Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати за нею право власності на приміщення гаражу, розташованого по вул.Коперніка,11 м.Сарни Рівненської області, самочинно збудованого [PERSON]. Позивач та представник позивача у судовому засіданні заявлені [PERSON] вимоги підтримали повністю. Представник позивача пояснив, що [PERSON] набула право власності на приміщення гаражу за договором дарування будинковолодіння, однак, узаконити проведене попереднім власником самочинне будівництво гаражу в позасудовому порядку не може. Представник зауважив, що земельна ділянка по вул.Коперника,11 м.Сарни Рівненської області перебуває у власності позивача, а тому наявність спірного приміщення гаражу не порушує права інших осіб. Представник відповідача Сарненської міської ради у судове засідання не зявився, був повідомлений про час слухання справи належним чином, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Дослідивши надані стороною докази, суд дійшов до наступного. Відповідно до ч.5 ст.376 ЦК України на вимогу власника (користувача) земельної ділянки суд може визнати за ним право власності на нерухоме майно, яке самочинно збудоване на ній, якщо це не порушує права інших осіб. Надані позивачем копії державних актів від 21 квітня 2009 року підтверджують право власності [PERSON] на земельні ділянки, розміром, відповідно, 0,1000 га. та 0, 0267 га., з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд та для ведення садівництва, що розташовані по вул.Коперника,11 м.Сарни Рівненської області. Витяг з реєстру права власності від 13 березня 2007 року, копія якого надана позивачем, доводить, що станом на вказане число по вул.Коперника,11 м.Сарни Рівненської області дійсно знаходилось приміщення гаражу, самочинно побудоване [PERSON] Статтею 331 ЦК України встановлено, що право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Таким чином, враховуючи вказану норму закону, а також зміст ст.376 ЦК України право власності на самочинне будівництво може бути визнано в певних випадках за особою, яка здійснила таке будівництво. Із копій договору дарування частини житлового будинку від 9 вересня 2008 року та витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 2 жовтня 2008 року встановлено, що [PERSON] набула право спільної часткової власності на 48/100 житлового будинку № 11 по вул.Коперніка в м.Сарни Рівненської області та господарські приміщення за цією ж адресою, а саме : Б-сарай, б-сарай, б1-сарай, В-літня кухня, Г-сарай, Ж-погріб, З-погріб, Л-сарай, К-колодязь, П-вбиральня, Р-вбиральня, огорожа №1 та №2. Відповідно до ст.328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів; право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Представник позивача посилається на ті обставини, що позивач правомірно заволоділа спірним майном, так як відносно нього було укладено договір дарування між позивачем та власником спірного гаражу [PERSON] Однак, за договором дарування передається лише конкретно визначене майно, що передбачено ст.717 ЦК України, якою встановлено, що за договром дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобовязовується передати в майбутньому другій стороні (обдаруваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Приміщення гаражу за договором дарування від 9 вересня 2008 року [PERSON] не передавалось. Отже, позивач не набувала право на спірне приміщення у жодний спосіб, передбачений законом : не створювала це майно та не набувала право на нього за правочином. Таким чином, з огляду на те, що [PERSON] дійсно є власником земельної ділянки, на якій розташоване спірне будівництво, яке не порушує права інших осіб, однак, позивач не здійснювала будівництва спірного приміщення, а також не набувала на нього право власності за договором дарування із особою, що здійснила це будівництво позов останньої не підлягає до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст.328, 331, 376 ЦК України,

Outcome: dismissed