Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що з відповідачем вона знаходиться у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Спільне життя з відповідачем не склалося. Позивачка зазначає, що вона і відповідач не можуть як сім»я проживати разом, виконувати сімейні обов»язки, спокійно вирішувати навіть нескладні поточні проблеми, постійно сперечаються. Шлюбні відносини між подружжям припинені з листопада 2012 року. Спільне господарство не ведеться. Подальше спільне проживання та збереження шлюбу не можливі. Позивачка просить суд розірвати шлюб з відповідачем. Крім того, у позові зазначила, що відповідач не надає добровільно матеріальної допомоги на утримання сина, тому вона просить суд стягнути аліменти на утримання сина у розмірі 14 частини з усіх видів заробітку відповідача. У судовому засіданні позивачка позов підтримала. Відповідач пояснив, що він не надає згоди на розлучення, так як позивачка не бажає продавати будинок, який є власністю подружжя. Заперечує і проти стягнення аліментів, мотивуючи заперечення тим, що не працює. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав: судом встановлено, що позивач [PERSON] і відповідач [PERSON] знаходяться у зареєстрованому шлюбі з 06.09.1997 р. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачкою і знаходиться на її утриманні. Шлюбні відносини між подружжям припинені з листопада 2012 року. Спільне господарство не ведеться. Сторони проживають за різними адресами. Жоден із подружжя не попросив суд про надання строку на примирення. Позивачка зазначає, що примирення не можливо, вона категорично не бажає зберегти шлюб з відповідачем. Не бажає зберегти шлюб і відповідач. Він не намагається робити кроки до виправлення ситуації, не вживає інших заходів щодо примирення. Ультимативно заявляє «я не дам розлучення». І підстава такої заяви - не розподілене майно. Однак, при наявності майнового спору між подружжям, цей спір вирішується шляхом подачі до суду належного позову. Згідно ч.1 ст.24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст..112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином, сторони тривалий час не підтримують подружніх стосунків, не проживають однією сім»єю, не ведуть спільного господарства, в судовому засіданні явно просліджуються неприязні стосунки між подружжям, тому подальше збереження такого шлюбу суперечить інтересам кожного з них і інтересам їхнього сина, якому відповідач відмовляє і у матеріальному забезпеченні. Відповідач пояснює, що він не працює, тому не може утримувати сина. Але, згідно ст..180 СК України, батьки зобов»язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. При визначенні розміру аліментів, суд враховує обставини, зазначені у ч.1 ст.182 СК України. Суд стягує аліменти у розмірі 14 частини з усіх видів доходів відповідача, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. На підставі ст..88 ЦПК України суд стягує з відповідача судові витрати.

Outcome: approved