Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду в інтересах свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], із позовом, в якому просила визнати нікчемними договір дарування квартири [ADDRESS] в м. Харкові, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 21.02.2007 державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], а також договір дарування 1/3 частини квартири [ADDRESS], укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений 08.12.2012 приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] В обґрунтування заявлених вимог зазначала, що квартира [ADDRESS] належала відповідачу [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності від 12.11.2006; в квартирі були зареєстровані власник [PERSON], її чоловік [PERSON] та її син [PERSON] 25.11.2005 позивач уклала шлюб із [PERSON] та після реєстрацію шлюбу за згодою всіх мешканців проживала у спірній квартирі. 05.01.2006 у позивача народився син [PERSON], який і був зареєстрований в квартирі за місцем реєстрації свого батька. В грудні 2006 року чоловік позивача був взятий під варту, а його батьки скориставшись цим, зняли свого сина [PERSON] та свого онука [PERSON] з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Дізнавшись про це, позивач звернулась до прокуратури Комінтернівського району м. Харкова із заявою про поновлення реєстрації її малолітнього сина, за вказівкою прокурора Комінтернівського району м. Харкова реєстрація малолітнього [PERSON], [INFO], була поновлена, однак у 2013 році позивач дізналась, що власниця квартири [PERSON] у той період подарувала належну їй квартиру відповідачу [PERSON], цей договір був посвідчений 21.02.2007 державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON] В свою чергу 08.12.2012 відповідач [PERSON] подарувала 1/3 частину спірної квартири своєму неповнолітньому сину [PERSON], правочин посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON] Позивач [PERSON] посилається на те, що вказані правочини були укладені в порушення положень ч. 1 ст. 224 ЦК України, тобто без згоди органу опіки та піклування, порушують права її малолітнього сина [PERSON], а тому мають бути визнані судом нікчемними. У судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник адвокат [PERSON] підтримали заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заперечувала проти заявлених позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на те, що оспорювані позивачем правочини були укладені відповідно до вимог діючого законодавства, посвідчені нотаріусами, яким були надані усі необхідні для вчинення правочини документи, а тому відсутні підстави вважати їх нікчемними. На момент укладення даних правочинів у спірній квартирі малолітній [PERSON] не був зареєстрований, а тому згода органу опіки та піклування на вчинення правочинів не вимагалась. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності із зазначенням щодо не визнання позову [PERSON] Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені вимоги не визнавала, просила відмовити у задоволенні позову. Від представника третьої особи - Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціального захисту Виконавчого комітету Харківської міської ради до суду надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та ухвалення рішення в інтересах неповнолітньої дитини. Третя особа [PERSON] заперечував проти задоволення позовних вимог, в подальшому у судове засідання не зявився. Суд, заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. 21 лютого 2007 року між [PERSON] та [PERSON] укладено правочин договір дарування квартири [ADDRESS], посвідчений державним нотаріусом Сьомої Харківської державної нотаріальної контори [PERSON], реєстровий № 7-469; вказана квартира належить дарувальнику [PERSON] на підставі свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого Комінтернівською районною в м. Харкові радою від 12.11.2006 згідно рішення виконкому Комінтернівської районної в м. Харкові ради за № 277-27 від 17.10.2006, зареєстрованого у КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» від 22.12.2006, реєстраційний № 16706197. 08 грудня 2012 року [PERSON] передала безкоштовно 1/3 частини квартири [ADDRESS] своєму неповнолітньому сину [PERSON], даний договір дарування посвідчений приватним нотаріусом ХМНО [PERSON], рішенням Виконавчого комітету Харківської міської ради від 28.11.2012 за № 726 дозволено неповнолітньому [PERSON] укласти даний договір дарування. Позивач [PERSON] як опікун свого малолітнього сина [PERSON], [INFO], стверджує, що вказані правочини укладені в порушення положень ч. 1 ст. 224 ЦК України, а тому повинні бути визнані судом нікчемними. Суд з даною позицією позивача не погоджується з наступних підстав. Так, відповідно до положень ст.. 224 ЦК України правочин, вчинений без дозволу органу опіки та піклування, є нікчемним. На вимогу заінтересованої особи такий правочин може бути визнано судом дійсним, якщо буде встановлено, що він відповідає інтересам фізичної особи, над якою встановлено опіку або піклування. Згідно ст. 71 ЦК України без дозволу органу опіки та піклування опікун або піклувальник не мають право укладати договори, які підлягають нотаріальному посвідченню або державній реєстрації, в тому числі щодо поділу або обміну житлового будинку, квартири. Сторонами у справі не оспорюється той факт, що на момент вчинення обох правочинів, у спірній квартирі малолітній [PERSON] не був зареєстрований. Суду надано копію довідки ЖК «Артема» від 04.06.2013 за № 265, з якої вбачається, що на момент видачі довідки малолітній [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO]. Статтею 11 ЦПК України визначено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до Цивільно-процесуального кодексу України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Статті 10, 60 Цивільно-процесуального кодексу України передбачають, що сторони мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст. 57 ЦПК України, доказом можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Позивачем не надано суду належних доказів того, що на момент укладення першого правочину, а саме 21.02.2007, а також другого правочину 08.12.2012 малолітній [PERSON] у спірній квартирі був зареєстрований, що в свою чергу вимагає отримання від органів опіки та піклування дозволу на вчинення будь-яких правочинів для недопущення порушення прав малолітнього. Згідно ст.. 213 ЦПК України рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Відповідно до ст.. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, зокрема, такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувались вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; 6) як розподілити між сторонами судові витрати. Водночас аналізуючи положення ч. 2 ст. 215 ЦК України нікчемним правочином є недійсний правочин, в разі якщо його недійсність встановлена законом. У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. За таких обставин суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] щодо визнання правочинів нікчемними заявлені необґрунтовано, а тому задоволенню не підлягають, при цьому підстав вважати оспорювані правочини недійсними також не має.

Outcome: dismissed