Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , в якій просить виділити їй у приватну власність 2/13 часток у житловому будинку з надвірними будівлями та спорудами, що знаходяться у будинку [ADDRESS] в складі наступних приміщень житлового будинку, позначеного на плані літ. «Б-1»: коридор 1-1 площею 5,8 кв.м, санвузол 1-2 площею 5,5 кв.м., кухня 1-3 площею 8,7 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 9,7 кв.м, тамбур 1-І площею 2,1 кв.м, кладова літ. 1-ІІ, площею 0,8 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м, в тому числі житловою площею 9,7 кв.м; з надвірних споруд - сарай «Б1», хвіртка №1. Припинити право спільної часткової власності [PERSON] житловий будинок з надвірними будівлями та спорудами, розташоване за адресою: [ADDRESS] . Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 2/13 часток в праві власності на домоволодіння, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Відповідачу [PERSON] належить 15/52 частин вказаного домоволодіння, відповідачу [PERSON] належить 5/52 частин, відповідачу [PERSON] 6/13 частин. Між позивачем та відповідачами склався порядок користування вказаним домоволодінням, кожна частина домоволодіння ізольована, має окремі входи, розміщена на окремих земельних ділянках. Тому, відповідно до ст. 358, 364 ЦК України має право на виділ в натурі частки житлового будинку. Ухвалою судді від 16.04.2021 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін та призначено справу до розгляду у судовому засіданні. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином. Представником позивача подано заяву про розгляд справи у її відсутності. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі та просять їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідачі у судове засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись відповідно до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертались. Відзиви на позовну заяву до суду не надходили. Ухвалою суду від 07.07.2021 року, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є власником 2/13 частки в праві власності на домоволодіння за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором міни від 30.10.2020 (а.с.12). Житловий будинок з господарськими спорудами, частина якого відчужується, складається з: житлового будинку «А-1», який в цілому має 153,5 кв.м загальної площі, з яких 89,6 кв.м. житлової площі, житловий будинок «Б-1», який в цілому 31,8 кв.м загальної площі, з яких житлової площі 9,5 кв.м. Згідно довідки про технічний стан нерухомого майна №10 від 18.01.2021, складеної інженером з інвентаризації з нерухомого майна ФОП [PERSON] , загальна площа будинку Б-1 змінилась і становить 32,6 кв.м, житлова площа змінилась і становить 9,7 кв.м за рахунок контрольного обміру (а.с.20). Відповідачу [PERSON] належить 15/52 часток вказаного домоволодіння, відповідачу [PERSON] належить 5/52 частин домоволодіння, відповідачу [PERSON] належить 6/13 частин домоволодіння відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна (а.с.7). Позивач [PERSON] користується частиною будинку, яка в технічному паспорті зазначена та складається з: житлового будинку літ. «Б-1»: коридор 1-1 площею 5,8 кв.м, санвузол 1-2 площею 5,5 кв.м., кухня 1-3 площею 8,7 кв.м., житлова кімната 1-4 площею 9,7 кв.м, тамбур 1-І площею 2,1 кв.м, кладова літ. 1-ІІ, площею 0,8 кв.м, загальною площею 32,6 кв.м, в тому числі житловою площею 9,7 кв.м; з надвірних споруд - сарай «Б1», хвіртка №1. Згідно висновку № 11 від 21.01.2021 року, складеного інженером з інвентаризації з нерухомого майна ФОП [PERSON] , за технічними показниками 2/13 частин об`єкта за адресою [ADDRESS] , є відокремлена, має окремий вхід і може бути виділена в натурі (а.с.21). Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказаний висновок підтверджений в постановах Верховного Суду від 07.11.2018 (справа №607/122/15-ц), від 19.09.2018 (справа №712/11374/16-ц) та від 18.07.2018 (справа №697/3147/13-ц). В своїй постанові Верховний Суд України вказав, що поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що виділ частки нерухомого майна позивача, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, за розміром відповідає її розміру частки, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим,

Outcome: approved