Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що працювала в КП «Харківське депо № 3» з 1978 року, наказом № 149-к від 15.08.2011 її прийнято на посаду начальника маршруту відділу експлуатації по переводу з ХКП «Міськелектротранс Тролейбусне депо № 3», свої трудові обов`язки виконувала сумлінно, мала заохочення. Після призначення керівником КП «Тролейбусне депо № 3» у 2015 році [PERSON] , вона відчула упереджене ставлення, на протязі всього часу на неї здійснювався психологічний тиск з метою написання заяви про звільнення за власним бажанням, що неодноразово підтверджувалось у відкритих висловлюваннях на адресу позивача. Наказом № 225/0-к від 21.11.2019 позивача звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України, яке вона вважає незаконним з наступних підстав: 1) їй не надано для ознайомлення техніко-економічне обґрунтування скорочення, 2) звільняти з підстав зміни виробництва (з прибуттям нового рухомого складу) керівник не має права, 3) скорочення торкнулось тільки позивача та її посади, 4) позивач не має відношення до припису, за яким її звільнено, 5) пропозиції з працевлаштування, які їй надавались, не мають відношення до її фаху, 6) жодного інженера з транспорту та нової одиниці під час її звільнення не було, 7, 8) позивач має переважне право на залишення на роботі як ветеран праці та працівник з тривалим безперервним стажем роботи на цьому підприємстві. Порушення звільнення також полягає у тому, що наказ про звільнення підписав виконуючий обов`язки, який не мав на це права. Внаслідок звільнення у позивача погіршилось самопочуття, почався сильний головний біль, виникли душевні переживання, підвищився тиск, вона зрозуміла, що не зможе забезпечувати себе та свою родину, перебувала у депресивному стані, внаслідок чого була змушена пройти курс лікування з 11.11.2019 по 20.11.2019. Вважає, що такими діями їй спричинено моральну шкоду, яку вона оцінює в 20000 грн, разом з тим у розрахунку, доданому до позовної заяви, вказує розмір моральної шкоди 46291,50 грн. На підставі викладеного позивач просить позов задовольнити, визнати незаконним та скасувати наказ директора КП КП «Тролейбусне Депо № 3» Курочки О.В. про звільнення на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України № 225/0-к від 21.11.2019, зобов`язати відповідача поновити її на займаній посаді та внести виправлення до трудової книжки щодо її звільнення, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21.11.2019 по день ухвалення рішення, стягнути моральну шкоду у розмірі 46291,50 грн, судові витрати в сумі 2305,20 грн покласти на відповідача (т. 1, а.с. 27-32). Ухвалою судді від 17.12.2019 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в яких останній позов не визнав та зазначив, що звільнення відбулось з дотриманням вимог чинного законодавства, оскільки керівник згідно статуту приймає рішення щодо структури та штатного розпису підприємства, позивач про скорочення штату з 01.11.2019 повідомлена 30.08.2019 під підпис, ознайомлюватись із запропонованими посадами неодноразово відмовлялась, про що складені відповідні акти, інші доводи позивача щодо її не ознайомлення з техніко-економічним обґрунтуванням скорочення тощо, не передбачені чинним законодавством, наказ про звільнення підписаний на той час виконуючим обов`язки керівника у перший день роботи позивача після лікарняного. Просив у позові відмовити у повному обсязі (т. 1, а.с. 75-85). Суд, дослідивши надані докази в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини: директором КП «Тролейбусне депо № 3» [PERSON] . 30.08.2019 затверджено техніко-економічне обґрунтування скорочення штату та визнано доцільним та обґрунтованим з 01.11.2019 внести зміни до штатного розпису, скоротивши п`ять штатних одиниць начальника маршруту міського транспорту у відділі експлуатації, ввести у відділ експлуатації п`ять штатних одиниць інженер з транспорту (т. 1, а.с. 92-93). Як вбачається з п. 7.5 статуту КП «Тролейбусне депо № 3», директор видає накази, затверджує локальні акти Підприємства, дає вказівки, обов`язкові для всіх працівників Підприємства, затверджує структуру та штатний розпис Підприємства за погодженням з Департаментом інфраструктури Харківської міської ради, затверджує положення про виробничі підрозділи підприємства, умов оплати праці працівників та їх стимулювання, призначає на посади головного бухгалтера, головного інженера та заступників директора здійснює за погодженням з Департаментом інфраструктури Харківської міської ради, приймання, переведення, переміщення та звільнення інших працівників здійснюється у встановленому на підприємстві порядку згідно з чинним законодавством (т. 1, а.с. 105). Наказом директора Курочки О.В. від 30.08.2019 № 144 внесено зміни до штатного розпису з 01.11.2019 шляхом скорочення п`яти штатних одиниць начальника маршруту міського транспорту у відділі експлуатації, введено у відділ експлуатації п`ять штатних одиниць інженер з транспорту (т. 1, а.с. 179). 30.08.2019 [PERSON] ознайомлено під підпис з повідомленням про скорочення і звільнення 31.10.2019 (т. 1, а.с. 180). З запропонованими вакантними посадами [PERSON] ознайомитись відмовилась, про що складені відповідні акти (т. 1, а.с. 181-186). Наказом в.о. директора № 225/0-к від 21.11.2019 [PERSON] звільнено на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України (т. 1, а.с. 187) у перший робочий день після виходу з лікарняного (а.с. 161). З наданого відеозапису вбачається, що у день звільнення [PERSON] відмовилась від ознайомлення з наказом про звільнення, про що в її присутності складений акт (флеш-накопичувач у конверті т. 1, а.с. 86). Крім того, відповідачем на підтвердження доводів, вказаних у відзиві на позовну заяву надано суду копії наказів, розпоряджень, актів, пояснень щодо трудової діяльності позивача (том 2 справи), які не мають безпосереднього відношення до звільнення позивача за скороченням штату. Як вбачається з п. 1 ст. 40 КЗпП України (в редакції, що діяла на момент виникнення спірних правовідносин), трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом лише у випадках: змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників. У частинах 2 та 3 вказаної статті зазначено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті, допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу. Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації. Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Враховуючи викладене, суд вважає, що при звільненні позивача відповідачем дотримані норми чинного законодавства, позивач була письмово повідомлена за 2 місяці до звільнення про???????, від ознайомлення з вакантними посадами неодноразово відмовилась, тому посилання у даному випадку на переважне право залишення на роботі є необґрунтованим через скорочення п`яти штатних одиниць посад начальника маршруту, а правом переведення на іншу посаду, які їй неодноразово пропонувало підприємство, позивач не скористалась. Інші доводи позивача щодо не ознайомлення з техніко-економічним обґрунтуванням скорочення, підстав зміни виробництва, скорочення тільки позивача або її посади, надання відповідачем пропозицій з працевлаштування невідповідних фаху, відсутності одиниць інженерів з транспорту, неприбуття нового рухомого складу, не мають безпосереднього відношення до наказу про звільнення позивача № 225/0-к від 21.11.2019 та жодним чином не визначають незаконність її звільнення, відтак суд вважає, що у позовних вимогах про визнання незаконним та скасування наказу, поновлення на роботі, внесення виправлень у трудову книжку, стягнення середнього заробітку слід відмовити. Згідно ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. З погляду на викладені норми закону, визнання звільнення позивача таким, що відбулось у передбачений законом спосіб і порушень прав позивача не встановлено, суд вважає вимоги про стягнення моральної шкоди необґрунтованими та не доведеними, тому відмовляє у їх задоволенні. Оскільки у позові відмовлено в повному обсязі, сплачений позивачем судовий збір не підлягає стягненню з відповідача.

Outcome: dismissed