Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позову зазначає, що 14 жовтня 2000 року вона уклала шлюб з відповідачем, який було зареєстровано Слов`янським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 527. Від цього шлюбу неповнолітніх дітей не мають. На даний час їх сім`я розпалася, подружні відносини сторони припинили, вони з відповідачем ніяких сімейних стосунків не підтримують, спільного господарства не ведуть. Вважає, що подальше спільне життя та збереження сімейних стосунків неможливе. Відповідач відмовляється подавати до органу державної реєстрації актів цивільного стану заяву про розірвання шлюбу. Просить суд, шлюб, зареєстрований 14 жовтня 2000 року Слов`янським міськвідділом реєстрації актів громадянського стану Донецької області, актовий запис № 527 між ними, розірвати, після розірвання шлюбу, прізвище змінити на « [PERSON] », стягнути з відповідача понесені позивачем судові витрати. Позивач [PERSON] в судове засідання не явилась, надала суду клопотання про розгляд справи за її відсутності, підтримує позовні вимоги у повному обсязі (а.с. 17). Відповідач [PERSON] у судове засідання не явився, про час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений (а.с. 18). Своїм правом надати суду заяву про розгляд справи за його відсутності не скористався та не повідомив суд про причини неявки у засідання. Відзив на позовну заяву не подав. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 14 жовтня 2000 року уклали шлюб, про що Слов`янським\~міськвідділом реєстрації\~актів громадянського\~стану Донецької\~областіскладено відповідний актовий запис № 527 (а.с. 3). Від наведеного шлюбу сторони неповнолітніх дітей не мають. Спору про розподіл спільного сумісного майна між позивачем та відповідачем немає. Їх сім`я фактично розпалася та сторони не підтримують сімейних стосунків, спільного господарства не ведуть. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки позивач при реєстрації шлюбу змінила прізвище, вона має право залишити прізвище чоловіка або відночити дошлюбне прізвище після розірвання шлюбу. Враховуючи той факт, що позивач просить відновити їй дошлюбне прізвище « [PERSON] », суд приходить до висновку, що слід задовольнити дану вимогу. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача сплачений при зверненні до суду судовий збір, а тому на підставі ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 840 грн. 80 коп. На підставі викладеного,

Outcome: approved