Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом про розірвання шлюбу та стягнення аліментів. Обґрунтовуючи позовні вимоги в частині розірвання шлюбу тим, що перебуває з відповідачем у шлюбі, однак, сім`я розпалась на ґрунті нерозуміння і небажання розуміти один одного, втрати почуття любові, поваги. Вважаючи збереження сім`ї неможливим, просить шлюб розірвати. Крім того, щодо стягнення аліментів, позивач посилається на те, що вони з відповідачем мають спільного сина [PERSON] , [INFO] . Оскільки батько дитини у добровільному порядку не виконує зобов`язання по утриманню сина, позивач просить стягнути аліменти на утримання дитини у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитини повноліття. Ухвалою суду від 17.06.2021 року відкрито провадження у справі та призначено судове засідання за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Позивач в судовому засідання заявлені позовні вимоги підтримала та просила задовольнити в повному обсязі. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнав, щодо стягнення з нього аліментів заперечував, оскільки приймає участь в утриманні дитини, на підтвердження чого надав квитанції. Заслухавши пояснення позивача, відповідача, дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов до наступного. Згідно свідоцтва про шлюбу серія [NUMBER] від 09.12.2017 року, актовий запис №2491, [PERSON] уклав шлюб з [PERSON] , яка після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] ». Відповідно до свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серія [NUMBER] від 25.04.2017 року, батьками є: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Спільне життя у подружжя не склалось через несумісність характерів та відсутність взаєморозуміння між ними. Сторони не підтримують подружніх стосунків, не ведуть спільного господарства та мають різний сімейний бюджет. Згідно ч.3 ст.105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. Відповідно до ст.112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловіки і жінки, які досягли повноліття. Мають право без будь-якої обмежень за ознакою раси, національності або релігії одружуватися і засновувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя ( ст. 110 СК України). Як вбачається з роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п.10 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Відповідно до ст.51 Конституції України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї. Враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] підлягає розірванню, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу неможливе та суперечитиме їх інтересам. Крім того, як встановлено в судовому засіданні та не заперечувалося відповідачем, дитина проживає з матір`ю, що також підтверджується актом обстеження матеріально-побутових умов проживання від 01.04.2021 року. Згідно ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Отже, відповідач, як батько, зобов`язаний брати участь у матеріальному утриманні дитини, що прямо передбачено чинним законодавством. У відповідності до ст.181 СК України кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ч.1 ст.8 ЗУ «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного інтелектуального, морального, культурного і соціального розвитку. Зі змісту положень ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, частин 7, 8 ст.7 СК України, вбачається, що під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей. Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів, які будуть стягуватися на дитину, суд бере до уваги те, що дитина проживає разом з позивачем, матеріальний стан батька, як платника аліментів, який добровільно у мінливому порядку сплачує аліменти на утримання сина, що підтверджується копіями квитанцій та не спростовувалось позивачем в судовому засіданні. Однак, добровільний порядок сплати коштів на утримання дитини не виключає права стягувача в будь-який час звернутися до суду з позовною заявою про стягнення аліментів на утримання дитини. Отже, враховуючи матеріальне становище дитини, яка проживає разом з матір`ю, позивача, відповідача, який мінливо сплачує аліменти на утримання дитини, а також той факт, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Згідно ч.1 ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Тому з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати понесені у вигляді судового збору в розмірі 908,00 грн.

Outcome: approved