Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій вказувала, що з відповідачем проживала в шлюбі зареєстрованому 24.04.2004 року виконкомом Високівської сільської ради, актовий запис №3. Від цього шлюбу у них народилось дитина - син [PERSON], [INFO], який знаходиться на її вихованні та утриманні. Сімейне життя з відповідачем не склалося, вони припинили будь-які сімейні відносини, проживають окремо. Позивачка працює продавцем продовольчих товарів, отримує незначну заробітну плату, і її доходів недостатньо для забезпечення належного рівня дитини, а тому вона потребує матеріальної допомоги. У зв'язку з цим просила стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 1/2 частини його заробітку щомісячно, починаючи з дня подачі заяви і до повноліття дитини, оскільки відповідач добровільно кошти на утримання дитини не надає, хоча працює охоронником в ДП «Держексперцентр», отримує заробітну плату і спроможний сплачувати аліменти. В судовому засіданні позивачка [PERSON] заявлений позов підтримала, просила його задовольнити. В той же час пояснила, що до часу звернення до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини, тобто до 08.10.14 відповідач регулярно надавав допомогу на утримання дитини. Мати відповідача , отримуючи його заробітну плату, віддавала їй як допомогу на утримання дитини Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заявлений позов не визнав, оскільки від сплати аліментів на утримання сина не ухиляється, та пояснив, що з березня місяця поточного року був мобілізований до Збройних Сил України, однак заробітна плата ДП Держексперцентр» , де він працював до березня місяця 2014 року охоронником, за час його перебування в зоні АТО , з травня місяця по вересень 2014 року, за його дорученням виплачували його матері [PERSON], яку вона передавала його дружині- позивачці по справі. Вважає, що надавав достатню допомогу на утримання свого сина, а тому відсутні будь-які підстави стягнення з нього аліментів на утримання дитини. Також зазначив, що і в подальшому буде утримувати свою дитину, а тому просив відмовити в задоволенні позову за безпідставністю вимог про стягнення з нього аліментів. Дослідивши матеріали справи, суд відмовляє в задоволенні позову, виходячи з наступного: В судовому засіданні встановлено, що сторони проживали у шлюбі зареєстрованому 24.04.2004 року виконкомом Високівської сільської ради, актовий запис №3 (а.с.4). Від цього шлюбу у них народилась дитина - син [PERSON], [INFO], який знаходиться в даний час на вихованні позивачки (а.с.5). Сторони припинили сімейні відносини, проживають окремо. Відповідач працює охоронником в ДП «Держексперцентр», має стабільний заробіток (а.с.18,19). З березня місяця 2014 року відповідача було мобілізовано до Збройних Сил України (а.с.20). Заробітну плату за період перебування останнього на військовій службі з травня місяця 2014 року по вересень місяць 2014 року отримувала його мати [PERSON], яка передавала ці гроші дружині - позивачці по справі. Відповідачем місце роботи не змінено і він в подальшому має намір утримувати дитину. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Крім того, що зазначені обставини сторонами визнаються, вони підтверджуються матеріалами справи. В зв'язку з цим, судом у відповідності із ст. 61 ЦПК України, визнані вказані обставини такими, що не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ч. 1 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. У відповідності до ч. 1 ст. 189 СК України батькам надано право укласти договір про сплату аліментів на дитину, умови якого (про розмір аліментів, строки їх виплати тощо) не повинні порушувати її права. При цьому розмір аліментів за жодних обставин не може бути меншим від передбаченого у ч. 2 ст. 182 СК України, а саме мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного, за винятком випадків, передбачених статтею 184 СК України. У разі відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. З огляду на викладене, враховуючи те, що відповідач працює, має задовільний стан здоров'я, має змогу утримувати дитину - сина [PERSON], надає дитині добровільно матеріальну допомогу, позивачкою не надано жодних доказів, які підтверджували факт ухилення відповідача від свого батьківського обов'язку утримувати дитину, суд приходить до висновку, що між сторонами існує домовленість про сплату аліментів на утримання дитини, що не порушує її прав, а тому відмовляє в задоволенні позову про стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини в розмірі 1/2 частини його заробітку, починаючи з дня подачі позову - 08.10.2014 року і до повноліття дитини за безпідставністю вимог. Крім того суд, у відповідності із ст. 88 ЦПК України, відмовляє у стягненні з відповідача на користь позивачки, понесених нею витрат у сумі 300 грн. на правову допомогу Судовий збір у сумі 243,60 грн. компенсувати за рахунок держави. На підставі наведеного,

Outcome: dismissed