Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, зважаючи на наступне.13.08.2018 у м. Кременчук сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу«Renault Espace» з р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Skoda Fabia» з р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Учасники ДТП скористалися своїм правом та склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, де [PERSON] визнала свою вину у вчиненні вищеозначеної ДТП.Цивільно-правова відповідальність завдавача шкоди, [PERSON] ,на момент настання ДТП була застрахована АСК «ОМЕГА» відповідно до умов полісу № AM3230379. Позивач звернувся до страхової компанії та надала усі необхідні документи, надання яких передбачається ст.35 Закону України №1961-IV, в тому числі Заяву про страхове відшкодування. 01.11.2018 р. відповідач відмовив у виплаті страхового відшкодування, надіславши позивачу повідомлення про відмову №1880 від 01.11.2018. Свою відмову у виплаті страхового відшкодування Відповідач 1 обґрунтовував тим, що Позивач при подані заяви на виплату страхового відшкодування не виконав вимоги п.35.2 ст.35 Закону України № 1961-IV, а саме не були надані відповідні документи, що підтверджують право власності заявника. Така відмова є незаконною, оскільки згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Espace» з р.н. [NUMBER] , автомобіль зареєстровано на території Литовської республіки, він належить юридичній особі з іноземною реєстрацією ЗАО «SINESTRA», але згідно Доручення № 1-728 від 13.02.2018 ЗАО «SINESTRA» передала право володіння на вищезгаданий транспортний засіб позивачу. станом на 13.08.2018, на дату ДТП, у Позивача був наявний реєстраційний документ на цей транспортний засіб та посвідчення водія, що відповідно до п.2.1. Правил дорожнього руху України є достатньою підставою для керуванням ним. Крім того, згідно Доручення № 1-728 від 13.02.2018 Позивач може вчиняти широке коло дій, в тому числі отримувати компенсацію за спричинену шкоду цьому транспортним засобом. Згідно Звіту №147 від 14.08.2018, вартість матеріального збитку, завданого транспортному засобу «Renault Espace» з р.н. [NUMBER] , становить 42 791, 94 грн. Навіть з врахуванням того факту, що учасники ДТП склали спільне повідомлення про ДТП, то відповідно до до п.п. 3 п. 33.2 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників відповідних підрозділів Національної поліції розмір страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, не може перевищувати максимальних розмірів, затверджених Уповноваженим органом за поданням МТСБУ, що діяли на день настання страхового випадку. Відповідно до Розпорядження Нацкомфінпослуг від 29.12.2016 №3471, такий ліміт складає 50 000 грн. Таким чином вартість матеріального збитку, зазначеному у звіті №147 від 14.08.2018 не виходить за межі лімітів, встановлених Нацкомфінпослуг, і тому зі страхової компанії підлягає стягненню розмір матеріального збитку, який становить 42 791, 94 грн. Так, розмір матеріального збитку, що підлягає стягненню зі страхової компанії становить 42 791,94 грн, проте відповідно до Звіту №147 від 14.08.2018 вартість відновлювального ремонту становить 71 467,39 грн. З огляду на положення ст. 1194 ЦК України різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням) має компенсувати винуватець ДТП. Отже з [PERSON] має бути стягнуто 28 675,45 грн. Провадження у справі було відкрито 16.09.2019 року та відповідно до приписів ст.ст. 19,274 ЦПК України вирішено питання про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Представник позивача просив розглянути справу за його відсутності, задовольнити позов. Надав згоду на ухвалення заочного рішення. Відповідачі, їх представники в судове засідання не з`явились, про день на час розгляду справи повідомлялись належним чином, причини неявки не повідомили. Заяв та клопотань від них, відзивів на позов від них не надходило. За таких обставин, зважаючи на положення ст. ст. ст. 223,280 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача на підставі наявних доказів, ухваливши заочне рішення, отримавши на це згоду представника позивача. Дослідивши надані докази, та надавши їм відповідну оцінку суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково, з огляду на наступне. Встановлено, що 13.08.2018 у м. Кременчук сталася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу«Renault Espace» з р.н. [NUMBER] та транспортного засобу «Skoda Fabia» з р.н. [NUMBER] , під керуванням [PERSON] . Учасники події, і це не оспорюється сторонами, скористалися своїм правом та склали спільне повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, де [PERSON] визнала свою вину у вчиненні вищеозначеної дорожньо - транспортної пригоди. Також не оспорюється учасниками процесу та обставина, що на день ДТП цивільно - правова відповідальність винуватця ДТП була застрахована АСК «ОМЕГА» відповідно до умов полісу № AM3230379, у зв`язку із чим позивач, як володілець транспортного засобу«Renault Espace» з р.н. [NUMBER] , звернулась до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування. За договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору, відповідно до ст. 979 ЦК України. При цьому за положеннями страховий випадок відповідно ст. 8 Закону України «Про страхування» - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі. Відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Разом з тим, відповідач відмовив [PERSON] у виплаті страхового відшкодування, про що свідчить лист представника страхової компанії від 01.11.2018 р. за № 1880 у зв`язку із тим, що позивач при подані заяви на виплату страхового відшкодування не виконав вимоги п.35.2 ст.35 Закону України Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а саме не були надані відповідні документи, що підтверджують право власності заявника. Так, відповідачем зазначено, що копія довіреність надана [PERSON] на підтвердження права володіння автомобілем для її використання на території України потребує консульської легалізації або проставлення апостилю. Позивач зазначає, що відмова від сплати страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства. Як видно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу «Renault Espace» з р.н. [NUMBER] , вказаний транспортний засіб зареєстровано на території Литовської республіки, він належить юридичній особі з іноземною реєстрацією ЗАО «SINESTRA», але згідно Доручення № 1-728 від 13.02.2018 ЗАО «SINESTRA» передала право володіння на вищезгаданий транспортний засіб Позивачу. За змістом п.2.2 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 № 1306, власник транспортного засобу, а також особа, яка використовує такий транспортний засіб на законних підставах, можуть передавати керування транспортним засобом іншій особі, що має при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Власник транспортного засобу може передавати такий засіб у користування іншій особі, що має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, передавши їй реєстраційний документ на цей транспортний засіб. У ст. 395 ЦК України визначено види речових прав на чуже майно, серед яких зазначено право володіння. Відповідно до ст. 396 ЦК України, особа, яка має речове право на чуже майно, має право на захист цього права, у тому числі і від власника майна, відповідно до положень глави 29 цього Кодексу. Таким чином, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Зазначена правова позиція викладена у висновку Верховного Суду України, що викладений у постанові 6-183цс14 від 03.12.2014, де зазначено, якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України. Також, як свідчать матеріали справи, станом на 13.08.2018 р. у [PERSON] був наявний реєстраційний документ на транспортний засіб Renault Espace» з р.н. [NUMBER] та посвідчення водія, що відповідно до п.2.1. Правил дорожнього руху України є достатньою підставою для керуванням ним. Як вбачається з Доручення № 1-728 від 13.02.2018, копія якого наявна в матеріалах справи, позивачу надано право отримувати компенсацію за спричинену шкоду транспортному засобу Renault Espace» з р.н. [NUMBER] . В розумінні ст.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» потерпілі - юридичні та фізичні особи, життю, здоров`ю та/або майну яких заподіяна шкода внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з використанням транспортного засобу; власники транспортних засобів - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Вважаючи ту обставину, що матеріали справи не містять доказів того, що [PERSON] експлуатує транспортний засіб неправомірно, виходячи з вищенаведених норм права позивач є володільцем майна. Виходячи з наведеного суд погоджується з доводами позивача, що відмова відповідача у здійсненні виплати страхового відшкодування не відповідає вимогам чинного законодавства України. З метою визначення розміру шкоди позивач звернулась до судового експерта, [PERSON] , яким 14.08.2018 року складено висновок експертного автотоварознавчого дослідження № 147. Зазначений висновок свідчить про те, що вартість матеріального збитку становить 42 791,94 грн. Як свідчать матеріали справи за проведення дослідження [PERSON] було сплачено 1 000,00 грн. Згідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик відповідно до лімітів відповідальності страховика відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сфері ринків фінансових послуг 29.12.2015 р. винесено розпорядження № 3471 (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 21.01.2016 р. за № 112/28242), яким було доповнено пункт 1 розпорядження Державної комісії з регулювання ринків фінансових послуг України від 17 листопада 2011 року № 698 «Про затвердження максимальних розмірів страхової виплати за шкоду, заподіяну майну потерпілих, у разі оформлення документів про дорожньо-транспортну пригоду без участі уповноважених на те працівників Державтоінспекції МВС України», зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 07 грудня 2011 року за № 1412/20150, новим абзацом третім такого змісту: «з 01 лютого 2016 року - 50 000 гривень потерпілому». За таких обставин, зважаючи на відсутність обставин, які свідчать про оспорювання страховою компанією розміру шкоди, суд вважає за можливе покласти в основу рішення, з огляду на положення ст. 76 ЦПК України, вищенаведений висновок та стягнути зі страхової компанії на користь [PERSON] страхове відшкодування у розмірі 42 781, 94 грн. Також суд вважає за можливе, з огляду на вищенаведене стягнути зі страхової компанії і витрати на проведення дослідження з визначення матеріального збитку у розмірі 1 000,00 грн. Разом з тим, суд вважає за можливе відмовити у задоволенні позову в частині вимог до [PERSON] , з огляду на таке. Відповідно до ч. 1 ст. 1194 Цивільного кодексу України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, відповідно до ст. 12 ЦПК України. Частиною 1 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Доказами, відповідно до ст. 76 ЦПК України, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів3) показаннями свідків. Так обгрунтовуючи вимоги в частині стягнення з винуватця ДТП різниці між страховим відшкодуванням та розміром збитків, позивач посилається на вартість відновлювального ремонту, який за Звітом № 187 становить 71 467,39 грн. Проте, суд не може погодитись з такими твердженнями позивача, беручи до уваги, що експертом надано висновки щодо матеріального збитку спричиненого власнику автомобіля, проте не встановлювалась вартість відновлювального ремонту. Зважаючи на викладене, суд приходить до висновку, що стороною позивача не доведено, що розмір спричиненої шкоди перевищує розмір страхового відшкодування належними та допустимими доказами, а тому в цій частині вимоги задоволенню не підлягають. Розподіляючи судові витрати суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: partial