Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, обґрунтувавши свої позовні вимоги тим, що 30 листопада 2013 року, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 2105. Посилаючись на те, що спільне життя між сторонами не склалося, оскільки кожен з них має різні погляди на життя та побут, та шлюб між ними фактично припинив своє існування з 2011 року, а також на те, що реєстрація шлюбу суперечить їх інтересам, просила розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем. Також зазначено, що сторони мають двох спільних малолітніх дітей 2012 та 2014 року народження, спір з приводу місця проживання яких між сторонами відсутній, та після розірвання шлюбу діти проживатимуть разом з позивачкою. З листопада 2020 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, вони мешкають окремо в різних містах, спільне господарство не ведуть. Сторони, будучи належним чином повідомленими про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з`явились. Позивачкою до суду подана заява в якій зазначено про те, що вона наполягає на задоволенні позовних вимог, рішення просить ухвалити без її участі. Відповідачем до суду подана заява, в якій зазначено про те, що він погоджується з позовними вимогами у повній мірі, засідання просить провести у його відсутності. Дослідивши матеріали справи та представлені письмові докази в їх сукупності, судом встановлено наступне. Згідно із свідоцтвом про шлюб, серія: [NUMBER] , виданим 30 листопада 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, 30 листопада 2013 року, у Відділі державної реєстрації актів цивільного стану по місту Харкову реєстраційної служби Харківського міського управління юстиції, між [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований шлюб, про що здійснений відповідний актовий запис № 2105. В свідоцтві зазначено про те, що після реєстрації шлюбу прізвище дружини - [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народилась [INFO] у місті Харкові, та її батьками в свідоцтві записані: [PERSON] , та [PERSON] . Згідно свідоцтва про народження, серія: [NUMBER] , [PERSON] народився [INFO] у місті Харкові, та його батьками в свідоцтві записані: [PERSON] , та [PERSON] . Позивачкою зазначено, а відповідачем не заперечується та не спростовано, що спільне життя між сторонами не склалося, оскільки кожен з них має різні погляди на життя та побут, шлюб між ними фактично припинив своє існування, та реєстрація шлюбу суперечить їх інтересам. Також позивачкою зазначено, а відповідачем не заперечується, що спір з приводу місця проживання спільних малолітніх дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , між сторонами відсутній, та після розірвання шлюбу діти проживатимуть разом з позивачкою, з листопада 2020 року шлюбно-сімейні відносини між сторонами припинені, вони мешкають окремо в різних містах, спільне господарство не ведуть. Відповідно до положень статті 51 Конституції України та частини першої статті 24 Сімейного кодексу України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст. 112 СК України, суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. За приписами ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 2 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», у разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Відповідачем до суду подана заява, за змістом якої він позов визнає у повному обсязі та не заперечує проти його задоволення. Суд приймає до уваги таку заяву відповідача у зв`язку із наявністю для того законних підстав, та враховуючи, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, вважає за можливе задовольнити позовні вимоги з огляду на їх законність та обґрунтованість. Згідно із ч. 3 ст. 115 СК України, документом, що засвідчує факт розірвання шлюбу судом, є рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили. Статтею 113 СК України передбачено, що особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. У зв`язку із цим, враховуючи, що позивачка просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище [PERSON] , суд приходить до висновку, що слід його залишити. Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з наступного. Відповідно до п. 8 статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1 ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Водночас, ч. 1 ст. 142 ЦПК України закріплено, що у разі, зокрема визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. У зв`язку наведеним, враховуючи визнання відповідачем позову до початку розгляду справи по суті, суд приходить до висновку про можливість повернення позивачці з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею за звернення до суду із даним позовом, що становить - 454,00 грн., а з урахуванням того, що позов задоволений у повному обсязі, з відповідача на користь позивачки також підлягають стягненню залишкові 50% понесених нею судових витрат у сумі - 454,00 грн.

Outcome: approved