Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить суд стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію вартості 1/2 частини квартири [ADDRESS] в розмірі 150 000,00 грн. Право [PERSON] на 1/2 частину квартири, що розташована за вказаною адресою припинити з дня отримання [PERSON] грошової компенсації та визнати з цієї дати за [PERSON] право власності на 1/2 частину квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування своїх позовних вимог [PERSON] вказала, що їй на праві власності належить 1/2 частина квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS], на підставі договору дарування від 15.02.2007, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу зареєстрованого в реєстрі за № 348. Інша частина квартири належить відповідачу. Оскільки частки співвласників вказаної квартири в натурі не можуть бути виділені, а відповідачка використовує квартиру повністю, позивач не може в повній мірі розпоряджатись своїм майном, в зв'язку з чим просить стягнути компенсацію вартості ? частини квартири. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовільнити. Відповідач та її представник в судовому засіданні повідомили, що з позовом погоджуються частково, заперечуючи лише стосовно оцінки квартири, вважаючи оцінку, надану відповідачем, більш правильною. Суд, вивчивши позовну заяву, вислухавши пояснення представника позивача, відповідача та її представника, дослідивши надані докази по справі, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.02.2007 [PERSON] та [PERSON] відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Царьовим Д.М., реєстровий № 348, подарували [PERSON] квартиру [ADDRESS] 02.12.2015 рішенням Чугуївського міського суду Харківської області по справі № 636/4101/15-ц вищевказаний договір дарування був визнаний недійсним. 11.02.2016 рішенням Апеляційного суду Харківської області рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 02.12.2015 по справі № 636/4101/15ц було змінено в частині визнання недійсним договору дарування на 1/2 частину квартири. 30.03.2017 [PERSON] відповідно до договору дарування житлової квартири, посвідченого приватним нотаріусом Чугуївського міського нотаріального округу Алексик Т.В., реєстровий № 335, подарувала [PERSON] ? частину квартири [ADDRESS] Як вбачається з листа Чугуївського міжміського бюро технічної інвентаризації № 3009 від 29.12.2017, квартира є об'єктом, який не підлягає поділу, оскільки є неподільною річчю. За змістом ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном, які він здійснює на власний розсуд. Згідно зі ст.ст. 355, 356, 358 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Нормою ст. 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов'язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов'язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов'язаннями, пов'язаними із спільним майном. За змістом ст.ст. 21, 24, 41 Конституції України, ст.ст. 319, 358 ЦК України всі громадяни є рівними у своїх правах, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення цих прав, в тому числі щодо захисту права спільної часткової власності. Статтею 361 ЦК України встановлено право співвласника самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності. Відповідно до ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Відповідно до ч. 2 ст. 364 ЦК України, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Згідно з правовою позицією судової палати у цивільних справах Верховного Суду України, наведеною у Постанові від 3 квітня 2013 року у справі № 6-12цс13, якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (ч. 2 ст. 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. У ч. 2 ст. 364 ЦК України передбачено, що виділ в натурі частини неподільної речі є юридично неможливим. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, неподільною є річ, яку не можна поділити без втрати її цільового призначення. Виходячи з аналізу змісту норм ст. ст. 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України слід дійти висновку, що виділ часток (поділ) квартири, що перебуває у спільній власності, є можливим, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину із самостійним виходом або у разі, коли є технічна можливість переобладнання в окрмі ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин поділ (виділ) може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Відтак визначальним для виділу частки або поділу будинку в натурі, який перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування будинком, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу будинку відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної власності мають рівні права стосовно спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, суд, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), повинен передати співвласнику частку квартири, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню приміщення. Під неспівмірною шкодою господарського призначення слід розуміти суттєве погіршення технічного стану квартири, перетворення в результаті переобладнання жилих приміщень у нежитлові, надання в рахунок частки приміщень, які не можуть бути використані як житлові через невеликий розмір площі або через неможливість їх використання (відсутність денного світла тощо). Як встановлено судом, спірна квартира не може бути поділена в натурі, оскільки фактично житлова квартира не має ізольованих часток, допоміжні приміщення (коридор, кухня, ванна, санвузол) знаходяться в загальному користуванні, та не має окремого входу (виходу). Згідно з правовою позицію, яка міститься у Постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 13 січня 2016 року по справі № 6-2925цс15, право співвласника на виділ частки зі спільного майна шляхом отримання грошової компенсації вартості частки в майні не може бути обмежене іншими співвласниками й такому його праву співвласника, що виділяється, кореспондується обов'язок інших співвласників сплатити грошову компенсацію частки, розмір якої визначається з дійсної вартості майна на час розгляду справи судом. Обов'язковою умовою призначення грошової компенсації є лише згода співвласника, який заявив вимоги про виділ частки. При цьому, не передбачається обов'язковість згоди інших співвласників на такий виділ та залежність від мотивів (перешкоди в користуванні спільним майном (квартирою), забезпечення іншим житлом), з яких власник має намір реалізувати своє право на виділ. Відповідно до ч. 2 ст. 183 ЦК України, якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим, співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації. Відповідно до роз'яснень, які містяться в п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 04.10.1991 № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності громадян на жилий будинок», розмір грошової компенсації визначається за угодою сторін, а за відсутності такої угоди судом за дійсною вартістю на час розгляду справи. Як вбачається із долученої до матеріалів справи довідки суб'єкта оціночної діяльності фізичної особи - підприємця [PERSON] про вартість 1/2 частки двокімнатної квартири № 7 загальною площею 38,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], вартість 1/2 частки вказаної двокімнатної квартири, загальною площею 38,8 кв.м., становить 150 000, 00 грн. За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов є обгрунтованим та підлягає задоволенню, оскільки виділ у натурі частки із спільного майна - квартири № 7 загальною площею 38,8 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS], є неможливим, а відтак, [PERSON], має право на одержання від іншого співвласника (відповідача) грошової компенсації вартості своєї частки, яка станом на момент подачі позову становить 150 000,00 грн. Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved