок Міського відділу обліку і розподілу житлової площі від 18.11.2002 року та Житлово-експлуатаційної контори Житло-будівельного кооперативу від 27.11.2001 року [PERSON] є членом ЖБК № 131 на отримання спірної квартири та сума пайових внесків ним повністю сплачена. В подальшому 13.01.2003 року [PERSON] на підставі розпорядження міського голови отримано свідоцтво про право власності на квартиру, на заміну якого у зв'язку з втратою видано дублікат свідоцтва про право власності від 11.09.2012 року. Відповідно до ст. 146 ЖК України, п. 43 Примірного статуту житлово-будівельного кооперативу, норм чинного на час виникнення спірних правовідносин КпШС України (статті 22, 24, 28, 29), а також роз'яснень Пленуму Верховного Суду України в підпункті «а» п. 6 постанови від 18.09.1987 року № 9 «Про практику застосування судами законодавства про житлово-будівельні кооперативи» та підпункті «а» п. 11 постанови від 22.12.1995 року № 20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» у випадку сплати паю в ЖБК подружжям у період сумісного проживання за рахунок спільних коштів квартира після повної сплати пайового внеску є їх спільним сумісним майном. Враховуючи те, що перебуваючи у зареєстрованому шлюбі, сторони отримали спірну кооперативну квартиру і відповідально до матеріалів справи спільно сплачували пайові внески, суд вважає, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя Доводи відповідача про набуття права власності на спірну квартиру внаслідок приватизації є безпідставними та спростовуються матеріалами справи. Оскільки відповідно до чинного на момент існування правовідносин Закону України «Про власність» (ст. 15) члена житлового кооперативу, який повністю вніс свій пайовий внесок за квартиру, набуває права власності на це майно. Отже згідно вимог законодавства, діючого на момент отримання спірної квартири, право власності на кооперативну квартиру виникало з моменту виплати паю і не вимагало державної реєстрації. Термін «приватизація» не має до кооперативного житла ніякого відношення. Приватизацією є відчуження житлових приміщень державного житлового фонду на користь громадян (ст. 1 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду»). Тобто зазначений термін передбачає передачу житлових приміщень з державної власності в приватну власність громадян, які проживали в цих приміщеннях на умовах найму. Кооперативна квартира ж спочатку є приватною власністю кооперативу, як юридичної особи (ч. 1 ст. 384 ЦК України), а після викупу квартири, член житлово-будівельного кооперативу стає її власником (ч. 3 ст. 384 ЦК України). Крім того, свідоцтво про право власності на квартиру [PERSON] отримав на підставі розпорядження міського голови, а відповідно до вимог ч. 3 ст. 8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду» передача квартир у власність громадян здійснюється на підставі рішень відповідних органів приватизації. Жодних доказів проведення приватизації спірної квартири [PERSON] суду не надано. Відповідно до ст. 22 КпШС України (чинного на момент виплати паю) майно нажите подружжям за час шлюбу є його спільною сумісною власністю. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Згідно вимог ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Статтею 63 СК України визначено дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст. 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Згідно вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними. Враховуючи зазначене, суд вважає, що за [PERSON] необхідно визнати право власності на ? частину квартири № [ADDRESS] що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому позовні вимоги первісного позову є обґрунтованими. Суд не приймає до уваги доводи відповідача за первісним позовом та його представника щодо порушення строків позовної давності для пред'явлення вимог щодо визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на ? його частину. Оскільки відповідно до ст. 72 Сімейного кодексу України до вимоги про поділ майна, заявленої після розірвання шлюбу, застосовується позовна давність у три роки. Позовна давність обчислюється від дня, коли один із співвласників дізнався або міг дізнатись про порушення свого права власності. За поясненнями позивача [PERSON] та її представника за домовленістю з [PERSON] вона вільно користувалась правом спільної сумісної власності як під час шлюбу, так і після його розірвання. Коли він у 2002 році вирішив проживати окремо від сім'ї, він запевнив, що квартира йому не потрібна, проживати в ній він не збирається, а в подальшому передасть квартиру у власність їхнього сина. В грудні 2012 року позивач дізналася, що [PERSON] зареєстрував у спірній квартирі свого малолітнього сина від другого шлюбу. Після чого вона звернулася до відповідача, однак останній повідомив, що квартира була його і розпоряджається він нею на власний розсуд. Суд вважає, що про порушення свого права [PERSON] дізналася після реєстрації 19.09.2012 року в спірній квартирі [PERSON] свого малолітнього сина від іншого шлюбу без її згоди, тому при зверненні до суду в жовтні 2013 року нею не були пропущені строки позовної давності. Не є також обґрунтованими доводи відносно того, що визнання права власності на ? частину спірної квартири порушить права малолітньої дитини - сина [PERSON] від другого шлюбу. Оскільки [PERSON], [INFO], хоча і зареєстрований в спірній квартирі, однак з дня свого народження в ній не проживав і не проживає. На час розгляду справи дитина проживає з батьками за адресою: [ADDRESS], тобто за місцем фактичного проживання своїх батьків. Право власності дитини на спірну квартиру відсутнє. Право спільної сумісної власності подружжя жодним чином не пов'язане з правом власності чи користування дитини від іншого шлюбу. До того ж право власності у [PERSON] виникло за багато років до народження дитини. Враховуючи те, що вимоги первісного позову про визнання права власності на ? частину квартири, як спільного сумісного майна подружжя, є обґрунтованими, їх задоволення виключить задоволення вимог зустрічного позову про усунення перешкод в користуванні квартирою, оскільки [PERSON] розпорядився своєю частиною квартири і подарував її [PERSON] згідно договору дарування від 20.04.2013 року, то в задоволенні зустрічного позову слід відмовити. Крім того, відповідно до положень ст. 88 ЦПК України з відповідача за первісним позовом на користь позивача за первісним позовом підлягають стягненню судові витрати, які складається, які складаються з судового збору в розмірі 1238 грн.

Outcome: approved