Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Першотравенського міського суду Дніпропетровської області з позовом до [PERSON] про стягнення боргу за договорами позики. В обґрунтування позову зазначає, що 07 вересня 2016 року та 14 травня 2017 року вона уклала з [PERSON] договори позики грошей, відповідно до яких, вона передала відповідачу грошові кошти в сумі 25\~000,00 гривень, та в розмірі 400 доларів США, з умовою їх повернення до 07 листопада 2016 року та 24 травня 2017 року відповідно. На підтвердження укладання вищезазначених договорів, [PERSON] були написані розписки від 07 вересня 2016 року та від 14 травня 2017 року відповідно, про отримання позик у розмірі 25\~000,00 гривень та 400 доларів США. В порушення укладених договорів позики відповідач не виконала узятих на себе зобов'язань, своєчасно борг не повернула, від зустрічей з нею ухиляється. Такі обставини змусили її звернутись до суду з позовною заявою. Просить суд стягнути з відповідача [PERSON] на її користь суми боргу за договорами позики в сумі 25\~000,00 гривень, 400 доларів США, та судовий збір в розмірі 704,80 грн. У судове засідання позивач [PERSON] не зявилась, направила суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, не заперечує проти розгляду справи у заочному порядку. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином, про причини неявки суд не повідомила. Згідно ст.280 ЦПК у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що між сторонами 07 вересня 2016 року та 14 травня 2017 року були укладені договори позики, згідно яких, [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти в сумі 25\~000,00 гривень та 400 доларів США, які остання зобовязалась повернути до 07 листопада 2016 року та 24 травня 2017 року відповідно. Докази про сплату [PERSON] на користь [PERSON] будь-яких коштів по вищезазначеним договорам позики на час постановлення рішення в матеріалах справи відсутні. Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов'язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч. 2 ст. 1047 ЦК України). Частиною 1 ст.1049 ЦК України передбачено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником у борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів (Правова позиція ВСУ у справі №6-1967цс15). Судом встановлено, що розписки від 07 вересня 2016 року та 14 травня 217 року містить умови про отримання грошових коштів у борг, дату отримання коштів та зобов'язання їх повернути. Отже, зазначені розписки є належним доказом, що підтверджує боргові зобов'язання, а правовідносини, які виникли між сторонами, є правовідносинами, що виникли з договору позики. Відповідно до абз.2 ч.1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред'явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред'явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором. З матеріалів справи вбачається, що строк повернення позик згідно розписок від 07 вересня 2016 року та 14 травня 2017 року визначений до 07 листопада 2016 року та 24 травня 2017 року відповідно. Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Частиною 1 ст. 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Після закінчення строків повернення сум боргу, тобто після 07 листопада 2016 року та 24 травня 2017 року відповідно, відповідачка борг не повернула, чим порушила умови договорів. Таким чином, вимоги позивача є обґрунтованими. Згідно зі статтею 524 ЦК України зобовязання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні. Відповідно до частини першої статті 533 ЦК України грошове зобовязання має бути виконане у гривнях. Отже, гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Разом з тим частина друга статті 524 та частина друга статті 533 ЦК України допускають, що сторони можуть визначити в грошовому зобовязанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. У такому разі сума, що підлягає сплаті за зобовязанням, визначається в гривнях за офіційним курсом Національного банку України встановленим для відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-284цс17 від 01 березня 2017 року. Згідно ч.2 ст.533 ЦК України якщо в зобов'язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Станом на 20 березня 2018 року, Національним банком України встановлено офіційний курс гривні до долару США в розмірі 26.4360 грн. за 1 долар США, відтак сума боргу відповідача перед позивачем за договором позики від 14 травня 2017 року становить: 10 574 грн. 40 коп. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню сума боргу за договорами позики від 07 вересня 2016 року в розмірі 25 000 грн. 00 коп. та від 14 травня 2017 року в розмірі 10\~574 грн. 40 коп. Крім цього на підставі п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 704,80 гривні. В задоволенні решти позовних вимог відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: partial