Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. З урахуванням уточнених 18 березня 2019 року вимог, просить суд позбавити [PERSON] права користування житловим приміщенням, квартирою №78 будинку №1 по вулиці Чайковського, міста Першотравенська, Дніпропетровської області. В обґрунтування позову зазначає, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 13 листопада 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори [PERSON] та зареєстрованого у реєстрі за №1-2706. У її квартирі прописаний але не проживає колишній власник [PERSON]. Реєстрація відповідача у квартирі, створює їй перешкоди вільно володіти та користуватися нею. Вона неодноразово зверталась до відповідача з вимогою знятись з реєстрації, але відповідач ігнорує її вимоги та ухиляється від виконання п.4 договору купівлі-продажу, відповідно до якого, останній у пятиденний термін зобовязується знятись з реєстрації у спірній квартирі. У судове засідання позивач [PERSON] надала заяву, в якій просить розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти постановлення судом заочного рішення. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на сторінці Першотравенського міського суду Дніпропетровської області Офіційного веб-порталу «Судова влада України». Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч.1 ст. 321 ЦК України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ч.2 ст. 386 ЦК України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Судом встановлено, що позивач [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 листопада 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за №1-2706, укладеним між [PERSON], [PERSON] та [PERSON], та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 15 листопада 2018 року за №145574515, виданого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON], відповідно до якого, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу, нотаріальні бланки серії ННМ №442030, ННМ №442031, р. №1-2706, від 13 листопада 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Першої Павлоградської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області [PERSON] Відповідно до п.4 договору купівлі-продажу від 13 листопада 2018 року, відповідач [PERSON] зобовязався на протязі пяти днів з дати підписання цього договору, знятись з реєстрації за адресою: [ADDRESS]. Пунктом 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» передбачено, що під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (п. 3 ч. 1 ст. 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ст.ст. 4, 19 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, кожна особа має право на захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства. Враховуючи вищевикладене, та те, що відповідач по справі [PERSON] припинив право власності на спірну квартиру, зареєстрований у спірній квартирі, але не проживає в ній, родинних відносин з позивачкою, як власницею квартири, не має, тому суд вважає, що [PERSON] слід позбавити права користування житловим приміщенням, квартирою №78 будинку №1 по вулиці Чайковського, міста Першотравенська, Дніпропетровської області. Розподіл судових витрат слід здійснити відповідно до ст.141 ЦПК України.

Outcome: approved