Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, посилаючись на те, що 02.06.2012 року між [PERSON] та [PERSON] у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Головного управління юстиції в Одеській області зареєстровано шлюб, про що зроблено відповідний актовий запис за № 455. За час перебування у шлюбних відносинах у сторін народилась дитина - [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серія 1-ЖД №367868, актовий запис № 1091). Позивач аргументує заявлені вимоги тим, що з 2013 року шлюбні відносини фактично припиненні, сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть. Крім того, позивач переконана, що шлюб з відповідачем носить формальний характер, збереження шлюбу та сімї не можливе, так як між подружжям втрачено почуття любові по поваги і просить розірвати шлюб без надання строку для примирення. Разом з тим, позивачка в позовній заяві просить суд стягнути з відповідача аліменти на утримання сина, [PERSON], [INFO] у твердій грошовій сумі, у розмірі 1200 гривень щомісячно з дня предявлення позову та до досягнення сином повноліття, тобто до 11 січня 2031 року. В обґрунтування позовних вимог, позивач зазначила, що спільна дитина проживає разом із нею, що підтверджується Актом акт про проживання від 02.10.2014 року, відповідач матеріальну допомогу на утримання дитини не надає, ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків. Крім того, посилаючись не те, що позивач не працює та знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до 3х років, відповідно має тяжке матеріальне становище, [PERSON] просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 800 гривень щомісячно з дня предявлення позову та до досягнення сином трьох років, тобто до 11 січня 2016 року. У судовому засіданні позивач та представник позивача, [PERSON], заявлені вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідач позов визнає частково, а саме: визнає в частині розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання спільної дитини. Заперечує проти стягнення аліментів на утримання дружини. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню частково з наступних підстав. У судовому засіданні судом встановлено, що на теперішній час сторони шлюбні стосунки не підтримують, проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Майновий спір між сторонами відсутній. Спір щодо місці проживання дитини відсутній. Досягти згоди щодо добровільного щомісячного сплати аліментів батьком сторони не в змозі. В силу ст. 51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Відповідно до ст. 24 СК України, примушення жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознакою раси, національності або релігії, одружуватися і засновувати сімю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до ч. 2, ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 2 ст. 84 СК України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність частково задовольнити позовні вимоги.

Outcome: partial