Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-21 00:00:00

[PERSON] , звернулась в травні 2020р. до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про стягнення коштів за договором позики від 27.07.2016 року. Позов обґрунтувала тим, що 27.07.2016р. вона позичила кошти відповідачу в сумі 7200 доларів США, та відповідач зобов`язувався повернути їх не пізніше 27.07.2018 року, про що складена розписка. У визначений договором строк - до 27.07.2018р. борг відповідач не повернув. З нарахуванням 3% річних на суму боргу, позивач просила позов задовольнити та стягнути з відповідача кошти в сумі 202 438,20 грн. та судові витрати. Позивач в судове засідання не з`явилась, однак подала суду заяву в якій позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, щодо заочного розгляду справи не заперечила. Відповідач в судові засідання не з`явився, повідомлявся про судові засідання належно, в т.ч. через сайт судової адміністрації, відзив не подав, а тому суд вважав за можливе завершити розгляд даної справи за відсутності відповідача. Дослідивши матеріали справи, оцінюючи всі докази в сукупності, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 27.07.2016р. позивач передала відповідачу кошти в розмірі 7200 доларів США, із зобов`язанням повернення до 27.07.2018р., що підтверджується наявним в матеріалах справи оригіналом розписки (а.с.26). За вимогами ст.1046 ЦК України за договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики). Статтею 527 ЦК України передбачено зобов`язання боржника виконати свій обов`язок, а кредитора - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту, а також право кожної із сторін у зобов`язанні вимагати доказів того, що обов`язок виконується належним боржником або виконання приймається належним кредитором чи уповноваженою на це особою, і ризик наслідків непред`явлення такої вимоги. Як слідує зі ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк та в порядку, що встановлені договором. Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином. Оскільки, примірник оригіналу розписки позикодавець надав до справи як доказ неповернення позики у строк до 27.07.2018р., суд дійшов висновку, що позика не повернута повністю, що і доводила сторона позивача та не спростовано стороною відповідача. Тому вимоги щодо стягнення коштів в сумі 7200 доларів США, (враховуючи курс долара США встановленого НБУ України станом на 27.07.2018 року, який становить 26.651 грн. за 1 дол.США) підлягають до задоволення в сумі 191 887,20 грн. Що стосується стягнення 3% річних в сумі - 10 551 грн., то слід зазначити наступне. Так, за ч. 2 ст. 625 ЦК боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Несвоєчасну повернення позики суд вважає простроченням грошового зобов`язання, за яке настає відповідальність, передбачена ч. 2 ст. 625 ЦК, у вигляді сплати боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми. Окремо подано розрахунок 3% річних за прострочення позики 7200 доларів США, за період з 13.07.2018р. по 12.07.2020р., що складає 10 551 грн. Такі вимоги є обгрунтованими та також підлягають до задоволення. За вимогами ст.12,13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому зсіданні дослідити кожен доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 р. №2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»). Пленум Верховного Суду України у п.11 постанови від 18.12.2009 р. №11 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. За змістом вимог ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Судові витрати у розміру судового збору становлять 2024.38грн. (а.с.4), тому з відповідача слід стягнути на користь позивача даний розмір судового збору. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст. 527,1046-1049 ЦК України,

Outcome: approved