Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], треті особи: Запорізька районна державна адміністрація Запорізької області - як орган опіки та піклування, Прокуратура № 2 м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 2009 року по 2011 рік вона та відповідач [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу. Від цих стосунків народилася спільна дитина - син [PERSON], [INFO]. Батьком дитини записаний відповідач [PERSON] Дитина є громадянином України. На час народження дитини позивачка разом з відповідачем перебувала у м. Мадрид, Іспанія. Після народження дитини, в березні 2011 року позивачка з відповідачем повернулись до України в [ADDRESS]. Через деякий час відповідач залишив позивачку одну з дитиною, а сам поїхав до Закарпатської області. З квітня 2011 року спілкування між сторонами припинилось. Сторони проживають окремо один від одного. Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні з квітня 2011 року. Батько дитини сином не цікавиться, не займається його вихованням, не переймається здобуттям ним освіти, не готує сина до самостійного життя та не утримує його матеріально. Спорів стосовно місця проживання сина між позивачкою та відповідачем не було. Позивачкою також зазначено, що зв'язок з відповідачем відсутній. Вона намагалася знайти відповідача, зверталась за останнім відомим їй місцем проживання відповідача до його батьків, однак останні відмовили позивачці надати будь-яку інформацію стосовно місцезнаходження відповідача. Позивачка вважає, що у такий спосіб відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивачки та дитини. Також позивачка зазначає, що вона ніколи не створювала перешкод щодо спілкування сина з батьком. На думку позивачки вищевикладене свідчить про вольове небажання виконувати відносно дитини батьківського обов'язку, покладені на [PERSON] законом, у зв'язку з чим просила позбавити його батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Крім того, у зв'язку з небажанням відповідача добровільно надавати матеріальну допомогу на утримання дитини, просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання дитини - сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. з подальшою індексацією відповідно закону щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. В судовому засіданні позивачка та її представник підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, судові повістки не отримує. Представник третьої особи Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] судом не було отримано у зв'язку з тим, що повноваження Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області розповсюджуються тільки на Запорізький район Запорізької області, а відповідач зареєстрований в іншій області. Прокурор місцевої прокуратури № 2 м. Запоріжжя не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON], та вважає за доцільне позбавити відповідачка батьківських прав, у зв'язку з невиконанням батьківських обов'язків. Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Ст. 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ст. 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України, суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з відповідачем [PERSON] перебували у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу з 2009 року по 2011 рік. Від спільного життя позивачка та відповідач мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом Бюро Записів акту цивільного стану Мадриду, від 03 березня 2010 року, за номером запису [NUMBER] сторінка 275 першого відділу вищевказаного Бюро записів цивільного стану відповідно Акту № 464/10 від 22.12.2010 року. Дитина є громадянином України, що підтверджується довідкою про реєстрацію особи громадянином України № 536/62-15 від 24 квітня 2015 року, виданою Посольством України в Королівстві Іспанія. З квітня 2011 року спілкування між позивачкою та відповідачем припинилось, син після припинення спілкування між сторонами мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Згідно довідки № 335 від 22.07.2015 року, виданої Виконавчим комітетом Малокатеринівської селищної ради Запорізького району Запорізької області, встановлено, що [PERSON], [INFO], зареєстрована в [ADDRESS], та має склад сім'ї: син - [PERSON], 2010 р.н., син - [PERSON], 2015 р.н. Проживає [PERSON], [INFO] за адресою: [ADDRESS] Відповідно до листа № 01-12/484 від 11.11.2015 року Служба у справах дітей Іршавської районної державної адміністрації Закарпатської області вбачається, що відповідач [PERSON] за адресою [ADDRESS] проживає, що також підтверджено довідкою Виконавчого комітету Лисичівської сільської ради Іршавського району Закарпатської області від 10.11.2015 р. № 02-05/239, згідно якої за [ADDRESS] не проживає і не прописаний громадянин [PERSON]. Фактично на території сільської ради проживає громадянин [PERSON], але він знаходиться за межами України, До матеріалів справи надано Акт обстеження матеріально-побутових умов проживання громадянина, з якого вбачається, що секретарем селищної ради Ковтун Р.П. та фахівцем із соціальної роботи Дудко М.І. 22.09.2015 року було здійснено вихід за адресою місця проживання малолітньої дитини [PERSON], 2010 р.н., [ADDRESS] та встановлено, що санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі, в квартирі створені умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Крім того, у вищевказаному Акті зазначено, що [PERSON] сама виховує двох дітей. Батько старшого сина [PERSON] з сім'єю не проживав і не проживає. Матеріально не допомагає та участі у вихованні дитини не приймає. Відношення не підтримує, місцезнаходження його невідоме. П. 3 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, яка розлучена з батьками, підтримувати на регулярних засадах особисті відносини та прямі контакти з ними, за виключенням випадків, коли це протирічить її інтересам. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 151 СК України, батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст.153 СК України передбачає право мати, батько та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 11-12 цього ж Закону, кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ст.. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Ст. 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище викладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON], [INFO] р.н., батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н., у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків [PERSON], що підтверджується зібраними матеріалами справи. Крім того, відповідно ст. 180 СК України, батьки повинні утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Згідно ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. В зв'язку з тим, що у суду відсутні відомості про те, що відповідач працює, він повинен сплачувати аліменти на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], в розмірі 516,00 грн. щомісячно, що забезпечить 1/2 частину прожиткового мінімуму для дитини та відповідає можливостям відповідача і буде відповідати критеріям виваженості, розумності та справедливості і не суперечить нормам законодавства України. Враховуючи наведене, суд вважає, що потрібно визначити розмір аліментів на утримання дитини сина [PERSON], [INFO], в твердій грошовій сумі в розмірі 516 грн. з подальшою індексацією відповідно закону щомісячно, але не менше 30 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Суд вважає за можливе та необхідне винести заочне рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] та позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітнього сина [PERSON], [INFO] р.н., а також стягнути з відповідача на користь позивачки аліменти на утримання дитини: сина [PERSON], [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved