Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон, який в подальшому неодноразово уточнювала , остаточно зазначивши, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано за рішенням суду, яке набуло законної сили 22.06.2014р. Сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO] На даний час дитина проживає разом з нею та перебуває на її утриманні, тому, позивач вимушена була звертатися до суду з позовом про стягнення аліментів з відповідача. З метою оздоровлення дитини перед навчальним роком вона звернулася до відповідача з проханням на виїзд дитини з нею за межі України, але відповідач проігнорував її звернення та виїхав за межі України у відпустку. 14.10.2014 року вона повторно звернулася до відповідача вирішити щодо надання дозволу на виїзд їх сина за кордон на період календарний не навчальний рік, осінні канікули, але відповіді на свій лист не отримала. Вважає, що батько ухиляється від виконання своїх батьківських обов,язків, тому, просить суд надати їй дозвіл на оформлення проїздних документів ( доручення) для виїзду неповнолітньої дитини за межі України без згоди батька та на виїзд за кордон з неповнолітнім сином без згоди батька строком на один рік з 01.01.2015 року по 31.12.2015 рік ( а.с.75). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали уточнені вимоги та просили їх задовольнити Позивач надала пояснення, аналогічні викладеному у позові. Додатково пояснила, що вона влітку мала наміри на оздоровлення сина в Криму, але не отримала від відповідача такого дозволу. Також, вона має тітку по матері на Уралі, до якою може поїхати з сином у гості та які можуть матеріально забезпечити відпочинок її дитині. В її розумінні надання дозволу на виготовлення проїздних документів для виїзду з дитиною закордон без згоди батька, і буде дозволом на виїзд за кордон з дитиною строком на 1 рік. Уточнювати вимоги більше не бажає, оскільки , незважаючи на те, що відповідач надав згоду на виїзд дитини до РФ на зимові канікули, вона не впевнена, що в подальшому відповідач буде чинити перепони в такому. Відповідач позов не визнав та пояснив судові, ніколи не був проти відпочинку та оздоровлення дитини, але, як батько, він має право куди і на скільки позивачка має намір поїхати з сином. В липні 2014 р. він відпочивав у родичів в Росії, але на його пропозицію відпустити сина з ним, позивачка відмовила в цьому. При цьому, коли я запитав, куди позивачка хоче поїхати відпочивати з сином, колишня дружина на повишених тонах відповіла, що його це не обходить. В жовтні 2014 році, отримавши прохання на надання дозволу на виїзд дитини на осінні канікули, він не встигав з,ясувати з позивачкою всі питання, у т.ч. куди на наскільки потрібен дозвіл, оскільки, в цей час він виїзжав з міста на похорони родича і в нього вже були проїзні квітки. Як тільки позивачка нормально звернулася з проханням про надання конкретного дозволу на виїзд з сином до РФ на зимові канікули, вона його одразу отримала. Вважає, що саме так потрібно вирішувати питання і в майбутньому і з його боку як не було так і не буде в цьому питанні ніяких перешкод. Представник органу опіки та піклування у вирішенні позову покладалася на розсуд суду із застосуванням закону, який захищає права дитини. Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що сторони перебували з 29.07.2000 р. у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Артемівського міськрайсуду від 11.07.2013р. було розірвано (а.с.5). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем. (а.с.6,52). З метою загального розвитку дитини, відпочинку та оздоровлення позивач має намір та можливість виїхати з дитиною за кордон. Під час розгляду справи позивач 13.10.2014 р. письмово зверталась до відповідача з пропозицією надати дозвіл на виїзд сина за кордон на період осінніх канікул (а.с.54). Також, судом встановлено, що відповідачем надана згода на виїзд дитини з позивачкою на відпочинок до РФ строком з 27.12.2014р. по 11.01.2015р., про що свідчить заява відповідача, посвідчена нотаріусом ( а.с.83). При розгляді дійсної справи про надання дозволу на виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків суд виходить з положень Закону України від 21 січня 1994 року № 3857-ХИ «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» (далі Закон про порядок виїзду з України), Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31 березня 1995 року № 231 (далі Правила оформлення і видачі паспорта), Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року та в редакції, затвердженій постановою Кабінету Міністрів України від 25 серпня 2010 року № 724 (далі Правила перетинання державного кордону), якими передбачено можливість вирішення у судовому порядку питання про виїзд дитини за кордон без згоди та супроводу одного із батьків. Відповідно до п. 2 ст. 4 Закону про порядок виїзду з України, оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Проїзний документ дитини видається органами внутрішніх справ за місцем проживання дитини. Проїзний документ на дитину оформляється терміном на три роки або до досягнення нею 18-річного віку. Згідно з частиною 2 пункту 2-2 Правил перетинання державного кордону для виїзду за межі України громадян України, які не досягли 16-річного віку, виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється у разі пред'явлення оригіналу або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Виїзд за межі України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або у супроводі осіб, які уповноважені одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків не перебуває у пункті пропуску через державний кордон; без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення оригіналів або нотаріально посвідченої копії рішення суду про надання дозволу на виїзд за межі України громадянина, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Позивач на пропозицію суду відмовилась уточнювати вимоги, з зазначенням країни і на який термін вимагається надання дозволу, оскільки, чинним законодавством передбачено можливість вирішувати питання про надання дозволу саме на конкретний виїзд дитини за кордон без згоди батька, з визначенням його початку і закінчення та у конкретну країну або країни, у яких перебуватиме дитина протягом одного виїзду. Більше того, надання за рішенням суду дозволу на майбутнє на постійний виїзд дитини за кордон строком на 2015 рік ( виходячи з позовних вимог) без згоди батька суперечить нормам Сімейного Кодексу України, які визначають рівність прав та обов'язків батьків відносно виховання дітей, і фактично позбавляють батька можливості брати участь у вихованні сина та можливості спілкування з ним протягом року. При цьому, судом приймається до уваги заперечення відповідача проти позову, який зазначає, що не заперечував та заперечує надавати згоду на виїзд дитини за умови надання інформації щодо країни та часу виїзду, і якщо цей виїзд буде відповідати інтересам дитини, і така позиція відповідача підтверджується його заявою про надання відповідного дозволу на виїзд до РФ сина на зимові канікули . Відповідно до ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Оскільки позивачем та її представником не було надано доказів на підтвердження необхідності надання дозволу на оформлення проїзного документу для виїзду за кордон та надання дозволу на неповнолітньої в супроводі матері, без згоди та супроводу батька на весь 2015 рік, без зазначення країни, в яку дозволяється виїзд дитини, і конкретного часового перебування в іноземній державі, тому, відсутні правові підстави для задоволення позову . Приймаючи таке рішення, судом , також, прийнято до уваги, що вимоги позивача до відповідача на майбутнє ґрунтуються ґрунтуються лише на припущеннях позивача, які нічим не підтверджені. Більше того, дозвіл виїзд до АРК не потрібен, оскільки, Крим є територією України. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed