Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Фізичної особи-підприємця [PERSON] про визнання звіту про експертну оцінку недійсним, посилаючись на те, що на виконанні Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № В-10/472 з примусового виконання виконавчого листа № 520/1393/13-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 20.06.2013 року про стягнення з позивача на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 467 684,10 гривень. Під час проведення виконавчих дій, державним виконавцем 20.12.2013 року описано й арештовано належне боржнику майно, а саме квартира [ADDRESS]. З метою реалізації арештованого майна, яке належить боржнику, державним виконавцем винесено постанову від 20.08.2014 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, згідно якої в якості суб'єкта оціночної діяльності призначено Фізичну особу-підприємця [PERSON]. 02.09.2014 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] складено звіт про експертну оцінку нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], згідно якого ринкова вартість зазначеного майна склала 484 531,00 гривень, що еквівалентно за курсом НБУ на дату складання 36 951,00 доларів США. Оскільки позивач вважає що звіт про експертну оцінку нерухомого майна є невірним, вартість майна є заниженою, а оцінка такою, що не відповідає вимогам законодавства, вона вимушена звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні позивач підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі. Представник відповідача в судовому засіданні позовні вимоги не визнав, заперечував проти їх задоволення, посилаючись на їх необґрунтованість. Представник Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції в судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що на виконанні Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції перебуває зведене виконавче провадження № В-10/472 з примусового виконання виконавчого листа № 520/1393/13-ц, виданого Київським районним судом міста Одеси 20.06.2013 року про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] грошової суми в розмірі 467 684,10 гривень. Постановою Другого Київського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції від 20.12.2013 року описано й арештовано належне [PERSON] майно, а саме квартиру [ADDRESS]. З метою реалізації арештованого майна, державним виконавцем винесено постанову від 20.08.2014 року про призначення експерта, суб'єкта оціночної діяльності для участі у виконавчому провадженні, згідно якої в якості суб'єкта оціночної діяльності призначено Фізичну особу-підприємця [PERSON]. 02.09.2014 року Фізичною особою-підприємцем [PERSON] складено звіт про експертну оцінку нерухомого майна, а саме квартири [ADDRESS], згідно якого ринкова вартість зазначеного майна склала 484 531,00 гривень, що еквівалентно за курсом НБУ на дату складання 36 951,00 доларів США. Відповідно ст. ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ст. 58 Закону України «Про виконавче провадження» визначення вартості майна боржника проводиться державним виконавцем за ринковими цінами, що діють на день визначення вартості майна. Для оцінки за регульованими цінами, оцінки нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден державний виконавець залучає суб'єкта оціночної діяльності - суб'єкта господарювання, який провадить свою діяльність відповідно до Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні». Відповідно до ст. 9 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні» методичне регулювання оцінки майна здійснюється у відповідних нормативно-правових актах з оцінки майна: положеннях (національних стандартах) оцінки майна, що затверджуються Кабінетом Міністрів України, методиках та інших нормативно-правових актах, які розробляються з урахуванням вимог положень (національних стандартів) і затверджуються Кабінетом Міністрів України або Фондом державного майна України. Згідно до пунктів 35-37 Національного стандарту № 1 «Загальні засади оцінки майна і майнових прав», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1440 від 10.09.2003 року (далі - Національний стандарт № 1), оцінка майна проводиться із застосуванням методичних підходів, методів оцінки, які є складовими частинами методичних підходів або є результатом комбінування кількох методичних підходів, а також оціночних процедур. Оцінювач застосовує, як правило, кілька методичних підходів, що найбільш повно відповідають визначеним меті оцінки, виду вартості за наявності достовірних інформаційних джерел для її проведення. З метою обґрунтування остаточного висновку про вартість об'єкта оцінки результати оцінки, отримані із застосуванням різних методичних підходів, зіставляються шляхом аналізу впливу принципів оцінки, які є визначальними для мети, з якою проводиться оцінка, а також інформаційних джерел на достовірність результатів оцінки. Неможливість або недоцільність застосування певного методичного підходу, пов'язана з повною відсутністю чи недостовірністю необхідних для цього вихідних даних про об'єкт оцінки та іншої інформації, окремо обґрунтовується у звіті про оцінку майна. Відповідно до п. 38 Національного стандарту № 1 для проведення оцінки майна застосовуються такі основні методичні підходи: витратний (майновий - для оцінки об'єктів у формі цілісного майнового комплексу та у формі фінансових інтересів); дохідний; порівняльний. Пунктом 52 Національного стандарту № 1 визначено, що оцінювач самостійно здійснює пошук інформаційних джерел, їх аналіз та виклад обґрунтованих висновків. При цьому оцінювач повинен проаналізувати всі інформаційні джерела, пов'язані з об'єктом оцінки, тенденції на ринку подібного майна, інформацію про угоди щодо подібного майна, які використовуються у разі застосування порівняльного підходу, та іншу істотну інформацію. У разі неповноти зазначеної інформації або відсутності її взагалі у звіті про оцінку майна зазначається негативний вплив цього факту на результати оцінки. Судом встановлено, що звіт Фізичної особи-підприємця [PERSON] № 109 від 02.09.2014 року про експертну оцінку нерухомого майна, відповідає вимогам п. 56 Національного стандарту № 1, яким визначено загальні вимоги до складання звіту про оцінку та підготовки висновку про вартість майна, зокрема спірний звіт містить: опис об'єкта оцінки, який дає змогу його ідентифікувати; дату оцінки та дату завершення складення звіту; мету проведення оцінки; перелік нормативно-правових актів, відповідно до яких проводиться оцінка; виклад усіх припущень, у межах яких проводилася оцінка; опис та аналіз зібраних і використаних вихідних даних та іншої інформації під час проведення оцінки; висновки щодо аналізу найбільш ефективного використання об'єкта оцінки; виклад змісту застосованих методичних підходів, методів та оціночних процедур, а також відповідних розрахунків, за допомогою яких підготовлено висновок про вартість майна; висновок про вартість майна; додатки з копіями всіх вихідних даних, а також у разі потреби - інші інформаційні джерела, які роз'яснюють і підтверджують припущення та розрахунки. Таким чином, аналізуючи зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання недійсним звіту про експертну оцінку майна, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні та не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано доказів його невідповідності вимогам чинного законодавства та нормативно-правових актів. Крім того, звіт Фізичної особи-підприємця [PERSON] № 109 про експертну оцінку нерухомого майна, складений 02.09.2014 року, на даний час не є чинним, у зв'язку з закінченням строк його дії, визначеного ст. 23 «Методики оцінки майна», затвердженої постановою КМУ № 1891 від 10 грудня 2003 року, що також є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed