Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, посилаючись на слідуючі обставини. Позивачка являється власником будинку, розташованого по [ADDRESS], згідно свідоцтва про право власності від 27.04.2010 року, реєстраційний № 30294748. 04.05.1990 року син позивачки [PERSON] уклав шлюб з [PERSON]. Від шлюбу у них народилась донька [PERSON], [INFO]. Однак, спільне життя у них не склалося, тому 20.08.2008 року їх шлюб було розірвано. Після розірвання шлюбу, колишня невістка позивачки забрала свої речі та переїхала проживати разом з дитиною у с.Безім'янка Татарбунарського району Одеської області. Рішенням Татарбунарського районного суду Одеської області від 25.10.2012 року [PERSON] було визнано такою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим в [ADDRESS]. 06.06.2013 року позивачка звернулась з письмовою заявою до колишньої невістки [PERSON] про добровільне зняття з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою її неповнолітньої, на той час, доньки [PERSON], однак до теперішнього часу остання з реєстраційного обліку не знялась. Оскільки відповідачка з 2008 року у спірному житловому будинку не проживає, не оплачує за комунальні послуги та не несе витрат на утримання житлового будинку, позивачка просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судове засідання представник позивачки не з'явився, однак надіслав до суду заяву про слухання справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав повністю. Відповідачка у судове засідання двічі не з'явилась, будучи належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи відповідно до правил ч.5 ст.74 ЦПК України, заяви до суду про причину неявки не надіслала. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.224 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як вбачається з копії паспорту позивачки(а.с.3), вона зареєстрована в с.Приморське Татарбунарського району Одеської області. Копією рішення Татарбунарського районного суду Одеської області від 24.09.2008 року(а.с.6-7) підтверджується, що за [PERSON] визнано право власності на житловий будинок з надвірними спорудами, що розташовані по [ADDRESS], що залишились після смерті [PERSON]. Із копії витягу про реєстрацію прав власності на нерухоме майно від 27.04.2010року(а.с.4) слідує, що власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] є [PERSON]. Копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] від 20.08.2008 року (а.с.4) підтверджується, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] 20 серпня 2008 року було розірвано. Із копії свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 24.04.2008 року видно, що батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Із довідки, виданої Приморською сільською радою Татарбунарського району Одеської області за №323 від 22.04.2014 року (а.с.10) видно, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS], але фактично не проживає за цією адресою з січня 2008 року по теперішній час. Адресною довідкою, виданою Татарбунарським РВ ГУМВС України від 26.06.2014 року(а.с.19) підтверджується, що [PERSON], [INFO] зареєстрована в [ADDRESS]. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. В силу ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ч.1 ст.163 ЖК України, у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і в межах строків, установлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої і частиною четвертою статті 71 цього Кодексу. Згідно ст.71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї, за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю, шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. У судовому засіданні з достовірністю встановлено, що позивачка є власником житлового будинку, розташованого по [ADDRESS], згідно витягу з реєстру права власності на нерухоме майно, яке видане на підставі рішення Татарбунарського районного суду за № 2-333/2008 від 24.09.2008 року(а.с.4,6-7). З 14.12.2011 року відповідачка зареєстрована у вищевказаному будинку, але фактично там не проживає на протязі тривалого часу, який значно більший ніж шість місяців (а.с.10). Так як визнання відповідачки такою, що втратила право користування жилим приміщенням має для позивачки важливе юридичне значення та даний факт ніким не оскаржується, суд вважає можливим задовольнити заявлені [PERSON] вимоги та визнати відповідачку такою, що втратила право користування вищезазначеним жилим приміщенням внаслідок відсутності її понад шести місяців за вказаною адресою.

Outcome: approved