Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району № 334 від 23 жовтня 2013 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0829 га. для індивідуального садівництва в с.Стрільськ по вул..Чапленка, 25 за рахунок земель, які обліковуються за нею з 2005 року на території Стрільської сільської ради Сарненського району Рівненської області, крім цього, просить стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача понесені нею судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача [PERSON] заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. Із пояснень представника позивача та позовної заяви встановлено, що спір між сторонами виник з приводу земельної ділянки, розташованої по вул.Чапленка с.Стрільськ Сарненського району Рівненської області, на яку претендують обидві сторони. Позивач в обґрунтування заявленої вимоги про визнання недійсним рішення Стрільської сільської ради Сарненського району № 334 від 23 жовтня 2013 року про надання дозволу [PERSON] на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,0829 га. для індивідуального садівництва в с.Стрільськ по вул.Чапленка, 25, посилається на те, що рішення Стрільської сільської ради № 511 від 7 квітня 2010 року, яким відповідачу надано право на виготовлення технічної документації із землеустрою на спірну земельну ділянку та Державний акт стосовно цієї ж ділянки, на імя [PERSON] судовим рішенням визнані недійсними. Однак, спірна земельна ділянка була повторно надана рішенням Стрільської сільської ради [PERSON] у той час, коли вказана земельна ділянка за обліками Реєстраційної служби Сарненського РУЮ Рівненської області перебувала у власності відповідача, [PERSON] Вказані обставини, на думку представника позивача свідчать про те, що вказане рішення прийнято відповідачем - Стрільською сільською радою із порушенням вимог Земельного кодексу України, оскільки на момент прийняття рішення про надання дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність, спірна земельна ділянка вже перебувала у власності відповідача. Відповідач [PERSON], представник останньої [PERSON] та представник відповідача, Стрільської сільської ради, [PERSON] в суді позовні вимоги [PERSON] не визнали повністю. Представник відповідача [PERSON] пояснив, що з боку позивача має місце зловживання правом на звернення до суду, оскільки позивач неодноразово зверталась до суду із позовом стосовно спірної земельної ділянки. Крім цього, вважає, що посилання позивача на наведені у позові обґрунтування є безпідставними, оскільки земельна ділянка під час виділення її [PERSON] не перебувала у власності відповідача, так як правовою позицією Верховного суду України у справі № 6-152-цс-14 визначено, що у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї, а тому ненабуте право власності не може бути припинено. З огляду на наведене, на думку представника відповідача, на момент винесення Стрільською сільською радою рішення № 334 від 23 жовтня 2013 року [PERSON] не була власником земельної ділянки. Представник відповідача [PERSON] пояснила, що оскаржуване рішення прийнято відповідачем у межах повноважень сільської ради колегіальним органом сесією Стрільської сільської ради, а тому підстав для задоволення вимог [PERSON] немає. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши надані докази, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення. Судом встановлено, що постановою Сарненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2013 року визнано протиправним і скасовано рішення Стрільської сільської ради № 511 від 7 квітня 2010 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0888 га. для ведення садівництва в межах с.Стрільськ вул.Чапленка на території Стрільської сільської ради та визнано недійсним Державний акт серії ЯИ № 880921 від 15 січня 2010 року на право власності [PERSON] на земельну ділянку площею 0,0888 га. для ведення садівництва в межах с.Стрільськ вул.Чапленка, 18. Копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29 серпня 2014 року доводить, що цього числа було скасовано право власності [PERSON] на вказану вище земельну ділянку на підставі рішення суду від 12 вересня 2013 року. Таким чином, наведені вище докази доводять, що до 29 серпня 2014 року відповідач [PERSON] була власником земельної ділянки площею 0,0888 га. для ведення садівництва в межах с.Стрільськ по вул.Чапленка, 18. Відповідно до ч.5 ст.116 ЗК України земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом. Із змісту ст.125 ЗК України вбачається, що право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Судом не приймаються до уваги заперечення представника відповідача [PERSON] щодо того, що судовим рішенням від 12 вересня 2013 року у справі № 1718/2-а-454/11 визнано протиправним і скасовано рішення Стрільської сільської ради № 511 від 7 квітня 2010 року про надання дозволу [PERSON] на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо складання державного акту на право власності на земельну ділянку площею 0,0888 га. для ведення садівництва в межах с.Стрільськ вул.Чапленка на території Стрільської сільської ради, а тому відповідач не була власником вказаної земельної ділянки на момент винесення Стрільською сільською радою рішення № 334 від 23 жовтня 2013 року. На підтвердження вказаних обставин, представник відповідача посилався на правові позиції Верховного суду України у справі № 6-152цс14 відповідно до яких - у разі встановлення судом неправомірного отримання особою земельної ділянки або отримання її з непередбачених законом підстав особа не набуває права власності на неї, а тому ненабуте право власності не може бути припинено відповідно до статті 140 ЗК України 2001року. Аналогічна правова позиція щодо застосування статті 140 ЗК України 2001 року висловлена в постанові Верховного Суду України від 19 червня 2013 року № 6-57цс13, яка відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обовязковою для всіх субєктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить зазначену норму права, та для всіх судів України. Однак, суд не враховує заперечення представника відповідача у даному випадку, оскільки правова позиція не стосується взагалі питання правомірності набуття права власності, а розяснює можливість ухвалення судами рішень про припинення права власності на земельну ділянку в контексті ст.140 ЗК України, якою не передбачено можливості припинення права власності на землю за рішенням суду. Таким чином, позивач вказує, що [PERSON] рішенням № 334 від 23 жовтня 2013 року було надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність цієї ж земельної ділянки, яка на той момент перебувала у власності відповідача, в звязку з чим позивач і просить визнати рішення Стрільської сільської ради № 334 від 23 жовтня 2013 року недійсним. Однак, із копії оскаржуваного рішення Стрільської сільської ради № 334 від 23 жовтня 2013 року встановлено, що [PERSON] надано дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки іншого розміру та за іншою адресою (ділянка розміром 0,0829 га. по вул.Чапленка, 25, в той час як попередній спір стосувався земельної ділянки площею 0,0888 га. в межах с.Стрільськ по вул.Чапленка, 18). З огляду на наведені обставини, суд вважає позов [PERSON] є безпідставним, а тому не підлягає до задоволення. Згідно із ст.88 ЦПК України не підлягають, також стягненню з відповідача на користь позивача понесені та документально підтверджені судові витрати по оплаті судового збору у сумі 243 грн. 46 коп. та витрат, повязаних із наданням правової допомоги у сумі 1 200 грн., оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заявлених позивачем вимог. З огляду на наведене, у позові [PERSON] слід відмовити у повному обсязі - за його безпідставністю. На підставі наведеного, ст.ст. 116, 125 ЗК України,

Outcome: dismissed