Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , яка належала [PERSON] , померлому [INFO] , спадкоємцем якого була [PERSON] , яка померла [INFO] . В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона є спадкоємицею після смерті своєї бабусі - [PERSON] та успадкувала частину належного їй спадкового майна, зокрема, у вигляді Ѕ частини житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , про що нотаріусом було видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Однак, у видачі такого свідоцтва на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , нотаріусом було відмовлено, у зв`язку з відсутністю документів, які посвідчують право власності померлої на таке майно, у зв`язку з прийняттям спадщини після померлого чоловіка [PERSON] . Навівши доводи щодо належності вказаного спадкового майна [PERSON] та прийняття після нього спадщини [PERSON] , позивачка, просила задовольнити її позов. Згідно з ухвалою суду від 24 грудня 2020 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачу строк для подання відзиву на позов, а позивачу - відповіді на відзив. В судове судове засідання позивач не з`явилась, подала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності, в якій вимоги позов підтримала у повному обсязі та просила його задовольнити. Представник відповідача - Дунаєвецької міської ради в судове засідання не з`явився, подав до суду відзив, відповідно до якого визнав позовні вимоги, розгляд справи просив провести за відсутності представника відповідача. Оскільки розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд встановив наступне. [INFO] померла бабуся позивачки - [PERSON] , [INFO] помер [PERSON] , який був її чоловіком, що підтверджується копіями: свідоцтв про смерть серії [NUMBER] , серії [NUMBER] , свідоцтва про народження серії [NUMBER] , свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] , свідоцтва про шлюб, серії [NUMBER] . Після смерті [PERSON] залишилось спадкове майно, зокрема, Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , спадкоємицею якого є її онука - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим приватним нотаріусом Дунаєвецького районного нотаріального округу Бугерко Н.А. від 02.12.2020 року. Крім того, як встановлено судом із копій матеріалів спадкової справи №211/2020, заведеної приватним нотаріусом Дунаєвецького районного натаріального округу Бугерко Н.А. до майна померлої [PERSON] , будь-яких інших спадкоємців, які б прийняли спадщину, немає. Разом із цим, згідно постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії №586/02-31 від 08.12.2020 року позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину на Ѕ частину житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] , у зв`язку з тим, що вказане майно [PERSON] після смерті чоловіка [PERSON] належним чином не оформила, а тому відсутній правовстановлюючий документ на це майно. Наведена обставина стала підставою для звернення позивачки до суду з даним позовом. Вирішуючи обґрунтованість доводів позивачки, наведених нею в обґрунтування позовних вимог, судом враховується наступне. Матеріалами справи підтверджується, що акт про завершення будівництвом 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] не складався, свідоцтво про право власності на домоволодіння Дунаєвецькою міською радою не видавались на прізвище [PERSON] . Довідкою Дунаєвецької міської ради №412 від 08.12.2020 року підтверджується, що за [PERSON] , який помер [INFO] рахується Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно довідок Дунаєвецької міської ради №413, №414 від 08.12.2020 року будинок та господарські будівлі за адресою: [ADDRESS] побудовані у 1965 році, [PERSON] став головою двору 1963 року, біля домоволодіння виділена земельна ділянка 0,51 га.. Проте, як з`ясовано судом, право власності на означене нерухоме майно не зареєстроване. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 331 ЦК України якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Відповідно до ч. 3 ст. 3 Закону України від 01 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», який набрав чинності 03 серпня 2004 року, права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації відповідно до цього Закону, виникають з моменту такої реєстрації. Відповідно до ч. 4 ст. 3 означеного Закону права на нерухоме майно, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав була проведена відповідно до законодавства, що діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав. Судом також враховується, що право власності на збудований житловий будинок набувається в порядку, який існував на час його будівництва. Як з`ясовано судом, будинок з надвірними будівлями за адресою: [ADDRESS] побудовані у 1965 році. У 1965 році питання набуття права власності регулювались Указом Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Указ від 26 серпня 1948 року), що був визнаний таким, що втратив чинність, Указом Президії Верховної Ради СРСР від 22 лютого 1988 року N 8502-II, і прийнятою відповідно до Указу від 26 серпня 1948 року постановою Ради Міністрів СРСР від 26 серпня 1948 року «Про порядок застосування Указу Президії Верховної Ради СРСР від 26 серпня 1948 року «Про право громадян на купівлю і будівництво індивідуальних житлових будинків» (далі - Постанова від 26 серпня 1948 року), які, зокрема, визначали умови та правові наслідки будівництва. Згідно зі статтею 1 Указу від 26 серпня 1948 року кожен громадянин і кожна громадянка мали право купити або збудувати для себе на праві особистої власності жилий будинок на один або два поверхи з числом кімнат від однієї до п`яти як у місті, так і поза містом. Пункт 2 Постанови від 26 серпня 1948 року визначав, що земельні ділянки для будівництва індивідуальних жилих будинків відводяться за рахунок земель міст, селищ, держземфонду і земель держлісфонду у безстрокове користування, а збудовані на цих ділянках будинки є особистою власністю забудовника. Отже, за Указом від 26 серпня 1948 року та Постановою від 26 серпня 1948 року підставою виникнення у громадянина права власності на жилий будинок був сам факт збудування ним його з додержанням вимог цих актів законодавства. Ці правові акти не пов`язували виникнення права власності на житловий будинок із проведенням його реєстрації. Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 18 грудня 2013 року у справі № 6-137цс13. Із урахуванням наведеного, а також зважаючи на встановлені судом обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини, суд вважає доведеними наведені позивачем обставини щодо належності [PERSON] на праві власності 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] . Після смерті [INFO] [PERSON] в управління спадковим майном вступила його дружина - [PERSON] . Спадкова справа до майна померлого не заведена, свідоцтво про право на спадщину на 1/2 частини житлового будинку в [ADDRESS] не видавалось. Відповідно до ч.1 ст.524 ЦК Української РСР (в редакції Закону, який діяв на момент відкриття спадщини після смерті [PERSON] ) спадкоємство здійснюється за законом і заповітом. Згідно ст. 549 цього Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч.1 ст. 529 цього Кодексу при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Згідно із ч.1 ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Підсумовуючи усе вищезазначене, суд приходить до висновку про наявність підстав для визнання за позивачем [PERSON] , в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON] , права власності на спадкове майно, яким є Ѕ частина житлового будинку з надвірними будівлями і спорудами, який розташований за адресою: [ADDRESS] . На підставі викладеного та

Outcome: approved