Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , Третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, в якій просить визначити місце проживання [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] , [INFO] . В обґрунтування позовних вимог зазначає, що проживала з відповідачем однією сім`єю без реєстрації шлюбу протягом 4-5 років. Сторони мають спільну дитину [PERSON] , [INFO] . Спільне життя з відповідачем не склалось, через різні погляди на сімейні відносити. Повідомила, що відповідач здійснював насилля по відношенню до позивача під час спільного проживання після народження дитини, яке виражалось у фізичному впливі. Також у 2016 році дитині був поставлений діагноз гіперфункція гіпофіза, та вона є дитиною-інвалідом з дитинства, а позивач є законним представником (опікуном) дитини. 11.02.2020 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що саме позивач була ініціатором розриву шлюбних стосунків між сторонами і з вересня 2018 р. не проживає однієї сім`єю з відповідачем. Підтвердив обставини викладені в позовній заяві, але зазначив, що ніколи не застосовував фізичного насилля щодо позивача і їх спільної дитини, ця інформація не відповідає дійсності. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 13.01.2020 провадження у справі відкрито. Суд вирішив проводити розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Ухвалою Харківського районного суду Харківської області від 27.02.2020 залучено у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних позовних вимог щодо предмета спору Службу у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мереф`янської міської об`єднаної громади Харківського району Харківської області, виключивши з числа третіх осіб Службу у справах дітей Харківської районної державної адміністрації. У прийнятті зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] , третя особа: Служба у справах дітей Харківської районної державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та визначення способу участі у вихованні та спілкуванні з нею відмовлено. Позивач в підготовче судове засідання не з`явилась, повідомлялась своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомила. Відповідач в підготовче судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, від представника відповідача надійшла заява, в якій проти задоволення позовних вимог останній не заперечував, просив розгляд справи проводити без його участі. Також просив суд критично поставитись до стверджень позивача щодо існування небезпеки з боку відповідача для позивача та дитини. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, повідомлявся своєчасно і належним чином, причини неявки суду не повідомив. Враховуючи, що в підготовче судове засідання не з`явились всі учасники справи, відповідно до частини другої статті 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши надані сторонами докази у їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини. Сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. [INFO] народилась дитина - [PERSON] , батьком якої є [PERSON] , матір`ю - [PERSON] , відповідно до свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 23.09.2016 р. Відповідно до висновку лікаря-гінеколога Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків національної академії медичних наук України» від 22.11.2019, консультаційного висновку спеціаліста від 22.08.2019, у дитини [PERSON] діагноз гіперфункція гіпофізу. Згідно з посвідченням серії [NUMBER], [PERSON] є інвалідом з дитинства. [PERSON] відвідувала Комунальний заклад дошкільної освіти «Мереф`янський ясла-садок №3» Мереф`янської міської ради Харківської області з 01.09.2019 р. по 31.01.2020 р., а також з 11.02.2020 р. [PERSON] писала заяву про прийняття до закладу, приводила та забирала дитину, проводила сплату за харчування, піклувалась про самопочуття дитини. Батько дитини до дитячого закладу не приходив. Викладене підтверджується довідками від 11.02.2020 №01-32/09, від 12.02.2020 №03 КЗДО «Мереф`янський ясла-садок №3» Мереф`янської міської ради Харківської області. Згідно з листом КНП «Центр первинної медичної допомоги №1 Харківського району» ХРР від 24.02.2020 №99, [PERSON] задекларована за лікарем ЗПСМ амбулаторії ЗПСМ м.Мерефа [PERSON] , законним представником дитини вказана її мати, яка і проводила спілкування з лікарем. За заявою позивача, Службою у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Мереф`янської міської ради складено акт обстеження житлово- побутових умов за адресою проживання позивача: [ADDRESS] . В якому зазначається, що у дитини є ліжко, ігровий куточок, іграшки та одяг за віком, санітарно-гігієнічні норми не порушені. Актом депутата Мереф`янської міської ради Колінько В.В. від 06.02.2020 підтверджується, що дитина [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] Відповідно до листа Державної установи «Інститут охорони здоров`я дітей та підлітків Національної академії медичних наук України» від 21.02.2020 №140, дитина [PERSON] з 15.02.2019 по 26.02.2019 перебувала на обстеженні у стаціонарному відділенні дитячої гінекології закладу, також 18.02.2020 дитина поступила на планове обстеження. Суд на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин та досліджених в судовому засіданні доказів, приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наступних підстав. Сторони є батьками дитини [PERSON] , [INFO] . У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права, а норми Конституції України є нормами прямої дії. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Згідно із частиною сьомою статті 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України. Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Пунктами 1,2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. За правилами статті 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Статтею 150 СК Українипередбачений обов`язок батьків щодо виховання та розвитку дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно з статтею 157 СК Українипитання про виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню. На даний час дитина проживає разом з позивачем та їй створено всі умови для сприятливого проживання. Частиною 5 ст. 157 СК України встановлено, що той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов`язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі. Відповідно до частини другої статті 160 СК України місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Згідно статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 200 ЦПК України, позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Враховуючи вищезазначене та інтереси дитини, визнання позову відповідачем, приймаючи до уваги встановлені судом обставини, а саме, що на даний час дитина проживає разом з матір`ю, за місцем проживання дитини створені всі умови для дитини, мати виховує та утримує доньку, також суд враховує акт обстеження житлових умов, у зв`язку з чим приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Водночас, обставини викладені позивачем щодо застосування насилля відповідачем по відношенню до позивача та дитини не підтверджуються відповідними доказами, та не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду.

Outcome: approved