Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів. Позов мотивований тим, що позивачка займається вихованням малолітньої онуки [PERSON] , [INFO] , та спільно зі своїм чоловіком виконує відносно онуки обов`язки, що законом покладені на батьків. Відповідачі ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню та утриманню дитини, ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, тому позивачка просить позбавити [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , а також стягнути з кожного відповідача окремо аліменти на утримання дитини в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісяця, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого чинним законодавством на дитину відповідного віку. Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, залучено до участі в справі Орган опіки та піклування Вінницької міської ради та зобов`язано останній надати висновок щодо заявлених позовних вимог. Відповідачі відзив на позов не надав. Орган опіки та піклування Вінницької міської ради надав висновок від 25 січня 2021 року, відповідно до якого вважає доцільним позбавлення [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] . У судовому засіданні позивач позов підтримала з підстав, викладених у ньому, просила його задовольнити, не заперечувала щодо заочного розгляду справи. При цьому вказувала, що за місцем попереднього проживання відповідачів вже ставилося питання про позбавлення їх батьківських прав, однак в задоволенні позову було відмовлено. Вказане було пов`язане з тим, що вона бажала, щоб була збережена сім`я її сина та в період слухання справи забрала його сім`ю проживати в м.Вінницю, старалася їм допомогти у всьому, в тому числі із лікуванням, працевлаштуванням, доглядом дитини, однак це не дало бажаних результатів. Відповідачі, протримавшись короткий час, продовжили зловживати алкогольними напоями, нехтувати своїми обов`язками щодо дитини, що змусило в інтересах дитини забрати останню до себе, займатися її виховання, утриманням, влаштовувати в дитячий садочок тощо. Крім того повідомила, що їй відомо, що її невістка позбавлена батьківських прав щодо інших її дітей. Відповідачі у судове засідання не з`явилися, будучи повідомленими про день, час та місце судового засідання в порядку, визначеному чинним законодавством, про причини неявки суд не повідомили, відзиву не надали, а тому суд ухвалив (без винесення окремого процесуального документа із занесенням ухвали до протоколу судового засідання) провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України, оскільки позивач не заперечувала проти такого порядку розгляду справи. Представник Органу опіки та піклування в судове засідання не з`явився, однак подав заяву, відповідно до якої просить розгляд справи провести у відсутність їх представника, підтримав висновок від 25 січня 2021 року. Допитані в судовому засіданні як свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що відповідачі не виконують своїх батьківських обов`язків, участі у вихованні та утриманні дитини взагалі не беруть, байдужі до неї, зловживають спиртними напоями, ведуть аморальний спосіб життя, сьогоднішнє їх місце проживання не відоме. Дитина з місячного віку проживала у бабусі, згодом подружжя, переїхавши у Вінницю, забрало дитину, однак, зважаючи на їх поведінку, позивачка забрала дитину до себе. Дитина відвідує садочок, привітна, усміхнена, про батьків не згадує. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає що позов обґрунтований та підлягає задоволенню. Між сторонами виникли правовідносини, які ґрунтуються на вимогах ст. 19, 150-155, 164 - 166, 171, 180-183, 191 СК України, ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства». Судом установлено, що батьками [PERSON] , [INFO] , є [PERSON] та [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 21 липня 2018 року. Дитина зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , де і проживає разом з позивачкою по справі, яка є її бабусею, що підтверджується довідкою Квартального комітету «Пирогово» від 30 вересня 2020 року №610, довідкою Департаменту адміністративних послуг Вінницької міської ради від 23 лютого 2019 року №12139. [PERSON] та [PERSON] перебувають в шлюбі (свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] від 19 серпня 2017 року). Відповідачі спільно з дитиною не проживають, місце їх проживання на сьогоднішній день не встановлене. Відповідачка, як слідує з довідки, виданої виконкомом Кутівською сільською радою Буського району Львівської області від 26 листопада 2020 року №463, зареєстрована в с.Брахівка Буського району Львської області, однак не проживає по місцю реєстрації та місце її перебування не відоме. Як слідує з матеріалів справи [PERSON] з 26 вересня 2018 року по 30 жовтня 2018 року проходила курс реінтеграції та адаптації в центрі реінтеграції та адаптації ГО «Маханаїм», а також 04 червня 2019 року отримала курс лікування в кабінеті анонімного лікування. Відповідач був зареєстрований за адресою місця проживання своїх батьків (адреса реєстрації позивача), однак за вказаною адресою не проживав, що підтверджується довідкою Квартального комітету «Пирогово» від 30 вересня 2020 року №611. Як слідує з даних ЄДРСР [PERSON] був визнаний таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] , про що Вінницьким міським судом Вінницької області 14 грудня 2020 року ухвалене заочне рішення (справа №127/22929/20). Як слідує з матеріалів справи роботодавець [PERSON] на адресу реєстрації його місця проживання направляв заяву про необхідність надати пояснення про його відсутність на роботі протягом тижня (лист ТОВ «Барлінек-Інвест» від 21 вересня 2020 року №274). Відповідачі ухиляються від виконання батьківських обов`язків відносно малолітньої доньки, не беруть участі у її вихованні та утриманні, не піклуються про фізичний, духовний і моральний розвиток дитини, проживають окремо. Дитина проживаю разом з бабусею, яка здійснює догляд за нею, утримує її, займається її вихованням. Підтвердили дані обставини й свідки [PERSON] та [PERSON] . Доказів виконання своїх батьківських обов`язків відповідачами матеріали справи не місять. Підтвердженням свідомого нехтування відповідачами обов`язками про піклування та виховання дитини є, зокрема акт оцінки потреб сім`ї від 17 вересня 2020 року, висновок оцінки потреб сім`ї від 15 вересня 2020 року, складені працівниками ВМЦ СССДМ, характеристика на дитину від 06 жовтня 2020 року за №35, видана комунальним закладом «Дошкільний навчальний заклад №74», відповідно до якої вказується, що за період відвідування дитиною закладу батьки дівчинки жодного разу не приходили, вихованням займається бабуся та дідусь, актом мешканців будинків по [ADDRESS] . Суд звертає увагу, що питання позбавлення відповідачів батьківських прав було предметом судового розгляду, однак в задоволенні позову було відмовлено. Наразі вказане не свідчить, що відповідачі на даний час виконують свої батьківські обов`язки. Як слідує з Висновку Виконавчого комітету Вінницької міської ради від 25 січня 2021 року за №01-00-011-3468, позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої дитини [PERSON] , [INFO] , вважається доцільним. Батьки малолітньої тривалий час ведуть аморальний спосіб життя, зловживають спиртними напоями, ухиляються від виховання та утримання доньки; своєю поведінкою порушили вимоги ст.150,180 СК України, які покладають на батьків обов`язки по вихованню та утриманню дітей. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, виховувати дитину, готувати її до самостійного життя. Ст. 11, 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини; на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини; батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до п. 2 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Згідно положень ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до п. 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», факт ухилення батька (матері) від виховання та утримання дітей може бути підтверджений письмовими доказами (актами, листами тощо), а також показаннями свідків. Відповідно до п. 16 зазначеної постанови, ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що має місце ухилення [PERSON] та [PERSON] від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини, свідоме нехтування ними, а саме: особи не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її підготовку до самостійного життя, не спілкуються з дитиною; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; проживають окремо, зловживають алкогольними напоями, виявляють байдужість до власної дитини та щодо своїх батьківських прав та дійшов висновку про необхідність позбавлення [PERSON] та [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON] , [INFO] . При цьому, суд зазначає, що згідно вимог ст.169 СК України мати, батько, позбавлені батьківських прав, мають право на звернення до суду з позовом про поновлення батьківських прав, а також звертає увагу, що відповідно до вимог ст. 166 СК України, особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Відповідно до ч.3 ст. 166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Частиною 3 статті 181 Сімейного кодексу України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до частини 1 статті 183 цього ж Кодексу частка заробітку (доходу) батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Визначаючись щодо розміру аліментів, суд враховує, що дитина, проживаючи разом з позивачкою, знаходиться на її повному утриманні, що потребує певних коштів, а також те, що відповідачі здорові, працездатні особи та мають можливість надавати матеріальну допомогу, а дитина потребує такої допомоги. За наведеного суд, зважаючи на реальні і розумні потреби в матеріальному утриманні дитини, обов`язок батьків по її утриманню, інші обставини, що мають значення в їх сукупності, вважає справедливим та можливим визначити розмір аліментів на дитину, що підлягають стягненню з кожного із відповідачів, у частці від всіх доходів відповідачів, про яку клопоче позивачка. Суд приймає до уваги, що доказів неможливості надавати матеріальну допомогу дитині відповідачі суду не надали. При цьому аліменти підлягають стягненню на користь позивачки по справі як особи, в сім`ї якої проживає дитина та яка її утримує, виховує. Аліменти підлягають стягненню в контексті ст. 191 СК України з дня пред`явлення позову, тобто у даній справі з 08 жовтня 2020 року. У відповідності до п. 1. ч.1 ст. 430 ЦПК України рішення в частині стягнення з відповідачів на користь позивача суми платежу (аліментів ) за один місяць підлягає негайному виконанню. Розподіл судових витрат суд проводить відповідно до ст. 141 ЦПК України. Зважаючи, що позивачем пред`явлені вимоги як немайнового характеру (позбавлення кожного із відповідачів батьківських прав), так і майнового характеру ( стягнення аліментів), а позов задоволений, тому, враховуючи положення ст. 6 Закону України « Про судовий збір», якою визначено, що судовий збір сплачується із загальної суми позову, якщо позов поданий одним позивачем до двох відповідачів, та у разі коли в позовній заяві об`єднано дві і більше вимог немайнового характеру, судовий збір сплачується за кожну вимогу немайнового характеру, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь держави по 1261,20 грн судового збору (840,80 грн (вимога немайнового характеру) та 420,40 грн (вимога майнового характеру). Враховуючи вищевикладене,

Outcome: approved