Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], ТОВ фірма «Будівельник» третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] про визнання права власності в порядку спадкування на частку в статутному капіталі юридичної особи. Позивач позовні вимоги мотивував тим, що 31.01.2012 року померла [PERSON] - дружина [PERSON]. Позивач є спадкоємцем першої черги після смерті дружини. До спадкоємців першої черги також належала [PERSON] - мати [PERSON]. [PERSON] померла 15.01.2015 року. Спадщину, що залишилася після неї, прийняла її донька - [PERSON]. [PERSON] за життя була засновником та учасником Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Будівельник». Розмір її внеску до статутного фонду складав 19 200,00 грн., що відповідало 48 % статутного капіталу товариства, що підтверджується копією витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2014 року, що складений станом на 31.01.2012 року. Також у Статуті Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Будівельник», який був чинним на час смерті [PERSON], п. 5.15.1 передбачав, що у випадку смерті, ліквідації (реорганізації) одного з учасників Товариства його частка у Статутному капіталі (фонді) Товариства (всі права та обов'язки) переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - Учасника Товариства. Таким чином, Позивач має право на 24 % статутного капіталу ТОВ-Ф «Будівельник». У 2014 році позивач звернувся до Третьої Вінницької державної нотаріальної контори з метою отримання свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті його дружини [PERSON] на частку в статутному капіталі ТОВ-Ф «Будівельник». 05.09.2014 року державний нотаріус Третьої Вінницької державної нотаріальної контори винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2363/02-31, у зв'язку із тим, що [PERSON] не надав правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаного майна спадкодавцеві, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 31.01.2012 року [PERSON] видане бути не може. 25.12.2012 року [PERSON] одноосібно провів загальні збори засновників ТОВ-Ф «Будівельник», підтвердженням чого є копія протоколу № 3 загальних зборів засновників ТОВ-Ф «Будівельник» від 25.12.2012 року (додаток № 5 до позовної заяви). На цих зборах відбулося виключення зі складу засновників ТОВ-Ф «Будівельник» [PERSON]. Отже, загальні збори засновників ТОВ-Ф «Будівельник» від 25.12.201/2 року були неправомочними, оскільки вони проводилися учасником, який володів 52 % статутного капіталу ТОВ-Ф «Будівельник». Ці неправомочні загальні збори стали причиною внесення змін до Статуту ТОВ-Ф «Будівельник», а також до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, які полягали у виключенні [PERSON] із засновників та учасників ТОВ-Ф «Будівельник». Внаслідок цього нотаріус не зможе видати Позивачеві свідоцтво про право на спадщину на належну йому частку в статутному капіталі ТОВ-Ф «Будівельник». Право власності Позивача на належну йому частку в статутному капіталі ТОВ-Ф «Будівельник» передбачено законодавством, проте було порушене відповідачами. Наведене змусило позивача звернутись до суду з даним позовом. В судове засідання представник позивача [PERSON] позовні вимоги підтримав, дав пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просив суд позов задоволити. Відповідач [PERSON] та представник відповідача ТОВ-Ф «Будівельник» в судове засідання повторно не зявились, причини неявки суд не повідомили, хоча повідомлялись про день, час та місце розгляду справи завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, ухвалив провести заочний розгляд справи. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача [PERSON] в судове засідання не зявилась, про причини неявки суд не повідомила, хоча про день, час та місце розгляду справи повідомлялась завчасно та належним чином, що підтверджується матеріалами справи. Суд, вирішив розглянути справу у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників судового розгляду, суд прийшов до переконання в тому, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно свідоцтва про смерть серії 1-АМ № 221619, виданого відділом ДРАЦС Вінницького міського управління юстиції Вінницької області 06.02.2012 року, померла [PERSON] 31.01.2012 року в м. Вінниці, про що 06.02.2012 року зроблено відповідний актовий запис № 332. Після її смерті відкрилась спадщина. Позивач є спадкоємцем першої черги згідно ч. 1 ст. 1261 ЦК України, після смерті дружини. До спадкоємців першої черги також належала [PERSON] - мати [PERSON]. [PERSON] померла 15.01.2015 року. Спадщину, що залишилася після неї, прийняла її донька - [PERSON]. В судовому засіданні оглянуто і досліджено матеріали спадкової справи № 256/2012 на майно померлої 31.01.2012 року [PERSON] з якої вбачається, що до нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини та про видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] (чоловік) 18.06.2012 року і 03.12.2012 року та [PERSON] (мати) - 24.07.2012 року і 03.12.2012 року. 05.09.2014 року державний нотаріус Третьої Вінницької державної нотаріальної контори винесла Постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 2363/02-31, у зв'язку із тим, що [PERSON] не надав правовстановлюючих документів щодо належності вищевказаного майна спадкодавцеві, свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті 31.01.2012 року [PERSON] видане бути не може. Відповідно до ст. 67Закону України «Про нотаріат»свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою всіх спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. Згідно копії витягу із Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців від 01.07.2014 року, що складений станом на 31.01.2012 року [PERSON] за життя була засновником та учасником Товариства з обмеженою відповідальністю - фірми «Будівельник», розмір її внеску до статутного фонду складав 19 200,00 грн., що відповідало 48 % статутного капіталу товариства. Нормами ст.ст. 1217, 1218, 1223 ЦК України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261 -1265 цього Кодексу. Таким чином, до складу спадщини увійшло право на частку в статутному капіталі ТОВ-фірми «Будівельник», а саме: 48 % статутного капіталу товариства. Відповідно до ч. 2 ст. 1220 ЦК України часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Згідно ч. 1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Згідно ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Відповідно до ст. ст. 1268, 1296 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину. Але, це положення закону треба сприймати у контексті статусу спадкоємця у певні проміжки часу, оскільки редакція даної норми має широкий зміст. Якщо особи не можуть довести свої права на спадщину, то відповідні факти, з якими пов'язується виникнення права на спадкування, встановлюються судом. Оскільки [PERSON] був чоловіком спадкодавця, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах даної цивільної справи, тому відповідно до ст. 1261 ЦК України, він має право на спадкування за законом у першу чергу. В судовому засіданні було встановлено, що 25.12.2012 року [PERSON] одноосібно провів загальні збори засновників ТОВ-Ф «Будівельник», підтвердженням чого є копія протоколу № 3 загальних зборів засновників ТОВ-Ф «Будівельник» від 25.12.2012 року. На цих зборах відбулося виключення зі складу засновників ТОВ-Ф «Будівельник» [PERSON]. З нової редакції статуту вбачається, що [PERSON] став єдиним учасником товариства, володіючи 100 % статутного капіталу. На підставі протоколу зборів засновників ТОВ-фірми «Будівельник» № 3 від 25.12.2012 року до статуту товариства було внесено зміни і викладено його в новій редакції, реєстрацію чого проведено державним реєстратором 28.12.2012 року. Згідно п. 5.15.1 та п. 5.15.2 статуту ТОВ-фірми «Будівельник», в редакції від 27.03.2008 року, у випадку смерті, ліквідації (реорганізації) одного з учасників товариства всі права та обов'язки переходять до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи учасника товариства. При відмові спадкоємця (правонаступника) від вступу в товариство йому видається в грошовій формі вартість внесеної частки, що належить учаснику, що вибув, отриманої на частку частини прибутку і відповідної частини майна товариства на час вибуття учасника. Виплата проводиться після затвердження звіту за рік, в якому він вибув з товариства, і в строк до 12 місяців з дня вибуття з відшкодуванням збитків від інфляції за строк виплати. В цьому випадку розмір Статутного капіталу (фонду) товариства підлягає відповідному зменшенню, або повинен бути поповнений на протязі одного року шляхом внесення додаткових внесків іншими учасниками або прийому нових Учасників. Згідно ч. 5 ст. 147 ЦК України частка у статутному капіталі товариства з обмеженою відповідальністю переходить до спадкоємця фізичної особи або правонаступника юридичної особи - учасника товариства, якщо статутом товариства не передбачено, що такий перехід допускається лише за згодою інших учасників товариства. Розрахунки із спадкоємцями (правонаступниками) учасника, які не вступили до товариства, здійснюються відповідно до положень статті 148 цього Кодексу. Згідно ст. 55 Закону України «Про господарські товариства», в редакції чинній на час виникнення спірних правовідносин, при реорганізації юридичної особи, учасника товариства, або у зв'язку із смертю громадянина, учасника\~\~товариства, правонаступники (спадкоємці) мають переважне право вступу до цього товариства. При відмові правонаступника (спадкоємця) від вступу\~\~до товариства з обмеженою відповідальністю або відмові товариства у прийнятті до нього правонаступника (спадкоємця) йому видається у грошовій або натуральній формі частка у майні, яка належала реорганізованій або ліквідованій юридичній особі (спадкодавцю), вартість якої визначається на день реорганізації або ліквідації (смерті) учасника. У цих випадках розмір статутного капіталу товариства підлягає зменшенню. Таким чином, суд вважає, що Позивач має право на 24 % статутного капіталу ТОВ-Ф «Будівельник». Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність небуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ч. 1 ст. 392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Враховуючи наведене, суд вважає, що позовні вимоги підставні обґрунтовані та підлягають задоволенню. Згідно ст. 88 ч.1 ЦПК України стороні на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved