Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до Оріхівського районного суду Запорізької області з вказаним позовом, в якому просила визнати за собою в порядку спадкування за законом після смерті матері, [PERSON], право власності на земельну ділянку площею 5,78 га на території Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва». В обґрунтування позовних вимог [PERSON] послалась на те, що вказана земельна ділянка належала на праві власності її матері, [PERSON], яка померла 02.02.2010 року. Право власності спадкодавця підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-3П № 042017, виданим Новопавлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 27.12.1999 року. За життя [PERSON] склала заповіт на користь позивача, посвідчений секретарем виконкому Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області 18.02.2009 року, яким заповіла позивачу вказаний правовстановлюючий документ. Після смерті матері позивач прийняла її спадщину в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, тобто постійним проживанням разом з спадкодавцем на момент смерті. У лютому 2017 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Станично-Луганського районного нотаріального округу Луганської області [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом, в якій просила видати свідоцтво про право на спірну земельну ділянку. Однак нотаріус відмовила у вчиненні цієї нотаріальної дії, пославшись на те, що у заповіті від 18.02.2009 року як спадкове майно зазначена не сама спірна земельна ділянка, а лише правовстановлюючий документ на неї. У звязку з цим позивач вирішила звернутись до суду за захистом своїх невизнаних спадкових прав. В судове засідання позивач не зявилась, подавши заяву про підтримання позовних вимог та про розгляд справи без її участі. Відповідач явку представника в судове засідання не забезпечив, також подавши письмову заяву про розгляд справи без його участі та про відсутність заперечень проти позову. Третя особа також в судове засідання не зявилась, подавши письмові пояснення, в яких вказала, що позивач дійсно звернулась до приватного нотаріуса [PERSON] із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті матері [PERSON] Однак їй було відмовлено у вчиненні такої нотаріальної дії, оскільки у заповіті був вказаний лише правовстановлюючий документ на спадкове майно, а не саме майно. При цьому позивач бажала прийняти спадщину саме за заповітом, правом на прийняття спадщини за законом позивач не скористалась. Спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. Дослідивши наявні у справі письмові докази, проаналізувавши доводи осіб. які беруть участь у справі, а також норми матеріального та процесуального права, що регулюють спірні відносини, суд вважає позов таким, що не підлягає задоволенню, з таких підстав. Судом встановлено, що позивач (дівоче прізвище «Петровська»), [INFO], є рідною донькою [PERSON] та [PERSON], що підтверджується Свідоцтвом про народження серії І-ЖС № 279682, виданим Новопавлівськю сільською радою Оріхівського району Запорізької області 05.05.1972 року, а також Свідоцтвом про укладення шлюбу серії І-ЕД № 311531, виданим Маломиколаївською селищною радою Антрацитівського району Луганської області 06.06.1972 року, згідно якого позивач взяла прізвище чоловіка «Дяченко». Мати позивача за життя отримала у власність земельну ділянку площею 5,78 га на території Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області з цільовим призначенням «для ведення товарного сільськогосподарського виробництва», що підтверджується Державним актом на право приватної власності на землю серії І-3П № 042017, виданим Новопавлівською сільською радою Оріхівського району Запорізької області 27.12.1999 року. 18.02.2009 року [PERSON] склала заповіт, посвідчений секретарем виконкому Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області [PERSON], яким на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «державний акт на право приватної власності на земельну ділянку загальною площею 5,78 га, що розташована на території Новопавлівської сільської ради Оріхівського району Запорізької області, я заповідаю [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER]». 02.02.2010 року [PERSON] померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії 1-ЕД № 226232, виданим виконавчим комітетом Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області 03.02.2010 року. У звязку з цим за [PERSON] відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, входить спірна земельна ділянка. Відповідно до ч.ч.1, 2 ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у\~статтях 1261-1265 ЦК. Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Таким чином, невключення [PERSON] до заповіту спірної земельною ділянки як таке не є перешкодою для участі позивача у спадкуванні майна [PERSON] за законом, за умови дотримання вимог ст. ст. 1268-1272 ЦК України. Відповідно до ч. 1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов'язаний звернутися до нотаріуса або в сільських населених пунктах - до уповноваженої на це посадової особи відповідного органу місцевого самоврядування за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. На підтвердження того, що позивач прийняла спадщину після [PERSON] в порядку ч. 3 ст. 1268 ЦК України, а саме фактом спільного проживання з нею на момент смерті, позивач посилається на довідку про сумісне проживання, видану 12.02.2010 року секретарем виконкому Маломиколаївської селищної ради Антрацитівського району Луганської області. Посилання на цю довідку міститься також у постанові приватного нотаріуса [PERSON] від 14.02.2017 року. Водночас безпосередньо до матеріалів цієї цивільної справи ця довідка долучена не була, у звязку з чим суд на має можливості надати оцінку цьому документу та вважати його доказом відповідної обставини. Як свідчить зміст заповіту від 18.02.2009 року, залишеного [PERSON], вона мешкала за адресою Луганська область, Антрацитівський район, с. Маломиколаївка, вул. Комарова, б. 18-а, тоді як позивач зареєстрована [INFO] по тій же вулиці. З пояснень приватного нотаріуса [PERSON] випливає, що позивач із заявою про прийняття спадщини чи то за заповітом, чи то за законом, не зверталась, а спадкова справа після смерті [PERSON] не заводилась. За таких обставин суд приходить до висновку, що позивачем не доведений належними та допустимими доказами факт прийняття нею спадщини після смерті [PERSON] Зокрема, позивач не надала суду доказів звернення до нотаріуса у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини за законом та (або) про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, а також доказів отримання відмови нотаріуса у вчиненні такої нотаріальної дії. Як зазначено у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30.05.2008 року № 7, якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв'язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не про встановлення факту прийняття спадщини. Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Отже, оскільки позивач просить в судовому порядку визнати за нею право власності на спадщину за законом, але при цьому в нотаріальному порядку вона за видачою свідоцтва про право на спадщину за законом не зверталась та, відповідно, відмову нотаріуса у цьому не отримувала, суд вважає недоведеною відсутність умов для оформлення позивачем своїх спадкових прав в нотаріальному порядку, що має наслідком відмову у позові. Крім того, суд звертає увагу, що на копії заповіту [PERSON] від 18.02.2009 року, що долучена до матеріалів справи (а.с. 35), містяться записи такого змісту: «сестра в России отказ» та «брат не работающий инвалид отказ». З цих записів випливає, що у позивача, ймовірно, є брат та сестра, які також є спадкоємцями за законом першої черги після [PERSON], однак більш конкретні відомості про цих осіб у справі відсутні, відповідачами за позовом вони не залучені, що дає підстави для висновку про те, що Новопавлівська сільська рада Оріхівського району Запорізької області взагалі не є належним відповідачем за цим позовом. Таким чином, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] не є законним та обґрунтованим, а тому не підлягає задоволенню. Враховуючи вищенаведене, на підставі ст. ст. 1223, 1268-1272, 1297 Цивільного кодексу України,

Outcome: dismissed