Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського міського суду Донецької області з позовною заявою до [PERSON] про надання дозволу на реєстрацію місця проживання малолітньої дитини без згоди батька. В обгрунтування позову [PERSON] зазначила, що, починаючи з серпня 2005 року перебуває у зареєстрованому шлюбі з відповідачем - [PERSON] . Від шлюбу подружжя має сина - [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем. 25.05.2020 року позивач звернулась до сектору реєстрації місця проживання ВЦА м.Торецьк з заявою про реєстрацію місця проживання дитини - [PERSON] , за адресою реєстрації свого місця проживання, а саме: [ADDRESS] . Проте, в реєстрації місця проживання дитини за адресою реєстрації місця проживання матері дитини (позивача) було відмовлено, у зв`язку з відсутністю на це згоди батька дитини (відповідач). Між сторонами у справі склались неприязні стосунки. Відповідач у добровільному порядку згоду на реєстрацію місця проживання спільної дитини за згаданою вище адресою не надає, що стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала суду заяву з проханням розглянути справу без її участі, позовні вимоги підтримала повністю, проти ухвалення заочного рішення справі не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, у тому числі відповідно до вимог ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Заяву про розгляд справи за його відсутності відповідач не надав, про причини неявки суд не інформував. Треті особи надали суду письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, заперечень проти задоволення позову не мають. У зв`язку з неодноразовою неявкою відповідача в судові засідання, відсутністю повідомлень про поважність причин такої неявки, не наданням відзиву на позов, а також, за відсутності заперечень щодо заочного розгляду справи з боку позивача, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, згідно ст.ст. 280-281 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється. Суд, розглянувши позовну заяву та додані до неї матеріали, з`ясувавши фактичні обставини справи, надавши правову оцінку наявним у справі доказам, встановив наступне: сторони перебувають у шлюбі, зареєстрованому 27.08.2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Дзержинського міського управління юстиції Донецької області, що підтверджено свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 01.03.2007 року, актовий запис №159 (а.с. 8). Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] , що видане Торецьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків) 31.01.2020 року за актовим записом № 47, [PERSON] народився [INFO] . Батьком дитини записаний відповідач у справі - [PERSON] , матір`ю - позивач у справі [PERSON] (а.с.9). Відповідно до нотаріально посвідченого договору купівлі - продажу квартири від 21.09.2006 року та Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №12167956 від 16.10.2006 року, що виданий БТІ м. Дзержинська (Торецьк), відповідачеві - [PERSON] , на праві приватної власності належить квартира, що розташована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 10, 11). В свою чергу, згідно відмітки Дзержинського МС ГУДМС України в Донецькій області на дванадцятій сторінці паспорта громадянина України, позивач - [PERSON] , з 19.03.2014 року зареєстрована за цією ж адресою: [ADDRESS] (а.с. 5). Окрім того, позивач стверджує, що згадана вище квартира [ADDRESS] придбана нею та відповідачем під час перебування у шлюбі, а отже є спільною власністю. Так, в позовній заяві [PERSON] зазначає, що має намір зареєструвати місце проживання їх спільної з відповідачем дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації свого місця проживання, а саме: [ADDRESS] , проте, за відсутності на це згоди батька дитини (відповідач), здійснити реєстрацію місця проживання дитини не виявляється можливим. Наведене підтверджено письмовою відмовою сектору реєстрації місця проживання Військово - цивільної адміністрації м. Торецьк від 25.05.2020 року (а.с. 12). При цьому, отримати в добровільному порядку письмову згоду батька (відповідача у справі) позивачеві не вдається. Вирішуючи питання щодо наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: між сторонами виник спір з приводу реєстрацію місця проживання дитини за певною адресою. Вказані правовідносини регулюються Конституцією України, Конвенцією про права дитини, Цивільним кодексом України, Сімейним кодексом України, Законом України «Про охорону дитинства», Законом України Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а також, відповідними підзаконними актами. Частиною 1 ст. 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом. В свою чергу, за ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 242 ЦК України, батьки (усиновлювачі) є законними представниками своїх малолітніх та неповнолітніх дітей. В свою чергу, вимогами ст. 6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено обов`язок батьків або інших законних представників зареєструвати місце проживання новонародженої дитини протягом трьох місяців з дня державної реєстрації її народження. Підпунктом 6 п. 18 Правил реєстрації місця проживання, затверджених постановою КМУ від 2 березня 2016 року № 207 передбачено, що реєстрація місця проживання і зняття з місця реєстрації особи за заявою законного представника здійснюється за згодою інших законних представників. Відповідно до ст. 3, ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХII (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитини такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки та інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Отже, з урахуванням вищезгаданих положень Конвенції про права дитини, пріоритети повинні надаватися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.ст. 11, 18 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Держава забезпечує право дитини на проживання в таких санітарно-гігієнічних та побутових умовах, що не завдають шкоди її фізичному та розумовому розвитку. Діти - члени сім`ї наймача або власника жилого приміщення мають право користуватися займаним приміщенням нарівні з власником або наймачем. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. За ст.ст. 150, 155 Сімейного кодексу України, здійснюючи свої права та виконуючи обов`язки, батьки повинні передусім дбати про інтереси дитини, усупереч яким не можуть здійснюватись батьківські права. На підставі аналізу вищезазначених норм, суд приходить до висновку, що в усіх рішеннях стосовно дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому, найкращі інтереси дитини можуть, залежно від їх характеру та серйозності, перевищувати інтереси батьків. Отже, враховуючи наведені вище норми права, з огляду на фактичні обставини справи, суд вважає, що надання дозволу на реєстрацію місця проживання дитини - [PERSON] , [INFO] , за адресою реєстрації місця проживання його матері - [PERSON] , а саме, за адресою: [ADDRESS] , за відсутності на це згоди батька відповідатиме інтересам дитини, що є підставою для задоволення позову у повному обсязі. За ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Разом з цим, відповідно до вимог ч. 6 ст. 141 ЦПК України, з огляду на те, що позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ухвали Дзержинського міського суду Донецької області від 15.07.2020 року, стягненню з відповідача на користь держави підлягає судовий збір в розмірі 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved