Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до ТОВ «Україна-Т» з вимогою визнати додаткову угоду до договору оренди землі недійсною та повернення земельної ділянки. В обгрунтування позовної заяви покликається на те, що 16.06.2008 року між нею та ТОВ «Україна-Т» в особі директора Тарасюка В.А. було укладено договір оренди земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, строком на 10 років (до 16.06.2018 року), загальною площею 3,3645 га з кадастровим номером 0524155100:03:002:0123, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області. Вона являється єдиним та законним власником переданої в оренду ТОВ «Україна-Т» земельної ділянки відповідно до державного акту серії ЯЕ № 686971 від 09.04.2008 року. До закінчення терміну дії договору оренди вона неодноразово зверталася до директора ТОВ «Україна-Т» [PERSON] та повідомляла про намір повернути земельну ділянку у власне користування по закінченню терміну дії договору оренди. На що [PERSON] завжди реагував агресивно та уникав будь-яких розмов на цю тему. Другий оригінальний примірник договору, який [PERSON] зобов`язався надати після підписання, вона не отримувала. 22.05.2018 року позивач надіслала письмову заяву на адресу ТОВ «Україна-Т», у якій зазначила, що по закінченню терміну дії договору оренди земельної ділянки, жодного наміру продовжувати такий договір на новий термін не має наміру. У заяві просила повернути належну їй земельну ділянку по закінченню договору оренди. Відповіді на подану заяву від ТОВ «Україна - Т» не надходило. 07.06.2018 року повторно надіслала на адресу ТОВ «Україна - Т» письмову заяву аналогічного змісту, відповіді на яку так і не отримала. 04.09.2018 по закінченні терміну дії договору оренди земельної ділянки від 16.06.2008 вона в черговий раз надіслала на адресу ТОВ «Україна - Т» письмову заяву, у якій повідомила про закінчення терміну дії договору оренди землі, про відсутність бажання укладати новий договір оренди та просила повернути належну їй земельну ділянку. 11.09.2018 на її адресу надійшов лист від ТОВ «Україна-Т» у якому повідомлялося про те, що 27.07.2015 між нею та ТОВ «Україна-Т» укладено додаткову угоду до вищевказаного договору оренди земельної ділянки від 16.06.2018, відповідно до якої термін дії оренди земельної ділянки продовжено до 31.12.2028 року, у зв`язку з чим розірвання договору до 2028 року неможливе. Крім листа у поштовому конверті перебувала копія додаткової угоди від 27.07.2015 та копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень. В даній додатковій угоді «Пункт 8 розділу «Строк дії договору» договору оренди землі викладено у такій редакції: «Договір укладено терміном до 31.12.2028 року». Ознайомившись зі змістом отриманих документів, вказує, що Додаткової угоди від 27.07.2015 з ТОВ «Україна-Т» щодо внесення змін до договору оренди моєї земельної ділянки від 16.06.2008, зокрема щодо зміни строку оренди землі, не укладали, жодних документів для її укладення відповідачу не передавала, так само як і не підписувала жодних документів з даного питання, інших осіб на підписання додаткових угод до договору оренди землі від 16.06.2008 не уповноважувала. Стверджує, що в лівому нижньому кутку Додаткової угоди, в графі «Орендодавець» підпис біля анкетних даних виконаний не позивачем, а отже вона і не знала про існування додаткової угоди, яка істотно порушує її право приватної власності. Виходячи з вищевикладеного, вважає, що вказана вище додаткова угода від 27.07.2015 до договору оренди землі від 16.06.2008 має бути визнана недійсною, а термін дії основного договору оренди землі від 16.08.2008 на даний час закінчився. Звідси випливає, що на даний час ТОВ «Україна-Т» утримує та користується земельною ділянкою незаконно і повертати її не бажає до 2028 року включно, а тому вимога про повернення майна із чужого незаконного володіння підлягає задоволенню для повноцінного захисту порушеного права. В зв`язку з чим просила визнати додаткову угоду до договору оренди землі від 16.06.2008, укладену 27.07.2015 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Україна-Т» та [PERSON] , яка зареєстрована 31.08.2015 Реєстраційною службою по Тростянецькому району Тростянецького МУЮ у Вінницькій області, за реєстраційним номером об`єкту нерухомого майна - 717117405241, недійсною, та витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «Україна-Т» земельну ділянку загальною площею 3,3645 га, з кадастровим номером 0524155100:03:002:0123, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, зобов`язавши ТОВ «Україна-Т» повернути таку земельну ділянку її законному власнику - [PERSON] . Також просила стягнути понесені нею судові витрати при зверненні до суду. 16.04.2019 представником відповідача подано до суду відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечує проти позову, позовні вимоги не визнає повністю, просить відмовити в задоволенні позову повністю. В обгрунтування відзиву вказує на те, що відповідно до позовної заяви позивач стверджує, що Додаткової угоди з ТОВ «Україна-Т» щодо внесення змін до договору оренди його земельної ділянки від 16.06.2008, зокрема щодо строку оренди землі, не укладав, жодних документів для її укладання відповідачу не передавав, так само як і не підписував жодних документів з даного питання, інших осіб на підписання додаткових угод до договору оренди землі від 16.06.2008 не уповноважувала. Однак підпис який міститься на першій сторінці паспорту громадянина Україна позивачки відповідає підпису як в самому договорі оренди землі від 16.06.2008 так і її підпису в додатковій угоді до договору оренди землі від 27.07.2015. За таких обставин відповідач стверджує, що позивач підписував додаткову угода від 27.07.2015 до договору оренди землі від 16.06.2008 та таким чином реалізував своє волевиявлення щодо належної йому земельної ділянки, передавши її в оренду ТОВ «Україна-Т» до 31.12.2028. У зв`язку з тим, що правових підстав для визнання вищевказаної додаткової угоди недійсною немає, в задоволенні позовних вимог має бути відмовлено. Ухвалою від 03.08.2020 суддею Тростянецького районного суду Вінницької області було прийнято до свого провадження цивільну справу та призначено до розгляду. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась. Представник позивача адвокат Рябокінь Р.П. в судовому засіданні заявлені позовні вимоги підтримав повністю за обставин, викладених в позовній заяві, пояснивши, що дійсно між [PERSON] та ТОВ «Україна-Т» було укладено договір оренди землі від 16.06.2008. В подальшому їй стало відомо, що договір оренди було продовжено шляхом підписання додаткової угоди до договору оренди від 27.07.2015. Додаткову угоду [PERSON] не підписувала, що також підтверджено висновком судово-почеркознавчої експертизи, тому вважає додаткову угоду до договору оренди землі недійсною. Волі сторони, а саме [PERSON] , на продовження дії договору оренди, що виразилась в укладені додаткової угоди до договору оренди не було, вона не підписувала даної угоди, а строк основного договору закінчився, тому позовні вимоги вважає обгрунтованими. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, пояснивши, що [PERSON] сама підписувала додаткову угоду від 27.07.2015 до договору оренди землі від 16.06.2008. Висновок експерта грунтувався лише відібраними підписами, однак вони скрізь різні і тому вважає його необгрунтованим. Крім того, свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили, що [PERSON] отримувала в якості заохочення цукор, що також підтверджує її згоду на продовження дії договору оренди шляхом укладення додаткової угоди від 27.07.2015. Тому вважає, що строк дії договору оренди продовжено до 27.07.2028, договір є дійсним та в позові слід відмовити. Вислухавши пояснення сторін, свідків, дослідивши матеріали, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Згідно з ч. 1\~ст. 2 ЦПК України\~завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Відповідно до ч.1\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною 1\~ст. 15 ЦК України\~встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення (можливого порушення), невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Згідно з ч.3\~ст. 12 ЦПК України\~кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ст. 76 ЦПК України). Відповідно до вимог\~ст. 263 ЦПК України\~судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Згідно\~з ст. 80 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Судом встановлено, що відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №686971, виданого Тростянецькою РДА Вінницької області 09 квітня 2008 року та зареєстрованого в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю та на право постійного користування землею, договорів оренди землі за №010855100362, [PERSON] є власником земельної ділянки площею 3,3645 га, кадастровий номер земельної ділянки 0524155100:03:002:0123 (а.с.14). 16 червня 2008 року між [PERSON] та ТОВ «Україна-Т»» був укладений договір оренди землі площею 3,3645 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серія ЯЕ №686971, яка розташована на території Тростянецької селищної ради Тростянецького району Вінницької області, строком на 10 років. Складено акт приймання-передачі земельної ділянки (а.с.12-13). 22 травня 2018 року [PERSON] через ПАТ «УКРПОШТА» надіслала на адресу відповідача заяву(а.с.19), в якій зазначила, що по закінченню терміну дії договору оренди її земельної ділянки, жодного наміру продовжувати такий договір на новий термін вона не має та просила повернути належну їй земельну ділянку по закінченню договору оренди, що підтверджується квитанцією про поштове відправлення (а.с.8). Цей лист представниками ТОВ «Україна-Т» отримано, про що наявне рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення (а.с.7). Аналогічні заяви (а.с.17,18) позивач повторно направляла на адресу відповідача 07 червня 2018 року та 04 вересня 2018 року поштовим зв`язком (а.с.8), отримання якої підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.6, 7). У відповідь на зазначену заяву [PERSON] отримала лист №90 від 10 вересня 2018 року, в якому їй повідомляється про те, що відповідно до договору оренди земельної ділянки кад. №0524155100:03:002:0123 від 16 червня 2008 року укладено та підписано нею додаткову угоду від 27.07.2015, згідно якої термін дії оренди земельної ділянки продовжується до 31 грудня 2028 року. Дана додаткова угода зареєстрована 31.08.2018 в реєстраційній службі по Тростянецькому району, тому підприємство має всі законні права орендувати дану земельну ділянку до 31 грудня 2028 року, що підтверджено витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень №43287445 від 04.09.2015. (а.с.9,10). Відповідно до копії додаткової угоди від 27 липня 2015 року, наявної в матеріалах справи, встановлено, що договір оренди земельної ділянки укладений між [PERSON] та ТОВ «Україна-Т» продовжено терміном до 31 грудня 2028 року (а.с.11), Відповідно до висновку експерта від 31 березня 2020 року №54 за результатами почеркознавчої експертизи проведеної у даній справі, підпис у графі «Орендодавець» в додатковій угоді від 27.07.2015 до договору оренди землі від 16.06.2008, що укладений від імені [PERSON] з ТОВ «Україна-Т», в особі директора Тарасюка В.А. виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою (а.с. 227-232). Свідок [PERSON] суду пояснила, що працюючи головним бухгалтером в ТОВ «Україна-Т» в її обов`язки входило переукладення договорів з орендодавцями з метою планування сільськогосподарських робіт. В 2015 році з людьми укладались додаткові угоди, збирали загальні збори пайовиків і директор особисто агітував людей продовжувати строк договору. На зборах також була і [PERSON] . Для мотивації людям роздавали по мішку цукру. Так було і з [PERSON] , вона підписала додаткову угоду і отримала мішок цукру. Самі додаткові угоди на загальних зборах не укладались, це відбувалось пізніше особисто з кожним пайовиком. Вона пам`ятає, що [PERSON] підписувала додаткову угоду в липні 2015 року. Також зазначила, що [PERSON] нарахована орендна плата за 2018, 2019, 2020 роки, яка знаходиться на рахунку, однак остання її не отримувала, хоча може в будь-який час прийти і гроші їй видадуть. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона працює головним економістом господарства ТОВ «Україна-Т». В 2015 році стала необхідність планування роботи підприємства на майбутні роки, тому зібрали загальні збори пайовиків в червні 2015 року. Директор особисто пояснював необхідність переукладення договорів і продовження строку договору. Тим хто погоджувався давали мішок цукру, [PERSON] також записували в списки на цукор. З 2018 року [PERSON] не отримувала орендної плати, але може отримати їх будь-коли. Ніхто з пайовиків примусово договір оренди не підписував, всі добровільно. Коли саме [PERSON] підписувала угоду не пам`ятає. [PERSON] особисто приносила паспорт і код, зауважень до додаткової угоди вона не мала. Знає лише, що в 2018 році, коли надійшла заява від [PERSON] неї, то направили поштою відповідь та копію додаткової угоди. В судовому засіданні експерт [PERSON] зазначила, що дослідження дійсно проводила вона та висновок надавала відповідно також. Усі дослідження були проведені на підставі наданих доказів та зразків підписів особи, тобто [PERSON] , також підтвердила, що підпис в додатковій угоді від 27.07.2015 дійсно виконаний не [PERSON] , а іншою особою. Експерт досліджує ті частки, які вказані судом. Для дослідження були надані експериментальні та вільні зразки підписів [PERSON] . В цьому випадку порівнювалися зразки почерку. При дослідженні зразків була достатня ознака виразності. Основними для дослідження є вільні зразки. Якщо в особи було б кілька підписів, то вона підписалася під час відібрання вільних зразків. Для дослідження було достатньо вільних і експериментальних зразків. За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Разом із цим, суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. У частині першій\~статті 627 ЦК\~України зазначено, що відповідно до\~статті 6 цього Кодексу\~сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього\~Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. За правилами\~ст. 93 ЗК України, ст. 1 Закону України «Про оренду землі»\~\~право оренди земельної ділянки - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для провадження підприємницької та іншої діяльності. Разом з тим визначення, процедура укладення, вимоги та припинення договору оренди землі урегульовано у спеціальному законі, яким є\~Закон України «Про оренду землі». У\~статті 6 Закону України «Про оренду землі»\~визначено, що орендарі набувають право оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених\~ЗК України,\~ЦК України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. Згідно з вимогами\~ст. 13 Закону України «Про оренду землі»\~договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства. Згідно із ч.1 ст. 19 Закону України «Про оренду землі»\~строк дії договору оренди землі визначається за згодою сторін. Відповідно до ч.1 \~ст. 407 ЦК України\~право користування чужою земельною ділянкою встановлюється договором між власником земельної ділянки і особою, яка виявила бажання користуватися цією земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб. Отже, користуватися земельною ділянкою приватної власності можливо на праві оренди, підставою для якої є договір, відповідно до якого сплачується орендна плата. Частиною 3 ст. 203 ЦК України передбачено, що волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Порушення вимог законодавства щодо волевиявлення учасника правочину є підставою для визнання його недійсним у силу припису ч.1 ст. 215 ЦК України, а також із застосуванням спеціальних правил про правочини вчинені з дефектом волевиявлення - під впливом помилки, обману, насильства, зловмисної домовленості, тяжкої обставини. У ч.1 ст. 215 ЦК України,\~ст. ст. 229-233 ЦК України\~йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі (зокрема, шляхом вчинення підпису на паперовому носії), що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину. У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли. За змістом ч.1 ст. 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Стаття 207 ЦК України встановлює загальні вимоги до письмової форми правочину. Так, на підставі частини 1 цієї статті правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Частиною 2 цієї статті визначено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Отже, підпис є невід`ємним елементом, реквізитом письмової форми договору, а наявність підписів має підтверджувати наміри та волевиявлення учасників правочину, а також забезпечувати їх ідентифікацію. Згідно з ч.1 ст. 14 Закону України «Про оренду землі»,\~в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, договір оренди землі укладається в письмовій формі. За змістом ч.1ст. 15 Закону України «Про оренду землі» істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (місце розташування та розмір земельної ділянки);строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки. Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6,11,17,19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону (ч.2 ст. 15 Закону). У разі ж якщо сторони такої згоди не досягли, такий договір є неукладеним, тобто таким, що не відбувся, а наведені в ньому умови не є такими, що регулюють спірні відносини. Правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено. Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Зазначена норма кореспондує частинам другій, третій статті 215 ЦК України, висвітлює різницю між нікчемним і оспорюваним правочином і не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є не вчиненими. Відповідно до ч.4\~ст. 263 ЦПК України\~при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19) зазначено, що: «такий спосіб захисту, як визнання правочину неукладеним, не є способом захисту прав та інтересів, установленим законом. Разом з цим суд може застосувати не встановлений законом спосіб захисту лише за наявності двох умов одночасно: по-перше, якщо дійде висновку, що жодний установлений законом спосіб захисту не є ефективним саме у спірних правовідносинах, а по-друге, якщо дійде висновку, що задоволення викладеної в позові вимоги позивача призведе до ефективного захисту його прав чи інтересів. В даному позові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що слід відмовити не з підстав застосування наслідків пропуску позовної давності, а з підстав неналежно обраного способу захисту, яким, на думку суддів є усунення перешкод у користуванні належним позивачу майном. Оскільки така вимога останнім не пред`являлася у позові належить відмовити. Разом із цим Велика Палата Верховного Суду вважала за необхідне відступити від висновку, висловленого в постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі № 6-48цс15, зазначивши, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено) не підлягає визнанню недійсним. Наслідки недійсності правочину також не застосовуються до правочину, який не вчинено». Обґрунтовуючи предмет і підстави заявленого позову, [PERSON] просила визнати недійсним додаткову угоду до договору оренди землі, посилаюсь на те, що цей правочин вона не підписувала і з його умовами не погоджувалась, а тому відповідач не має права використовувати її земельну ділянку. Дане твердження позивача підтверджено наявним висновком експерта від 31.03.2020, відповідно до якого підпис в графі «Орендодавець» в додатковій угоді від 27.07.2015 до договору оренди землі від 16.06.2008, щ укладений від імені [PERSON] з ТОВ «Україна-Т`Ю в особі директора Тарасюка В.А., виконаний не гр. [PERSON] , а іншою особою (а.с.229). З урахуванням встановлених у справі обставин, вимог закону та позиції Великої Палати Верховного Суду України, висловленої у справі № 145/2047/16-ц, у задоволенні позовних вимог [PERSON] до ТОВ «Україна-Т» про визнання недійсним додаткової угоди до договору оренди слід відмовити з підстав обрання позивачем неефективного способу захисту його прав. При цьому,\~відмова у\~задоволенні позову\~через обрання\~неефективного (неналежного)\~способу захисту\~не позбавляє\~позивача права\~заявити негаторний\~позов про\~повернення земельної\~ділянки.\~У такому\~випадку власник\~земельної ділянки\~вправі захищати\~своє порушене\~право на\~користування земельною\~ділянкою,\~спростовуючи факт\~укладення ним\~договору оренди\~земельної ділянки\~у мотивах\~негаторного позову\~та виходячи\~з дійсного\~змісту правовідносин,\~які склалися\~у зв`язку\~із фактичним\~використанням земельної\~ділянки. \~ \~ \~ \~Звертаючись до суду з позовом, позивачем також заявлена вимога про витребування з чужого незаконного володіння Товариства з обмеженою відповідальністю «Україна-Т» земельної ділянки загальною площею 3,3645 га, з кадастровим номером 0524155100:03:002:0123, зобов`язавши ТОВ «Україна-Т» повернути таку земельну ділянку її законному власнику - [PERSON] . Виникнення спірних правовідносин обумовлено наявністю між [PERSON] та ТОВ «Україна-Т», спору про право оренди на вказану вище земельну ділянку, оскільки, на думку позивача, ця ділянка фактично не була передана в оренду, договір оренди вона не продовжувала і не підписувала додаткової угоди, тому оспорювана додаткова угода є неукладеною, а отже подальше використання земельної ділянки без її згоди порушує права на користування та розпорядження зазначеною власністю. Відповідно до ч.1 ст. 387 ЦК України власник мас право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Термін дії основного договору оренди землі від 16.08.2008 року на даний час закінчився. Отже на даний час ТОВ «Україна-Т» утримує та користується земельною ділянкою незаконно і повертати її не бажає до 2028 року включно, а тому вимога про повернення майна із чужого незаконного володіння підлягає задоволенню для повноцінного захисту порушеного права позивача. Зайняття земельної ділянки фактичним користувачем (тимчасовим володільцем) треба розглядати як таке, що не пов`язане із позбавленням власника його права володіння на цю ділянку. У цьому випадку ефективним способом захисту права, яке позивач як власник земельної ділянки, вважає порушеним, є усунення перешкод у користуванні належним йому майном, зокрема шляхом заявлення вимог про повернення такої ділянки. Отже, негаторний позов можна заявити впродовж усього часу тривання порушення прав законного володільця відповідних земельних ділянок. Тому суд приходить до висновку про задоволення вимоги позивача про повернення земельної ділянки, так як земельна ділянка перебуває в користуванні відповідача без належних правових підстав. Аналогічний висновок міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 28 листопада 2018 року у справі № 504/2864/13-ц (пункт 71), від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (пункт 96), від 12 червня 2019 року у справі № 487/10128/14-ц (пункт 81), від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 97). Отже, власник земельної ділянки вправі захищати своє порушене право на користування земельною ділянкою, спростовуючи факт укладення ним договору оренди земельної ділянки у мотивах негаторного позову та виходячи з дійсності змісту правовідносин, які склалися у зв`язку з фактичним використанням земельної ділянки.\~\~\~\~\~\~\~\~ Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року. Позивачем ставиться вимога про повернення сплачених судових витрат. Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір\~покладається на\~сторони пропорційно\~розміру задоволених\~позовних вимог.\~Відповідно з\~ТОВ «Україна-Т»\~підлягає стягненню\~на користь\~позивачки 352,40грн.\~судового збору та витрати за проведення судової почеркознавчої експертизи в сумі 2250,24 грн.

Outcome: partial