Jurisdiction: civil
Date: 2017-12-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратилли право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовної заяви зазначено, що [PERSON] є власником квартири № 262 за адресою: м.Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок № 117а, на підставі договору дарування квартири від 06 вересня 2017 року. Відповідачі значаться зареєстрованими у квартирі позивача, хоча зобовязались знятись з реєстрації. Однак, зобовязання не виконали, у звязку із викладеним позивач змушена звернутись з даним позовом до суду в якому просить визнати [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування квартирою № 262 в будинку № 117а по вулиці Гагаріна в м. Сєвєродонецьку Луганської області. Сторони, належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи у судове засідання не зявилися. Від позивача надійшло клопотання про розгляд справи без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечувала. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечувала проти розгляду справи за відсутності відповідачів, у зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутністю відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. У звязку із неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до положень ч. 2 ст. 197 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що дана позовна заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно із ст. 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. В силу ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст. 401 ЦК України право користування чужим майном (сервітут) може бути встановлене щодо земельної ділянки, інших природних ресурсів (земельний сервітут) або іншого нерухомого майна для задоволення потреб інших осіб, які не можуть бути задоволені іншим способом. При цьому відповідно до ст. 406 ЦК України сервітут припиняється у разі припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту. Конституцією України (ст. 41) та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.97 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Судом встановлено, що квартира № 262, розташована за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, вулиця Гагаріна, будинок № 117а, належить на праві приватної власності [PERSON], що підтверджується копією договору дарування квартири від 06 вересня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Сєвєродонецького міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], зареєстровано в реєстрі за № 1232. Право власності [PERSON] зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 06.09.2017 року за № 96447021. Оскільки відповідно до чинного законодавства України припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла та членів його сім'ї має похідним втрату права користування даним житловим приміщенням колишнього власника житла та членів його сім'ї та припиняється разом з припиненням його права власності, то суд приходить до висновку, що позовні вимоги позивача стосовно визнання відповідачів такими, що втратили право на вказане житлове приміщення є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved