Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою в обґрунтування якої зазначила, що від шлюбу з відповідачем має двох дітей - [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які на теперішній час проживають з позивачкою і перебувають на її утриманні. Більше року сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть, що пов'язано з різними поглядами на сімейне життя, виховання дітей, підстави для примирення відсутні. Між сторонами не досягнуто домовленості щодо виховання та утримання дітей, а самостійно позивачка, яка має дохід близька 2000 грн., не має можливості належним чином забезпечити їм належну освіту, їх виховання, медичне обслуговування та розвиток здібностей, на що витрачаються великі кошти. Так, на розвиваючи заняття в дитячому закладі «Школа радості» щомісяця витрачається по 2700 грн. на кожну дитину, витрати на харчування становлять близька 4000 щомісяця, що викликано необхідністю придбати дієтичне харчування. Близько 10000 грн. на рік витрачається на придбання одягу, 200 грн. щомісяця на медичні препарати, 800 грн. на відвідування сином усіляких кружків та секцій, 500 грн. - відповідні уроки для доньки. Крім того, на дитячий садок для доньки витрачається щомісяця 3300 грн., а на утримання няні для сина - 2000 грн. З 01.09.2014 син [PERSON] піде в перший клас, для чого потрібна шкільна форма, спортивний костюм та взуття, портфель, підручники, канцелярські прилади та інше, що додатково вимагає значних коштів. Утримання кожної дитини, не враховуючи додаткових витрат, вимагає близько 5000 грн. на місяць. Посилаючись на викладене, ту обставину, що відповідач офіційно не працює, отримує не постійний та мінливий доход, позивачка просить розірвати шлюб між ними та стягнути з останнього аліменти на утримання двох дітей в розмірі 2000 грн. щомісяця на кожну дитину, а також 3000 грн. на додаткові витрати на дітей. В суді позивачка підтримала заявлені вимоги та додатково пояснила, що всі зазначені в позові витрати на дітей є необхідними і обґрунтовані як звичайними потребами для нормального існування і розвитку дитини, так і медичними показниками в тій частині, що стосується харчування, психоемоційним станом дітей. На теперішній час вона отримує зарплатню в розмірі біля 6000 грн., проте забезпечити дітей навіть самим необхідним на вказані кошти не може. Відповідач подав заперечення на позов в яких зазначив, що на теперішній час не працює, перебуває на обліку в центрі зайнятості, через що має можливість сплачувати аліменти на утримання двох дітей на рівні 30 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, тобто на сина та доньку, відповідно, 385,80 грн. і 309,60 грн. щомісячно. Витрати, на які позивач посилається як на додаткові, не є такими, отже в цій частині позов не визнає в повному обсязі. В суді відповідач пояснив, що не відмовляється від утримання дітей і періодично надає матеріальну допомогу дружині на їх утримання шляхом поштових переказів грошових сум, проте не має можливості виконувати всі примхи дружини щодо оплати няні, навчання дітей в приватних учбових закладах та відвідування спеціалізованих дитячих садків. До того, як позивачка звернулась до суду, надавав допомогу на утримання дітей близька 1500 грн. на місяць, проте зараз не має і цієї можливості. Суд, заслухавши сторони, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 2007 року (а.с. 7), проте з жовтня 2013 року шлюбні відносини фактично припинені, сторони проживають окремо та спільне господарство не ведуть. Спір щодо поділу майна на теперішній час відсутній. Примирення між подружжям неможливе і недоцільне, так як суперечить інтересам позивачки. Клопотань про надання строку на примирення відповідачем не заявлено. З погляду на викладене вимоги про розірвання шлюбу підлягають задоволенню. Сторони є батьками [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO], які зареєстровані і мешкають разом з позивачкою (8, 9, 12). Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі, при цьому в ст. 184 СК України вказано, що суд може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі, якщо платник має нерегулярний, мінливий дохід, частку доходу отримує в натурі. На підтвердження позиції про відсутність можливості надавати більш ніж мінімально передбачену законом допомогу на утримання дітей [PERSON] надав довідку про його перебування на обліку в Харківському міському центрі зайнятості (а.с. 33). Слід звернути увагу, що на облік до Харківського МЦЗ відповідач став лише 08.09.2014, тобто після звернення [PERSON] до суду, разом з тим в судовому засіданні зазначив, що після фактичного припинення шлюбних відносин надавав своїй дружині кошти на утримання дітей в розмірі 1500 грн. щомісячно, що робить і в теперішній час, проте в меншому розмірі. Вказані обставини, на думку суду, свідчать, що відповідач, не дивлячись на те що офіційно є безробітним, має певний заробіток, який, за відсутності інших даних, може бути мінливим та нерегулярним, що дає підстави суду визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Частина 1 ст. 182 СК України передбачає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує крім іншого, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, стан здоров'я дитини та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи вищевикладене, той факт що позивачка має постійний та стабільний заробіток, приймаючи до уваги, що відповідач є працездатним, не має інших осіб на утриманні, стан його здоров'я є задовільним, спільні з позивачем діти знаходяться на «Д»-обліку в міській лікарні, суд вважає за можливе задовольнити позов в частині стягнення аліментів, проте, частково, в межах стягнення аліментів на утримання сина та доньки в розмірі 800 грн. та 700 грн. відповідно, що вмотивовано різницею у віці дітей, так як заявлений до стягнення з відповідача розмір аліментів є завеликим і таким, що повністю не обґрунтований наданими доказами. В частині вимог про стягнення додаткових витрат на утримання дитини, суд приходить до наступного: згідно ст. 185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Аналізуючи зазначену норму закону можна зробити висновок, що додаткові витрати на дитину повинні бути викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). До таких обставин, на думку суду, не можна віднести факт відвідування дитиною дитячого садку чи, замість загальноосвітнього навчального закладу, приватної навчальної установи. Витрати, які з цим пов'язані, не є додатковими витратами на дитину в розумінні ст. 185 СК України. Не можна вважати додатковими витрати на придбання одягу чи взуття, медикаментів, канцелярських товарів, відвідування необов'язкових кружків чи секцій, якщо вони не викликані особливою обставиною, як то наявністю діагнозу, що свідчить про тяжку хворобу, лікування якої потребує додаткових зусиль; придбанням спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей дитини тощо. Враховуючи викладене, вимоги про стягнення додаткових витрат на утримання дитини не можуть бути задоволені. На підставі викладеного позов загалом підлягає частковому задоволенню.

Outcome: partial