Jurisdiction: civil
Date: 2015-08-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, яким просить позбавити [PERSON], [INFO], батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO], а також стягувати з [PERSON], [INFO], на свою користь аліменти на утримання малолітньої доньки [PERSON], [INFO], в розмірі 2000 (дві тисячі) гривень щомісячно, починаючи з 27.03.2015 та до досягнення дитиною повноліття, тобто до [INFO]. Свої вимоги позивачка обґрунтовує тим, що вона з 26.12.2009 перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За час перебування у шлюбних відносинах, а саме [INFO], у сторін народилась донька - [PERSON]. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2012 шлюб між сторонами розірвано. Позивачка зазначає, що з цього часу відповідач припинив цікавитись долею дитини, участі у вихованні доньки не приймає, з дитиною не спілкується, матеріальної допомоги не надає. В судовому засіданні позивачка заявлені вимоги підтримала з підстав, викладених в позовній заяві, проти розгляду справи за відсутності відповідача не заперечувала. Відповідач у судове засідання не з'явився, сповіщений належним чином через оголошення у пресі, причини неявки суду не повідомив. Представник органу опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради до судового засідання не з'явився, надав заяву про проведення розгляду справи без його участі, в якій також зазначив про підтримку висновку від 18.03.2015 № 2540/01-11 про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього доньки [PERSON], [INFO]. Представник Служби у справах дітей Одеської міської ради проти задоволення позовних вимог не заперечував. На підставі ч. 1 ст. 224 ЦПК України, суд допускає заочний розгляд справи. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, під час якого [INFO] у подружжя народилась донька - [PERSON], про що Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис за № 1171 та підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], повторно видане Київським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції 14.01.2010 року. Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 09.12.2012 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу, [PERSON] почав ухилятися від виховання та матеріального забезпечення малолітньої [PERSON], [INFO], а також взагалі перестав цікавитись про стан здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток своєї малолітньої доньки, доказами чого є: - лист Одеського дошкільного навчального закладу «Ясла-Садок» № 106 комбінованого типу Одеської міської ради від 16.01.14 за підписом завідувача [PERSON] в якому зазначено, що [PERSON], [INFO]., відвідувала дошкільний заклад з 12.04.2010 по 01.07.2013. Вихованням дитини займалася мати - [PERSON], оплату за харчування дитини у закладі здійснювала сама. Батько [PERSON], участі у батьківських зборах, святкових ранках дошкільного закладу не брав. В закладі вихователі дитини та адміністрації батька жодного разу не бачили; - лист Комунальної установи «Дитяча міська поліклініка № 6» Департаменту охорони здоров'я Одеської міської ради в якому зазначено, що [PERSON], [INFO], перебуває на обліку у медичному закладі з народження, батька дитини лікар та медсестра під час проведення профілактичних оглядів не бачили; - заява класного керівника 1-А класу Одеської середньої школи № 86 [PERSON], яка засвідчила, що [PERSON] є ученицею першого класу. З 01.09.2013 по теперішній час жодного разу батько дитини до школи не з'являвся, участь в батьківських зборах та в інших шкільних заходах не приймав; - висновок Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 18.03.2015 № 2540/01-11 про доцільність позбавлення гр. [PERSON] батьківських прав відносно малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. З огляду на викладене, суд вважає доведеним факт того, що відповідач навмисно ухиляється від виконання обов'язків по вихованню своєї малолітньої доньки [PERSON], [INFO]. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. За приписами ст. 155 СК України визначено, що здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності, а батьківські права не можуть здійснюватися в супереч інтересам дитини. Положеннями п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України встановлено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктом 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснено, що особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених ст. 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч. 2 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. Одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Згідно ст. 180, ч. 2 ст. 181 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ст. 184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів, визначений судом у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону. Судом не встановлено обставин, які б перешкоджали відповідачу виконувати свій юридичний обов'язок по утриманню дитини та позбавляли б його реальної можливості платити аліменти у зазначеному позивачем розмірі. Відповідно до ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку про необхідність задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Outcome: approved