Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про зміну розміру та порядку стягнення аліментів на утримання їх неповнолітньої дочки. Свої вимоги позивач мотивує тим, що на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2003 року з відповідача на її користь стягнуто аліменти на утримання дочки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи із 16.12.2003 року і до досягнення дочкою повноліття. Станом на дату подання позову змінилась економічна ситуація в країні, доходів позивача критично не вистачає для належно утримання своєї дочки, а відповідач хоча офіційно не працює, проте має постійний дохід. Відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, переважно харчується та одягається за рахунок неофіційного прибутку, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своєї дочки у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останньої. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з дня звернення до суду і до досягнення дочкою повноліття. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 01.04.2019 року. Вказаною ухвалою, відповідачу був наданий строк для подання заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, а також строк для подання відзиву на позов. Відповідач відзиву на позов, заяви із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, чи клопотанням про розгляд справи за участю сторін до суду не направив. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за наявними матеріалами справи. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони мають неповнолітню дочку [PERSON] , [INFO] , що стверджується відповідним свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 26.09.2002 року, свідоцтвом про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 28.04.2011 року та свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 12.06.2012 року, копії яких додані до матеріалів справи. Як вбачається з копії виконавчого листа, виданого на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2003 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 16.12.2003 року і до досягнення дочкою повноліття. Таким чином суд вважає доведеним обов`язок відповідача по утриманні своєї дочки до досягнення нею повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених з зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Положеннями ст. 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Згідно з п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров`я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров`я платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у зв`язку із погіршенням свого матеріального стану, окрім того з часу винесення рішення про стягнення з відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дітей, що не потребує додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Суд також враховує, що позивач є інвалідом ІІ групи загального захворювання та просить стягувати аліменти у розмірі 50% встановленого чинним законодавством прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, що повністю відповідає вимогам ст. 182 СК України. Оскільки відповідач має задовільний стан здоров`я, на своєму утриманні непрацездатних членів сім`ї не має, є працездатним, а тому може і зобов`язаний надавати допомогу на утримання дитини, яка повинна бути відповідною соціально-економічним умовам, які склалися в країні та достатньою для належного забезпечення потреб дитини. Доказів зворотного матеріали справи не містять та відповідачем надані не були За таких обставин суд приходить до висновку, що позовна заява є обґрунтовано, а тому підлягає до задоволення. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3 Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином вимога позивача про зміну розміру аліментів саме з дати подачі позову до суду не може бути задоволена та в цій частині підлягає відмові. З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист, виданий на підставі рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 26.12.2003 року, яким з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання дочки: [PERSON] , [INFO] , в розмірі 1/4 частини з усіх видів доходу відповідача, але не менше 1/2 частини неоподаткуваного мінімуму доходів громадян щомісячно, починаючи з 16.12.2003 року і до досягнення дочкою повноліття, відкликати на адресу суду, як такий, який втратив юридичну силу. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України. На підставі зазначеного та

Outcome: partial