overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14.02.2009р. сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що протягом останніх років сімейне життя між сторонами поступово погіршувалось, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та останні майже три роки сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2009р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №72, відповідно до копії свідоцтва про шлюб [NUMBER] (а.с.10). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.11). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати та не проживають разом більше двох років, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в позовній заяві позивач [PERSON] просить залишити їй прізвище [PERSON], суд вважає за можливе задовольнити дану вимогу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14.02.2017р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №218 у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач зазначає, що сторони мають різні характери та погляди на життя, які не змогли створити єдину міцну та дружню сім`ю, оскільки відповідач застосовує насилля. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила про її задоволення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про розгляд справи був належним чином повідомлений, причини неявки суду не повідомив. За даних обставин, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.02.2017р., про що у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №218, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.3). Від шлюбу сторони дітей немають. На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач не має наміру спільно проживати як сім`я з відповідачем, збереження шлюбу істотно порушує право позивача через категоричність останньої до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 14.10.2016р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №1371 у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що подружнє життя не склалось через несумісність характерів, втрати поваги один до одного та постійних конфліктів. В судовому засіданні позивач підтримала позов. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14.10.2016р., про що у Деснянському районному у м. Києві відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1371, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім'я, а збереження шлюбу істотно порушує права позивача через категоричність до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16.08.2003р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №1071 у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що стосунки з відповідачем поступово погіршувались, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON] ) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.08.2003р., про що у Відділі реєстрації актів громадянського стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1071, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають двох синів - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.6,7). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім`я, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 16.12.2011р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що причиною розірвання шлюбу є несумісність характерів та відмінність поглядів на життя. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. Відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та їх задоволення, також просив слухати справу за його відсутності. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 16.12..2011р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Дніпровського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №2027, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18.07.2012р. сторони уклали шлюб. Від шлюбу сторони мають сина - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що сімейне життя у сторін не склалось, стосунки поступово погіршились через постійні розбіжності у поглядах на сімейне життя, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин та окремого проживання з жовтня 2017 року. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами. Відповідач в судовому засіданні не заперечував проти розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Вислухавши пояснення сторін та дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.07.2012р., про що у Відділі реєстрації актів громадянського стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №795, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.9). Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO], відповідно до копії свідоцтва про народження (а.с.10). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати та не проживають разом біля року, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Оскільки в позовній заяві позивач не ставить питання про зміну прізвища після розірвання шлюбу, суд вважає за можливе залишити позивачу прізвище після розірвання шлюбу [PERSON]. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-07-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 18.11.2005р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №1690 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Разом з тим, подружнє життя не склалось через суттєві розбіжності в характерах, протилежні погляди на сімейне життя та обов`язки. Оскільки позивач не має наміру продовжувати сімейні відносини, так як це істотно суперечить її інтересам та ускладнює її нормальне існування, такі відносини між подружжям вже не є добровільними, суперечать нормам закону, та є підставою для ухвалення судом рішення про розірвання шлюбу. Також просила слухати справу за її відсутності. 25 червня 2018р. до суду подано заяву [PERSON] , в якій останній проти задоволення позову не заперечує, просить шлюб розірвати та не давати строк на примирення. В судове засідання сторони не з`явились, суд вважав за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін, на підставі наявних в матеріалах справи доказів. Враховуючи, що сторони по справі в судове засідання не з`явились, відповідно до ч.2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 18.11.2005р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1690, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.12). Від шлюбу сторони мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Судом встановлено, що позивач [PERSON] та відповідач [PERSON] не мають наміру спільно проживати, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.06.2015р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований Деснянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] . Позивач зазначає, що з жовтня 2018 року шлюбні відносини між сторонами припинені, оскільки спільне життя не склалось через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов`язки з ведення спільного господарства, у зв`язку з чим виникали постій сварки. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, однак 01.02.2019р. до суду подав заяву про визнання ним позову. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.06.2015р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №811, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.8). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.9). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім`я, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 19.11.2008р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №1686 Відділом реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони дітей не мають. Позивач зазначає, що спільне життя сторін не склалось через відсутність взаєморозуміння між сторонами, розходження поглядів на сімейні відносини та сімейні обов'язки з ведення спільного господарства, забезпечення родини. Фактично шлюбно-сімейні відносини припинені з 2016 року. Від позивача [PERSON] надійшла заява з проханням слухати справу за відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задовольнити. 29 листопада 2018р. відповідач [PERSON] подав до суду заяву про визнання позовних вимог в повному обсязі та просив слухати справу за його відсутності. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 19.11.2008р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1686, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.4). Від шлюбу сторони дітей не мають. На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати, а збереження шлюбу істотно порушує право. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судові витрати в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, посилаючись на те, що 20.08.2005р. сторони уклали шлюб, який зареєстрований за №1126 у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві. Від шлюбу сторони мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO]. Позивач зазначає, що тривалий час сторони не ведуть спільного господарства, не підтримують подружніх стосунків, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. В судовому засіданні позивач підтримала позовну заяву за викладеними в ній обставинами та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні визнав позов та не заперечував проти розірвання шлюбу. Частина 1 ст. 206 ЦПК України визначає, що відповідач може визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, судом встановлено наступне. [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище [PERSON]) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 20.08.2005р., про що у Відділі реєстрації актів цивільного стану Деснянського районного управління юстиції у м. Києві складено актовий запис №1126, відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.10). Від шлюбу сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.11). На підставі ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення. Відповідно до ч.4 с. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім'я, а збереження шлюбу істотно порушує право сторін через категоричність обох до примирення. З огляду на викладене, суд вважає за необхідне задовольнити позовну заяву про розірвання шлюбу. На підставі викладеного та

Outcome: approved