Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який є спільною сумісною власністю подружжя. В позовній заяві в підтвердження позовних вимог позивач зазначила, що 27.11.1999 року між нею і відповідачем був укладений шлюб, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.11.2019 року розірвано. Під час перебування у шлюбу, а саме 2006 році вони з відповідачем за спільні кошти, придбали житловий будинок [ADDRESS] . Придбали вони даний будинок частинами. Спочатку 08.08.2006 року вони купили Ѕ частину будинку з надвірними будівлями за 40000,00 грн., а потім 28.09.2006 року вони придбали іншу Ѕ частину цього самого будинку з надвірними будівлями за 45450 грн., що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу. Даний житловий будинок зареєстрований на праві особистої власності за відповідачем. Вона вважає, що вона має право на визнання за нею на Ѕ частину спірного житлового будинку. Відповідач відмовляється добровільно визнати за нею право власності на Ѕ частину спірного житлового будинку, придбаного в період шлюбу. У зв`язку із чим вона вимушена звернутися до суду з даним позовом. Від позивачки [PERSON] 22.10.2020 року до суду надійшла письмова заява в якій просить справу розглядати за її відсутності, позов підтримує та просить задовольнити. Від відповідача [PERSON] 06.11.2020 року надійшла до суду заява, в якій просить розглядати справу за його відсутності, позов визнає. Враховуючи те, що сторони про час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому порядку, та від них надійшли письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, суд вважає за можливе розглянути справу без їх участі за наявними у справі доказами на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюючи фіксування судового процесу. Суд, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, приходить до наступних висновків. Відповідно до ст. 60 СК України майно набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. У відповідності до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 1 ст. 61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Відповідно до ч. 1 ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України передбачено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частина 1 статті 70 СК України передбачає, що у разі поділу майна, що є об`єктом права сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як визначено в ч. 1 та 2 ст. 372 ЦК України, майно, що є у спільній сумісній власності, може бути поділене між співвласниками за домовленістю між ними, крім випадків, установлених законом. У разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У пункті 22 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що поділ спільного майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими статтями 69 - 72 СК України та ст. 372 ЦК України. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 року №11 передбачено, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК України), ч. 3 ст. ст. 368 ЦК України), відповідно до частини 2, 3 ст. 325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспорт засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] з 27.11.1999 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Красноградського районного суду Харківської області від 22.11.2019 року розірвано (а.с. 8). Під час перебування у шлюбу, а саме 2006 році сторони за спільні кошти, придбали житловий будинок [ADDRESS] . Придбали вони будинок частинами, спочатку 08.08.2006 року - купили Ѕ частину будинку з надвірними будівлями за 40000,00 грн., а потім 28.09.2006 року - купили іншу Ѕ частину цього самого будинку з надвірними будівлями за 45450 грн., що підтверджується копіями договорів купівлі-продажу (а.с. 9-12). З наведених вище доказів видно, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , був набутий сторонами, як подружжям за час шлюбу, а отже є спільною сумісною власністю подружжя та позивач має законне право на його поділ. Також враховуючи вимоги ч.1 ст. 70 СК України щодо рівності часток подружжя у праві спільної сумісної власності при поділі майна суд, вважає, що в порядку поділу спільної сумісної власності подружжя для належного захисту у спірних правовідносинах, необхідно визнати право власності за [PERSON] на 1/2 частину та за [PERSON] на 1/2 частину житлового будинку з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] , який зареєстрований на праві власності за [PERSON] . На підставі ст.ст. 368, 372 ЦК України, ст. 60, 61, 63, 69,70 СК України та

Outcome: approved