Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про розподіл майна подружжя, 10 жовтня 2018 року уточнила позовні вимоги та просила визнати за нею право власності на будинок №30а/1, розташованого за адресою: м. Одеса, вул. Лінія, 39, як спільне набуте під час шлюбу. Вимоги позову обґрунтувала тим, що 28.02.2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Шлюб було зареєстровано Суворовським районним у м. Одесі відділом РАЦСу. Після реєстрації дівоче прізвище Додончо змінила на прізвище чоловіка - [PERSON]. За час перебування у шлюбі, сторонами був побудований за спільні кошти будинок за адресою м. Одеса, вул. Лінія №39, буд. 30а/1. Як згодом дізналась позивачка, її чоловік зареєстрував право власності на даний будинок тільки на себе, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Відповідно до даного витягу, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частка житлового будинку №30а/1, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39. Виходячи з цього, зазначений будинок за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39, буд. 30а/1, яке було набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON], позивачка сплачує відповідачу грошову компенсацію за 1/2 частину будинку в рахунок визнання за [PERSON] права власності на весь будинок. Підтвердження сплати [PERSON] компенсації є розписка власноручно написана відповідачем, в якій останній вказує про отримання грошових коштів. Таким чином позивачка просила її позовні вимоги задовольнити та визнати право власності на вищезазначений будинок. Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси\~від 16 квітня 2018 року було відкрито загальне позовне провадження по справі. (а.с. 24). 25 жовтня 2018 року прийнято до розгляду уточнену позовну заяву [PERSON] (а.с. 53). Позивачка та її представник в судове засідання не прибули та надали на адресу суду клопотання про розгляд справи за їх відсутності, уточнені позовні вимоги підтримали та наполягали на задоволенні позову. (а.с. 56). Відповідач в судове засідання не прибув та надав клопотання про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги визнав. (а.с. 55). Згідно до вимог ч.3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання відповідачем позову. Згідно до вимог ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши та проаналізувавши матеріали справи, суд доходить висновку про те, що позов підлягає задоволенню. Суд встановив, що 28.02.2015 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON]. Шлюб було зареєстровано Суворовським районним у м. Одесі відділом РАЦСу. Після реєстрації дівоче прізвище Додончо змінила на прізвище чоловіка - [PERSON]. (а.с. 16). За час перебування у шлюбі, сторонами був побудований за спільні кошти будинок за адресою м. Одеса, вул. Лінія №39, буд. 30а/1. Як згодом дізналась позивачка, її чоловік зареєстрував право власності на даний будинок тільки на себе, що підтверджується Витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно. Відповідно до даного витягу, [PERSON] на праві приватної власності належить 1/1 частка житлового будинку №30а/1, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39. (а.с. 12-15). Виходячи з цього, зазначений будинок за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39, буд. 30а/1, яке було набуте під час шлюбу, є спільною сумісною власністю подружжя. За домовленістю між [PERSON] та [PERSON], позивачка сплачує відповідачу грошову компенсацію за 1/2 частину будинку в рахунок визнання за [PERSON] права власності на весь будинок. Матеріали справи містять розписку в якій зазначено, що відповідач по спарві, [PERSON] отримав грошові кошти у розмірі 128836 гривень в компенсацію вартості 1/2 частини №30а/1, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39. (а.с. 44). Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Аналогічне положення закріплює ч.3 ст.368 ЦК України, встановлюючи, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. За статтею 61 СК України, обєктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Як вказує Пленум Верховного Суду України у постанові №11 від 21.12.2007 року, вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. З ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов'язальними правовідносинами, тощо. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільното майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації . За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального подіту і залишає майно у їх спільній частковій власності. У даному випадку під час судового розгляду справи сторони дійшли згоди, що будинок залишається у власності [PERSON], а [PERSON] отримано грошову компенсацію вартості 1\\2 частини спірного будинку. Таким чином, суд вважає позовні вимоги [PERSON] правомірними та такими що підлягають до задоволення, окрім того право власності [PERSON] на будинок №30а/1, що знаходиться за адресою м. Одеса, вул. Лінія 39 підлягає скасуванню.

Outcome: approved