Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд неповнолітньої дитини [PERSON] за межі України без дозволу (згоди) та супроводу батька. В обґрунтування позову зазначається, що позивач з 13.05.2006 року по 31.08.2017 року перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі. Від шлюбу народилась дитина, син [PERSON] , [INFO] . Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо, відповідач обов`язок щодо утримання дитини не виконує. Також відповідач участі у вихованні та догляді за дитиною не приймає, не спілкується з сином, ухиляється від сплати аліментів. Позивач має намір тимчасово виїхати за кордон для відпочинку та оздоровлення дитини терміном на 10 днів у жовтні 2021 р.. Позивач неодноразово зверталась в телефонному режимі до відповідача з проханням надати нотаріально засвідчену довіреність батька на тимчасовий виїзд дитини за кордон, однак останній відмовляється надати такий дозвіл, в зв`язку з чим змушена звертатися до суду із вказаним позовом. Справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, на підставі ч. 1 ст. 274 ЦПК України, із викликом сторін у судове засідання. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву в якій просить розглядати справу за її відсутності, на позовних вимогах наполягає, не заперечує проти заочного винесення рішення, при цьому просить надати дозвіл на виїзд дитини за кордон без батька на один рік. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та дату судового засідання повідомлений належним чином, причини не явки суду не повідомив. Представник третьої особи, відділ у справах дітей Каховської міської ради, до суду не з`явився, надав заяву, в якій проти задоволення позовних вимог не заперечував, справу просив розглянути за його відсутності. За заявою позивача суд ухвалив - розглядати справу в заочному порядку відповідно до ст. 280 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог [PERSON] . Так, судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, зареєстрованому 13 травня 2006 року (а.с.4), який на підставі рішення Каховського міськрайонного суду від 21 серпня 2017 р. було розірвано (а.с.5). Від шлюбу народилась дитина - син [PERSON] , [INFO] (а.с.8). Дитина проживає разом з матір`ю (а.с.11, 12). Відповідач проживає окремо, ухиляється від сплати аліментів, про що свідчить розрахунок заборгованості зі сплати аліментів (а.с.10). Згідно ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Статтею 313 ЦК України визначено, що фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), опікунів і в їхньому супроводі чи супроводі осіб, які уповноважені ними. Згідно із ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в`їзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. У клопотанні зазначаються відомості про дитину, а також про відсутність обставин, що обмежують відповідно до цього Закону право на виїзд за кордон (лише для дітей віком від 14 до 18 років). За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Вказані вимоги повністю кореспондуються із умовами п.18 Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 31.03.1995 р. за № 231, згідно з яким оформлення паспорта/проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Згідно із п. 1 п. 4-5 Правил перетинання державного кордону громадянами України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, у супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску. З огляду на викладене діючим законодавством не встановлено обмеження щодо виїзду неповнолітньої дитини за кордон, а лише встановлено певний порядок її виїзду за кордон за згодою батьків, або дозволу суду при відсутності згоди одного з батьків. Відповідно до ч. 7 ст. 6 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно до чч. 1, 2 статті 27 Європейської Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 p., ратифікованої Україною 27 лютого 1991 p., за якою, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно ст. 150 та ч. 1 ст. 155 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, готувати її до самостійного життя, поважати дитину, і здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ч. 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, за якою батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Виїзд дитини разом з позивачем за кордон на певний час сприятиме розширенню світогляду дитини, добре позначиться на її духовному та інтелектуальному розвитку особистості, фізично та морально зміцнить її, пристосує її до комунікабельності, розширить її кругозір. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Тому суд виходить з того, що неможливість одного з батьків надати дозвіл на виїзд дитини за кордон у супроводі іншого з батьків, не повинна суперечити інтересам дитини та порушувати її право на відпочинок та оздоровлення. Будь яких даних про те, що поїздка матиме негативні наслідки для дитини судом не встановлено. З урахуванням викладеного, суд вважає вимоги позивачки обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 908,00 грн. Підстави для негайного виконання судового рішення відсутні.

Outcome: approved