Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення з житлового будинку № 18 по вул. Полєтаєва в м. Чернігові. Позов обґрунтовано тим, що позивач є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Полетаева, 18 у м. Чернігові на підставі договору дарування від 29.12.2014. Відповідачі - [PERSON], [PERSON]В, [PERSON] були зареєстровані за вказаною адресою до набуття нею права власності на спірний будинок. Після укладення договору дарування та отримання права власності на даний будинок позивачем, відповідачі залишилися проживати та бути зареєстрованими за даною адресою. На даний час, в зв'язку з неможливістю утримувати даний будинок, виникла необхідність продати його. [PERSON] постійно проживає за адресою -Чернігівський район, с. Н.Білоус, вул. Проточна, 2 в будинку, що належить на праві приватної власності іншому відповідачу - [PERSON]. На прохання позивача переїхати проживати в інше житло та знятися з реєстрації за адресою вул. Полетаева. 18 у м. Чернігові, відповідачі в добровільному порядку відмовляють, а тому позивач звертається до суду з позовною заявою про виселення відповідачів, посилаючись на ст.ст. 319, 321, 391 ЦК України. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали. Посилаючись на обставини викладені в позовній заяві та у відповіді на відзив. Відповідач [PERSON], [PERSON] в судовому засіданні позов не визнали. Вказали, що [PERSON] постійно проживає та зареєстрована в спірному будинку з 1986 року, а [PERSON]С з дня народження. Посилаючись на ст. 405 ЦК, вважають, що мають право на проживання у спірному будинку, а перехід права власності до іншої особи не може бути підставою для припинення їх права користування житловим приміщенням як членів родини попереднього власника. [PERSON] вказав, що будинок його матері у с [PERSON] не придатний до життя, та він, маючи малолітню дитину та працюючи в м. Чернігів, не може переїхати туди жити. Відповідач [PERSON] до суду не зявився, про день і час слухання справи повідомлений належним чином, про причини неявки неповідомив. В матеріалах справи наявний відзив відповідачів, в тому числі підписаний відповідачем [PERSON] ( 35-37). Вислухавши доводи сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню в повному обсязі з наступних підстав. Згідно ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Статтею 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Житло - одна з основних матеріальних умов життя людини. Відповідно ст. 379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира інші приміщення, які призначені та придатні для постійного проживання в них. Право власності на житло охоплює правомочності із володіння, користування та розпорядження ним як об'єктом права власності. Ці правомочності можуть належати тільки власнику житла та іншим особам, зокрема, які проживають разом із ним, у тому числі на праві спільної власності. Глава 23 Цивільного кодексу України встановлює, що громадянин, який став власником житла, має право розпоряджатися ним на свій розсуд. Вiдповiдно до ч. 1 ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до статей 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Ст. 9 ЖК Української РСР передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Аналіз вищенаведених правових норм дає підстави для висновку про те, що право членів сім'ї власника будинку користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім'ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім'ї. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею житлового будинку, що знаходиться за адресою: вул. Полетаева, 18 у м. Чернігові, що підтверджується копією договору дарування від 29.12.2014 та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно ( а.с. 6-7). Відповідно до довідки Управління адміністративних послуг ЧМР № 13745 від 07.12.2017 за адресою: за адресою: вул. Полетаева, 18 у м. Чернігові зареєстровано 5осіб, серед яких відповідачі - [PERSON], [PERSON], [PERSON] ( а.с. 11). Допитана по справі свідок [PERSON] пояснила суду, що вона у 2014 році подарувала будинк № 18 по вул. Полєтаєва в м. Чернігові своїй доньці [PERSON], яка є позивачем по справі. Вказала, що відповідачі, які проживали в будинку як члени її сім»ї, після відчуження будинку, на даний час залишаються в ньому проживати. Не дивлячись на зміну власника відповідачі продовжують проживати та користуватись спірним житловим будинком, будучи члени сімї колишнього власника будинку 18 по вул. Полєтаєва в м. Чернігові. Будь-яких договірних відносин щодо користування зазначеною квартирою вони з позивачем не мають. Добровільно виселитися відповідачі відмовляються, чим чинять перешкоди позивачу у здійсненні її прав, зокрема у розпорядженні житловим будинком, яке полягає у намірі відчужити обєкт власності, що підтверджується розпискою про отримання авансу (а.с. 44). Суд дійшов висновку, що права відповідачів на користування житловою площею в будинку були похідними від прав колишнього власника цього будинку, з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачів, а права нового власника будинку [PERSON] на володіння, користування та розпорядження власністю порушені, тому потребують судового захисту, шляхом задоволення позову про виселення відповідачів з житлового будинку без надання іншого житла. Позивач під час звернення до суду сплатила судовий збір у сумі 640 грн., який відповідно до ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідачів . На підставі викладеного,

Outcome: approved