Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою про стягнення з [PERSON] аліментів. Свою заяву [PERSON] обгрунтовує тим, що 05 листопада 1994р. уклала з відповідачем шлюб. Від даного шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Дитина проживає з матір`ю та перебуває на її утриманні. Також позивач має ще 2 повнолітніх дітей. Позивач намагається власними силами матеріально забезпечити, доглядати та виховати дітей та виконувати всі інші обов`язки. Відповідач не допомагає та не піклується про дітей, не цікавиться їх матеріальними потребами. Позивач ніде не працює. Між сторонами не досягнуто згоди з приводу способу виконання обов`язків по утриманню неповнолітньої дитини. Відповідач не має інших осіб, які потребують його обов`язкового утримання, має достатній неофіційний дохід у зв`язку з зайняттям підприємницькою діяльністю, тому позивач звернулась до суду з даним позовом та просить стягнути на її користь аліменти на утримання сина [PERSON] у розмірі 3000,00 грн. щомісячно, починаючи з дня звернення до суду і до повноліття дитини. Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України, проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 02.11.2021 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження. Відповідач [PERSON] на адресу суду відзив на позовну заяву не надав, з заявами та клопотаннями не звертався. Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши надані позивачем письмові докази, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 12.10.2009р. [PERSON] народився [INFO] та його батьками зазначені [PERSON] та [PERSON] . У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Як передбачено ч. 1, ч. 2 ст. 27 Конвенції ООН «Про права дитини» від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789X11 (78912) та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч. 3 ст. 181 СК України). Відповідно до ч.1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на дату звернення з позовною заявою становить 1309,00 грн. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що станом на дату звернення з позовом становить 2618,00 грн., і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відповідно ч. 1 ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Таким чином заявляючи вимогу про стягнення аліментів у твердій грошовій сумі позивач повинен довести факт щомісячного виконання ним обов`язків щодо утримання дитини на суму, яку хоче стягнути з відповідача. Матеріали справи не містять відомостей, підкріплених належними та допустимими доказами, про щомісячні витрати позивача, понесені у зв`язку з виконання батьківських обов`язків щодо утримання дитини. У той же час, відповідач порушив вимоги ст. 180 СК України - усунувся від свого обов`язку по утриманню своєї дитини до досягнення нею повноліття, тому з нього належить стягнути на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини. Позивач вказує, що відповідач має достатній неофіційний дохід, оскільки займається підприємницькою діяльністю, тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини у розмірі, який заявлений позивачем. Відповідно до змісту ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд слухає цивільні справи на засадах змагальності сторін, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, наданих сторонами та їх представниками, докази повинні подаватись належні, тобто містити інформацію щодо предмета доказування, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір, доказування не можуть ґрунтуватися на припущеннях. Однак суд при вирішенні вказаної категорії спорів має враховувати матеріальне становище як позивача, так і відповідача, а також розмір його доходів, які мають бути достатніми для виконання заявлених позовних вимог. Належних доказів зайняття відповідачем підприємницькою діяльністю, а також отримання відповідачем достатньої суми доходів для виконання всіх зобов`язань та можливості повної сплати заявленої суми аліментів позивачем надано не було. Окрім того, обов`язок утримувати своїх дітей, визначений ст. 180 СК України, стосується саме неповнолітніх дітей. Відповідно положень ст.198, 199 СК України обов`язок утримувати повнолітніх дітей покладається на батьків у разі, якщо такі діти є непрацездатними та потребують матеріальної допомоги, а батьки можуть надавати таку допомогу, або у разі продовження дітьми навчання - до 23 років. Згідно довідки виконкому Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 977 від 18.10.2021р. вбачається, що на утриманні позивача перебуває неповнолітній син [PERSON] . Згідно довідки про склад сім`ї та розмір земельної ділянки виконкому Драбівської селищної ради Золотоніського району Черкаської області № 978 від 18.10.2021р. вбачається, що позивач проживає у одному будинку з відповідачем, який є власником, та сином [PERSON] . До складу сім`ї входять також повнолітні діти [PERSON] та [PERSON] , які перебувають в м. Київ. Відомостей про їх непрацездатність та продовження навчання не надано. За таких умов обґрунтування позивача щодо перебування на її утриманні повнолітніх дітей та понесені у зв?язку з цим витрати не може бути прийняте судом. За таких обставин, вимоги позивача про стягнення із відповідача аліментів у заявленому розмірі є, на думку суду, є завищеними та враховуючи недоведення позивачем достатності розміру доходів відповідача для виконання вказаних зобов`язань та забезпечення особистого нормального проживання, підлягають зменшенню. Суд вважає, що неповнолітня дитина безумовно потребує матеріальної допомоги з боку обох батьків, тому аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі у розмірі мінімального гарантованого розміру аліментів, що становить 1309,00 грн. на дату звернення з позовом, що, враховуючи вік та потреби дитини, відповідатиме принципам розумності та справедливості, вимогам чинного законодавства, справедливому та об`єктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем та не спростовані відповідачем. Відхиляючи вимогу про стягнення аліментів у розмірі, визначеному позивачкою, суд зазначає, що при визначенні розміру коштів, що стягуються як аліменти, суд прагне не до зрівняння матеріального становища платника й одержувача аліментів, а до того, щоб одержувач аліментів у разі їх сплати перестав бути таким, що потребує матеріальної допомоги. Окрім того, розмір призначених аліментів має бути виправданий дійсними потребами та з урахуванням матеріального становища сторін, має виходити з фактичних обставин справи та мети зобов`язання щодо утримання. Крім того, позивачка не позбавлена можливості в майбутньому звернутись до суду з позовом про стягнення з відповідача на її користь додаткових витрат на дитину, таких як розвиток здібностей або її лікування, у порядку ст. 185 СК України або збільшення розміру аліментів згідно ст. 192 СК України. Враховуючи вимоги ст. 430 ЦПК України належить допустити негайне виконання рішення суду в межах стягнення платежу за 1 місяць. Суд, задовольняючи позов, стягує з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 908,00 грн., від якого при подачі заяви була звільнена позивач.

Outcome: partial