Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою 27.08.2018 року, в якій просила суд: стягнути з [PERSON] на її користь майнову шкоду у розмірі 109452,06 грн., моральну шкоду у розмірі 50000грн., судові витрати у розмірі 2856,52 грн. Пред`явлені вимоги позивач мотивувала тим, що 21.02.2017 приблизно о 15-00 год. на регульованому перехресті об`їзної дороги вул. Лісового м. Кривого Рогу трапилась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] і автомобіля марки Porshe Cayenne ІА під керуванням водія [PERSON] . Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, а їй були спричинені легкі тілесні ушкодження. Автомобілем керував її цивільний чоловік [PERSON] . За результати розгляду справи було складено адміністративний протокол серії БР №152475 від 17.03.2017 року, який перебув на розгляді в Тернівському районному суді м. Кривого Рогу та під час розгляду справи сторони надали суду висновки автотехнічних досліджень, які відрізняються між собою в частині факту винуватості водіїв у ДТП. У зв`язку із чим судом була призначена авт технічна експертиза №817а від 23.01.2018 року, згідно висновків якої в діях водія [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. 15.03.2018 року Тернівський районний суд м. Кривого Рогу ухвалив постанову, згідно з якою провадження у справі закрито на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю складу та події адміністративного правопорушення. Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області постанова суду першої інстанції залишена без змін. Відносно водія [PERSON] протокол про адміністративне правопорушення не складався, винуватість відповідача у скоєному ДТП рішенням суду не встановлена, однак вважає, що його вина встановлена обставинами справи та підтверджується висновком судової автотехнічної експертизи згідно з яким в діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимог п. 10.1, 10.4 ПДР України, яка з технічної точки зору знаходиться в причинному зв`язку ДТП. У зв`язку із чим, саме відповідач має відшкодовувати позивачу матеріальну та моральне шкоду. Відповідно до висновку розмір матеріального збитку становить 107 452,06 грн. Крім того, нею були понесені витрати на проведення автотоварознавчого дослідження в сумі 2000 грн. Тобто, загальна сума майнової шкоди становить 109\~452,06 грн. Під час ДТП вона перебувала на передньому пасажирському сидінні автомобіля та внаслідок зіткнення транспортних засобів отримала легкі тілесні ушкодження , у звязку із чим перебувала на амбулаторному лікуванні, відчувала болі в голові. Окрім того, її автомобіль був повністю пошкоджений та відновлювальний ремонт коштує більше ніж ринкова вартість аналогічного автомобіля. Внаслідок вище викладеного, вона пережила стрес, перебувала у пригніченому стані. Відповідач проявив байдужість до втрат, спричинених його неправомірними діями і не відшкодував їх. Своє лікування вона оплачувала самостійно. Дана подія змінила її звичайний устрій життя. Моральну шкоду оцінює у 50 000 грн. \~ \~ \~ \~Не погоджуючись з пред`явленими вимогами, представник відповідача [PERSON] [PERSON] надав відзив на позовну заяву (а.с. 95-99), в якому просив відмовити позивачу у задоволенні позову та вказав, що позовні вимоги не визнає та вважає їх необґрунтованими, оскільки вину відповідача не було встановлено ні постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області, ні постановою Дніпропетровського апеляційного суду. Натомість протокол про адміністративне правопорушення було складено відносно [PERSON] . У постановах суду справу закрито з причини неконкретності складеного протоколу та у постановах мова не йдеться про винуватість чи невинуватість [PERSON] . У висновку експерт вказав, що всі параметри приймались зі слів водія, що є суб`єктивною оцінкою ним дорожньої обстановки і що в діях [PERSON] не вбачається невідповідності вимогам ПДР України, лише у тому разі, якщо з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення автомобіля Porshe Cayenne рухався дві секунди, але для вирішення питання в категоричній форі необхідно проведення слідчого експерименту. Натомість висновок експертного дослідження №9/10.1-2 від 07.03.2017 р. вказує, що в діях водія [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п.п. 12.3, 12.4, 12.9 (б) ПДР України та невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України, які знаходяться в причинному зв`язку з ДТП. [PERSON] того на його винуватість вказують пояснення [PERSON] , в яких він зазначав, що рухався зі швидкістю 70 км/год. Також, позивачем не надано жодних доказів завдання позивачу моральних страждань. Крім того, позивач не звернувся до страховика за отриманням страхового відшкодування. Так, постановою Великою палати Верховного суду від 04.07.2018 року у цивільній справі №755/18006/15-ц висловлена правова позиція згідно якої: п. 69 у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~порядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у\~статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування. П. 72 Відтак, відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або\~Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»\~у\~страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37), чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування. Таким чином, враховуючи дану правову позицію [PERSON] є неналежним відповідачем в даній справі. Ухвалою Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.09.2018 року (а.с. 93) відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в загальному порядку, з призначенням підготовчого засідання (суддя Євтушенко О.І.). Ухвалою суду від 01.10.2019 року, постановленою на місці, підготовче провадження закрито з призначенням справи до судового розгляду (зворот а.с.135, п.30 журналу с/з). На підставі розпорядження керівника апарату суду №564 та протоколу повторного автоматизованого розподілу від 13.11.2018 року матеріали справи передані суді [PERSON] , які ухвалою суду від 14.11.2018 року прийнято до свого провадження (а.с. 124). Враховуючи характер та предмет спору суд розглядає справу в порядку загального позовного провадження. Позивач у судовому засіданні просила позовну заяву задовольнити та пояснила, що внаслідок ДТП вона отримала струс мозку. Пошкодженням автомобіля їй завдано матеріальної шкоди, автомобіль вимушено продала. Продажем автомобіля займався її цивільний чоловік. Вони звертались до страхової компанії, до страхової відповідача не звертались. Вина іншого водія була невстановлена, тому до страхової не звертались. Вона не визнає, що її чоловіком під час ДТП була перевищена швидкість. Вважає, що доказом спричинення їй моральної шкоди є висновок судово-медичної експертизи. Представник відповідача [PERSON] у судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, винуватість відповідача в ДТП не доведена. В ході розгляду справи за клопотанням представника позивача [PERSON] вживався захід забезпечення позову (а.с. 138-140), а саме накладено арешт на нерухоме майно квартиру [ADDRESS] загальною площею 79,3 кв.м., житловою площею 54 кв.м., право власності на яку значиться зареєстрованим за [PERSON] . Протокольною ухвалою суду 01.10.2019 року представнику відповідача було відмовлено у витребуванні доказів та виклику свідків (а.с. 135), а клопотання при призначення експертизи залишено без розгляду. Протокольною ухвалою суду від 26.05.2020 року (зворот\~ а.с.185,\~п.23\~журналу с/з). представнику відповідачу було відмовлено у допиті свідка [PERSON] (п.15 журналу с/,.а.с. 195). Інші процесуальні дії судомс не вчинялись. Дослідивши вимоги позовної заяви, вислухавши позивача та представників сторін, письмові матеріали справи, надавши оцінку доказам щодо їх належності, допустимості та достатності в сукупності, суд дійшов наступних висновків. 21.02.2017 року близько 15-00 годин у м. Кривий Ріг по об`їзній дорозі водій [PERSON] керуючи автомобілем Chevrolet Aveo н.з. [NUMBER] на регульованому автоматичному світлофорі перехрестя з вул. Лісового, рухаючись на зелений (дозволений рух) сигнал світлофора, маючи об`єктивну можливість оцінити дорожню обстановку , а також маючи об`єктивну можливість виявити небезпеку для руху, проявив бездіяльність до дорожньої обстановки, своєчасно не вжив заходів до зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу та допустив зіткнення з автомобілем Porshe Cayenne н.з. [NUMBER] під керуванням водія [PERSON] , який виконував маневр повороту ліворуч у бік мкрн. Східний. Внаслідок ДТП транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинили матеріальні збитки, а пасажир автомобіля Chevrolet Aveo [PERSON] отримала тілесні ушкодження, чим порушив вимоги п. 1.5, 12.3, 12.4, 12.9 Б ПДР України. Постановою Тернівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15.03.2018 року закрито провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, відносно [PERSON] у зв`язку із відсутністю події та складу адміністративного правопорушення (а.с.12-14). Постановою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 03.07.2018 року постанову Тернівського районного суду м. Кривого Рогу від 15.03.2018 року змінено та виключено з мотивувальної і резолютивної частини постанови рішення суду про закриття провадження у справі щодо [PERSON] за відсутності події адміністративного правопорушення, в іншій частині постанова залишена без змін. При цьому, у постанові зазначено, що в діях [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення (а.с. 16-18). Згідно висновку експерта №817а від 23.01.2018 року (а.с. 20-40): 1.В даній дорожній обстановці, дії водія автомобіля Porsche-Caeynne державний номер [NUMBER] [PERSON] з технічної тчоки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 10.4 ПДР, зміст яких викладений в дослідницькій частині. В даній лорожній обстановці , дії автомобіля Chevrolet Aveo державний номер [NUMBER] [PERSON] з технічної точки зору регламентувались вимогами п. 12.3 ПДР та у випадку руху швидкістю більше 60 км/год, ще і вимогами п. 12.4 ПДР, зміст яких викладений в дослідницькій частині. 2.В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, що містяться в матеріалах справи та при умові, що з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення автомобіль Porshe Cayenne рухався 2.0 сек (згідно пояснення водія [PERSON] ) так як інші технічні параметри для проведення розрахунків в поясненнях водіїв відсутні: - водій автомобіля Chevrolet Aveo [PERSON] не мав технічної можливості попередити зіткнення з автомобілем Porshe Caеynne шляхом термінового гальмування, з зупинкою автомобіля до смуги руху автомобіля Porshe Caеynne при русі з допустимою швидкістю 60 км/год. В ситуації, яка склалася, можливість попередження зіткнення у водія автомобіля Porshe Caeynne [PERSON] полягала у виконанні ним вимог п. 10.1, 10.4 ПДР, при умові постійного контролю за рухом його автомобіля. Даний висновок не є категоричним, так як всі параметри приймалися зі слів водія, що є суб`єктивною оцінкою ним дорожньої обстановки, для вирішення питання в категоричній формі необхідно проведення слідчого експерименту з метою встановлення час руху автомобіля Porshe Caeynne з моменту початку зміни напрямку руху ліворуч (виникнення небезпеки для руху) до моменту зіткнення. 3.В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, що містяться в матеріалах справи та при умові, що з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення автомобіль Porshe Cayenne рухався 2.0 сек (згідно пояснення водія [PERSON] ) так як інші технічні параметри для проведення розрахунків в поясненнях водіїв відсутні:в діях водія автомобіля Porshe Caeynne [PERSON] вбачається невідповідність вимогам п. 10.1, 10.4 ПДР , які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної дорожньо-транспортної пригоди. Даний висновок не є категоричним, так як всі параметри приймалися зі слів водія, що є суб`єктивною оцінкою ним дорожньої обстановки, для вирішення питання в категоричній формі необхідно проведення слідчого експерименту з метою встановлення час руху автомобіля Porshe Caeynne з моменту початку зміни напрямку руху ліворуч (виникнення небезпеки для руху) до моменту зіткнення. 4.В ситуації, яка склалася, при технічних параметрах, що містяться в матеріалах справи та при умові, що з моменту виникнення небезпеки для руху до моменту зіткнення автомобіль Porshe Cayenne рухався 2.0 сек (згідно пояснення водія [PERSON] ) так як інші технічні параметри для проведення розрахунків в поясненнях водіїв відсутні: в діях водія автомобіля Chevrolet Aveo [PERSON] не вбачається невідповідність вимогам п. 12.3 ПДР України. Згідно висновку експертного дослідження №10.1/051-Д від 04.08.2017 року в наданій запитом адвоката про проведення експертного дослідження дорожній обстановці та яка підтверджується наданими на дослідження копіями матеріалів адміністративної справи №215/1348/17: - водій автомобіля Porshe Caeynne [PERSON] повинен був діяти відповідно до вимог п.9.2, 10.1, 10.4 та 10.6 ПДР України; - водій автомобіля Porshe Caeynne [PERSON] мав технічну можливість запобігти зіткненню ТЗ шляхом своєчасного виконання вимог п. 10.1, 10.4 та 10.6 ПДР України , виконання яких було необхідною умовою для запобігання події з його боку і для їх виконання у нього не було будь-яких перешкод технічного характеру, які б дозволили б йому виконати зазначені вимоги ПДР; - дії водія автомобіля Chevrolet [PERSON] не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР; в діях водія автомобіля Porshe Caeynne [PERSON] не вбачається невідповідність вимогам п. 9.2 (ч. б) ПДР України, які з технічної точки зору , перебували б у причинному зв`язку з настанням події даної ДТП. При цьому ввімкнений ним на автомобілі попереджувальний сигнал не дає йому переваги , а лише вказує про майбутні наміри водія; дії автомобіля Porshe [PERSON] не відповідали вимогам п. 10.1, 10.4 та 10.6 ПДР України , що з технічної точки зору, перебувало у причинок зв`язку з настанням події даної ДТП; - дії водія автомобіля Chevrolet [PERSON] не суперечили вимогам п. 12.3 ПДР. Також, згідно висновку експертного дослідження №9/10.1-2 від 07.03.2017 року (а.с. 103-105): при заданих в заяві про призначення експертного дослідження вихідних даних , в діях водія [PERSON] по керування автомобілем «Шевроле Авео» вбачаються невідповідності вимогам п. 12.3 ПДР України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, яка розглядається; при заданих в заяві про призначення експертного дослідження вихідних даних, в діях водія [PERSON] по керуванню автомобілем «Порше Каєн» невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з ДТП, не вбачається. За правилами, встановленими\~статтею 76 Цивільного процесуального кодексу України\~(далі -\~ЦПК), доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Частинами 1, 2\~статті 77 ЦПК\~визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. За змістом частин 1 - 4, 6, 7\~статті 102 ЦПК\~висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Висновок експерта викладається у письмовій формі і приєднується до справи. У висновку експерта повинно бути зазначено: коли, де, ким (ім`я, освіта, спеціальність, а також, за наявності, свідоцтво про присвоєння кваліфікації судового експерта, стаж експертної роботи, науковий ступінь, вчене звання, посада експерта), на якій підставі була проведена експертиза, хто був присутній при проведенні експертизи, питання, що були поставлені експертові, які матеріали експерт використав. Інші вимоги до висновку експерта можуть бути встановлені законодавством. У висновку експерта має бути зазначено, що він попереджений (обізнаний) про відповідальність за завідомо неправдивий висновок, а у випадку призначення експертизи судом - також про відповідальність за відмову без поважних причин від виконання покладених на нього обов`язків. Судом встановлено, що на підтвердження винуватості [PERSON] у заподіянні позивачеві шкоди останній надав суду виконаний на підставі його замовлення висновок експерта за результатами проведення судової автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи від 04.08.2017 року №10.1/051-Д. Також в матеріалах справи є висновок експерта від 23.01.2018 року №817а проведений на підставі постанови суду в якому експерти попереджались про кримінальну відповідальність за складання завдомо неправдивого висновкку, натомість відповідачем в обґрунтування невинуватості наданий висновок експертного дослідження №9/10.1-2 від 07.03.2017 року . Оцінюючи надані сторонами висновки експертів, суд бере до уваги висновок експерта від 23.01.2018 року №817а, проведений на підставі постанови Тернівського районного суду м. Кривого Рогу, оскільки експерти під час його проведення попереджались про кримінальну відповідальність за складання завдомо неправдивого висновку та висновок наданий позивачем, який йому не суперечить. Також суд бере до уваги висновок експерта № 77/17 від 13.07.2017 року (а.с. 41-56), яким зокрема визначено розмір матеріальних збитків внаслідок ДТП, оскільки він є належним доказом та цілком відповідає вимогами статей\~76,\~77,\~102 ЦПК\~щодо його змісту та форми.\~Зважаючи на викладене, суд доходить висновку про належність та достатність цього доказу. Крім того, [PERSON] під час розгляду справи про адміністративне правопорушення не був позбавлений можливості заявити клопотання про призначення експертизи, або надати свої питання та вихідні дані для проведення автотехнічної експертизи. У силу принципу презумпції невинуватості, що підлягає застосуванню у справах про адміністративні правопорушення, всі сумніви щодо події порушення та винності особи, що притягується до відповідальності, тлумачаться на її користь. Недоведені подія та вина особи мають бути прирівняні до доведеної невинуватості цієї особи. Таким чином\~відповідач [PERSON] 21.02.2017 року керував автомобілем Porshe Caeynnе д.н.з. [NUMBER] правомірно, отже, у розумінні\~закону, був володільцем джерела підвищеної небезпеки, тому відповідальність за заподіяну шкоду, враховуючи висновок експерта від 23.01.2018 року №817 має нести саме він. Відповідно до ч.1 ст.22 ЦК України, особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. При цьому, збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Як роз`яснено\~у п.2\~постанови Пленуму\~Верховного Суду\~України «Про\~практику розгляду\~судами цивільних\~справ за\~позовами про\~відшкодування шкоди»\~№6\~від 27.03.1992\~року,\~шкода,\~завдана особі\~або майну,\~підлягає відшкодуванню\~в повному\~обсязі особою,\~яка її\~завдала,\~за умови,\~що дії\~останньої були\~неправомірними,\~між ними\~і шкодою\~є безпосередній\~зв`язок\~та є\~вина зазначеної\~особи, або коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. \~ \~ \~ \~Згідно з ч.2 ст. 1187 ЦК України, яка узгоджується з п.4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» №6 від 27.03.1992 року, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Крім того, з пункту 1.6. Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» слідує, що власниками транспортних засобів є юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах. Зі змісту\~п.13\~постанови Пленуму\~ВССУ від\~01.03.2013\~року «Про\~деякі питання\~застосування судами\~законодавства при\~вирішенні спорів\~про відшкодування\~шкоди,\~завданої джерелом\~підвищеної небезпеки»\~слідує,\~що відповідно\~до ст.ст.386,\~395,\~396\~ЦК України,\~положення щодо\~захисту права\~власності поширюються\~також на\~осіб,\~які хоч\~і не\~є власниками,\~але володіють\~майном на\~праві господарського\~відання,\~оперативного управління\~або на\~іншій підставі,\~передбаченій законом\~чи договором\~(речове\~право),\~такі особи\~також мають\~право вимагати\~відшкодування шкоди,\~завданої цьому\~майну. До таких осіб належить і особа, яка керувала транспортним засобом без доручення, але на підставі документів, визначених пунктом 2.1 Правил дорожнього руху України (посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб). Судом встановлено, що на момент ДТП 21.02.2017 року [PERSON] експлуатував транспортний засіб Porshe Caeynne, державний реєстраційний номер [NUMBER] на законних підставах. Таким чином, суд приходить до переконання, що [PERSON] , будучи винним у виникненні ДТП, зобов`язаний відшкодувати [PERSON] спричинену їй шкоду відповідно до ч.2 ст.1187 ЦК України. Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER] від 10.02.202 року, позивач [PERSON] є власником транспортного засобу Chevrolet Aveo, державний реєстраційний номер [NUMBER] . У статті 999 ЦК України зазначено, що законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок ДТП породжує деліктне зобов`язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов`язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така ДТП слугує підставою для виникнення договірного зобов`язання згідно з договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника (в договірному зобов`язанні ним є страховик). Разом з тим зазначені зобов`язання не виключають одне одного. Деліктне зобов`язання первісне, основне зобов`язання, у якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, унаслідок якої завдано шкоди, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. При цьому, потерпілий не є стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов`язаний виконати обов`язок зі здійснення страхового відшкодування. Відповідно до ст.511 ЦК України, зобов`язання не створює обов`язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов`язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно із ч.ч.1,4 ст.636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, у якому боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. Таким чином, потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК України підстав. Потерпілий може відмовитися від свого права вимоги до страховика та одержати повне відшкодування шкоди від особи, яка її завдала, в межах деліктного зобов`язання, незалежно від того, чи застрахована цивільно-правова відповідальність особи, яка завдала шкоди. У такому випадку особа, яка завдала шкоди і цивільно-правова відповідальність якої застрахована, після задоволення вимоги потерпілого не позбавлена права захистити свій майновий інтерес за договором страхування та звернутися до свого страховика за договором з відповідною вимогою про відшкодування коштів, виплачених потерпілому, в розмірах та обсязі згідно з обов`язками страховика як сторони договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності. З огляду на зазначене, право [PERSON] як потерпілої на відшкодування шкоди за рахунок [PERSON] як особи, яка завдала шкоду, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов`язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов`язанні. Такі висновки суду повністю узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постановах від 20.01.2016 року у справі № 6-2808цс15, від 14.09.2016 року у справі № 6-725цс16 та Верховного Суду у постанові від 14.02.2018 року у справі № 344/10730/15-ц. Таким чином, суд приходить до висновку, що позивачем вірно обрано спосіб захисту її о порушених прав шляхом пред`явлення вимог саме до винної особи [PERSON] , що не позбавляє відповідача права на пред`явлення регресного позову до страхувальника з метою відшкодування тих витрат, які страхувальник мав би сплатити на користь потерпілої сторони. Щодо заявленого позивачем розміру матеріальних збитків, суд виходить з наступного. Стаття 12 ЦПК України передбачає, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків. Згідно зі ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Відповідно до ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судовим розглядом встановлено, що з метою спричинення розміру спричиненої матеріальної шкоди та подальшого доведення перед судом обґрунтування пред`явлених вимог [PERSON] звернулась до кваліфікованого суб`єкта оціночної діяльності. За змістом пункту 1 частини другої\~статті 22 ЦК України\~реальними збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Пунктом 2.4 Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої\~наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року\~вартість матеріального збитку (реальні збитки) визначається як вартісне значення витрат, яких зазнає власник у разі пошкодження або розукомплектування колісного транспортного засобу (далі КТЗ), з урахуванням фізичного зносу та витрат, яких зазнає чи може зазнати власник для відновлення свого порушеного права користування КТЗ (втрати товарної вартості). Виходячи з аналізу зазначених норм, визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку повинно бути підтверджено належним засобом доказування, зокрема, звітом (актом) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність» та Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України, Фонду державного майна України від 24 листопада 2003 року № 142/2092, зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 24 листопада \~2003 року за № 1074/8395 (з відповідним змінами). Відповідно до вимог ст.7\~Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», у випадку завдання збитку проведення незалежної оцінки є обов`язковим.\~ Таким чином, в силу закону на потерпілого покладено обов`язок доводити розмір збитків шляхом проведення оцінки відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» із наданням оціночного документу із вказівною на суму, що визначає розмір збитків. Згідно звіту\~експертного автотоварознавчого\~дослідження №77/17\~від 24.03.2017\~року,\~складеного за\~заявою [PERSON] ,\~судовим експертом\~Рейнюк \~О.В.,\~вартість матеріального\~збитку,\~заподіяного з\~технічної точки\~зору власнику\~пошкодженого автомобіля\~марки «Chevrolet Aveo SF69Y 1/5i ЗНГ», р/н [NUMBER] ідентифікаційний номер (VIN) [NUMBER] в результаті його пошкодження в ДТП, становить 107452,06 грн. (а.с.41-56). Наданий позивачем звіт, суд вважає належним та допустимим доказом, оскільки його надання в рахунок доведення пред`явлених вимог відповідає ч.1 ст.106 ЦПК України та приходить до переконання про обґрунтованість заявленого розміру збитків, адже визначений він у повній відповідності з обсягом фактично виявлених ушкоджень. Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом. Беручи до уваги доведеність факту заподіяння матеріальної шкоди відповідачем [PERSON] та беззаперечне право потерпілої особи на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка її завдала, обґрунтованість заявленого позивачем розміру матеріальної шкоди, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позовних вимог в повному обсязі із стягненням з [PERSON] на користь [PERSON] 107 452 грн. 06 коп. матеріальні збитки, завдані в результаті пошкодження транспортного засобу. При вирішенні вимоги про відшкодування моральної шкоди, суд виходить з наступного. Положеннями ст.23, ч.3 ст.386 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної\~шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Згідно з ч.1 ст.1167 ЦК України, моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених ч.2 ст.1167 ЦК України. Постановою Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.02.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~\~ фізичній\~\~ чи юридичній\~\~ особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд визначає з\~\~урахуванням\~п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачам страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), їх тривалості, характеру немайнових втрат, вимушених змін у життєвих стосунках. За змістом ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.\~Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.\~Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Так, визначаючи розмір моральної шкоди, яка підлягає відшкодуванню позивачу [PERSON] , суд виходить з меж пред`явлених ним позовних вимог, враховує його психоемоційний стан та переживання, оскільки ставши учасником ДТП, вона дійсно отримала легкі тілесні ушкодження та перенесла емоційний стрес, переживання, викликані необхідністю відновлення такого стану, змінами в звичному життєвому ритмі, спричиненими відсутністю деякий час у нього автомобіля як засобу пересування, тому приходить до переконання про необхідність стягнення з відповідача на її корить моральної шкоди в розмірі 5000 грн. Саме вказаний розмір компенсації моральної шкоди позивачеві суд вважає таким, що відповідатиме засадам розумності, справедливості та виваженості, у зв`язку з чим позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню. Надані стороною позивача розписки (а.с. 192,193) суд оцінює критично, оскільки сами по собі не підтверджують оставин спраивм, таким чином не стосуються предмету доказування. Як слідує з квитанції АТ КБ Приватбанк №0.0.1113584435.1 від 20.08.2018 року (а.с.91), за пред`явлення [PERSON] позовної вимоги про стягнення матеріальної шкоди сплачено судовий збір у розмірі 1094,52 грн., та згідно квитанції АТ КБ Приватбанк №0.0.1113585594.1 від 20.08.2018 року сплачено судовий збір у розмірі 1762,00 грн. (а.с. 92), в той час як мало було сплачено судовий збір у розмірі 704,80 грн., тобто позивачем переплачено 1057,20 грн. Відповідно до ч. 1, 2 ст.\~141\~ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Отже, з огляду на ухвалення рішення на користь позивача, суд вважає за необхідне стягнути зі [PERSON] на користь [PERSON] , враховуючи часткове задоволення позовних вимог стягнути з [PERSON] судовий збір у розмірі 1165,00 грн. (1094,52 грн. + 70,48 (часткове задоволення моральної шкоди 10%) на користь [PERSON] , а переплачену суму судового збору 1057,20 грн. повернути позивачеві в порядку ст.7 Закону України «Про судовий збір».

Outcome: approved