Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовними вимогами до відповідача [PERSON]. про визначення та встановлення меж земельної ділянки, згідно з частками в домоволодінні за варіантом №2 до висновку НПЦ «Екострой» від 01.06.2010 року, про усунення перешкод в здійсненні права власності, зобов,язанні відповідача не перешкоджати їй користуватись земельною ділянкою та приватизувати дану ділянку по [ADDRESS]. Позивачка посилається на те, що вона є власницею 27/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами по [ADDRESS], розташованих на земельній ділянці 760 кв.м., відповідно до договору дарування від 20.12.2003 р. Власником іншої 23/50 частин домоволодіння є відповідач [PERSON] Позивач вказує, що більшою часткою земельною ділянки користується відповідача, використовує загальний двір у власних інтересах, не прибирає, без її згоди побудував нові приміщення, чим як вважає позивач порушує її права власника. Тому позивач вважає, що земельну ділянку необхідно розділити для відокремлення кожному власнику частини земельної ділянки і двору, щоб власники не перешкоджали один одному, відповідно до висновку від 01 червня 2010 року будівельно-технічної експертизи ГПЦ «Екострой» за варіантом №2. В судовому засіданні позивачка підтримала позовні вимоги, просив задовольнити. Відповідач в судове засідання не з,явився , подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутністю (л.с.68), представив суду письмові заперечення, просив суд відмовити в задоволенні позовних вимог. (л.с.31-34) З,ясував обставини справ, заслухав пояснення позивачки, дослідивши представлені докази сторін, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі. Судом встановлено, що [PERSON] є власницею 27/50 частин житлового будинку з надвірними спорудами (л.с.5-8) по [ADDRESS], а відповідач є власником 23/50 частин домоволодіння (л.с.36-48). Позивачка надала в якості доказу і посилається на висновок будівельно-технічної експертизи від 01 червня 2010 року (л.с.9-17) , що не може бути прийнято судом до уваги, оскільки експертиза була проведена в рамках розгляду іншої цивільної справи за №2-1915/2010 (головуючий-суддя Гудіна Н.І.), з заявами і клопотаннями позивачка до суду не зверталась. 03 грудня 2012 року Суворовський районний суд м.Одеси ухвалив рішення (головуючий - суддя Гудіна Н.І.) по справі №2-1915/2010 р., яким позов [PERSON] задовольнив частково, але рішенням апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року (л.с.59-61) рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 03.12.2012 р. скасовано і в відмовлено в задоволенні позовних вимог [PERSON] про встановлення порядку користування земельною ділянкою, про усунення перешкод в користуванні земельною ділянкою та стягнення моральної шкоди . А, ухвалою апеляційного суду Одеської області від 09 жовтня 2013 року заяву [PERSON] про перегляд рішення апеляційного суду Одеської області від 27 лютого 2013 року , за ново виявленими обставинами - залишено без задоволення (л.с.62-63). Отже з урахуванням встановлених обставин , дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд вважає, що заявлені вимоги задоволенню не підлягають. Стаття 15 ЦК України передбачає право на захист цивільних прав та інтересів: « Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання…». Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно п. 2 - п.4 ст. 13 ЦК України при здійсненні своїх прав особа зобов'язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоду довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах. При здійсненні цивільних прав особа повинна додержуватися моральних засад суспільства. В порушення ст.ст. 10, 60 ЦПК України, [PERSON] не довела ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог, не представила суду належні та допустимі докази згідно ст..ст.58 і 59 ЦПК України. Подавши свої докази, сторони реалізували своє право на доказування і одночасно виконали обов'язок із доказування, оскільки ст. 60 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов'язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст.ст. 27, 46 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено як право на участь у доказуванні (ст. 27 ЦПК України), так і обов'язок із доказування обставини при невизнанні них сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Крім того, суд позбавлений можливості за своєю ініціативою витребувати докази для підтвердження доводів сторін. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв'язок доказів у їх сукупності. Всебічне дослідження усіх обставин справи та письмових доказів, з урахуванням допустимості доказів та узгодженістю і несуперечністю між собою дають об'єктивні підстави вважати, що позов не підлягає до задоволення в повному обсязі.

Outcome: dismissed