Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради та після уточнення позовних вимог просить: визнати протиправними дії виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради що винесення рішення від 06.12.1999 за № 230 та скасувати його; визнати недійсним та скасувати, видане на підставі оскаржуваного рішення Свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс від 15.12.1999, зареєстроване за № 320 на приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН». Свої вимоги обґрунтовує тим, що згідно договору від 15.05.1997 ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» за рішенням загальних зборів акціонерів товариства передала [PERSON] прості іменні акції та все майно підприємства балансовою вартістю 76\~267 грн. в обмін на погашення боргів товариства перед кредиторами, з умовою провести перереєстрацію ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» його новим власником, в приватне підприємство. Позивачка, весь час вважала свого чоловіка [PERSON] власником майна, яке він отримав в результаті санації, а себе співвласником цього майна, що набуте за час шлюбу. У подальшому [PERSON] створив на базі ВАТ «Переяслав-Хмельницької швейної фабрики» приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН», як було передбачено договором. 06.12.1999 виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради розглянув заяву [PERSON] та без отримання її згоди, як дружини, з порушенням чинних на той час правил державної реєстрації обєктів нерухомого майна, не зясувавши його дійсного власника, яким був фізична особа [PERSON], прийняв рішення № 230 про видачу Свідоцтва про право власності приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» на такі обєкти нерухомого майна: цілісний майновий комплекс підприємства, господарський двір з будівлями та спорудами, табір відпочинку «Ластівка» з будівлями та спорудами, дитячий комбінат «Віночок» з будівлями та спорудами та приміщення кафе. При цьому виконавчий комітет, вийшов за межі своїх повноважень, оскільки у своїй заяві [PERSON] не конкретизував, яке саме майно слід оформити за приватним підприємством. На підставі вищевказаного незаконного, на думку позивачки, рішення було видано Свідоцтво про право власності на майновий комплекс, розташований за адресою: м. Переяслав-Хмельницький, вул. Богдана Хмельницького, 32, де власником вказано ПП «Швейна Фабрика «ГАЯН». В судовому засіданні представники позивачки позов підтримали та пояснили, що [PERSON] є одним із спадкоємців [PERSON] і користуючись своїм спадковим правом оскаржує рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради та Свідоцтво про право власності ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» на цілісний майновий комплекс, оскільки право власності на це нерухоме майно набув її чоловік [PERSON], але внаслідок незаконних дій відповідача він його втратив та, як результат спірне майно не увійшло до спадкової маси. А тому [PERSON] прагне відновити становище, що існувало до порушення для реалізації своїх спадкових прав. Представник виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради [PERSON] позов не визнала та у своїх запереченнях зазначила, що після створення [PERSON] приватного підприємства «Швейна фабрика «ГАЯН» виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької ради своїм рішенням від 18.11.1997 передав підприємству в постійне користування земельні ділянки, на яких знаходилось нерухоме майно колишнього ВАТ «Переяслав-Хмельницька Швейна фабрика», яке прийняв у своє відання керуючий санацією [PERSON] Пізніше 06.12.1999 за заявою генерального директора [PERSON] виконавчий комітет прийняв рішення про передачу у власність «Швейна фабрика «ГАЯН» нерухомого майна, що перейшло до нього в процесі перетворення акціонерного товариства в приватне підприємство, з метою відновлення виробництва та збереження робочих місць. При розгляді заяви [PERSON] виконавчий комітет мав усі потрібні документи, щоб прийняти рішення та видати Свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс підприємству, а не фізичній особі. Підстав оформлювати право власності на фізичну особу [PERSON] не було, про це він як засновник не просив і рішення виконавчого комітету ним, а також його дружиною раніше не оспорювалось. Після визнання «Швейна фабрика «ГАЯН» банкрутом, спірне майно перейшло у власність ПАБ «Київська Русь» за договором іпотеки, а тепер воно належить ТОВ «НУС». Представник відповідача просив застосувати до позовних вимог строки позовної давності, пояснивши, що ще у 2004 році [PERSON], порушуючи питання поділу майна подружжя, знала на кого та за яким рішенням оформлене майно (а.с.117) Треті особи: арбітражний керуючий «Швейна фабрика «ГАЯН» [PERSON] та представник банку «Київська Русь» позов не визнали, вважають, що питання права власності [PERSON] на цілісний майновий комплекс по вул. Б. Хмельницького, 32 в м. Переяслав-Хмельницькому вже було вирішено при розгляді позову [PERSON] про поділ майна подружжя. Суди апеляційної та касаційної інстанції визнали, що вказане мано є власністю підприємства. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом було встановлено наступне. [PERSON] оскаржує рішення та дії виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради в порядку цивільного судочинства, як спадкоємець [PERSON], який помер 29 травня 2008 року з метою захисту свого права власності на це майно. Відкрите акціонерне товариство «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» створено в результаті приватизації майна державного підприємства (шляхом корпоратизації) «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». До Статутного фонду товариства, який становив 76267 гривень, регіональне відділення Фонду державного майна по Київській області 30 грудня 1996 року передало обєкти нерухомості, в тому числі головний виробничий комплекс по вул. Богдана-Хмельницького, 32 у м. Переяслав-Хмельницькому. (а.с. 26-29) [PERSON], як голова правління ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» прийняв приватизоване майно, що підтверджується актом прийому-передачі від 10.01.1997 (а.с.30). Це майно стало власністю акціонерів, які придбали акції, про що Відкритому акціонерному товариству «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» було видано Свідоцтва про власність (а.с.89) Сторони визнали, що 28 листопада 1996 Ухвалою Арбітражного суду Київської області порушено справу про банкрутство ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Арбітражний суд визнав громадянина [PERSON] та ряд юридичних установ кредиторами по відношенню до боржника. 05.02.1997 до Арбітражного суду Київської області звернувся [PERSON] з заявою про санацію боржника, в якій просив призначити його керуючим санацією на тих умовах, що він приймає на себе всі борги підприємства перед кредиторами та бюджетом в повному обсязі та зобовязується сплатити їх в погоджені терміни; провести реструктуризацію ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» шляхом перетворення відкритого акціонерного товариства в приватне підприємство з передачею боржником майна та акцій йому в обмін на погашення боргів; після реорганізації приймає на себе зобовязання зберегти виробничий профіль підприємства та робочі місця для працівників (а.с.225). 15.05.1997 Відкрите акціонерне товариство «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» в особі заступника Голови правління [PERSON] та санатор [PERSON], на підставі рішення загальних зборів акціонерів від 15.05.1997, уклали Договір про санацію (а.с.22, 228-240). За умовами цього договору акціонери товариства дають згоду на санацію підприємства та перевід боргів на санатора - громадянина [PERSON] Збори акціонерів схвалюють договори про переведення боргу та умови санації, які викладені в п.п.2-6 цього Договору. Відповідно до п. 2 Договору акціонери ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» в обмін на погашення боргів перед кредиторами передали санатору [PERSON] акції, які підлягають анулюванню, та майно підприємства. Відповідно до п.п. 5,6 Договору санатор [PERSON] по відношенню до ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» стає новим (одноосібним) власником та зобовязується провести перереєстрацію (перетворення) Відкритого акціонерного товариства в приватне підприємство. 20.06.1997 Ухвалою Арбітражного суду затверджені умови санації викладені в Договорі від 15.05.1997 між боржником ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» та санатором [PERSON] (а.с.18-21) 01.08.1997 керуючий санацією [PERSON] на виконання умов санації про перетворення Відкритого акціонерного товариства в приватне підприємство, прийняв від ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» основні фонди, майно, кошти, використані на фінансові вклади та інші цінності (всього майна на суму 76\~267 гривень), про що було складено відповідний передавальний Акт (а.с.94). Відповідно до положень п.п. 1.1, 1.2, 2.2, 4.1 Статуту Приватного підприємства «Швейна фабрика «ГАЯН», зареєстрованого 04.08.1997 виконавчим комітетом Переяслав-Хмельницької міської ради за №478, приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН» створюється власником [PERSON] на виконання ухвали Арбітражного суду Київської області від 20.06.1997 (про санацію) шляхом перетворення відкритого акціонерного товариства «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика» у приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН». До приватного підприємства переходять усі майнові права та обовязки ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Статутний фонд підприємства становить 76\~267 гривень. [PERSON] набуває статусу з моменту його державної реєстрації. [PERSON] становлять основні фонди та оборотні кошти, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства.(а.с.241-247) 07.08.1997 [PERSON] створив приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН» (Київська обл. м. Переяслав-Хмельницький, вул. Б. Хмельницького, 32), що підтверджується Свідоцтвом про державну реєстрацію субєкта підприємницької діяльності юридичної особи (а.с.31). Вказане свідоцтво позивач не оскаржує. 03.11.1998 приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН» отримала від Переяслав-Хмельницької міської ради в постійне користування земельні ділянки під належним їй майном, в тому числі і земельну ділянку площею 1,820 га по вул. Богдана Хмельницького, 32, де розміщений виробничий комплекс (а.с.80-83) 29.11.1999 Генеральний директор [PERSON]П звернувся від імені підприємства до Переяслав-Хмельницької міської ради з заявою провести правову реєстрацію обєктів нерухомого майна за ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» та подав необхідні документи (а.с.204-221) 06.12.1999 виконавчий комітет Переяслав-Хмельницької міської ради, розглянувши заяву генерального директора приватного підприємства «Швейна фабрика « ГАЯН» [PERSON] про реєстрацію нерухомого майна, документи підприємства на земельну ділянку, на якій це майно знаходиться, а також матеріали технічної інвентаризації, прийняв рішення про видачу свідоцтва про право власності на такі обєкти нерухомого майна: 1) цілісний майновий комплекс підприємства (15 обєктів) за адресою: вул. Богдана Хмельницького, 32; 2) Господарський двір з будівлями і спорудами за адресою вул. Лагерна,36; 3) табір відпочинку «Ластівка» за адресою вул. Лагерна,29-а; 4) дитячий комбінат «Віночок» за адресою: вул. Шевченка,23; 5) приміщення кафе за адресою: вул. Фабрична,1 (а.с. 11, 203) 15.12.1999 на виконання цього рішення приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» було видане Свідоцтво про право власності на цілісний майновий комплекс, що розташований в м. Переяслав-Хмельницькому по вул. Богдана Хмельницького, 32, яке було зареєстроване в Переяслав-Хмельницькому бюро технічної інвентаризації Управління житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації за № 320 (а.с.12) Відповідно до листа Відділу державної реєстрації юридичних та фізичних осіб-підприємців та легалізації реєстраційної служби Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції Київської області в матеріалах реєстраційної справи приватного підприємства «Швейна фабрика «ГАЯН» відсутнє рішення [PERSON] про передачу до статутного капіталу нерухомого майна - Цілісного майнового комплексу, що знаходиться по вул. Богдана Хмельницького, 32 у м. Переяслав-Хмельницькому (а.с.250) Разом з цим, на думку суду, таке рішення не є обовязковим, оскільки при створенні приватного підприємства керуючий санацією [PERSON] виконував умови санації і йому згідно рішення загальних зборів акціонерів саме з цією метою було передано усе мано ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», тобто він був посередником в процесі перетворення. Приватне підприємство створено шляхом перетворення Відкритого акціонерного товариства, що визначено умовами санації. Цивільне та господарське право розрізняє поняття та порядок «створення» та «перетворення» юридичної особи. Відповідно до ст. 104 ЦК України юридична особа припиняється в результаті передання всього свого майна, прав та обовязків іншим юридичним особам правонаступникам (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або в результаті ліквідації. Відповідно до ст. 108 ЦК України перетворенням юридичної особи є зміна її організаційно-правової форми. У разі перетворення до нової юридичної особи переходять усе майно усі права та обовязки попередньої юридичної особи. При цьому складається передавальний акт, який затверджується учасниками юридичної особи або органом, який прийняв рішення про її припинення (ст. 107 ЦК України) Таким чином, перетворення це особливий вид реорганізації, який пов'язаний зі зміною організаційно-правової форми юридичної особи, і при цьому до правонаступника юридичної особи, що створюється в результаті реорганізації переходять усе майно, усі права та обовязки попередньої юридичної особи, що припинилася. Відповідно до положень ст. 1 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника у справах про банкрутство» санація система заходів, що здійснюються під час провадження у справі про банкрутство з метою запобігання визнання боржника банкрутом та його ліквідації, спрямована на оздоровлення фінансово-господарського становища боржника, а також задоволення в повному обсязі або частково вимог кредиторів шляхом кредитування, реструктуризації підприємства, боргів і капіталу та (або) зміну організаційно-правової та виробничої структури боржника. Реструктуризація підприємства це здійснення організаційно-господарських, фінансово-економічних, правових, технічних заходів, спрямованих на реорганізацію підприємства, на зміну форми власності, управління, організаційно-правової форми, що сприятиме фінансовому оздоровленню підприємства, збільшенню обсягів випуску конкурентоспроможності продукції, підвищенню ефективності виробництва та задоволенню вимог кредиторів. Керуючий санацією фізична особа, яка відповідно до рішення арбітражного суду організовує здійснення санації боржника. В розумінні ст. 37 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент спірних правовідносин, та відповідно до ст. 104 Цивільного кодексу України, припинення юридичної особи відбувається внаслідок реорганізації (злиття, приєднання, поділу, перетворення) або ліквідації. В досліджуваній ситуації мало місце не ліквідація Відкритого акціонерного товариства «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика», а його перетворення у підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН». Саме внаслідок перетворення акціонерне товариство і припинило свою діяльність. Отже, враховуючи всі встановлені вище обставини, суд дійшов висновку, що керуючий санацією [PERSON] з метою перетворення юридичної особи та на виконання договору та ухвали арбітражного суду про проведення санації все отримане від акціонерного товариства майно, права та обовязки (окрім акцій, які підлягали анулюванню) передав приватному підприємству, власником якого він став, за умовами санації. Твердження представників позивача про те, що [PERSON] у відповідності до ст. 128 ЦК УРСР та на підставі договору про санацію набув право приватної власності на цілісний майновий комплекс в м. Переяслав-Хмельницькому по вул. Богдана Хмельницького, 32 і це право було знехтуване відповідачем, який прийняв рішення про видачу свідоцтва про право власності на це майно не фізичній особі, а приватному підприємству, не відповідає вимогам закону та умовам санації. У випадку набуття [PERSON], права приватної власності на майно збанкрутілого акціонерного товариства він міг лише утворити (заснувати) нове підприємство, здійснивши вклад цього майна до статутного фонду приватного підприємства, що не відповідало б умовам санації, затвердженим ухвалою Арбітражного суду Київської області, де вказується саме про перетворення юридичної особи боржника в приватне підприємство, а не про ліквідацію однієї юридичної особи та утворення нової. В будь-якому разі санація в господарській діяльності має інше значення ніж поняття набуття права власності на нерухоме майно фізичною особою. Порядок санації та порядок набуття права власності на нерухоме майно є різними юридичними процедурами та мають різні правові наслідки, виникають з різних правовідносин. Їх ототожнення позивачем є безпідставним. Відповідно до ст. 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається як підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, так і підприємство, що діє на основі приватної власності субєкта господарювання юридичної особи. Згідно ст. 10 Закону України «Про підприємства в Україні» в редакції чинній на момент спірних правовідносин, майно підприємства становлять основні фонди та оборотні кошти, а також інші цінності, вартість яких відображається в самостійному балансі підприємства. Відповідно до ст. 191 ЦК України підприємство є єдиним майновим комплексом, що використовується для здійснення підприємницької діяльності; до складу підприємства як єдиного майнового комплексу входять усі види майна, призначені для його діяльності, включаючи земельні ділянки, будівлі, споруди, устаткування, інвентар, права вимоги, борги та інші права, якщо інше не встановлено договором або законом; підприємство, як єдиний майновий комплекс є нерухомістю; підприємство або його частина можуть бути обєктом купівлі-продажу, застави, оренди, та інших правочинів. Тобто зі змісту цієї статті вбачається, що стосовно підприємства як єдиного майнового комплексу або його частини можуть виникати цивільні права та обовязки, але не за договором про санацію. Крім цього зі змісту рішень Господарського суду Київської області та інших документів, вбачається, що наразі «Швейна фабрика «ГАЯН», засновником якого був [PERSON] є товариством з обмеженою відповідальністю, воно визнане банкрутом, триває ліквідаційна процедура (а.с. 56, 61, 66, 71, 112). Відповідно до статті 12 Закону України «Про господарські товариства», власником майна, переданого йому засновниками і учасниками, є саме товариство. На даний час право власності на вказаний вище майновий комплекс, по вул. Богдана Хмельницького, 32 в м. Переяслав-Хмельницький належить Товариству з обмеженою відповідальністю «НУС» (а.с.202). Враховуючи вищевикладені положення нормативно-правових актів та обставини справи, суд вважає Рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради від 06.12.1999 за № 230 про видачу свідоцтва про право власності приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» на обєкти нерухомого майна, зокрема на цілісний майновий комплекс підприємства (15 обєктів) за адресою вул. Богдана Хмельницького, 32, таким, що відповідало інтересам санації та спрямоване на перетворення акціонерного товариства у приватне підприємство, як було визначено Ухвалою Арбітражного суду Київської області про проведення санації у справі про банкрутство ВАТ «Переяслав-Хмельницька швейна фабрика». Визнати його незаконним, таким що спричинило порушення цивільних права та інтересів [PERSON]П чи його дружини [PERSON], у суду підстав немає На підставі вищевказаного рішення відповідачем правомірно було видане Свідоцтво про право власності на Цілісний майновий комплекс, розташований в м. Переяслав-Хмельницький по вул. Богдана Хмельницького, 32, що належить приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН», яке було зареєстроване за № 320 в Переяслав-Хмельницькому Бюро технічної інвентаризації Управління житлово-комунального господарства Київської обласної державної адміністрації, в порядку який існував на час спірних правовідносин. Згідно ст. 74 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» органи місцевого самоврядування є відповідальними за свою діяльність перед юридичними і фізичними особами. Рішенням Конституційного суду України №7-рп/2009 від 16 квітня 2009 року, визначено: органи місцевого самоврядування, вирішуючи питання місцевого значення, представляючи спільні інтереси громад сіл, скелищ та міст, приймають нормативні та ненормативні акти. Ненормативні акти передбачають конкретні приписи, звернені до окремого субєкта чи юридичної особи, застосовуються одноразово і після реалізації вичерпують свою дію. Таким чином, рішення, прийняті органами місцевого самоврядування не можуть бути скасовані, якщо відповідно до приписів цих рішень виникли правовідносини, повязані з реалізацією певних субєктивних прав та охоронюваних законом інтересів. Крім цього, суд звертає увагу на те, що з моменту прийняття оскаржуваного рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької ради № 230 від 06.12.1999 року і до дня смерті [PERSON] - 29.05.2008, минуло майже вісім років. Протягом цього часу [PERSON] не оскаржив вказане рішення, а отже вважав його правомірним. Відповідно до ст. 10 та ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 цього Кодексом. За правилами ч.1 ст.11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорення. Статтею 16 ЦК України визначені способи захисту цивільних прав та інтересів судом, серед яких, зокрема: відновлення становища, що існувало до порушення, визнання незаконним рішення, дій чи бездіяльності, органу державної влади або органу місцевого самоврядування, їх посадових осіб. За змістом цих норм закону захист від порушення, невизнання або оспорення цивільних прав та інтересів особи може мати місце тоді, якщо таких прав вона набула у встановленому законом порядку або мала достатньо підстав їх набути. Отже позивач не довела суду наявність у неї та її покійного чоловіка [PERSON] достатніх правових підстав для набуття у приватну власність, тобто у вільне володіння, користування та розпорядження цілісного майнового комплексу підприємства який був предметом господарських правовідносин в ході процедури санації. Як наслідок цього, недоведеними є вимоги про визнання незаконним рішення та дій відповідача по оформленню права власності на це майно не за фізичною особою [PERSON], а за правонаступником боржника, яким стало Приватне підприємство «Швейна фабрика «ГАЯН» внаслідок перетворення юридичної особи Вирішуючи клопотання відповідача про застосування строків позовної давності (а.с.117), суд виходить з наступного. Статтею 71 Цивільного кодексу УРСР, який був чинним на момент прийняття відповідачем оскаржуваного рішення, та ст. 257 Цивільного кодексу України 2004 року встановлено трьох річний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено. Згідно ст. 80 ЦК УРСР, закінчення строку позовної давності до предявлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. За правилами ст. 76 ЦК УРСР, а також згідно ч.1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Винятки з цього правила можуть бути встановлені законом. Згідно ч.5 ст. 267 Цивільного кодексу України 2004 року загальна позовна давність встановлюється у три роки. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Відповідно до ч.6 Перехідних та прикінцевих положень Цивільного кодексу України правила цього кодексу про позовну давність застосовуються до позовів строк предявлення яких, встановлений законодавством, що діяло раніше, не сплив до набрання чинності цим кодексом. Оскаржуване рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької ради № 230 було прийняте 06.12.1999 року, в той час, коли позивач [PERSON] перебувала у шлюбів з [PERSON], а тому вона повинна була знати про це рішення та його зміст, оскільки воно прийняте відповідачем за результатом розгляду заяви [PERSON] Суду не надано доказів того, що позивачка не знала, що цілісний майновий комплекс зареєстрований за ПП «Швейна фабрика «ГАЯН» та що вона тривалий час мала всі підстави вважати, що це майно є спільним майном подружжя. Суд вважає необґрунтованим посилання представників позивача на п.3 ч.5 Прикінцевих та перехідних положень Закону України від 20 грудня 2011 року № 4176-УІ в частині того, що протягом трьох років з дня набрання чинності цим законом особа має право звернутись до суду з позовом про визнання незаконним правового акта органу місцевого самоврядування, яким порушено право власності або інше речове право особи, з огляду на таке. Цей закон набрав чинності після спливу трьох річного строку позовної давності на оскарження рішення виконавчого комітету Переяслав-Хмельницької міської ради про видачу свідоцтва про право власності приватному підприємству «Швейна фабрика «ГАЯН» на обєкти нерухомого майна, яке було прийнято 06.12.1999, а також після спливу трьох річного строку від дня звернення [PERSON] у 2004 році до суду з позовом про поділ майна, де серед іншого, предметом поділу був цілісний майновий комплекс «Швейна фабрика «ГАЯН», і вона не могла не знати про існування спірного рішення виконавчого комітету. В розумінні положень Цивільного кодексу України поновлення позовної давності здійснюється судом, однак про поновлення позовної давності позивачка суд не просила, про причини пропуску цього строку суд не повідомила. Отже суд відмовляє в задоволенні позову [PERSON], як по суті так і у звязку з пропуском строку позовної давності. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed