Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про\~розірвання шлюбу. В обґрунтування\~позову зазначає,\~що 04.08.1990\~вона уклала\~шлюб з\~відповідачем,\~який було\~зареєстровано у\~Міському відділі\~державної реєстрації\~актів цивільного\~стану Горлівського\~міського управління\~юстиції у\~Донецької області,\~актовий запис\~№ 1982.\~ Після шлюбу отримала прізвище чоловіка. Після укладання шлюбу, їх з відповідачем спільне сімейне життя не склалося, через те, що приблизно у 2015 році чоловік виїхав па територію Російської Федерації, де отримав статус особи, що мешкає на підставі свідоцтва про надання притулку на території РФ. За час його проживання за кордоном, у них сталася відсутність взаємопорозуміння, спільних інтересів, почуттів та інших об`єктивних обставин. На сьогодні, їх з відповідачем шлюб є формальним, оскільки жодних особистих відносин між ними останні роки немає, мешкають окремо, спільного господарства не ведуть, обов`язки подружжя не виконують, один про одного не турбуються, не пов`язані спільним побутом. Фактично шлюбні відносини припинені. Спільні діти [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , вже є повнолітніми. Спору сплату аліментів, а також про розподіл спільного майна на час подання позовної заяви - не має. Вважає, що примирення між ними недоцільне та є не бажаним для позивачки особисто, тому вирішила звернутись до суду із позовною заявою про розірвання шлюбу, оскільки, відсутність відповідача на території України не надає їй можливості розірвати наш шлюб в досудовому порядку, Після розірвання шлюбу бажає зберегти прізвище « [PERSON] ». Просить суд, шлюб, зареєстрований 04.08.1990 у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 1982, розірвати. Позивачка [PERSON] \~та її\~представник адвокат\~Пономарьов Р.О. в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином, просили розглянути справу за їх відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, наполягав на їх задоволені. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, хоча належним чином був повідомлен про дату, час та місце розгляду справи, причину неявки суду не повідомив. Суд, розглянувши подані позивачем документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з огляду на наступне. Судом встановлено, що сторони 04.08.1990 уклали шлюб, який зареєстровано у Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Горлівського міського управління юстиції у Донецької області, актовий запис № 1982. Від цього шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей - [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Їх сім`я фактично розпалася та сторони тривалий час не підтримують сімейних стосунків, мешкають разом але спільного господарства не ведуть. В Постанові Пленуму Верховного суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» зазначається, що при розгляді справ, які виникають у зв`язку з укладенням, припиненням шлюбу, а також з інших сімейних відносин, необхідно виходити з положень Конституції України, норм Сімейного кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Закону України «Про міжнародне приватне право» від 23 червня 2005 року, а також інших нормативно - правових актів, що регулюють сімейні відносини. Згідно ч. 1 ст. 3 Сімейного кодексу України, сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Згідно зі ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Згідно ст. 56 Сімейного кодексу України, кожна особа має право припинити свої шлюбні відносини. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя (ст. 110 Сімейного кодексу України). Оскільки позивач наполягає на розірванні шлюбу, то відповідно відмова в розірванні шлюбу буде примушенням до шлюбу та шлюбним відносинам, що є неприпустимим. Проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Таким чином у суду є усі підстави для задоволення позовних вимог та розірвання шлюбу між сторонами, так як подальше спільне життя подружжя та збереження сім`ї неможливе. Згідно ч. 1 ст. 113 Сімейного Кодексу України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Однак, позивач, після розірвання шлюбу, просила залишити прізвище « [PERSON] ». Позивачка [PERSON] не вимагає від відповідача компенсацію за понесені судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved