Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON], в якому просить суд розподілити спільне сумісне майно подружжя, шляхом визнання за нею права власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. В обґрунтування заявленого позову позивачка посилалась на те, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 22 жовтня 1994 року по 22 квітня 2015 року. Під час шлюбу вони з відповідачем придбали домоволодіння [ADDRESS], яку оформили на відповідача. Враховуючи, що угоди про поділ спільного майна ними не досягнуто просила на підставі ст.ст.. 69, 70, 71 СК України поділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за нею право власності на 1/2 частину домоволодіння [ADDRESS]. Крім того, вказала, що в кінці 2011 року нею особисто був придбаний диван «Фаворит» загальною вартістю 2110 гривень, який вона просить виділити їй. В судове засідання сторони не з'явилися, надавши заяви про розгляд справи з їх відсутності, позивач підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити, а відповідач визнає їх. В зв'язку з неявкою сторін в судове засідання фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи в їх сукупності, приходить до наступних висновків, а саме. Судом по справі встановлено, що 22 жовтня 1994 року між сторонами було зареєстровано шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб. Рішенням Новомосковського міськрайонного суду від 22 квітня 2015 року шлюб між сторонами був розірваний. 03 жовтня 1997 року між [PERSON] як продавцем, та [PERSON], як покупцем, було укладено договір купівлі-продажу домоволодіння [ADDRESS]. Зазначене домоволодіння було придбане за спільні кошти сторін, в шлюбі сторони дбали про матеріальне забезпечення сім'ї та дбали про спільне майно, не витрачали його на шкоду інтересам сім'ї, що не заперечується сторонами, а тому, відповідно до вимог ст. 61 ЦПК України - не підлягає доказуванню. Відповідно до ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Таким чином, суд вважає встановленим той факт, що домоволодіння [ADDRESS] - являється спільною сумісною власністю сторін, як подружжя. Відповідно до ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім'ї. За рішенням суду частка майна дружини, чоловіка може бути збільшена, якщо з нею, ним проживають діти, а також непрацездатні повнолітні син, дочка, за умови, що розмір аліментів, які вони одержують, недостатній для забезпечення їхнього фізичного, духовного розвитку та лікування. За таких обставин, суд вважає, що не буде помилкою визнання ідеальних часток подружжя в спільному майні без його реального поділу і залишення майна у спільній частковій власності і приходить до висновку, що за позивачкою необхідно визнати право власності на ? частину спірного житлового будинку, залишивши іншу ? частину вказаного будинку у власності відповідача. Також, як вбачається з кредитного договору, № AN2IRP31810077 від 25 грудня 2011 року, укладеного між ПАТ «Акцент-Банк» та [PERSON], банк надав [PERSON] кредит на придбання товару - дивану «Фаворит». Згідно квитанцій, наданих позивачем, нею на погашення даного кредиту були сплачені кошти в розмірі 2240 гривень. Таким чином, враховуючи думку відповідача, який не заперечував проти виділення позивачці дивану «Фаворит», суд вважає за можливим виділити у власність [PERSON] диван «Фаворит». На підставі ст. 88 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в розмірі задоволених вимог, а саме в розмірі 1057,71 гривень. На підставі викладеного,

Outcome: approved