Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання дружини. Свої позовні вимоги позивачка обґрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у юридичному шлюбі з 05.09.2014 року, від шлюбу сторони мають спільну неповнолітню дитину [PERSON], [INFO]. Як вказує позивачка у позовній заяві, відповідач не виконує обовязку по утриманню дитини, а вона, як мати, самостійно не може забезпечити для сина достатній та необхідний у його віці рівень матеріального достатку, оскільки знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку, і не має можливості працювати та отримувати дохід, а інших джерел доходу у неї немає. Як зазначила позивачка у позовній заяві, фізичний та майновий стан відповідача цілком задовільний, непрацездатних та неповнолітніх осіб на його утриманні немає, а отже відповідач зможе надавати грошову допомогу на утримання неповнолітньої дитини та дружини без погіршення його матеріального стану. Між позивачкою та відповідачем не досягнуто згоди з приводу утримання та виховання дитини та на утримання дружини, а тому позивачка звернулась до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], 2014 р.н в розмірі 700 гривень щомісячно, починаючи з 01.08.2016 року і до досягнення дитиною повноліття та аліменти на своє утримання в розмірі 1000 гривень щомісячно до досягнення неповнолітнім сином [PERSON] трьохрічного віку. У судовому засіданні позивачка [PERSON] позовні вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнав взагалі та пояснив суду, що не згідний сплачувати аліменти оскільки він та позивачка продовжують перебувати у шлюбі. Просить у позові відмовити. Суд, заслухавши пояснення позивача та відповідача, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних причин. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Як убачається з свідоцтва про шлюб І-ЕГ №092159 виданого відділом ДРАЦСу по м.Ковелю РС Ковельського МРУЮ, [PERSON] та [PERSON] вступили в юридичний шлюб 05.09.2014 року, і у них народився неповнолітній син [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №202372 від 23.09.2014 року), що підтверджує той факт, що відповідач є батьком неповнолітнього сина позивачки. Як пояснила суду позивач, відповідач [PERSON] матеріальної допомоги на утримання дитини не надає та не виконує батьківських обов'язків. Доказів, які б спростовували такі твердження позивача сторона відповідача суду не надала. Частиною 2 ст.75 СК України передбачено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. З матеріалів позовної заяви убачається, що неповнолітній [PERSON] проживає разом з матірю [PERSON]І, позивачкою по справі, в м.Ковелі по вул.Незалежності, 56/1 та знаходиться на її утриманні, а згідно довідки №1609 від 08.08.2016 року виданої управлінням соціального захисту населення, [PERSON] дійсно перебуває на обліку по догляду за дитиною до досягнення нею трьохрічного віку та отримує державну соціальну допомогу в розмірі 860 гривень, що підтверджує факт проживання неповнолітньої дитини з матірю (позивачкою) та той факт, що на даний час позивачка не працює і перебуває у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Таким чином, заявлені позивачкою вимоги щодо необхідності стягнення з відповідача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та на утримання самої позивачки до досягнення дитиною трьохрічного віку є обґрунтовані та доведені наведеними вище доказами, а посилання відповідача на те, що він із позивачкою продовжує перебувати у шлюбі, - не є підставою для відмови у задоволенні позову [PERSON] Відповідно до ч.1, ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, згідно ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини та дружини, однак сума заявлена останньою є завищеною, із врахуванням того, що відповідач на даний час не працевлаштований, також із урахуванням середньостатистичних доходів громадян по Волинській області та Україні, - позовні вимоги [PERSON] підлягають до часткового задоволення, і суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивачки аліменти в розмірі 500 гривень щомісячно на утримання неповнолітньої дитини та 500 гривень щомісячно на утримання дружини. На підставі вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial