Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частки спадкового майна, що складається з земельної ділянки та житлового будинку, які знаходяться в [ADDRESS] . Свої вимоги обгрунтовує тим, що вона, як інвалід 1-ої групи з дитинства й має обов`язкову частку в спадковому майні, та її рідний брат [PERSON] , є спадкоємцями померлого [INFO] їх батька [PERSON] . До складу спадкового майна входить вказані будинок та земельна ділянка, але відповідач тривалий час не надає до нотаріальної контори оригіналів правоустановлюючих документів на спірне нерухоме майно, в зв`язку з чим 20 червня 2019 року нотаріус виніс постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, а тому добровільне вирішення питання спадкування неможливе. Позивачка в судове засідання не з`явилась, надавши через канцелярію суду заяву, в якій просить розглянути справу без її участі, заявлені вимоги підтримує. Неприбуття належним чином повідомленого про судове засідання позивача в даному випадку за змістом положень ст.223 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи за наявними доказами. Відповідач в установлений судом строк відзиву на позов не подав, в судовому засіданні позовні вимоги визнав частково, оскільки згідно чинного законодавства обов`язкова доля його сестри складає лише 1/4 частини спадкового майна померлого батька, а підстав для збільшення вказаної частки позивачки до 1/2 згідно її заяви немає; не заперечує, що не надав нотаріусу оригінали правоустановлюючих документів на спірне спадкове майно, так як не мав грошей на переоформлення спадщини, а позивачка могла оформити свою обов`язкову частку й відчужити, тоді як він хоче викупити її у сестри. Третя особа своїм правом на участь в судовому засіданні не скористалась, представника не направила, надавши заяву, в якій просить розглядати справу в їх відсутність. Заслухавши пояснення відповідача, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Відповідно до ст.1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. За змістом положень ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті; в разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи за встановленою черговістю. Приписами ч.1 ст.1278 ЦК України, якими регламентовано поділ спадщини між спадкоємцями , визначено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Водночас згідно з ч.1 ст.1241 ЦК України малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують, незалежно від змісту заповіту, половину частки, яка належала б кожному з них у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). Розмір обов`язкової частки у спадщині може бути зменшений судом з урахуванням відносин між цими спадкоємцями та спадкодавцем, а також інших обставин, які мають істотне значення. Як вбачається з матеріалів справи і встановлено в судовому засіданні, [INFO] помер батько сторін у справі [PERSON] , який був зареєстрований і проживав у [ADDRESS] . За життя [PERSON] 27 липня 1995 року склав на користь свого сина [PERSON] (відповідача по справі) заповіт на все належне йому майно. Дочка спадкодавця [PERSON] (позивачка по справі) є особою з інвалідністю 1-ої групи, в зв`язку з чим є повнолітньою непрацездатною особою й у відповідності до положень ст.1241 ЦК України має право на обов`язкову частку в спадковому майні померлого батька [PERSON] Сторони у встановлений законом шестимісячний строк звернулися до Борзнянської районної державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . До складу спадкового майна [PERSON] , що є предметом спору та знаходиться в [ADDRESS] , належить: - 8 /25 частин житлового будинку та надвірних будівель (квартира 3); - земельної ділянки площею 0,0024га, кадастровий номер - 7420810100:01:001:0010, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку; - земельної ділянки площею 0,0056га, кадастровий номер - 7420810100:01:001:0165, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку; - земельної ділянки площею 0,0087га, кадастровий номер - 7420810100:01:001:0166, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку; - земельної ділянки площею 0,0779га, кадастровий номер - 7420810100:01:001:0167, цільове призначення - для обслуговування житлового будинку. Постановою державного нотаріуса Борзнянської районної державної нотаріальної контори Артеменка О.О. від 20.06.2019р. позивачці відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на землю та житловий будинок, що належать [PERSON] , за відсутністю правоустановлюючих документів на дане спадкове майно. Зазначені обставини підтверджуються копіями пенсійного посвідчення та довідки МСЕК, свідоцтва про смерть, заповіту, спадкової справи Борзнянської районної державної нотаріальної контори №191/2018 щодо майна померлого [PERSON] , Державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ -ЧН №015648 від 25.12.2002р. на ім`я [PERSON] , інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, договором купівлі-продажу від 13.03.1992р., витягами з Державного земельного кадастру про земельну ділянку, технічною документацією ПП «Землемір» із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельних ділянок в натурі (на місцевості) [PERSON] . За змістом положень ст.12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін; кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом; докази подаються сторонами та іншими учасниками справи; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Оскільки відповідач відмовився надати до нотаріальної контори для оформлення спадщини правоустановлюючі документи на спірне спадкове майно померлого батька, про що зазначив і в судовому засіданні, то звернення позивачки до суду за захистом свого права є правомірним. Заявляючи вимогу про визнання права власності на 1/2 частину спадкового майна, [PERSON] посилалась на необхідність збільшення її обов`язкової частки, оскільки вона доглядала за батьком, привозила йому їжу, ліки, прибирала в будинку, тоді як відповідач працював у м. Києві і приїздив до батька лише двічі на місяць. Свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] інколи сидів на лавці біля під`їзду будинку, де проживає його дочка [PERSON] , спілкувався з іншими пенсіонерами, а чи був у квартирі позивачки не знає. Свідок [PERSON] суду пояснив, що тривалий проживав по сусідству з [PERSON] , яким опікувався його син [PERSON] , часто відвідував, тоді як дочку [PERSON] бачив за весь час лише два рази. Відтак, за встановлених судом вищевказаних обставин та з огляду на положення ст.1241 ЦК України обов`язкова частка [PERSON] в спадковому майні померлого батька [PERSON] складає 1/4 частину (1/2 х 1/2) й вказаною нормою спадкового законодавства не передбачено можливості збільшення її розміру (лише зменшення); до того ж, [PERSON] всупереч приписам ст.12, 81 ЦПК України свої позовні вимоги щодо необхідності збільшення обов`язкової частки не підтвердила жодними належними та допустимими доказами. Таким чином, враховуючи викладені обставини, позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню шляхом визнання за нею права власності на 1/4 частину спірного спадкового майна померлого батька [PERSON] . Оскільки при подачі заяви до суду позивачка як особа з інвалідністю 1 групи була звільнена від сплати судового збору, спір вирішений на її користь частково, то у відповідності до положень ст.141 ЦПК України з відповідача на користь держави слід стягнути 768,40 грн судового збору. На підставі викладеного,

Outcome: partial