Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому зазначила, що їй на праві приватної власності, на підставі свідоцтва на житло № 86 від 21.01.2004 р належить квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що зроблено запис № 41452 в книзі № 302. У зазначеній квартирі зареєстровані відповідач, син позивачки [PERSON], який постійно проживав з позивачкою , у квітні 2014 року він зібрав свої речі та залишив квартиру.Згідно акту обстеження квартири відповідач не проживає в [ADDRESS] більш трьох років , його особистих речей в квартирі не виявлено. Вказані обставини, перешкоджають позивачу у здійснені права користування та розпорядження своїм майном, тому, просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Позивачка в судове засідання не з'явилась, надала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог до суду не з'явилась, надала заяву про розгляд справи за їх відсутність , проти задоволення позову не заперечують. Відповідач в судове засідання не з'явився, причини неявки суду не повідомив, письмових заперечень (відзиву) суду, щодо позову не надав, з заявою про розгляд справи за його відсутності до суду не звертався, про час і місце розгляду справи повідомлений належним чином та своєчасно. Судом були використані всі можливі способи сповіщення відповідача про час та місце розгляду справи, але вони виявилися марними. Неявка в судове засідання відповідача, судом розцінюється, як зловживання процесуальними правами та намагання затягнути розгляд справи. Суд, за згодою позивача, вважає можливим провести заочний розгляд справи, на підставі матеріалів справи, у відповідності зі ст. 223 ч.4 ЦПК України за відсутністю відповідача. Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] на праві приватної власності, на підставі свідоцтва на житло № 86 від 21.01.2004 р належить квартира [ADDRESS]. Право власності на зазначену квартиру було зареєстровано ОП «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» в реєстрі прав власності на нерухоме майно, про що зроблено запис № 41452 в книзі № 302. У зазначеній квартирі зареєстрований відповідач, син позивачки [PERSON], який постійно проживав з позивачкою , у квітні 2014 року він зібрав свої речі та залишив квартиру. Згідно акту обстеження квартири відповідач не проживає в [ADDRESS] більш трьох років , його особистих речей в квартирі не виявлено, що підтверджується актом обстеження житла ( а.с.7) У відповідності до ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Таким чином, припинення права власності на квартиру попереднього власника за відсутності відповідного договору з новим власником, за змістом ст.ст. 383, 405 ЦК України та ст.ст. 150,156 ЖК України припиняє право членів сім'ї попереднього власника на користування цим житлом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права користування житловим приміщенням. Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, підтверджені в судовому засіданні належними доказами, у зв'язку з чим позовні вимоги мають бути задоволені шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS].

Outcome: approved