Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] та [PERSON] про стягнення матеріальної та моральної шкоди, зазначивши в обґрунтування позовних вимог, що 18.08.2020 вона як звичайно віддала належних їй корів для випасання у спільному сільському стаді. В цей день випасання корів мала здійснювати родина [PERSON] . Чотири з п`яти належних позивачці корів ввечері не повернулись з пасовища, а згодом були знайдені в сусідньому населеному пункті - селі Оленівка Юр`ївського району. Позивачка помітила, що дві корови мали ознаки незадовільного стану - були кволими, з роздутими животами. Наступного дня викликаний [PERSON] ветеринар зробив висновок, що лікування неможливе, тому позивачка була змушена віддати двох корів різнику для забою. Після розтину худоби зі слів різника стало відомо, що у шлунках корів було багато мокрої кукурудзи, що в свою чергу на думку позивачки спричинило зупинку процесу травлення. [PERSON] вважає, що внаслідок неналежного виконання відповідачами своїх обов`язків із нагляду за худобою під час випасання їй завдано шкоди, тому змушена звернутись до суду та просить стягнути солідарно з [PERSON] та [PERSON] на свою користь майнову шкоду у розмірі 60 000,00 грн. та моральну шкоду у розмірі 15 000,00 грн., а також судові витрати. Ухвалою суду від 21.09.2020 відкрито загальне позовне провадження. 12.10.2020 підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду. 22.10.2020 та 04.11.2020 судовий розгляд відкладено через неявку учасників справи в судове засідання, а також необхідність виклику свідків. Під час розгляду справи позивачка підтримала позовні вимоги та просила задовольнити позов. [PERSON] підтвердила викладені в позові обставини та додатково пояснила, що 18.08.2020 пастухами спільного сільського стада були відповідач [PERSON] та малознайомий позивачці чоловік, якого замість себе винайняв для випасання худоби відповідач [PERSON] . На думку позивачки причиною хвороби двох належних їй корів та подальшого вимушеного забою стало саме неналежне виконання пастухами обов`язків з нагляду. [PERSON] повідомила, що рішення щодо вимушеного забою корів прийняла самостійно, без отримання відповідного акта ветеринара, який не був присутній також і під час розтину, від продажу м`яса отримала 12 000,00 грн. Разом з тим не змогла назвати породу, вагу, вік та точну продуктивність померлої худоби. Відповідачі та представник відповідачів повністю заперечували проти задоволення позову, оскільки на їх думку позивачкою належними та допустимими доказами не доведений причинний зв`язок між протиправними діями відповідачів та завданою їй шкодою та власне розмір шкоди. При цьому не заперечували, що дійсно 18.08.2020 під час здійснення їх родиною випасання худоби за спільною чергою мешканців села належні [PERSON] корови загубились та були знайдені в сусідньому селі. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників справи, показання свідків, оцінивши повно, всебічно та об`єктивно обставини справи та докази, суд вважає, що в позові слід відмовити з таких підстав. Судом установлено, що між жителями села Новов`язівське Павлоградського (колишнього Юр`ївського) району Дніпропетровської області тривалий час існує усна домовленість (колективна угода) про спільне випасання належної їм великої рогатої худоби в одній спільній череді, згідно з якою сім`я (господарство) повинна відпасти худобу за встановленим графіком стільки днів, скільки корів в господарстві. В період з 16 по 18 серпня 2020 року черга з випасання корів, у тому числі і належних позивачці [PERSON] , була за родиною [PERSON] . 18.08.2020 вранці позивачка передала належних їй п`ятьох корів для спільного випасання [PERSON] та [PERSON] , якому [PERSON] передоручив виконання обов`язків пастуха замість себе. В другій половині дня чотири корови відбились від стада, загубились та були знайдені о 21-й годині в сусідньому селі Оленівка на відстані приблизно 4-5 км від села Новов`язівське. В цей же день [PERSON] помітила, що дві із загублених корів дали незвично мало молока під час вечірнього доїння. 19.08.2020 [PERSON] вигнала корів на випасання, попередивши чергового пастуха [PERSON] про необхідність окремого нагляду за загубленими коровами. Приблизно о 14-30 годині пастух телефоном повідомив позивачці, що дві корови впали на ноги та не можуть підвестись. Подальші спільні дії позивачки та відповідачів щодо лікування худоби не призвели до бажаного результату. 20.08.2020 вранці позивачка прийняла рішення про вимушений забій двох корів, оскільки вони так і не змогли підвестись на ноги та мали поганий стан здоров`я. Свідок [PERSON] пояснив, що приблизно в серпні 2020 року (точну дату згадати не зміг) він у другій половині дня повільно їхав легковим автомобілем повз засіяної кукурудзою земельної ділянки, яка розташована неподалік від села Оленівка, та почув з поля характерні звуки, що свідчили про перебування там корів, однак власне саму велику рогату худобу не бачив. Пізніше ввечері неподалік від цього ж поля [PERSON] помітив чотирьох бездоглядних корів, яких загнав до себе у подвір`я. Згодом з`ясувалось, що це худоба [PERSON] . Свідок [PERSON] показав, що 19.08.2020 він за спільною чергою мешканців села здійснював випас великої рогатої худоби. Вранці коли він забирав належних [PERSON] корів у стадо, остання попросила особливо уважно здійснювати нагляд за тими чотирма, які зникли напередодні. Після обіднього водопою та відпочинку дві корови не змогли підвестись на ноги, про що [PERSON] повідомив власницю [PERSON] . Допитаний ветеринарний лікар [PERSON] надав пояснення, що 19.08.2020 його ввечері запросили для того, щоб поставити коровам [PERSON] крапельницу з ліками, призначеними іншим ветлікарем. Під час надання ветеринарної допомоги [PERSON] також оглянув худобу та поставив попередній діагноз - атонія передшлунків (застій шлунка у корови), яка на думку свідка могла виникнути внаслідок поїдання цілих качанів кукурудзи. За словами свідка таке захворювання цілком вірогідно може призвести в кінцевому результаті до смерті великої рогатої худоби, але остаточно причина смерті визначається тільки під час розтину корів. Також [PERSON] повідомив, що не оглядав корів вранці 20.08.2020 і не був присутній в момент забою та розтину худоби. Свідок [PERSON] пояснив, що на замовлення [PERSON] в 2020 році (дати не пам`ятає) надавав послуги із забою належних їй двох корів. Під час розтину великої рогатої худоби, який проводився за відсутності спеціалістів ветеринарної медицини та без складання документа про причини забою або смерті, в шлунках було виявлено велику кількість неперетравлених цілих початків кукурудзи. Суд, надаючи правову оцінку відносинам сторін та обставинам справи, виходить з такого. Згідно з положеннями ч. 1 ст. 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Згідно з ч. 1 ст. 627, ст. 629 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості; договір є обов`язковим для виконання сторонами. Таким чином, між власниками великої рогатої худоби, які проживають у селі Новов`язівське, зокрема й сторонами у справі, виникли зобов`язальні правовідносини щодо спільного випасання належної їм великої рогатої худоби, яке само по собі включає і обов`язок по збереженню худоби на час її випасу, тобто спільна діяльність (ст. 1130 ЦК України). Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (ст. 526 ЦК України). За приписами ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного виконання зобов`язань. Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання. Боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки. Розмір збитків, завданих порушенням зобов`язання, доказується кредитором. Збитки визначаються з урахуванням ринкових цін, що існували на день добровільного задоволення боржником вимоги кредитора у місці, де зобов`язання має бути виконане, а якщо вимога не була задоволена добровільно, - у день пред`явлення позову, якщо інше не встановлено договором або законом. Суд може задовольнити вимогу про відшкодування збитків, беручи до уваги ринкові ціни, що існували на день ухвалення рішення (частини 1-3 статті 623 ЦК України). В частинах 1 та 2 статті 22 ЦК України закріплено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Тлумачення статей 22, 614, 623 ЦК України в сукупності свідчить, що встановлена цими нормами презумпція вини особи визначає розподіл тягаря доказування, адже позивач (особа, яка заявляє про своє право на відшкодування збитків) повинен довести наявність збитків, їх розмір та причинний зв`язок між невиконанням обов`язків та збитками, натомість відповідач доводить відсутність протиправності та вини. Крім того, за змістом ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Так, відповідачі в цілому не заперечують, що належні позивачці корови18.08.2020 загубились та деякий час перебували без нагляду. Разом з тим, позивачка на підтвердження причинного зв`язку між невиконанням відповідачами обов`язків з випасання худоби та загибеллю тварин та в обґрунтування розміру збитків, завданих вимушеним забоєм належної їй худоби, належних та допустимих доказів суду не надала. Посилання позивачки на те, що зупинка шлунків, а в подальшому і забій корів, сталися з вини відповідачів, зокрема, що корови через їх недогляд з`їли початки кукурудзи, а це в кінцевому результаті призвело до необхідності зарізати велику рогату худобу, є припущенням, і не може бути прийнято судом як доказ, оскільки в цьому випадку (за умов неочевидності та з огляду на проміжок часу, який пройшов між зникненням корів та їх смертю) допустимим доказом причин захворювання, недоцільності лікування та смерті худоби може бути висновок органу або представника ветеринарної медицини. Натомість [PERSON] не запросила ветеринарного лікаря для огляду худоби та надання відповідного висновку перед прийняттям рішення про забій корів 20.08.2020. Розтин тварин проводився за відсутності спеціаліста в галузі ветеринарної медицини, відповідно, посмертно не встановлювалась причина хвороби, що призвела до вимушеного забою. Показання [PERSON] про те, що поїдання цілих початків кукурудзи з великим ступенем вірогідності призвело до смерті худоби, судом не приймаються як достовірні докази, оскільки свідок не був присутній під час розтину корів та остаточно не визначав причини смерті. Крім того, статтею 5 Закону України «Про ідентифікацію та реєстрацію тварин» встановлено обов`язок для фізичних осіб, що провадять діяльність з розведення та утримання тварин, ідентифікувати усіх тварин у господарстві, вести облік тварин у господарстві, в тому числі щодо їх народження, ідентифікаційних номерів, усіх переміщень тварин між господарствами, а також про забій, утилізацію та падіж тварин. Ідентифікаційним документом встановленого зразка є паспорт великої рогатої худоби (п. 3 ст. 1 вказаного Закону). Відповідно до пункту 3 Розділу І Порядку ідентифікації та реєстрації великої рогатої худоби, затвердженого наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 04.12.2017 № 642 (надалі - Порядок), ідентифікації та реєстрації підлягає вся велика рогата худоба, яка перебуває, розводиться або утримується на території України. Пункт 5 цього ж розділу Порядку визначає, що паспорт великої рогатої худоби - це документ, що містить дані про тварину, її переміщення, власника, місцезнаходження, засвідчує дані про ветеринарно-санітарний стан господарства, де перебуває тварина, факт проведення вакцинацій, діагностичних досліджень і профілактичних обробок та є супровідним документом при будь-якому переміщенні тварини. Під переміщенням тварини за змістом пункту 4 Розділу IV Порядку розуміється серед іншого і вибуття тварини з господарства внаслідок забою. За формою Паспорта тварини, затвердженого Порядком оформлення і видачі паспорта великої рогатої худоби (наказ Міністерства аграрної політики та продовольства України від 04.12.2017 № 642), всі причини переміщення (в тому числі забою) тварини засвідчуються підписом спеціаліста державної установи (закладу) ветеринарної медицини та печаткою цього закладу. Однак, позивачкою в порушення вимог вказаного порядку суду не надано паспорт великої рогатої худоби, з якого можливо б було встановити ідентифікаційні відомості про корів та причини забою, засвідченого спеціалістами установи ветеринарної медицини. Також з огляду на те, що [PERSON] не надала відомостей про породу, вагу, вік та точну продуктивність померлої худоби, суд не може об`єктивно оцінити визначений позивачкою розмір заявлених до стягнення збитків у вигляді вартості однієї голови великого рогатого скота, підтверджений роздруківками (у вигляді скріншота екрана комп`ютера) приватних оголошень з продажу корів на сайті купівлі-продажу товарів «OLX». За умови відсутності по справі належних та допустимих доказів розміру збитків, конкретних причин хвороби та вимушеного забою корів, існування безпосереднього причинного зв`язку між порушенням зобов`язання відповідачами і шкодою, у суду немає підстав вважати, що загибель належної позивачки великої рогатої худоби сталась саме через дії чи бездіяльність відповідачів щодо випасу корів, а не внаслідок інших причин, тому відсутні підстави для задоволення вимог про відшкодування збитків.

Outcome: dismissed