Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] помер її батько [PERSON], після смерті якого залишилось спадкове майно: житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS]. Вона та відповідач [PERSON] є спадкоємцями за законом після смерті [PERSON], [PERSON] спадщини не прийняла і на спадкове майно не претендує. Позивач спадщину прийняла, але через відсутність правовстановлюючого документу на будинок позбавлена можливості оформити спадщину в нотаріальній конторі, тому просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справу у її відсутності. Відповідач [PERSON] позовні вимоги визнала, що вбачається із змісту поданої нею письмової заяви. Відповідно до ч.2 ст.49 ЦПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. Згідно ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд немає обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Як передбачено ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Судом встановлено, що [INFO] в с. Дубівці Кіцманського району Чернівецької області помер [PERSON]. Спадкоємцями за законом після смерті [PERSON] є його дочка [PERSON] та його дружина [PERSON], яка спадщини не прийняла і на спадкове майно не претендує. Житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташовані в [ADDRESS], 1971 року побудови, знаходився у фактичному володінні померлого [PERSON]. Наведене вбачається із змісту копії свідоцтва про смерть [PERSON], довідки виконкому Дубівецької сільської ради Кіцманського району від 21.11.2013 року за № 704, копії технічної документації на житловий будинок 1971 року побудови. Цивільний кодексу України набув чинності 01.01.2004 року. На час відкриття спадщини діяв Цивільний кодекс 1963 року. Відповідно до ст.524 ЦК (1963р.) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і скільки воно не змінено заповітом. Згідно ст.548 ЦК України (1963 року) для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ст.549 ЦК України (1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Згідно п.4, 5 Прикінцевих та перехідних положень Цивільного кодексу України щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов'язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом. Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст. 1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст. 1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1 ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1 ст. 1221 ЦК України). У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Відповідно до ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Як передбачено статтею 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз'яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Як роз'яснив Вищий Спеціалізований Суд України у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013 року, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 1 січня 2004 року або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України. Обставини, які входять до предмета доказування (ч.1 ст.179 ЦПК України) у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця. Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК). Перелік об'єктів, які не є самочинним будівництвом, наведено у п.3.2 Інструкції про порядок проведення технічної інвентаризації об'єктів нерухомого майна, затвердженої наказом Міністерства будівництва від 24.05.2001 р. №127. Для садибних, дачних та садових будинків не вважається самочинним будівництвом: індивідуальні (садибні) житлові будинки, садові, дачні будинки, господарські (присадибні) будівлі і споруди, прибудови до них, побудовані до 05.08.1992р. До 05.08.1992р. законодавством не вимагалось приймати в експлуатацію побудовані приватні будинки та споруди. Позивач фактично прийняла спадщину, житловий будинок 1971 року побудови знаходився у фактичному володінні спадкодавця, але оскільки у позивача відсутній правовстановлюючий документ, у зв'язку з відсутністю іншого способу щодо визнання права, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Враховуючи наведене, ст.ст.524, 525, 526, 534, 548, 549 ЦК (1963р.) ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1223, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України ,

Outcome: approved