Jurisdiction: civil
Date: 2019-01-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування позову позивачка зазначає, що їй на праві власності належить житловий будинок, розташований за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Вербуватівка, вул.\~Зелена,\~буд. 48. Окрім [PERSON] у вказаному житловому приміщенні зареєстрована, але фактично не проживає [PERSON] Оскільки у добровільному порядку відповідачка відмовляється знятись з реєстраційного обліку місця проживання, позивачка змушена звернутись до суду та просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Вербуватівка, вул.\~Зелена,\~буд. 48. Ухвалою суду від 28 листопада 2018 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання на 18 грудня 2018 року. 18.12.2018 р. підготовче судове засідання відкладено в звязку з неявкою відповідачки. 02.01.2019 р. підготовче провадження закрито та призначено судовий розгляд цивільної справи. Позивачка в судове засідання не зявилась, але надала заяву про розгляд справи з її відсутності, а також не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідачці у встановленому законом порядку за останнім відомим місцем проживання направлено позовну заяву з доданими документами та ухвалу про відкриття провадження, якою повідомлено про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, а також розяснено право подати відзив на позовну заяву. Однак, поштова кореспонденція повернулась на адресу суду з відміткою «адресат не проживає» (а.с.\~28, 29). 18 грудня 2018 року [PERSON] за місцем проживання направлено повістку про виклик до суду, проте зазначена поштова кореспонденція також не була вручена відповідачці та повернулась до суду з відміткою «адресат не проживає» (а.с. 37-39). Окрім того, 18.12.2018 р. та 02.01.2019 р. на офіційному веб-сайті судової влади розміщено оголошення про виклик відповідачки до суду. За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 190, п. 5 ч. 6 ст. 272 ЦПК України день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку/копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, вважається днем вручення судової повістки/судового рішення. З огляду на викладене, суд вважає, що відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи, однак, ні в підготовче засідання, ні в судове засідання не зявилась, відзиву на позов, заяв про розгляд справи за її відсутності не надавала, про причини неявки суд не повідомила, у звязку з чим зі згоди позивача та на підставі ст.\~280\~ЦПК України суд вважає можливим розглянути справу та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі матеріалів. Дослідивши матеріали справи, оцінивши повно, всебічно та обєктивно обставини справи та докази, суд доходить таких висновків. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що [PERSON] являється власником житлового будинку, розташованого за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Вербуватівка, вул.\~Зелена,\~буд. 48, що підтверджується свідоцтвом про право на спадщину за законом, виданим державним нотаріусом Юрївської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області 26.01.2011 р., зареєстрованим у реєстрі за № 44, Витягом про державну реєстрацію прав, виданим КП «Павлоградське міжміське бюро технічної інвентаризації», номер запису про право власності 136 в книзі 6 (а.с. 10-11). Згідно з довідкою № 2112, виданою виконкомом Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області 22.10.2018\~р., у житловому будинку, розташованому за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Вербуватівка, вул.\~Зелена,\~буд. 48, окрім позивачки, зареєстрована її невістка [PERSON], при цьому остання з 2016 року у будинку не проживає (а.с. 5). Як виходить з актів обстеження фактичного проживання [PERSON] у вищезазначеному домоволодінні, складених 22.10.2018 р. та 09.01.2019 р. депутатом Варварівської сільської ради Юрївського району Дніпропетровської області [PERSON] в присутності членів комісії [PERSON] та [PERSON] відповідачка не проживає у житловому приміщенні з 2016 року (а.с. 6, 41). Отже, відповідачка не належить до членів сімї позивачки, тривалий час не проживає у будинку, проте добровільно знятись з реєстраційного обліку місця проживання відмовляється, чим перешкоджає [PERSON] у здійсненні нею права вільно володіти, користуватися та розпоряджатися належним нерухомим майном. В той же час, в матеріалах справи відсутні докази того, що позивачка чинить перешкоди відповідачці у здійсненні нею права користування житловим приміщенням, а також, що [PERSON]\~ зверталась до суду чи інших органів влади за захистом своїх житлових прав. Також суду не представлено доказів на підтвердження участі відповідачки у здійсненні витрат на утримання будинку. Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої України приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №№ 2, 4, 7 та 11 до Конвенції» закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння. Права власника житлового будинку визначені ст. 383 ЦК України, ст. 150 ЖК УРСР та передбачають правомочності щодо використання житла для особистого проживання, проживання членів сімї, інших осіб і розпорядження своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Отже, власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сімї, а також не відносяться до кола осіб, які\~ постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Наведені висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16\~листопада 2016 р у цивільній справ № 6-709цс16. За таких обставин, враховуючи, що відповідачка не належить до членів сімї позивачки, не проживає в житловому будинку протягом тривалого часу, суд вважає\~необхідним задовольнити\~позов та\~визнати[PERSON] такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: Дніпропетровська область, Юрївський район, с.\~Вербуватівка, вул.\~Зелена,\~буд. 48. Вирішуючи при ухваленні рішення питання про розподіл судових витрат, суд бере до уваги, що при зверненні до суду позивачкою сплачено судовий збір, тому відповідно до ч.\~1\~ст. 141 ЦПК України\~судовий збір підлягає стягненню з відповідачки на користь [PERSON] у розмірі 704,80 грн.

Outcome: approved