Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви позивач зазначила, що вона є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . При цьому, [PERSON] є її донькою, [PERSON] є чоловіком її доньки, а [PERSON] та [PERSON] є їх дітьми та онуками позивача. [PERSON] постійно не мешкає в кв. [ADDRESS] з травня 2019 року. Не дивлячись на те, що відповідач в квартирі не мешкає вже більше року, але досі залишається зареєстрованим за вищевказаною адресою і на нього як на жильця нараховуються комунальні платежі. [PERSON] весь цей час не сплачує квартирну плату та комунальні платежі, не утримує квартиру у належному стані, будь яких перешкод у проживанні зазначеної квартири ніхто не чинив. На даний час позивачу самостійно важко сплачувати комунальні послуги за жильця, який не мешкає у квартирі, також із-за реєстрації відповідача у квартирі вона не має можливості оформити субсидію. Реєстрація відповідача, який не мешкає у квартирі та не приймає участі в її утриманні є для неї перешкодою у вільному здійсненні права користування і розпорядження своєю приватною власністю. У зв`язку із викладеним, позивач просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач в судовому засіданні присутня не була, надала заяву про розгляд справи без її участі. У судове засідання відповідач не з`явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлялися належним чином. Заяви про розгляд справи без його участі до суду не надходило, відзиву на позов від відповідача також не надходило. Третя особа [PERSON] під час допиту за правилами допиту свідків в судовому засіданні пояснила, що відповідач, який є її чоловіком, не проживає за вищевказаною адресою з травня 2019 року. В травні 2019 року відповідач виїхав до Польщі і не виявив бажання повертатися, жодних перешкод у поверненні до квартири йому ніхто не чинив. Відповідач знає про цей позов, адже з ним у [PERSON] є телефонний зв`язок. Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти заочного розгляду справи за відсутності відповідача. У зв`язку з наведеним, суд вважав за можливе слухати справу за відсутністю відповідача, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього, про що було постановлено ухвалу, яка відображена в протоколі судового засідання. Дослідивши письмові матеріали справи, допитавши третю особу в якості свідка, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] , на праві власності належить [PERSON] . Вказаний факт підтверджується копією договору купівлі-продажу від 18.06.2011, посвідченого державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори Перепелицею Ю.М., та копією витягу про державну реєстрацію прав КП «Сєвєродонецьке бюро технічної інвентаризації» № 30547787 від 07.07.2011. Відповідно до довідки про склад сім`ї Відділу адміністративних послуг Центру надання адміністративних послуг у м. Сєвєродонецьку Сєвєродонецької міської ради №11268 від 21.07.2020, станом на 21.07.2017 за вищевказаною адресою зареєстровані наступні особи: [PERSON] , [INFO] , її чоловік - [PERSON] , [INFO] , її донька - [PERSON] , [INFO] , її син - [PERSON] , [INFO] . Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання №7775 від 24.07.2020 за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] . Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Таким чином, враховуючи те, що відповідач [PERSON] за адресою зареєстрованого місця проживання не проживає понад один рік без поважних причин, що підтверджується показаннями свідка, суд прийшов до висновку про те, що позовні вимоги стосовно визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, підлягають задоволенню. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат у відповідності до ст. 141 ЦПК України, суд враховує, що понесення позивачем судових витрат підтверджується квитанцією №0.0.1778312458.1 від 22.07.2020 про сплату судового збору у сумі 840 грн. 80 коп. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача суму понесених судових витрат в розмірі 840,80 грн.

Outcome: approved