Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного м. Одеси з позовною заявою до Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), [PERSON] про скасування арештів за закінченими виконавчими провадженнями. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 01.04.2008 року між [PERSON] , та АКБ «УкрСиббанк» було укладеного договір споживчого кредиту № 11326837000, за умовами якого позичальник зобов`язався належним чином використати та повернути Банку суму позики у сумі: 100 000 доларів США. Відповідач порушив умови кредитного договору, у зв`язку з цим, Банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості по кредиту та рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2014 року стягнуто в солідарному порядку з [PERSON] , [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» заборгованість за кредитним договором у сумі 1 298 729 (один мільйон двісті дев`яносто вісім тисяч сімсот двадцять дев`ять) гривень 02 копійок, та судовий збір у розмірі 1 827 гривень з кожного. Постановою старшого державного виконавця першого Суворовського ВДВС від 15.09.2014 року відкрито виконавче провадження № 44722557 про стягнення з [PERSON] на користь ПАТ «Укрсиббанк» зазначеної суми заборгованості та 18.09.2014 року накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження. Державним виконавцем першого Суворовського ВДВС 26.03.2015р. винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Крім цього, згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що постановою державного виконавця першого Суворовського ВДВС у ВП 51911098 від 12.06.2017р. накладено арешт на все майно [PERSON] , однак виконавче провадження на даний час також завершено. Між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» 30.01.2019 року укладено договір факторингу, за умовами якого до нового кредитора перейшло право вимоги за договором споживчого кредиту. Того ж дня, 30.01.2019 року ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та [PERSON] , уклали договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого [PERSON] , прийняла право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 11326837000 від 01.04.2008 року. На даний час між позивачем та [PERSON] досягнута домовленість по погашенню існуючої заборгованості, шляхом передачі нерухомого майна, однак через наявність обтяжень, що були накладені Суворовським ВДВС в межах виконавчих проваджень, які були завершені, позивач не має можливості реалізувати своє право як кредитора. На підставі викладеного позивач просить зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON] та оголошення заборони його відчуження накладеного постановою Першого Суворовського ВДВС від 18.09.2014 року ВП № 44722557 та постановою Суворовського ВДВС від 12.06.2017 року ВП № 51911098. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 20 липня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам направлено копію ухвали суду, відповідачам запропоновано надати відзив на позовну заяву. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 04 серпня 2021 року задоволено клопотання представника позивача, витребувано від Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) копії матеріалів виконавчих проваджень за № 44722557 та № 51911098 (а.с.71). На виконання зазначеної ухвали 14.09.2021 року (вх. № 26600) надійшов лист Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) щодо витребуваних виконавчих проваджень (а.с.80). В судове засідання позивач [PERSON] та її адвокат Черновол Артур Олександрович не з`явились, при цьому на адресу суду надійшла заява представника позивача про підтримку позовних вимоги та розгляд справи за відсутності сторони позивача (а.с.82). Відповідач [PERSON] в судове засідання також не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся, на адресу суду надійшла заява представника відповідача адвоката Тануркова Р.Г., про розгляд справи за відсутності відповідача в якій адвокат зазначив, про визнання позовних вимог та можливість розгляду справи за відсутності відповідача (а.с.75-77). Представник Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) в судове засідання також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно, про причини не явки суд не повідомив (а.с.81). Відповідно до ч.1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Дослідивши матеріали справи, всебічно проаналізувавши докази на підтвердження позовних вимог, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Матеріалами справи встановлено, що між АКІБ «УкрСиббанк» та [PERSON] , 01.04.2008 року було укладеного договір споживчого кредиту № 11326837000, за умовами якого позичальник отримав та зобов`язався повернути Банку позику у сумі 100 000 доларів США (а.с.17-25). Згідно рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 28.07.2014 року позов ПАТ «Укрсиббанк» до [PERSON] , [PERSON] про стягнення заборгованість задоволено, стягнуто з відповідачів в солідарному порядку за кредитним договором № 11326837000 заборгованість у сумі: 1 298 729 гривень 02 копійок, та судовий збір у розмірі 1 827 гривень (а.с.26-28). Відповідно до Постанови про відкриття виконавчого провадження від 15.09.2014 року старшим державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського управління юстиції відкрито виконавче провадження № 44722557 (а.с.32), згідно постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 18.09.2014 року старшим державним виконавцем накладено арешт на все майно, що належить боржнику (а.с.33). Також, матеріалами справи встановлено, що постановою про повернення виконавчого документа стягувачеві від 26.03.2015 року головним державним виконавцем Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби Одеського управління юстиції Пуркарем Я.К., виконавчий документ у справі № 523/6710/14 виданий 28.08.2014 року повернуто стягувачеві (а.с.34). Позивачем зазначено, що зараз позивач є належним стягувачем за договором, між стягувачем та боржником досягнуто домовленості щодо виконання рішення суду, однак у зв`язку із наявністю арешту виконання рішення суду неможливе. Судом встановлено, що 30.01.2019 року між ПАТ «Укрсиббанк» та ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» укладено договір факторингу, за умовами якого, до нового кредитора перейшло право вимоги за договором кредиту. Того ж дня, 30.01.2019 року ТОВ «ФК «ФІНАКТИВ» та [PERSON] , уклали договір про відступлення прав вимоги, за умовами якого [PERSON] , прийняла право вимоги до [PERSON] , за кредитним договором № 11326837000 від 01.04.2008 року. Так, згідно акту прийому передачі до Договору про відступлення прав вимоги № 30/01/19 від 30.01.2019 року Первісний Кредитор передав а Новий Кредитор [PERSON] прийняла право вимоги до боржника [PERSON] , за кредитним договором № 11326837000 від 01.04.2008 року (а.с.35-50). Згідно Відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, 16.06.2017 року накладено арешт на все майно боржника [PERSON] , підстава: постанова про арешт майна боржника серія та номер: 51911098 від 12.06.2017 року, видавник: Суворовський ВДВС м. Одеса (а.с.51-52). Відповідно до листа Першого Суворовського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) від 14.09.2021 року вх. № 26600 зазначено, що на виконанні у Відділі ВДВС перебувало виконавче провадження № 44722557 з виконання виконавчого документа № 523/6710/14-ц від 28.08.2014 року, та перебувало виконавче провадження № 51911098 з виконання виконавчого листа № 523/6710/14 -ц від 28.08.2018 року, в рамках якого було винесено постанову про арешт майна боржника, та 27.06.2017 року винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п.9.ч.1.ст.37 ЗУ «Про виконавче провадження». В листі зазначено, що станом на теперішній час виконавчі провадженні знищено, відповідно до Наказу № 2274/5 від 25.12.2008 року «Про затвердження порядку з документами в органах державної виконавчої служби», строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання, становить 3 роки. Таким чином, виконавчі провадження № 44722557 та 51911098 надати суду не можливо (а.с.80). З дослідженних документів, вбачається, що арешт на все належне боржнику невизначене майно в рамках ВП № 44722557 та № 51911098 є таким, що накладений саме в інтересах позивача у справі [PERSON] , яка просить зняти арешт з усього нерухомого майна [PERSON] , для забезпечення реалізації виконання рішення суду. Відповідно до ч. 4 ст. 41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Стаття 17 Загальної декларації прав людини, проголошує право приватної власності як основне і невідчужуване право людини. Конвенція про захист прав і основоположних свобод є міжнародним договором, який закріплює певний перелік найбільш важливих для людини суб`єктивних прав. Складовою цієї Конвенції є окремі протоколи, які доповнюють та розвивають її положення. Статтею 1 Протоколу №1 до Конвенції встановлено, що «кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальним принципам міжнародного права». Згідно ч. 2 ст. 319 ЦК України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю та здійснює такі права на власний розсуд. Відповідно до ч. 4 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. Згідно ч. 5 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» в усіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого або майнового права та інтересу. Способами захисту своїх цивільних прав та інтересів можуть бути, серед іншого, припинення дії, яка порушує право. За приписами ч.ч. 1, 2, ст. 57 ЗУ «Про виконавче провадження» від 21.04.1999 № 606-ХІУ (що діяв на час винесення постанови про арешт майна позивача) арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення; арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження. Разом з цим, за вимогами ч. 2 ст. 50 цього Закону у разі, якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець повинен був зазначити про зняття арешту, накладеного на майно боржника. Відповідно до ч. 5 ст. 59 чинного на сьогодні ЗУ «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 року № 1404-УШ у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Вимоги особи, що ґрунтуються на її праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з- під арешту (зокрема, це підтверджується правовим висновком Верховного Суду України від 15.03.2013 року у справі № 6-26цс13). Частиною 1 статті 321 ЦК України передбачено, що право власності є непорушним, ніхто протиправно не може бути позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Враховуючи наявність накладеного арешту на нерухоме майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право не може, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог та необхідності зняття арешту за знищеними виконавчими провадженнями. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідачів.

Outcome: approved