Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-28 00:00:00

\~ \~ \~ \~ [PERSON] \~звернулась\~до суду\~з позовною\~заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовна заява мотивована тим, що відповідно до свідоцтва № 2831 від 29.01.2003 року виданого виконкомом Вінницької міської ради, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 63, яка розташована у м. Вінниці по вул. Келецькій №118, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 48, 2 кв.м. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 23 від 14.1.2003 року та зареєстровано комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 04.02.2003 року за № 49 в реєстровій книзі № 547. Як вбачається з довідки № 56/118 від 18.07.2018 року виданій головою ОСББ «Келецька 118» на вказаній житловій площі, окрім позивачки зареєстровано ще дві її доньки: [PERSON] [PERSON], [INFO] та відповідачка [PERSON], [INFO]. Фактично в квартирі проживають лише дві особи: позивачка та її молодша дочка [PERSON] [PERSON] Старша дочка не проживає у вказаній квартирі з 2002 року, що підтверджує акт від 14.05.2018 року складений мешканцями будинку №118 по вул. Келецькій в м. Вінниці та посвідченого керівником житлово експлуатаційного підприємства [PERSON] 30.05.2004 року. [PERSON], [INFO], одружилася з [PERSON] 25.10.1997 року, що вбачається з актового запису за № 2552, зробленого у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Після одруження взяла прізвище чоловіка й отримала 24.02.1998 року паспорт громадянки України з прізвищем „Шмігельська. 14.05.1999 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], що вбачається з запису № 611, зробленого у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницького міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу її прізвище залишилось „ Шмігельська. 30 травня 2004 року відповідачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Македонія Ілія [PERSON], [INFO], в місті Прилеп Республіки Македонія, що вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого ЗАГС міста Прилеп Міністерства Юстиції Республіки Македонія - відповідно до записів книги громадянського стану міста Прилеп під № 198 в 2004 р. записано реєстрацію шлюбу. Просила суд визнати [PERSON], такою, що втратила право користування жилим приміщенням - квартирою № 63 в будинку № 118 по вул. Келецька в м. Вінниці. В підготовче засідання позивачка [PERSON] не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила суд їх задовольнити. Відповідачка [PERSON] в підготовче засідання не зявилась, однак надала суду заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнала у повному обсязі. Відповідно до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази по справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до свідоцтва № 2831 від 29.01.2003 року виданого виконкомом Вінницької міської ради, [PERSON] належить на праві приватної власності квартира № 63, яка розташована у м. Вінниці по вул. Келецькій №118, житловою площею 27,7 кв.м., загальною площею 48, 2 кв.м. Свідоцтво видане на підставі рішення виконкому Вінницької міської ради № 23 від 14.1.2003 року та зареєстровано комунальним підприємством «Вінницьке обласне обєднане бюро технічної інвентаризації» 04.02.2003 року за № 49 в реєстровій книзі № 547 (а.с.5). Як вбачається з довідки № 56/118 від 18.07.2018 року виданій головою ОСББ «Келецька 118» на вказаній житловій площі, окрім позивачки зареєстровано ще дві її доньки: [PERSON] [PERSON], [INFO] та відповідачка [PERSON], [INFO] (а.с.6). Фактично в квартирі проживають лише дві особи: позивачка та її молодша дочка [PERSON] [PERSON] Старша дочка не проживає у вказаній квартирі з 2002 року, що підтверджує акт від 14.05.2018 року складений мешканцями будинку №118 по вул. Келецькій в м. Вінниці та посвідченого керівником житлово експлуатаційного підприємства [PERSON] (а.с.16). 30.05.2004 року. [PERSON], [INFO], одружилася з [PERSON] 25.10.1997 року, що вбачається з актового запису за № 2552, зробленого у Вінницькому міському відділі реєстрації актів громадянського стану. Після одруження взяла прізвище чоловіка й отримала 24.02.1998 року паспорт громадянки України з прізвищем „Шмігельська(а.с.9,13). 14.05.1999 року [PERSON] розірвала шлюб з [PERSON], що вбачається з запису № 611, зробленого у відділі реєстрації актів громадянського стану Вінницького міського управління юстиції. Після розірвання шлюбу її прізвище залишилось „ Шмігельська (а.с.14). 30 травня 2004 року відповідачка зареєструвала шлюб з громадянином [PERSON] Македонія Ілія [PERSON], [INFO], в місті Прилеп Республіки Македонія, що вбачається зі свідоцтва про шлюб, виданого ЗАГС міста Прилеп Міністерства Юстиції Республіки Македонія - відповідно до записів книги громадянського стану міста Прилеп під № 198 в 2004 р. записано реєстрацію шлюбу (а.с.15). Статтею 1 Житлового кодексу Української РСР (далі - ЖК УРСР) передбачено, що громадяни України мають право на житло. Разом з тим, частиною третьою статті 9 ЖК УРСР вказує на те, що ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. В той же час, згідно зі статтею 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватись і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до частини першої статті 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно з частиною першою статті 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. (ч. 1 ст. 319 ЦК України). Відповідно до статті 321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно зі статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Відповідно до статті 150 ЖК УРСР, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. В той же час, згідно з частиною першою статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно статті 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім'ї власника житла (в тому числі колишній) втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 3 СК України визначає, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом та мають взаємні права та обов'язки. Судом встановлено,\~що сторони\~не пов'язані\~спільним побутом,\~не мають\~взаємних прав\~та обов'язків,\~відповідачка не\~проживає в\~квартирі з\~2002\~року.\~Таким чином\~[PERSON],\~будучи зареєстрованою\~за адресою:\~[INFO] чинить перешкоди власнику квартири в користуванні своїм майном на власний розсуд. Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно зі статтею 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини першої статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Враховуючи вищевикладене,\~суд дійшов\~висновку,\~що вимога\~позивачки про\~визнання [PERSON] такою, що втратила право користування жилим приміщенням, а саме квартирою № 63 в будинку № 118 по вул. Келецькій в м. Вінниці є обґрунтованою та такою, що підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved