Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем [PERSON], після розірвання шлюбу відновити їй дошлюбне прізвище «[PERSON]», стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітнього сина [PERSON], [INFO], в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно з дня пред'явлення позову до суду і до досягнення дитиною повноліття,а також судовий збір понесений нею при подачі даного позову за вимогу про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що 11.09.2010 року між нею та відповідачем [PERSON] укладено шлюб, від якого вони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Однак сімейне життя в них з відповідачем не склалось, впродовж тривалого часу відповідач зраджував її, з цієї причини їх подальше суспільне життя та збереження шлюбу не є можливим. На теперішній час шлюбні відносини між ними фактично припинені, спільного господарства вони не ведуть. Як зазначає позивач, їх сім'я розпалась остаточно та відновленню не підлягає, примирення та збереження сім'ї не можливе і не є доцільним, подальше сумісне життя з відповідачем та збереження сім'ї суперечить як її інтересам, так і інтересам їх спільної дитини. За твердження позивача, спору про місце проживання дитини та розподіл спільного майна між ними не має, дитина після розірвання шлюбу буде проживати з позивачем. На даний час вони з відповідачем проживають окремо, відповідач працює у АТ «Мотор Січ» та отримує стабільний щомісячний дохід, інших дітей відповідач не має, утримань за виконавчими документами з нього не проводиться. Оскільки доходів позивача не вистачає на повноцінний розвиток дитини та з метою вберегти дитину від фінансової нестабільності, позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. У судове засідання 02.10.2017 року сторони не з'явились, про день, час та місце проведення судового засідання повідомлялись належним чином. Сторони надали до суду заяви про розгляд справи за їх відсутності. Позивач у своїй заяві зазначила, що підтримує позов у повному обсязі та просить ухвалити рішення по справі. Відповідач у своїй заяві зазначив, що повністю визнає заявлені до нього вимоги і не заперечує проти ухвалення судом рішення про задоволення позовних вимог. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Факт перебування сторін у шлюбі підтверджено копією свідоцтва про шлюб, виданого Комунарським відділом реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції від 11.09.2010 року, серія [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають спільну дитину - сина [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 06.03.2012 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції, серія [NUMBER], актовий запис № 278 від 06.03.2012 року (а.с.11). Дитина мешкає з позивачем, що підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-18112, № 04-26/7-18111 від 09.08.2017 року (а.с.26-27) та не заперечується відповідачем. Статтею 24 Сімейного кодексу України встановлено, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім'ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до частини 3 статті 56 Сімейного кодексу України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права чоловіка, дружини на свободу та особисту недоторканість. Згідно статей 105, 110 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Позивач скористався даним правом та звернувся до суду з цим позовом, наполягає на розірванні шлюбу. Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, а позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем. Шлюб розривається судом, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх права, а також права їх дітей (стаття 109 Сімейного кодексу України). Відповідно до частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Судом встановлено, що на теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує. Приймаючи до уваги, що причини, які спонукають позивача наполягати на розірванні шлюбу є обґрунтованими, відповідач позов визнав, а подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, що має істотне значення, тому позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Таким чином, суд вважає встановленим, що позовна заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі дружини та чоловіка і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їх особисті та майнові права, тому шлюб між сторонами необхідно припинити шляхом його розірвання. Згідно з частиною 2 статті 114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом, шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відповідно до частини 3 статті 115 Сімейного кодексу України - документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Крім того, суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей 180, 182 Сімейного кодексу України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1 статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання малолітнього сина аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоров'я, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. Виходячи з інтересів малолітньої дитини - [PERSON], з метою його матеріального утримання, необхідно прийняти рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, на користь особи, з якою проживає дитина, - на користь матері, позивача по справі. Згідно із частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 367 Цивільного процесуального кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду з дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментівпред'явлено 18.07.2017 року (а.с.2). Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача на утримання малолітньої дитини аліментів, у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня звернення до суду , а саме з 18.07.2017 року до повноліття дитини. За приписами статті 88 Цивільного процесуального кодексу України стороні на користь якої ухвалено рішення суд присуджує понесені нею та документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. У відповідності до частини 3 статті 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог.

Outcome: approved