Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Приморського районного суду м. Одеси з позовом, в якому з урахуванням уточнення позовних вимог просила визнати за [PERSON], ідент. номер [NUMBER], у порядку поділу право власності на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, ? частина МЗК (прим. №№ ХІV, ХVІ), у розмірі ? частки, що знаходяться в місті Києві, провулок Кутузова, буд. 5; припинити право спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON] на нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, ? частина МЗК (прим. ХІV, ХVІ), що знаходяться в місті Києві, провулок Кутузова, буд. 5. При цьому позивачка посилається на те, що з 11 квітня 1998 року сторони перебували у шлюбі, від якого мають двох дітей. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2015 року шлюб між сторонами було розірвано, діти залишилися проживати з матір'ю. В період шлюбу відповідач придбав в рівних частках нежилі приміщення (в літ. А), №№ 1-7, ІХ, Х, ХІ групи приміщень № 43, ? частина МЗК (прим. №№ ХІV, ХVІ), що знаходяться в місті Києві, провулок Кутузова, буд. 5. Позивачка вважає, що при поділі її частка майна повинна бути збільшена, оскільки відповідач не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, витрачав майно на шкоду інтересам сім'ї, а також у звязку з тим, що з нею проживають неповнолітні діти, аліменти вони не отримують. У звязку з тим, що спільне володіння та користування спірним майном з відповідачем не можливо та у позасудовому порядку вирішити спір сторони не змогли, позивачка була вимушена звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. В судове засідання сторони не з'явилися, представник позивача надала заяву, якою позовні вимоги підтримала та просила розглянути справу за відсутності позивачки (її представника). Відповідач надав до суду заяву, якою визнав позов, не заперечував проти постановлення рішення у його відсутність. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд вважає, що позов [PERSON] до [PERSON] підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один із них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Судом встановлено, що 11 квітня 1998 року сторонами по справі був зареєстрований шлюб у Відділі реєстрації актів громадського стану Приморської райадміністрації виконкому Одеської міської Ради, про що було зроблено запис за № 142. У період шлюбу народилися діти: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 23.11.2015 року шлюб між [PERSON] та [PERSON], було розірвано, та вирішено, що неповнолітні діти залишаються на утриманні матері. Як наголошує ч.1. ст. 61 СК України, об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до п.23 постановою Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільне майно у шлюбі було придбано та оформлено на відповідача, але все майно було придбано за рахунок спільних коштів подружжя. У шлюбі подружжям набуто право власності на спірне майно та яке є обєктом права спільної сумісної власності. Зокрема, на підставі договору купівлі продажу нежилих приміщень від 24 травня 2007 року, який був укладений між [PERSON], в якості продавця, з однієї сторони, та [PERSON] та [PERSON], в якості покупців, з другої сторони, який був нотаріально посвідчений та зареєстрований приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу [PERSON], покупці отримали у власність в рівних частках нежилі приміщення (в літ. А) №№ 1-7, ІХ , Х, ХІ групи приміщень № 43, ? частина МЗК (прим. ХІV, ХVІ), загальною площею 253,30 кв.м., що знаходяться в місті Києві, провулок Кутузова, буд. 5. Тобто суд виходить з того, що відповідач є титульним власником ? зазначеного майна на підставі договору, та оскільки ця нерухомість була придбана під час шлюбу, [PERSON] належить право власності на половину у спільному майні подружжя. Статтею 70 Сімейного кодексу України передбачено, що у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. У звязку з тим, що відповідач не заперечував зазначені доводи позивачки та визнав позов, суд приходить до висновку про можливість визнання права власності на ? частину нежитлових приміщень за [PERSON] (1/2 частки з якої належала позивачці на праві приватної власності у спільному майні подружжя та ? частки, що перейшла до неї від її колишнього чоловіка [PERSON]).

Outcome: approved