Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду з позовом до [PERSON], третя особа без самостійних вимог на стороні позивача орган опіки та піклування Берегівської райдержадміністрації, про позбавлення батьківських прав. Позовна заява мотивована тим, що відповідач [PERSON] є батьком спільної з позивачкою доньки - [PERSON], [INFO]. Ще до народження доньки, тобто з квітня 2011 року, вони жили з відповідачем у цивільному шлюбі і офіційно шлюб свій не реєстрували. Через деякий час у них виникли різного роду проблеми і вони вирішили розійтись. Так як відповідач не надсилав їй коштів на утримання доньки, позивачка подала в Берегівський районний суд позов про стягнення з відповідача аліментів. 16 жовтня 2013 року Берегівський районний суд виніс рішення про стягнення з відповідача аліментів в твердій грошовій сумі, а саме 500 гривень щомісячно в її користь на утримання малолітньої доньки. Після спливу 6 місяців після народження дитини відповідач перестав турбуватися сім'єю, виказувати яку-небудь увагу відносно своєї дитини та виконувати свої обов'язки не тільки по вихованню дитини, але і хоча б по наданню їй матеріальної допомоги. Став зловживати алкоголем і забирав від неї і ті гроші, що отримувала на дитину. Донька сторін проживає з позивачкою і вона вимушена сама виконувати функцію як матері, так і батька. При намаганні просити погодження для виготовлення дитині закордонного паспорту або інших документів відповідач відповідає категоричною відмовою, намагаючись таким чином завдати шкоди як мені так і своїй доньці. Згідно довідки розрахунку Берегівського РВ ДВС загальна заборгованість по сплаті аліментів станом на 26 червня 2015 року становить 11274,19 гривень. Позивачка [PERSON] та її представник Попович О. О. у судовому засіданні позов підтримали та просили задоволити. Представник третьої особи Німець А. П. та прокурор Янчик О. В. у судовому засіданні не заперечили проти задоволення позовних вимог. Відповідач [PERSON] у судове засідання повторно не з'явився, хоча був повідомлений належним чином, своєчасно про час та місце розгляду справи, згідно ст. 74 ЦПК; причину неявки суду не повідомив, заяву про розгляд справи у його відсутності чи про відкладення розгляду справи не подавав, тому на підставі ст. 169 ч. 4, ст. 224 ЦПК України, суд ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, про що не заперечує представник позивача. Заслухавши пояснення учасників розгляду, вивчивши письмові матеріали справи, дослідивши всі обставини, які мають значення для правильного її вирішення, суд приходить до наступного. Обов'язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, її утримання визначені Сімейним кодексом України та Законом України «Про охорону дитинства». Зокрема ч. 1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» та ч. 1-3 ст. 150 СК України передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Пунктом 2 частини 1 статті 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Постановою Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30 березня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», а саме п. 16 роз'яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Вищезазначені фактори повністю описують поводження відповідача, адже він взагалі не приймає участі в житті доньки та зовсім не цікавиться нею. Оскільки відповідач ухиляється від виконання своїх обов'язків щодо виховання доньки, що негативно впливає на її розвиток, тому суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задоволити.

Outcome: approved