Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить зобов'язати відповідача - КП «Індтрикотаж», внести до трудової книжки позивача запис про її звільнення з посади директора КП з 1 лютого 2016 року, стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість по вихідній допомозі у розмірі 19 200 грн., 57 600 грн. середнього заробітку за час затримки розрахунку, а також 640 грн. сплаченого судового збору. В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою підтримала заявлені вимоги в повному обсязі. Представник відповідача у судове засідання не з'явився, повідомлявся про час проведення розгляду даної справи відповідно до закону, а саме : з урахуванням вимог ст.74 ЦПК України, а тому суд на підставі ст.224 ЦПК України проводить заочний розгляд справи. Із позовної заяви [PERSON] встановлено, що вона з 1 квітня 1992 року перебувала у трудових відносинах із КП «Індтрикотаж», а 1 лютого 2016 року була звільнена на підставі рішення загальних зборів учасників КП. Позивач зазначає, що на момент розгляду справи судом відповідний запис про її звільнення до трудової книжки не внесено, крім цього, не виплачені належні при звільненні кошти, що стало підставою для її звернення до суду. Дослідивши докази, надані позивачем, суд дійшов до наступного. Відповідно до копії трудової книжки, заповненої 26 вересня 1974 року на ім'я [PERSON] - остання наказом №21/к від 2 квітня 1992 року звільнена з посади приймальниці замовлень в зв'язку із переведенням до ГКП «Індтрикотаж», де з цього ж числа працювала на посаді директора вказаного підприємства. Наявна в матеріалах справи копія протоколу №1/16 від 30 січня 2016 року загальних зборів учасників колективного підприємства «Індтрикотаж», доводить, що на вказаних зборах КП було прийняте колегіальне рішення про звільнення [PERSON] з посади директора КП «Індтрикотаж». Згідно із змістом позовної заяви - позивач вважає, що її звільнення відбулось на підставі п.5 ч.1 ст.41 КЗпП України, якою встановлено, що трудовий договір, крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у разі припинення повноважень посадових осіб. Наданими доказами підтверджується факт роботи позивача на посаді директора КП та факт її звільнення з вказаної посади шляхом прийняття рішення загальних зборів. На вимогу суду, на виконання ухвали суду від 21 серпня 2017 року, копії наказу про звільнення [PERSON] та довідки про її заробітну плату відповідачем надано не було, через що судом приймаються до уваги виключно докази та розрахунки, надані позивачем. Відповідно до ч.1 ст.48 КЗпП України та п.1 «Інструкції про порядок ведення трудових книжок», затвердженої наказом міністерства праці України, міністерства юстиції України, міністерства соціального захисту населення України № 58 від 29 липня 1993 року - трудова книжка є основним документом про трудову діяльність працівника. Відповідно до п.2.26 вказаної Інструкції - записи про причини звільнення у трудовій книжці повинні провадитись у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства із посиланням на відповідну статтю, пункт закону. У разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів. Власник або уповноважений ним орган зобов'язаний видати працівнику його трудову книжку в день звільнення з внесеним до неї записом про звільнення. Доказів на спростування вказаних вище обставин, а саме : внесення відповідних записів до трудової книжки позивача відповідачем, відповідно до вимог ст.60 ЦПК України, суду надано не було, а тому вимоги [PERSON] в цій частині є обгрунтованими та підлягають до задоволення. Крім цього, позивач просить стягнути з відповідача грошові кошти, належні при звільненні. Із змісту ст.116 КЗпП України вбачається, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Відповідно до ч.1 ст.117 КЗпП України - у разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівнику сум у строки, зазначені у ст.116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. В позовній заяві позивач зазначала, що із нею не було проведено повний розрахунок та не виплачено передбачену ст.44 КЗпП України вихідну допомогу, яка становить 19 200 грн. (позивач виходила із 3200 грн. заробітної плати, яку вона отримувала помножену на 6 місяців, що дорівнює 19 200 грн.) Частиною 1 статті 44 КЗпП України дійсно встановлено, що при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41 цього Кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток. В ході судового розгляду відповідачем не надано жодного доказу на підтвердження проведення розрахунку із позивачем при її звільненні. Таким чином, виходячи із розміру заробітної плати позивача, вказаного останньою у позовній заяві, одноденний заробіток позивача становить 106 грн. 30 коп. (3200 грн. : на 30 днів). Виходячи із розрахунку позивача до виплати підлягає сума 57 600 грн., яку позивач обчислила з урахуванням 18 місяців, протягом яких із неї не було проведено розрахунок та заробітної плати, яку отримувала позивач. З огляду на наведене, позов [PERSON] підлягає до задоволення в повному обсязі. Оскільки суд дійшов висновку щодо обґрунтованості заявлених позивачем вимог, на підставі ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача документально підтверджені судові витрати, які були понесені позивачем. На підставі наведеного, ст.ст.44, 48, 116, 117 КЗпП України,

Outcome: approved