Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, мотивуючи свої вимоги тим, що 17 березня 2012 р. за наслідками продажу ? частини квартири [ADDRESS] позивач отримала 10 000 доларів США, які відповідач самовільно взяла та поклала на депозит у банку. Добровільно повернути вказані грошові кошти відповідач відмовляється. Вона зверталась до поліції за вказаним фактом, але в порушенні кримінальної справи їй було відмовлено. Вважає, що в діях відповідача наявні ознаки протиправності, чим їй завдано матеріальну шкоду у розмірі 10 000 доларів США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12.05.2016 сумі 253 256 гривень. Крім того, позивачем понесені збитки у вигляді упущеної вигоди - неотриманого доходу від депозиту за період з 2012 по 2016 р.р. у розмірі 10% річних, що складає за наданим позивачем розрахунком 4 641 долар США, що еквівалентно за курсом НБУ станом на 12.05.2016 сумі у розмірі 117 536,10 гривень. Також їй діями відповідача заподіяно моральну шкоду, яка виразилася у її приниженні, вторгненні в особисте життя, обшуках, спробах виселити її з квартири, помістити до психіатричної лікарні, неправдивих звинуваченнях у спричиненні тілесних пошкоджень тощо. Вона, за відсутності іншого нерухомого майна, змушена проживати в одній квартирі з відповідачем, що надає відповідачеві доступ до її особистих речей, спробах їх продати. Відповідач присвоїла собі дарунки батька, звинувачує позивача, чинить їй перешкоди в освіті, фізичних вправах та ін., розповсюджує завідомо неправдиву інформацію про зловживання алкоголем, асоціальний спосіб життя. Внаслідок протиправних дій відповідача позивач пригнічена, нервує, в неї погіршився сон, що негативно відбувається на її стані здоров'я та працездатності. Просила стягнути на її користь з відповідача матеріальну шкоду у зазначеному вище розмірі та компенсацію матеріальної шкоди у розмірі 100 000 гривень. У судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити у повному обсязі. Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав, зазначивши, що позивачем не надано доказів на підтвердження своїх вимог. Просив у позові відмовити. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, суд встановив наступне. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 23.03.2005 у справі № 2-399/2005 за [PERSON] визнано право власності на ? частину квартири [ADDRESS]. Рішення набрало законної сили 25.04.2005 (арк. справи 4). 17.03.2012 між [PERSON] та [PERSON] укладено договір купівлі-продажу належної [PERSON] ? частини квартири [ADDRESS]. Договір посвідчено приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Нароха О.В., зареєстровано в реєстрі за № 709. Відповідно до п. 3 договору купівля-продаж квартири відбувся за 80 000 гривень, які продавець отримала готівкою від покупця повністю до підписання договору (арк. справи 38-39). Сторонами визнається, що [PERSON] є донькою [PERSON], на даний час сторони разом проживають у [ADDRESS], що встановлено судом з пояснень сторін у судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. При цьому, суд зазначає, що визначення змісту позовних вимог, предмету та підстави позову є виключним диспозитивним правом позивача. Частинами першою-третьою статті 10 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивач пред'являє вимоги до відповідача про відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Підставою позову є те, що відповідач заволоділа грошима позивача у розмірі 10 000 гривень, розмістила їх на депозит у банку, чим спричинила матеріальну шкоду та збитки у вигляді упущеної вигоди, а також моральні страждання. Згідно з ч.1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. Згідно з вимогами статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. За роз'ясненнями, які містяться у пункті 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 р., з подальшими змінами, «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. В процесі судового розгляду справи судом за ухвалою від 15.07.2016 витребувано докази наявності відкритих на ім'я відповідача депозитних рахунків у банках. На виконання ухвали суду від ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» надійшла інформація про наявність таких депозитних рахунків на ім'я відповідача у т.ч. в доларах США. Відповідачем надано суду письмові пояснення про походження вказаних грошових коштів, з яких випливає, що суму у 8 500 доларів США відповідач отримала від продажу автомобіля та від померлої матері. Позивач, своєю чергою, стверджує, що ці грошові кошти належать їй, і ці кошти були відібрані в неї відповідачем. В цей же час, суд констатує відсутність доказів на підтвердження пояснень як позивача, так і відповідача. Так, з матеріалів справи вбачається, що позивач від продажу ? частини квартири отримала суму 80 000 гривень. В цей же час суду не надано доказів, що ця сума була переведена у долари США та не була витрачена власне позивачем. Крім того, позивачем не надано суду жодного доказу, який би підтверджував належність їй суми грошових коштів, яку розмістила відповідач на депозиті у банку. Також, суду не надано доказів отримання відповідачем суми, яка розміщена на депозиті у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», від продажу автомобіля та від померлої матері відповідача. Відтак, твердження сторін у справі ґрунтуються на припущеннях, а тому не можуть бути покладені в основу судового рішення. Наявність на депозитному рахунку відповідача певної суми доларів США не доводить факт її протиправної поведінки по відношенню до позивача, а також причинний зв'язок між завданою шкодою та протиправною поведінкою, що є обов'язковими елементами визначені ст.ст. 1166, 1167 ЦК України для відшкодування матеріальної та моральної шкоди. Також позивач не надала суду належних та допустимих доказів наявності винних дій відповідача, та наявності в позивача дійсної шкоди. Наявність договору купівлі-продажу належної позивачеві частини квартири за 80 000 гривень, не доводить факту спричинення шкоди на суму 10 000 доларів США та вини відповідача. Відсутність доведеності факту існування в позивача грошової суми у розмірі 10 000 доларів США обумовлює й безпідставність позовних вимог про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди. Крім того, згідно з положеннями ст.ст. 22 ч.1, ч.2 п.2, 623 ч.4 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками, зокрема, є доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, йдеться не про реальні втрати особи, які вона зробила або зробить, а про ті доходи, які вона недоотримає внаслідок порушення її цивільного права (наприклад, особа домовилася про надання грошей в позику під проценти, але не надала гроші в позику, оскільки боржник з нею не розрахувався. Саме сума запланованих, але не отриманих процентів у даному випадку буде складати упущену вигоду). При визначенні неодержаних доходів (упущеної вигоди) враховуються заходи, вжиті кредитором щодо їх одержання. Тобто, доказуючи наявність упущеної вигоди, кредитор має довести факти вжиття певних заходів щодо одержання таких доходів. Якщо неодержання кредитором очікуваних доходів є наслідком недбалої поведінки самого кредитора, така упущена вигода не підлягатиме відшкодуванню. Для застосування такої міри відповідальності як стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди потрібна наявність усіх елементів складу цивільного правопорушення: 1) протиправної поведінки; 2) збитків; 3) причинного зв'язку між протиправною поведінкою боржника та збитками; 4) вини та встановлення заходів, вжитих стороною для одержання такої вигоди. Позивачем в межах судового розгляду справи не доведено наявність зазначених вище елементів складу цивільного правопорушення, а так само не підтверджено, які вживалися нею заходи щодо одержання вигоди, про яку вона зазначає. Відсутність підстав для відшкодування матеріальної шкоди доводить відсутність підстав для задоволення вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними. Крім того, наявність та розмір моральної шкоди, завданої позивачеві, не було підтверджено жодними доказами, крім пояснень самого позивача. Крім того, суд також вважає за необхідне зазначити, що позивачем було обрано невірний спосіб захисту порушеного права в частині відшкодування матеріальної шкоди, оскільки в судовому засіданні встановлено, що ці вимоги позивача ґрунтуються на витребуванні її майна з чужого незаконного володіння. Підсумовуючи все вищевикладене, суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову [PERSON] На підставі статті 88 ЦПК України судові витрати зі сплати судового збору стягненню не підлягають.

Outcome: dismissed