Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу, в якій зазначила, що 24.10.2015 року між нею та відповідачем зареєстрований шлюб, від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON] , [INFO] . На протязі останніх декілька років спільне життя не склалося у зв`язку з втратою почуття взаємної любові та поваги, які служать основою для побудови сім`ї. Зазначає, що відповідач нехтує сімейними цінностями, не розуміє сутності проблем позивача та дитини у зв`язку з чим виникали непоодинокі сварки, свідком яких була дитина, що негативно впливає на його психічний стан. Внаслідок чого, неможливо підтримувати нормальну атмосферу в сім`ї. Крім того, відповідач поставив позивача у повну залежність від його рішень з матеріальних витрат в сім`ї, проявляє неповагу до особистих якостей позивача, декілька разів погрожував відібрати у позивача дитину, що є психологічним тиском на позивача. Позивач переконана, що подальше спільне життя і збереження шлюбу неможливе та зашкодить її інтересам та інтересам дитини. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 11 листопада 2019 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено підготовче судове засідання (а.с.15). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 27 листопада 2019 року сторонам надавався строк для примирення три місяці (а.с.29). Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 31 березня 2020 року сторонам вдруге надавався строк для примирення три місяці (а.с.45). Сторони упродовж шести місяців не примирились. Ухвалою Артемівського міськрайонного суду Донецької області від 09 липня 2020 року справу призначено до судового розгляду (а.с.56). Відповідачем надано відзив, відповідно до якого, останній позовні вимоги не визнав посилаючись на те, що причини розірвання шлюбу, які зазначила позивач, не відповідають дійсності. Так, до реєстрації шлюбу позивач позиціонувала себе як чесна та порядна людина, яка поважає сімейні цінності. Подружжя сумісно планувало своє подружнє майбутнє, існувала домовленість щодо матеріального забезпечення потреб сім`ї, позивач користувалась мобільним телефоном, який їй у лютому 2018 року подарував відповідач, який був пов`язаний з банківським рахунком відповідача, тому позивач мала можливість витрачати грошові кошти в торгівельних точках, при цьому, відповідач не намагався обмежувати дружину в її особистих або сімейних потребах в межах фінансових можливостей відповідача. Відповідачем сплачувались комунальні послуги та витрати позивача на мобільний зв`язок, також відповідачу не відомо на що саме позивач витрачала соціальні грошові кошти, які отримувала від УПСЗН Бахмутської міської ради. Вважає, що неповнолітня дитина отримує належне харчування, одяг, іграшки, тощо, відвідує розвиваючи заклади, відпочиває на морі, отримує належне медичне забезпечення. Більше того, відповідач в побутовому житті звертається до дружини з повагою, намагаючись надати будь-яку допомогу, дарує квіти та подарунки, бажає проживати разом з дружиною та сином, веде здоровий спосіб життя, працює, не має шкідливих звичок. На переконання відповідача найкращих спосіб порозуміння в сім`ї це знайти компроміс (а.с.19-20). В судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовні вимоги, позивач додатково пояснила, що примирення між нею та відповідачем не настало. Позивач, хоча проживає в одній квартирі із нею, але вони не спілкуються, спільного бюджету вони не мають. Почуття та відносини між ними як чоловіка та дружини відсутні. Наполягала на розірванні шлюбу. Відповідач в судовому засіданні заперечував проти позовних вимог та просив відмовити в задоволенні позову посилаючись на відсутність доказів та підстав для розірвання шлюбу. Вислухавши сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог з наступних підстав. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який зареєстрований 24 жовтня 2015 року відділом держаної реєстрації актів цивільного стану по місту Артемівську реєстраційної служби Артемівського міськрайонного управління юстиції у Донецькій області, актовий запис № 576 (а.с.14). Від шлюбу у сторін народилась дитина - [PERSON] , [INFO] , який на даний час проживає разом із сторонами (а.с.10). Відповідно до статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Частина перша статті 8 Конвенції про захист прав та основоположних свобод передбачає право особи на повагу до свого приватного та сімейного життя. Частина 3 статті 105 СК України визначає, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. За частиною 2 статті 112 СК України суд ухвалює рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них. Згідно із Постановою Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер. Як вбачається з матеріалів справи, суд вжив заходів до примирення подружжя, надавши їм максимальний строк у шість місяців. За вказаний період сторони не дійшли примирення. Враховуючи, що позивачка наполягає на розірванні шлюбу, а також те, що подружні відносини між сторонами припинено з листопада 2019 року, подальше спільне життя та збереження шлюбу є неможливим та буде суперечити інтересам позивачки, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати підлягають стягненню з відповідача.

Outcome: approved