Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів з [PERSON] . Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак, сім`я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, щодо стягнення аліментів, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають спільну доньку [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько дитини у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню доньки, позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у мінімально рекомендованому розмірі, що на одну дитину становить один розмір - 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. А також позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в твердій грошові сумі, у розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною трьохрічного віку. Ухвалою суду від 30.11.2018 року відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання. 26.10.2018 року позивач подала до суду уточнену позовну заяву в якій просила, розірвати шлюб між нею та [PERSON] . Стягнути з [PERSON] аліменти на її користь на утримання дочки [PERSON] , [INFO] , у розмірі 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення повноліття дитиною. А також позивач просить суд стягнути з [PERSON] аліменти на своє утримання в твердій грошові сумі, у розмірі 2\~000,00 грн. щомісячно, з дня пред`явлення позову до суду до досягнення дитиною трьохрічного віку. [PERSON] через канцелярію суду, 24.04.2019 року подав відзив на позов. Із змісту якого вбачається, що позивач визнав позовні вимоги в частині стягнення з нього аліментів на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. В частині стягнення з нього аліментів на утримання дружини, позовні вимоги визнає частково, оскільки відповідно до Довідки про середню заробітну плату від 22.04.2018 року, середня заробітна плата [PERSON] становить 4\~000,00 5\~000,00\~грн., а тому просить суд стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дружини, в розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) до досягнення дитиною трьохрічного віку, а саме до [INFO] . 20.06.2019 року [PERSON] подала через канцелярію суду відповідь на відзив, яким позовні вимоги просить задовольнити в повному обсязі з урахуванням поданої до суду уточненої позовної заяви та повернути позивачу з державного бюджету України судовий збір у розмірі 352,\~00 грн. Позивач в судове засідання не з`явилась, про день та час розгляду справи повідомлена належним чином, через канцелярію суду подала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підтримує в повному обсязі та просить задовольнити, зазначає, що час для примирення не потрібен. Крім того, щодо стягнення аліментів [PERSON] просить суд стягувати з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу), в іншому підтримує позовні вимоги з урахуванням уточненої позовної заяви. Відповідач в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, через канцелярію суду подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнає в повному обсязі, проти задоволення позову не заперечує, час для примирення не потрібен. Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , серія [NUMBER] від 11.01.2016\~року, батьками являються: батько [PERSON] , мати [PERSON] . Згідно свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 11.09.2015 року, актовий запис №1436, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21\~грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. За таких обставин та враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Крім того, згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Відповідно до\~частини 2\~статті 91\~СК України, жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частини другої-четверної статті 84 та статей 86 і 88 цього кодексу. Крім того, відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. При визначенні розміру аліментів у частці, яка буде стягуватися, на дитину та утримання позивача, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем, а також матеріальний стан позивача, відповідача. Враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матір`ю, позивача, у якого на утриманні перебуває малолітня дитина, відповідача, який працює офіційно, на утриманні немає інших осіб, позовні вимоги підлягають задоволенню. Оскільки відповідач визнав позов, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення, що встановлено частиною 3 статті 200 ЦПК України. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 704,80 грн.

Outcome: partial