Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в обґрунтування якого зазначила, що рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2007 у справі за позовом [PERSON] (правонаступника [PERSON]С.) до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, визнання недійсним заповіту та визнання права власності визнано, крім іншого, частково недійсним заповіт від 27.01.2003, яким [PERSON] заповідала все належне їй на день смерті майно [PERSON] та за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS] в порядку спадкування обовязкової частки у спадщині після [PERSON], померлої 15.03.2004. Вказане рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2007 залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.12.2007, проте жоден з судів не зазначив в своєму рішенні, в якій сам частці заповіт визнано недійсним. Звернувшись до нотаріуса з заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після [PERSON], а саме на 1/2 частину вказаної вище квартири, позивач отримала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, в якій нотаріус послався на відсутність даних про прийняття [PERSON] спадщини, не визначення судом, в якій саме частині заповіт визнано недійсним та відсутності у останньої правовстановлюючих документів на спадкове майно спірну квартиру. Посилаючись на те, що [PERSON] фактично успадкувала за заповітом, визнаним частково недійсним, 1/2 частину квартири [ADDRESS], проте в позасудовому порядку не може оформити права на спадщину, позивач просить визнати за собою право власності на 1/2 частину спірної квартири. В суді позивач підтримала заявлені вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Представник відповідача до суду не зявився, надав заяву про слухання справи у свою відсутність. Третя особа [PERSON] проти позову заперечувала, зазначивши, що під час складання заповіту [PERSON] не врахувала прав свого чоловіка [PERSON] на спірну квартиру та незаконно заповіла її [PERSON] в повному обсязі, крім того, під час складання заповіту перебувала у хворобливому стані, який не дозволяв їй усвідомлювати значення своїх дій. [PERSON] після шахрайського заволодіння квартирою на підставі недійсного договору дарування не сплачувала комунальні послуги, поселила в квартирі асоціальну особу. Жодних правових чи етичних підстав для визнання за нею права власності на 1/2 частину спірної квартири не має. Третя особа [PERSON] до суду не зявився, причини неявки не повідомив, що не є перешкодою для розгляду справи. Суд, дослідивши надані докази, встановив наступні обставини і відповідні їм правовідносини: спір щодо права власності на квартиру [ADDRESS] розглядався в Московському районному суді м. Харкова, рішенням якого від 06.02.2007 у справі за позовом [PERSON] (правонаступника [PERSON]С.) до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування, заповіту та визнання права власності визнано частково недійсним заповіт від 27.01.2003, яким [PERSON] заповіла все належне їй на день смерті майно [PERSON] та, як наслідок, за [PERSON] визнано право власності на 1/2 частину квартири [ADDRESS], яка входила у спадкову масу, в порядку успадкування обовязкової частки у спадщині після дружини [PERSON], померлої 15.03.2004 (а.с. 6-9). Вказане рішення Московського районного суду м. Харкова від 06.02.2007 залишено без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 12.12.2007 (а.с. 10-13). Зі змісту зазначених судових рішень вбачається, що підставою для визнання заповіту від 27.01.2003 частково недійсним послужили ті обставини, що на момент смерті [PERSON] її чоловік, [PERSON], був непрацездатним і мав право на обовязкову частку у спадщині, що залишилась після дружини, в тому числі на 1/2 частину спірної квартири, право власності на яку й визнано за [PERSON] судом. Разом з тим жодних обставин, які б свідчили, що вказаний заповіт складений з порушенням порядку його складання та не є чинним судом не встановлено. Вказане дозволяє зробити висновок, що заповіт від 23.01.2003, яким [PERSON] заповіла все належне їй майно [PERSON], є дійсним в частині заповідання останній 1/2 частки всього майна, яке належало [PERSON] на день смерті, в тому числі й 1/2 частини квартири [ADDRESS]. Відповідно до положень ч. 3 ст. 61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній… справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З погляду на дану норму закону обставини, встановлені вказаними судовими рішеннями, в тому числі щодо належності на праві власності [PERSON] на момент смерті квартири [ADDRESS], не підлягають доказуванню. З цих причин суд вважає безпідставними заперечення третьої особи стосовно незаконності заповіту, а твердження останньої щодо неетичності поведінки [PERSON], не сплати останньою комунальних послуг не стосується предмету позову, отже не береться судом до уваги. Згідно ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. В силу ч. 1 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені в заповіті. Частина 1 ст. 1235 ЦК України передбачає, що заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою. Частиною 5 ст. 1269 ЦК України передбачено, що незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Таким чином, суд дійшов висновку про наявність у [PERSON] права на спадкування за заповітом після [PERSON], померлої 15.03.2004, отже позов має бути задоволений в повному обсязі.

Outcome: approved