Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Могилів-Подільського міськрайонного суду Вінницької області з заявою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, а саме встановлення фактів того, що [PERSON], який помер 27.12.1983, є рідним батьком заявника; що в поновленому актовому записі № 168 від 03.03.1971 про народження [PERSON] допущено неправильність запису «українець» замість «єврей» в графі щодо національності батька [PERSON]; що в поновленому актовому записі № 168 від 03.03.1971 про народження [PERSON] допущено неправильність запису «українка» замість «єврейка» в графі щодо національності матері [PERSON]; що в актовому записі № 5 від 09.02.1951 про народження заявника допущено неправильність запису «українка» замість «єврейка» в графі щодо національності матері [PERSON]. Заява обґрунтована тим, що мати заявника [PERSON] з 1949 року перебувала в фактичних шлюбних відносинах з [PERSON]. Від спільного проживання 03.02.1951 у них народилась заявник. Однак в свідоцтві про народження заявника запис про її батька вчинено відповідно до ст. 135 СК України і в графі «батько» стоїть прочерк. Разом з тим, [PERSON] за життя визнавав заявника за дочку, виховував її, турбувався про неї. Після його смерті саме заявник та її мати здійснювали поховання [PERSON] Дані обставини унеможливлюють підтвердження факту родинних відносин між померлим [PERSON] та заявником. Також в поновленому актовому записі № 168 від 03.03.1971 про народження матері заявника [PERSON] національності її батьків [PERSON] та [PERSON] зазначено як українці. Вказане не відповідає дійсності, оскільки дід та баба заявника були євреями, а їхні національності у документах були змінені через історичні та політичні процеси, що відбулася того часу в Радянському Союзі. Усі документи, що б підтверджували факт національності [PERSON] та [PERSON], знищені та відновленню не підлягають. Внаслідок подальшого помилкового внесення відомостей до актового запису про народження заявника національність її матері [PERSON] також невірно зазначено як «українка». Дані обставини унеможливлюють відновлення національності заявника та членів її сімї та позбавляють можливості підтримувати сімейні традиції, виховувати дітей в національному дусі. В судове засідання заявник та її представник не зявились. Представник заявника подав суду заяву про розгляд справи без його участі. Заяву підтримав повністю, просив її задовольнити. Заінтересована особа [PERSON], належним чином повідомлений, в судове засідання не зявився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, не заперечував щодо її задоволення. Представник заінтересованої особи Могилів-Подільського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області в судове засідання не зявилась. Подала до суду заяву, в якій просить розгляд справи провести у її відсутність. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню, виходячи з такого. Відповідно до п. 1 ч. 1\~ст. 256 ЦПК України\~суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами. Частина 2 ст. 256 ЦПК України визначає, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Згідно ч. 1 ст. 135 СК України при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім'я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою. Як вбачається з Свідоцтва про народження [PERSON] серії І-АМ № 036213, в графі «Батько» стоїть прочерк і відомості про батька не вказані, а матірю є [PERSON] (а.с. 6). Згідно витягу з державного реєстру актів цивільного стану громадян про шлюб щодо підтвердження дошлюбного прізвища [PERSON] іванович та [PERSON] 10.10.1972 зареєстрували шлюб і дружині присвоєно прізвище [PERSON] (а.с. 9). 27 грудня 1983 року помер [PERSON], що підтверджується Записом акта про смерть № 303 від 27.12.1983. Згідно ч. 2 п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» при розгляді справ про встановлення батьківства щодо дитини, яка народилася до 1 січня 2004 року, необхідно застосовувати відповідні норми КПРС, беручи до уваги всі докази, що достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства, в їх сукупності, зокрема, спільне проживання й ведення спільного господарства відповідачем та матірю дитини до її народження, спільне виховання або утримання ними дитини. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] з 1949 року перебували в фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу і від спільного проживання у них народилась дитина [PERSON]. В обґрунтування заявлених вимог заявник зазначає, що [PERSON] за життя визнавав себе її батьком, виховував, піклувався та матеріально забезпечував. Після його смерті саме заявник та її мати здійснювали поховання [PERSON] Син [PERSON] від першого шлюбу [PERSON] визнає заявника за сестру, підтримує з нею близькі відносини до цього часу, що підтверджується сімейними фотографіями, а також і його заявою, поданою суду, в якій він не заперечує проти задоволення заяви [PERSON] (а.с. 10). Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, а також беручи до уваги те, що від встановлення даного юридичного факту залежить реалізація заявником свого права на оформлення заявником ступеню родинних відносин між нею та померлим [PERSON], а заінтересовані особи не заперечують проти задоволення заяви, суд вважає, що заявником доведено той факт, що померлий 27 грудня 1983 року [PERSON] був її рідним батьком, а відтак заява в цій частині підлягає задоволенню. Щодо заявлених вимог щодо встановлення фактів неправильності в актових записах суд зазначає таке. Відповідно п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.07.1995 № 12 «Про практику розгляду судами справ щодо встановлення неправильності запису в актах громадянського стану» при розгляді справ про встановлення неправильності в актовому записі про народження суди мають враховувати, що він зокрема повинен містити відомості про національність і громадянство батьків, а якщо їх не було внесено актовий запис має бути доповнено. Питання щодо встановлення неправильності в актовому записі про народження, зокрема, щодо доповнення відомостей про національність чи громадянство батьків суд вирішує на підставі письмових (архівних матеріалів; відомостей, які містяться в паспорті; довідок з місця роботи, навчання, проживання; військових, профспілкових, інших посвідчень тощо) та інших доказів, що з достовірністю підтверджують заявлену вимогу. Згідно відновленого Запису акта про народження № 168 від 03 березня 1971 року батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], за національністю українці. Як зазначає відомості про національність батьків в Записі акта про народження [PERSON] змінені з «єврей» та «єврейка» на «українець» та «українка» внаслідок складної політичної та націоналістичної ситуації тих років, репресій та фізичного знищення осіб єврейської національності. Докази на спростування таких тверджень, суду надані не були. Згідно повідомлення державного архіву Вінницької області метричних книг про народження по Різдво-Богородицькій церкві с. Шлишківці, римсько-католицькій церкві м. Могилів Могилівського повіту Подільської губернії за 1919-1920 роки в архіві на зберіганні немає, внаслідок чого видати довідку про народження [PERSON] неможливо. Крім цього, внаслідок подальшого помилкового внесення відомостей національність матері заявника в актовому записі про народження [PERSON] № 5 від 09.02.1951 також невірно зазначено як «українка», а не «єврейка». Разом з тим, заявник та її сімя, будучи іудеями, зберегли мову, релігійні і культурні звичаї єврейського народу, відвідують синагогу, заявник вільно володіє івритом, дотримується єврейських свят, приймає участь у заходах, ініційованих єврейською громадою. Вказане підтверджується довідкою Могилів-Подільської єврейської общини № 1 від 06.06.2017. Згідно ст. 11 Конституції України держава сприяє консолідації та розвиткові української нації, її історичної свідомості, традицій і культури, а також розвиткові етнічної, культурної, мовної та релігійної самобутності всіх корінних народів і національних меншин України. В статті 1 Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин від 01.02.1995, ратифікованої Законом України «Про ратифікацію Рамкової конвенції Ради Європи про захист національних меншин», встановлено, що захист національних меншин та прав і свобод осіб, які належать до цих меншин, є невідємною частиною міжнародного захисту прав людини і як такий є одним з напрямків міжнародного співробітництва. Стаття 3 Конвенції визначає, що кожна особа, яка належить до національної меншини, має право вільно вирішувати, вважатися їй чи не вважатися такою, і таке рішення або здійснення прав у звязку з ним не повинно зашкоджувати такій особі. Згідно ст. 11 Закону України «Про національні меншини в Україні» громадяни України мають право вільно обирати та відновлювати національність. Примушення громадян у будь-якій формі до відмови від своєї національності не допускається. Аналізуючи зібрані в судовому засіданні докази, а також беручи до уваги те, що від встановлення даних юридичних фактів залежить реалізація заявником свого права на відновлення національності заявника та членів її сімї, надання можливості підтримувати сімейні традиції, виховувати дітей в національному дусі, а також зважаючи на неможливість внесення відповідних змін до ряду актових записів іншим шляхом через відсутність первинних документів, суд вважає, що заявником доведено той факт, що національність [PERSON] та [PERSON] в ряді Записів актів про народження помилково вказано «українець» та «українка» замість «єврей» та «єврейка», а відтак заява в цій частині підлягає задоволенню. На підставі викладеного вище та

Outcome: approved