Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право на користування житлом, посилаючись на те, що вона являється власником домоволодіння за адресою [ADDRESS]. В будинку зареєстровані ще сім чоловік, в тому числі [PERSON] та [PERSON]. Проте вже тривалий час, більше двох років, [PERSON] та [PERSON]не проживають у означеному будинку, не оплачують комунальні послуги та не беруть участі у його утриманні, не несуть жодних витрат по утриманню житлових приміщень та прибудинкової території, особисті речі відсутні. Позивач є людиною похилого віку, тому їй досить важко підтримувати будинок у належному стані, поратися по господарству, вона потребує допомоги сторонніх осіб. Однак для вчинення певних правочинів щодо будинку для забезпечення власних потреб необхідна згода проживаючих в ньому осіб. Таким чином, не проживаючи в будинку без поважних причин більше шести місяців, відповідачі втратили право користування будинком для проживання. У зв'язку з відсутністю відповідачів понад рік за місцем реєстрації, створення перешкод позивачу у користуванні належного позивачу будинку, позивач просить визнати [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком по [ADDRESS] У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, просила позов задовольнити. Відповідачі у судове засідання не з'явились, повідомлені належним чином, і від них не надійшло повідомлень про причини неявки. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши думку позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. За приписами статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 383 Цивільного кодексу України власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання та проживання членів своєї сім'ї. Статтею 155 ЖК Української РСР встановлено, що жилі будинки (квартири), що є у приватній власності громадян, не можуть бути в них вилучені, власника не може бути позбавлено права користуватися жилим будинком (квартирою), крім випадків, установлених законодавством. Відповідно до ч. 1 ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Усунення перешкод власник може вимагати навіть тоді, коли ці перешкоди не пов'язані з позбавленням його володінням майном. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] є співвласниками домоволодіння за адресою: [ADDRESS]. В означеному будинку зареєстровані відповідачі по справі: [PERSON] та [PERSON] Понад два роки відповідачі не проживають у даному будинку, не оплачують комунальні послуги та не беруть участі у його утриманні, особисті речі відсутні. Суд приходить до висновку, що позовні вимоги щодо втрати [PERSON], [PERSON] права на проживання у житловому будинку підлягають задоволенню, оскільки останні понад рік не проживають у житловому будинку за адресою: [ADDRESS], без поважних причин. Факт не проживання відповідача підтверджується також показами як свідків [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідачі в означеному будинку без поважних причин не проживають понад рік. Суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту.

Outcome: approved