Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування належним їй на праві власності житлом, розташованим по [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вказаний будинок дістався їй в порядку спадкування за заповітом після померлої матері [PERSON] , відповідач є її колишнім чоловіком, шлюб з яким було розірвано судовим рішенням від 31.07.2019р.; однак ще до розірвання шлюбу відповідач залишив її, в будинку не проживає, на зв`язок не виходить, хоча продовжує бути зареєстрованим за даною адресою, чим порушує її права власника житла. Позивачка в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що після укладення шлюбу відповідач вселився та зареєструвався у будинку її батьків з їх згоди, де вони разом і проживали. Однак, у травні 2019 року відповідач залишив сім`ю, вибув у м. Київ, куди на його прохання й було відправлено належні йому речі; після цього, вона подала на розірвання шлюбу. З вказаного часу відповідач у її будинку, який вона успадкувала після смерті матері, не проживає, не спілкується, спільним побутом не пов`язаний, комунальними послугами не користується і їх не оплачує; ніяких перешкод у користуванні житлом ні її батьки, ні вона відповідачу не чинила. Відповідач належним чином та своєчасно повідомлявся про дату, час і місце слухання справи за місцем реєстраційного обліку, фактичного проживання, наявними засобами мобільного телефонного зв`язку та шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (ч.7, 8, 11 ст.128 ЦПК України), що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень, телефонограмою та відповідною публікацією від 04.02.2021р., але в судове засідання не з`явився, про причини неприбуття не повідомив, відзиву на позов не подав. Тому, зі згоди позивачки суд ухвалює про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивачки, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. За змістом положень ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено органом реєстрації за наявності відповідного судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.317, 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю; ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право власності є непорушним. Приписами ст.391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Права члена сім`ї власника житла на користування цим житлом визначено у статті 405 ЦК України, у якій зазначено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом із ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Аналіз положень гл.32 ЦК України свідчить, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна. Так, у ст.406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту. Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом. Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, слід приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін. Саме такий правовий висновок сформульований Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.10.2020р. по справі №447/455/17. З показань допитаного в судовому засіданні свідка [PERSON] вбачається, що її батько [PERSON] у належному матері будинку не проживає з травня 2019 року, залишивши їх та вибувши до м. Київ, після розірвання шлюбу перестав бути членом їх сім`ї, коштів на утримання будинку та матеріальної допомоги не надає, позивачка відповідачу ніяких перешкод у користуванні житлом не чинила. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] в порядку спадкування за заповітом після смерті матері [PERSON] являється одноособовим власником житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться по [ADDRESS] . Відповідач по справі [PERSON] є колишнім чоловіком позивачки, шлюб між якими було укладено 11 серпня 1990 року та розірвано заочним рішенням Борзнянського районного суду Чернігівської області від 31 липня 2019 року, яке набрало законної сили 02 вересня 2019 року. [PERSON] з 21 серпня 1990 року значиться зареєстрованим у будинку позивачки, але фактично там не проживає з травня 2019 року, добровільно вибувши з вказаного житла, комунальними послугами не користується, участі в утриманні житла не бере, особистих речей у ньому не має, зв`язок з сім`єю не підтримує. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтва про укладення шлюбу, рішення суду від 31.07.2019р., свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 26.11.2020р., витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, домової книги, довідками Борзнянської міської ради №1406 від 17.06.2020р., №15 від 11.01.2021р., депутата Борзнянської міської ради Білозора В.М. , показаннями допитаного свідка. Відповідачем всупереч положенням ст.12, 81 ЦПК України не було надано суду жодних доказів на підтвердження поважності причин його тривалого непроживання у житловому помешканні позивачки. Вирішуючи даний спір з приводу права користування житловим приміщенням, який виник між колишнім подружжям, суд зважує на те, що одному з них (позивачці) житловий будинок в силу положень ст.57 СК України належить на праві особистої приватної власності, а інший з подружжя (відповідач) вселився до цього будинку як член сім`ї власника, але після розірвання шлюбу та припинення сімейних відносин тривалий час не проживає в ньому, житлом не користується, не проявляє до нього ніякої заінтересованості. Відтак, зважаючи на вказані обставини, захищеність у даних правовідносинах прав позивачки як власника та користувача житлового будинку статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, законність пред`явлених позивачкою вимог, переслідування нею легітимної мети та пропорційність використання засобів для її досягнення у контексті відповідних принципів статті 8 Конвенції, дотримуючись балансу інтересів сторін, суд вважає, що інтереси позивачки перевищують інтереси відповідача як колишнього члена сім`ї, в якого припинилися правові підстави користування чужим майном, що ним не спростовано. Таким чином, оскільки [PERSON] не має наміру надати належний їй на праві приватної власності житловий будинок для проживання відповідачу, а він спільним побутом з позивачкою не пов`язаний і не проживає в її будинку без поважних причин близько двох років й у добровільному порядку не бажає вирішити питання про зняття з реєстраційного обліку з даного помешкання, що перешкоджає позивачці використовувати всі правомочності власника житла, порушуючи цим самим її законні права та інтереси, то суд вважає вимоги [PERSON] обгрунтованими й такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача необхідно стягнути на користь позивача судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved