Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-17 00:00:00

[PERSON]. звернулась до суду з позовом відповідно до якого, зважаючи на заяву про зміну предмету спору, уточнень щодо розміру стягнення просить суд: визнати незаконним та скасувати наказ № 2541-ос від 02.09.2015 року «Про звільнення [PERSON].»; поновити [PERSON] на посаді контролера-касира операційного сектору ТВБВ № 10026/0726 філії - Головне управління по м. Києву та Київській області ПАТ «Державний ощадний банк України» з 03.09.2015 р. та стягнути з відповідача середній розрахунок за час вимушеного прогулу у умі 28 933,22 коп. та моральну шкоду у розмірі 10 000,00 грн. Свої вимоги мотивує тим, що її було звільнено на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв»язку із втратою довіри, зважаючи на те, що нею були видані кошти Фонду гарантування вкладів фізичних осіб у розмірі 200 000,00 грн. без належної ідентифікації особи. Позивач зазначає. що неї було виконано всі положення чинного законодавства, що регулюють відносини у даній сфері. Вкладнику [PERSON] , як вкладнику ПАТ «Дельта Банк» видано кошти після пред»явлення документ, що посвідчує особу - паспорту. Крім того перевірка цієї особа відбулась після такої перевірки іншим касиром та заступником начальника відділення. Крім того позивач не була присутня на засіданні профкому і тільки підписала протокол останнього, боячись за своє майбутнє під тиском, що свідчить про фальсифікацію останнього. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали позов в повному обсязі, просили задовольнити з підстав в ньому зазначеному. Представник ПАТ «Державний ощадний банк України» заперечував щодо задоволення позову. Пояснив, що позивача було звільнено у зв»язку із втратою довіри до останньої, оскільки нею в порушення відповідних інструкцій видано кошти у розмірі 200 000,00 грн. особі без належної перевірки її особи. Такі обставини були встановлені під час службового розслідування, яке проводилось комісією в складі як працівників банку так і працівників Фонду гарантування вкладів фізичних осіб. Висновки комісії від 28.08.2015 р., пояснювальна записка і стала підставою для звільнення [PERSON] з посади. Крім того профспілковий комітет 02.09.2015 р. надав згоду на звільнення позивача. Таким чином підстави для задоволення позову відсутні. Третя особа належним чином повідомлялась про день та час розгляду справи, проте в судове засідання не з»явилась, заяв та клопотань від неї в адресу суду не надходило. Вислухавши пояснення [PERSON], представника позивача, представника відповідача. Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов не підлягає задоволенню. Виходячи з наступного. Встановлено і не заперечується сторонами, що [PERSON] працювала у філії - Головне управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на посаді касира-конролера операційного залу. Не заперечується учасниками справи та обставина, що позивач була звільнена з посади з 03.09.2015 р. на підставі п. 2 ст. 41 КЗпП України у зв»язку із втратою довіри на підставі наказу № 2541-0с від 02.09.2015 р. Як свідчить копія наказу про звільнення підставою для звільнення зазначено: пояснювальна записка [PERSON] від 25.08.2015 р., висновок службового розслідування від 28.08.2015 р., протокол засідання профспілкового комітету від 02.09.2105 р. За приписами п. 2 ст. 41 КЗпП України крім підстав, передбачених статтею 40 цього Кодексу, трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку винних дій працівника, який безпосередньо обслуговує грошові, товарні або культурні цінності, якщо ці дії дають підстави для втрати довір'я до нього з боку власника або уповноваженого ним органу. Як свідчать матеріали справи 22.07.2015 р. старший касир - контролер [PERSON] видала кошти з каси на загальну суму 200 000,00 грн. гр. [PERSON] без достатньої ідентифікації клієнта. [PERSON] пояснила в судовому засіданні, що перевірила документ, який посвідчує особу та зважаючи на те, що інший касир вже здійснював перевірку особи, вона була впевнена в необхідності здійснити операцію. За таких обставин за відсутності вини позивача підстави для звільнення з посади відсутні. Проте, позивачем не заперечувалась та обставина, що грошові кошти були отримані особою за паспортом до якого внесено зміни - виправлено на другій сторінці паспорта громадянина України рік народження особи. Також не заперечується позивачем, його представником, що 200 000,00 грн. Фонду гарантування вкладів фізичних осіб було отримано особою яка не мала для цього правових підстав. Комісія, яка проводила службове розслідування у своїх висновках від 28.08.2015 р. зазначила, що старший контролер - касир операційного сектора [PERSON], виконуючи обов»язки касира, порушення своїх посадових обов»язків, по паспорту, переданому з документами від контролера, при ідентифікації отримувача коштів, не звернула уваги на вік клієнта. За поясненнями позивача, що їх надано 25.08.2015 р. начальнику головного управління по м. Києву та київської області АТ «Ощадбанк» , нею було проведено ідентифікацію клієнта згідно із оригіналами документів, а саме фото з паспорта з самим клієнтом, прізвища, ім»я, по батькові, ідентифікаційним кодом тощо. Нічого підозрілого не виявлено, дані відповідали дійсності. Позивач, і це не заперечується останньою, є особою яка безпосередньо обслуговує грошові кошти, а тому зобов»язана дотримуватися п. 1.8 розділу 1 глави 4 Інструкції про ведення касових операцій банками України, затвердженої постановою НБУ 01.06.2011 р. № 174 відповідно до проведення ідентифікації клієнтів, які здійснюють касові операції без відкриття рахунку, здійснюється відповідно до законодавства України про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення. За наданими представником відповідача доказами між [PERSON] філією - Головне управління по м. Києву та Київській області Публічного акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» 20.11.2014 року було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Верховний Суд України в своїй постанові № 9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» у п. 28 роз»яснив, що Звільнення з підстав втрати довір'я (п.3 ст.41 КЗпП) суд може визнати обгрунтованим, якщо працівник, який безпосередньо обслуговує грошові або товарні цінності (зайнятий їх прийманням, зберіганням, транспортуванням, розподілом і т.п.) вчинив умисно або необережно такі дії, які дають власнику або уповноваженому ним органу підстави для втрати до нього довір'я (зокрема, порушення правил проведення операцій з матеріальними цінностями). При встановленні у передбаченому законом порядку факту вчинення працівниками розкрадання, хабарництва і інших корисливих правопорушень ці працівники можуть бути звільнені з підстав втрати довір'я до них і у тому випадку, коли зазначені дії не пов'язані з їх роботою. Зважаючи на вимоги чинного трудового законодавства звільнення особи за п. 2 ст. 41 КЗпП України можливе за умови втрати довіри. Зважаючи на встановлені обставини у судовому засіданні суд приходить до висновку, що дії позивача, яка не здійснила належну (достатню) ідентифікацію особи, якій видано грошові кошти у розмірі 200 000,00 грн. можуть привести до втрати довіри до працівника. Відповідно до наданих доказів профспілковий комітет ТВБВ 10026/0726 Філії - Головне управління по м. Києву та Київській області АТ «Державний ощадний банк України» 02.09.2015 року надав згоду на звільнення з роботи позивача у зв»язку з втратою довіри, про що свідчить протокол № 4. Позивач поставив свій підпис під даним протоколом. Суд н може взяти до уваги твердження позивача щодо проставлення такого підпису під тиском, зважаючи на те, що докази такого тиску відсутні. Пояснення у судовому засіданні свідка [PERSON], яка пояснила, щодо перевірки документів вкладників, яка була проведена належним чином не може бути покладена в основу рішення, оскільки спростовується іншими доказами, отриманими під час розгляду справи. За приписами ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. При цьому ч. 4 ст. 60 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Надаючи оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до висновку, що під час звільнення [PERSON] за ініціативою роботодавця, останнім не було порушено вимог чинного законодавства України, а отже відсутні підстави для задоволення вимог позивача щодо визнання такого звільнення незаконним, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів. В свою чергу згідно до ст. 237 - 1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які б свідчили по порушення прав позивача з боку установи підстави для стягнення немайнової шкоди. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст.88 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed