Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що позивачу, згідно свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 05.05.2000 та [PERSON] належало по Ѕ частині будинку [ADDRESS] . Того ж дня було укладено договір обміну нерухомого майна, згідно якого зроблено обмін частками в будинку [ADDRESS] обміняла на частку в будинку [ADDRESS] . Таким чином позивач стала повноцінним власником будинку [ADDRESS] Рішенням Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.04.2015 між сторонами шлюб розірвано, відповідач з 2015 р. в будинку не проживає, не приймає участі в його утриманні, не сплачує комунальні послуги, місце його проживання на даний час невідоме. Жодних домовленостей між сторонами щодо порядку проживання в будинку укладено не було, відповідач завчасно з власної волі змінив своє фактичне місце проживання, враховуючи викладене, позивач змушена звернутись до суду з вказаним позовом та просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим будинком [ADDRESS] . В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про дату, час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Від позивача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, щодо заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з`явився, хоча повідомлявся про дату, час і місце розгляду справи належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив не подав, будь - яких заяв та клопотань не находило. Суд вважає, що відповідач не з`явився до суду без поважних причин, не подав відзив, тому, при відсутності заперечень зі сторони позивача, вирішує справу на підставі наявних в ній доказів та матеріалів і ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань не подавали. Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо. Вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази, на засадах змагальності, в межах позовних вимог, суд дійшов до наступного висновку. Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених кодексом випадках. Судом встановлено, що позивач є власником житлового будинку [ADDRESS] і вказана обставина підтверджується копією свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 05.05.2000 та копією договору обміну нерухомого майна, що посвідчені приватним нотаріусом Коростишівського районного нотаріального округу та зареєстровані в реєстрі ( а.с. 6,7). Шлюб зареєстрований 03.11.2013 між [PERSON] та [PERSON] - розірвано, що підтверджується копією заочного рішення Коростишівського районного суду Житомирської області від 27.04.2015 по справі № 280/455/15-ц, яке набрало законної сили 27.05.2015 ( а.с. 8). Згідно довідки № 03-32/438 виданої 18.06.2019 року Коростишівською міською радою, в житловому будинку [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] ( позивач), [PERSON] (син), та [PERSON] - колишній чоловік ( а.с.11). Як вбачається з акта № 964 від 13.06.2019 р. депутата Коростишівської міської ради відповідач [PERSON] не проживає в житловому будинку [ADDRESS] з 2015 року ( а. с. 12). Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., Першого протоколу та протоколів № 2, № 4, № 7 та № 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Статтею 150 Житлового кодексу України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. На підставі викладеного, враховуючи той факт, що відповідач понад рік без поважних причин не проживає в житловому будинку [ADDRESS] , який належить [PERSON] на праві приватної власності, а також власних речей там не зберігає, обов`язки по утриманню житла не здійснює, суд вважає, що відповідач є таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Водночас, в матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] у будинку, що належить на праві власності позивачу. Таким чином, перелічені докази, що логічно поєднуються одне з одним, підтверджують характер правовідносин сторін, дають суду всі підстави, що позов [PERSON] повністю знайшов своє обґрунтування у судовому засіданні і тому підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved