Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням - будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] , в якому зареєстрованим є також відповідач - [PERSON] , який протягом декількох років відсутній по місцю реєстрації, що порушує права позивача, як власника вказаного майна. В судовому засіданні позивач заявлені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, дала пояснення відповідно до змісту позовної заяви. Відповідач у судове засідання не з`явився вдруге, був повідомлений про час слухання справи належним чином, не повідомив суд про причини неприбуття, відзив на позовну заяву не подав. Позивач не заперечує щодо заочного вирішення справи, а тому суд на підставі ст.280 ЦПК України ухвалює заочне рішення. Позивачем заявлено клопотання про допит в судовому засіданні свідків, яке судом задоволено. Інших клопотань під час судового провадження сторонами заявлено не було. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим приміщенням, власником якого є позивач. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Надана суду копія витягу з про реєстрацію права власності на нерухоме майно №7894262 від 27 липня 2005 року, доводить, що [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS] : форма власності приватна, частка у власності ціла. Право власності на вказане будинковолодіння виникло у позивача на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 2 червня 2005 року. Згідно із технічним паспортом, виготовленим станом на 22 квітня 2005 року - за вказаною вище адресою дійсно розташоване будинковолодіння, що складається із житлового будинку 1975 року забудови загальною площею 79,4 м2 та господарські приміщення. Відповідно до довідки №02/16-148 від 31 січня 2019 року, наданої на запит Сарненського районного суду Сарненською міською радою Рівненської області - [PERSON] дійсно зареєстрований по [ADDRESS] , що додатково доводиться копією будинкової книги для прописки громадян, що проживають у цьому будинку, дослідженою судом. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на ті обставини, що відповідач протягом кількох років у належному їй житлі не проживає. Допитана судом свідок [PERSON] пояснила, що тривалий час знайома із позивачем. У належному останній будинку дійсно проживав син чоловіка позивачки - [PERSON] , який більше 20 років тому одружився та виїхав по місцю проживання своєї дружини, після чого у будинку позивача не проживав та не з`являвся. Вказані обставини підтвердила в суді свідок [PERSON] Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач є зареєстрованим у належному позивачу на праві власності житлі, в якому не проживає більше року. Згідно із ч.1 ст.16 ЦК України - кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною 2 цієї ж норми передбачено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, припинення дії, яка порушує право. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивач зазначала, що наявність реєстрації у належному їй на праві власності житлі сторонньої особи порушує її права власника цього майна, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Враховуючи досліджені судом докази, якими доведено факт непроживання відповідача у належному позивачу на праві власності житлі, а також ті обставини, що доказів на спростування вказаних обставин відповідачем, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України надано не було, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 379, 383, 395, 405 ЦК України,

Outcome: approved