Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності належить 8/25 частин житлового будинку [ADDRESS]. Також, позивач є власником 1/2 частини земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS]. У будинку зареєстроване місце проживання [PERSON] - сина позивачки. У вказаному будинку, він не проживає з 11 травня 2007 року, місце його перебування на теперішній час позивачу не відоме. Вказані обставини, перешкоджають позивачу у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, тому вона просить суд усунути перешкоди у здійсненні права власності, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням у зв'язку із відсутністю в ньому понад шість місяців без поважних причин. Представник позивача - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримав у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечував. У судове засідання відповідач не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, про час і місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку. Треті особи [PERSON], [PERSON], [PERSON] у судове засідання не з'явились, подали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позову не заперечують. Суд, за згодою представника позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Вивчивши та дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення представника позивача суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності належить 8/25 частин житлового будинку [ADDRESS]. Підставою переходу права власності на 8/25 частин житлового будинку [ADDRESS] до позивача є Договір купівлі-продажу №1715, укладений з [PERSON], засвідчений 01.03.1978 року державним нотаріусом другої Запорізької державної нотаріальної контори Гончаренко Н.Я. Також, [PERSON] є власником 1/2 частини земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS], що підтверджується державник актом на землю Серія [NUMBER] від 22.03.2010 року. Власником іншої 1/2 частини земельної ділянки, за адресою: [ADDRESS] є [PERSON]. У будинку за адресою [ADDRESS] зареєстроване місце проживання позивачки - [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] - члена сім'ї (сина) [PERSON]. У вказаному будинку, [PERSON] не проживає з 11 травня 2007 року, вказане підтверджується Актом, складеним головою квартального комітету від 29.08.2017 року. Згідно ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до вимог ч.1 ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Також у статті 41 Конституції України вказано, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Частинами 1, 3 ст. 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Статтею 5 ЦПК України передбачено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, прав та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Як роз'яснено у п.34 та п.35 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 07 лютого 2014 року за №5 « Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (наприклад, статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР; стаття 405 ЦК), а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Реєстрація [PERSON] у вищезазначеному будинку ставить позивача у важке матеріальне становище, оскільки витрати по утриманню будинку та сплати комунальних платежів, які також нараховуються і на відповідача несе вона та інші співмешканці. Частиною 1 статті 71 ЖК УРСР визначено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст..72 ЖК УРСР визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Відповідно до Акту, складеного головою квартального комітету від 29.08.2017 року [PERSON], за адресою [ADDRESS] не проживає з 11 травня 2007 року, його речей у будинку не виявлено. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Проаналізувавши у сукупності надані докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та законними, а тому підлягають задоволенню у повному обсязі, шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою [ADDRESS].

Outcome: approved