Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною вимогою до [PERSON] та уточнивши свої позовні вимоги просить суд: - визнати [PERSON], [INFO], втратившим право користування квартирою № 5 по вул.. Пирогова, 2а, м. Білгород-Дністровський Одеської області і зняти його з реєстраційного обліку як мешканця [INFO]; - виселити [PERSON], [INFO], з квартири [ADDRESS] без надання іншого житла; - зобовязати РВ ГУДМС України в Одеській області зняти [PERSON], [INFO], з реєстраційного обліку як мешканця [INFO]. При цьому, [PERSON] посилається на те, що 09.01.1982 року між нею та [PERSON] був укладений шлюб, а в 1997 року шлюб офіційно було розірвано, після чого сторони продовжили мешкати в одній квартирі жилою площею 25 кв.м. за адресою: [ADDRESS]. [PERSON] з двома дітьми проживала в кімнаті площею 12 кв.м., а [PERSON] в кімнаті площею 13 кв.м. Вели окреме господарство, чоловік - [PERSON] сплачував аліменти. В липні 2003 році подружжя поновило сімейні відносини та 04.03.2009 року повторно уклали шлюб. Мешкали за вищевказаною адресою. З подружжям проживали донька з чоловіком та двома дітьми і син сторін. Всі роки, з 1984 року, [PERSON] перебувала на черзі у виконавчому комітеті Білгород-Дністровської міської ради на отримання житла. 27 травня 2009 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на імя [PERSON], як працівнику виконавчого комітету (відділ освіти), було видано ордер № 943 серія НФ на двокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], загальною площею 62,7 кв.м., житловою площею -26,9 кв.м. Підставою видачі ордера на дану квартиру є рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 21 травня 2009 року за № 370. 09.06.2009 року [PERSON] спільно з [PERSON] та сином - [PERSON] були зареєстровані у вищезазначеній квартирі, однак продовжували проживати в [INFO], оскільки квартира по вул.. Пирогова потребувала ремонту та була зовсім необлаштована. Рішенням суду від 11.02.2011 року шлюб між сторонами було розірвано у звязку з неможливістю продовження стосунків, надмірне вживання чоловіком - [PERSON] алкогольних напоїв, скандали, створення неможливих обставин для проживання дружині [PERSON], сину, дочці та її сімї. Такі дії [PERSON] призвели до погіршення стану здоровя [PERSON] та 21 лютого 2011 року вона потрапила до кардіологічного відділення міської лікарні, де перебувала на стаціонарному лікуванні до 13 березня 2011 року. У період її стаціонарного лікування чоловік доньки не витримав поведінки [PERSON] та запропонував йому звільнити квартиру, в якій вони всі разом проживали. Відповідач [PERSON] з цього періоду заселився в необлаштовану квартиру [ADDRESS]. В червні 2011 року [PERSON] з сином почали робити ремонт квартири [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] всіляко намагався завадити [PERSON] в проведенні ремонту, не впускав до квартири, змінив замки, виганяв будівельників і сантехніка та інше. В жовтні місяці 2011 року [PERSON] з сином вселилися до квартири [ADDRESS]. [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON] постійно порушує правила спільного проживання в квартирі, систематично зловживає спиртними напоями, чинить психологічне насильство шляхом словесних погроз на адресу [PERSON], налаштовує сина проти матері, залякує, висловлюється постійно нецензурною лайкою, неодноразово вчиняв насилля по відношенню до [PERSON], погрожує їй. З моменту вселення та до теперішнього часу [PERSON] була змушена звертатися за захистом своїх прав на спокійне життя до органів внутрішніх справ в звязку з тим, що відповідач у стані алкогольного спяніння щоденно чинить психологічне насильство шляхом словесних погроз на адресу [PERSON], залякування, що призвело до емоційної невпевненості на той час неповнолітнього сина, який не погоджувався протягом 2011 року без матері навіть заходити до квартири. [PERSON] звинувачує позивача у тому, що втратив свідомість та отримав травми обличчя і голови, погрожує за дії, які [PERSON] не вчиняла, вимагає додатково гроші в розмірі 3 тисяч доларів. [PERSON] неодноразово зверталася до Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України в Одеській області з повідомленнями про вчинення [PERSON] насилля відносно неї, в результаті відповідач отримував офіційні попередження та декілька разів притягувався до адміністративної відповідальності. [PERSON] за місцем роботи у Білгород-Дністровському морському торговому порту надано окреме житло площею 53,08 кв.м. у гуртожитку, йому виписаний ордер №2258 від 05 листопаду 2013 року. Уточнивши свої позовні вимоги [PERSON] відмовилась від вимог про стягнення з [PERSON] майнової шкоди в розмірі 7\~000 гривень, витрат на правову допомогу і судовий збір (т.2 а.с.230). [PERSON] у судовому засіданні повністю підтримала уточнені позовні вимоги, просила суд задовольнити позов з мотивів, викладених в уточненій позовній заяві. [PERSON] у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову, вказав, що він примусово виселений зі спірної квартири, іншого житла, придатного для проживання у нього не має. Представник Білгород-Дністровського районного відділу ГУДМС України в Одеській області у судове засідання не зявився, про час та місце слухання справи сповіщався, надав на адресу суду заяву з проханням провести розгляд справи за його відсутністю, зауважень та заперечень не має. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON]Д, пояснив, що добре знає позивача та відповідача по справі. Також йому відомо, що у сторін були конфлікти при отриманні квартири. [PERSON] просила його позичити їй грошові кошти на проведення ремонтних робіт. Також пояснив, що неодноразово бачив [PERSON] у нетверезому стані, що також викликало у сторін конфліктні ситуації та через що [PERSON] не мала змоги прийти до власної квартири. Також пояснив, що [PERSON] двічі позичала у нього грошові кошти 8\~000,00 та 4000,00 гривень на проведення ремонту у спірній квартирі. Приблизно 3-4 рази він був у спірній квартири та бачив, що там проводять ремонт працівники, яких запрошувала [PERSON] Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що [PERSON] отримала спірну квартиру, проводила в ній ремонт, вони разом з нею ходили по магазинах, вибирали меблі у кухню, ванну кімнату, туалет. [PERSON] вона бачила декілька разів, він був у стані алкогольного спяніння, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. [PERSON] проживав у спірній квартирі на кухні, там знаходились його речі. На даний час він там не проживає. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що позивач [PERSON] її двоюрідна сестра. Також пояснила, що [PERSON] завжди боядась [PERSON] вона дуже часто бувала вдома у [PERSON], оскільки [PERSON] погрожував їй, лякав її. Дуже часто бачила [PERSON] у нетверезому стані. Також пояснила, що їй відомо, що [PERSON] сама робила ремонт у спірній квартирі, сама придбавала будівельні матеріали. [PERSON] проживав у спірній квартирі у 2012-2013 роках, а також частину 2014 року. На даний час він там не проживає, його речей там не має, комунальні послуги він не сплачує, йому надали інше житло. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що [PERSON] є матірю його дружини. Також пояснив, що [PERSON] на давав нікому спокійно жити, постійно випивав, скандалив, висловлював погрози на адресу [PERSON] нецензурною лайкою, через що неодноразово викликали працівників міліції. У спірну квартиру [PERSON] вселився самовільно, однак, оскільки спільне проживання з [PERSON] через його постійне зловживання алкогольними напоями було неможливим, свідок [PERSON] пояснив, що він виганяв його з квартири. Однак, [PERSON] і досі переслідує їх родину. Пояснив, що спірну квартиру отримала [PERSON] по вул.. Пирогова як державний службовець. Речей [PERSON] у цій квартирі не має, комунальні послуги за цю квартиру він не сплачує, з цієї квартири його було виселено державним виконавцем за рішенням суду. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є сином [PERSON] та [PERSON] Вони жили разом у квартирі по вул.. Пирогова. Його батько [PERSON] постійно випивав, ображав [PERSON] нецензурною лайкою, говорив йому, що він може бут не його рідним сином. Також пояснив, що вони були змушені часто звертатись до міліції. Ремонт у спірній квартирі робила [PERSON], коли всі вони проживали у квартирі по вул.. Сонячній. його мати [PERSON] покупала все у квартиру по вул.. Пирогова, робила там ремонт, платила за цей ремонт. Квартиру по вул.. Пирогова отримала [PERSON] як службову квартиру, вона стояла у квартирній черзі. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона проживає у гуртожитку Білгород-Дністровського морського торгівельного порту, в якому вона отримала кімнату та провела в ній ремонтні роботи. Також пояснила, що вона займається документацією гуртожитку. [PERSON] вона знає, він приходив та дізнавався, скільки грошей я потратила на облаштування своєї кімнати. Також пояснила, що [PERSON] виділили житло у цьому гуртожитку, однак, він у ньому не проживає. Це житло було йому виділено ще у 2014 році, однак, з того часу вона бачила [PERSON] усього два рази. Допитана в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснила, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] Її батько [PERSON] постійно пив, вона та її діти були змушені ховатись від нього, він приходив завжди пьяний, намагався вчиняти бійки. Також пояснила, що він бив її мати [PERSON], висловлювався нецензурною лайкою, казав, що вона не є його дочкою. Дослідивши матеріали справи, заслухавши позиції сторін, проаналізувавши всі наявні у справі докази та встановивши характер правовідносин, що склалися між сторонами, суд приходить до наступних висновків. У судовому засіданні встановлено, що в період з 09.01.1982 по 30.10.1997 року позивачка та відповідач перебували в зареєстрованих шлюбних відносинах. В період шлюбу у сторін народилась донька [PERSON] (дошлюбне прізвище «Мунтьян») [PERSON] та син [PERSON]. В липні 2003 року сторони відновили шлюбні відносини, проживали разом та 04.03.2009 року повторно зареєстрували шлюб. Сторони разом зі своїм сином [PERSON] проживали в одній квартирі з сімєю доньки [PERSON] за адресою: кв. 190, вул.. Сонячна, 11, м. Білгород-Дністровський. 27 травня 2009 року виконавчим комітетом Білгород-Дністровської міської ради на імя позивачки - [PERSON], як працівника виконавчого комітету видано ордер на двокімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], а 09.06.2009 року позивачка, відповідач та їхній син [PERSON] були зареєстровані у вищезазначеній квартирі, хоча фактичне місце мешкання вони не змінили та в отриману квартиру не переїхали. Відповідно до ч. 1\~ст. 58 ЖК України, вселення громадян в житлові приміщення здійснюється на підставі ордеру, ордер є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення. Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 11.02.2011 року повторний шлюб між сторонами був розірваний. Через загостренні відносини між сторонами та іншими членами їхньої сімї відповідач переїхав до іншого помешкання, а саме в квартиру [ADDRESS], технічний стан якої потребував ремонту, умови для проживання в ній були не задовільними. Відповідно до ч. 1\~ст. 29 ЦК України\~місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання у ньому (гуртожиток, готель, тощо), у відповідному населеному пункті, у якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. В червні місяці 2011 року позивачка з сином [PERSON] розпочали ремонт в квартирі [ADDRESS]. Матеріали справи містять докази понесених позивачкою витрат на ремонт квартири та сплату комунальних послуг. Разом з тим, відповідачем також були надані суду копії квитанцій до прибуткового касового ордеру, накладні, товарні чеки про сплату ним комунальних послуг за квартиру [ADDRESS] та сплату за будівельні матеріали в указаній квартирі в період з 2009 року до 2012 року. Всі представлені сторонами докази здійснення ними ремонту і сплати комунальних послуг були прийняті судом та обєктивно оцінені. Протягом усього часу сумісного проживання в [INFO], відповідач зловживає спиртними напоями, чинить психологічне насильство шляхом погроз, залякування фізичною розправою, виражаючись при цьому нецензурною лайкою, що призводить до емоційних переживань сина та погіршення здоровя позивачки. Такі обставини підтверджуються копіями численних звернень позивачки до органів внутрішніх справ на неправомірні та протиправні дії відповідача, в результаті чого відділ Білгород-Дністровського МВ ГУМВС України Одеської області (на даний час Білгород-Дністровський ВП ГУНП в Одеській області) виніс відповідачу девять офіційних попереджень та чотири рази відповідача було притягнено до адміністративної відповідальності за вчинення за ст.. 173-2 КУпАП. Також, з відмовних матеріалів, що були представлені суду Білгород-Дністровським МВ ГУМВС України в Одеській області для дослідження вбачається, що за період сумісного проживання відповідач двічі звертався до правоохоронних органів з заявами про неправомірні дії позивачки щодо нього. За розясненням Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» в п. 17 постанови № 2, при вирішенні справ про виселення на підставі\~ст. 116 ЖК\~осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і\~при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Таким чином, для застосування цієї норми необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Позивачем [PERSON] не доведено суду факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, вчинення ним аморальних поступків, а також не надано суду доказів на підтвердження того, що до відповідача застосовувались заходи громадського впливу, які не дали результату, що є обовязковою умовою для застосування норм статті 116 ЖК України. Таким чином, судом достеменно встановлено, що між сторонами існує особиста неприязнь, яка переходить у конфлікт, що перешкоджає співмешканцям повноцінно, спокійно та з повагою один до одного проживати в одній квартирі дотримуючись всіх правил добросусідства. Правова оцінка відносин, що склалися між сторонами приводить суд до висновку про неможливість виселення відповідача з квартири [ADDRESS], оскільки його дії не входять до переліку підстав для примусового виселення особи з займаного приміщення, що передбачені ст..116 ЖК України: виселення громадян без надання громадянам іншого жилого приміщення, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Вказаною нормою Закону передбачено виселення громадян у разі систематичного та грубого порушенням правил порядку проживання у займаному приміщенні. Як зазначалось вище, таких дії з боку відповідача виявлено не було, а виявлено лише протиправні дії відповідача відносно особисто [PERSON] Припинення сімейних відносин з наймачем будинку (квартири) та особиста неприязнь не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користування займаним приміщенням. Тобто, конфліктні відносини співмешканців не є достатньою та самостійною підставою для виселення особи. Статтею 117 ЖК України\~передбачається виселення громадян у разі визнання ордера недійсним. Конституція України\~у ст.47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду. Як зазначено у\~статті 60 ЦПК України\~обов'язки доказування і подання доказів кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених\~статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст.6 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», реєстрація внесення інформації до Єдиного державного демографічного реєстру про місце проживання або місце перебування особи із зазначенням адреси, за якою з особою може вестися офіційне листування або вручення офіційної кореспонденції. Тобто, правовою підставою для перебування на реєстраційному обліку є проживання чи перебування в житлі за певною адресою. Стаття 7: зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою, свідоцтва про смерть. Тобто на підставі вказаної норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: позбавлення права власності на житлове приміщення; позбавлення права користування житловим приміщенням; визнання особи безвісно відсутньою;\~оголошення фізичної особи померлою. Закон України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» від 11 грудня 2003р. є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, та положення\~ст. 7 цього Закону\~підлягають застосуванню до усіх правовідносин виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Тому, у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши разом з тим одну із зазначених вимог. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення права такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~\~ст.\~71,\~72,\~116,\~156 ЖК України;\~ст. 405 ЦК України). В інформаційному листі Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ звернуто увагу на те, що «Відповідно до\~ст. 16 ЦК України\~вимоги про зняття особи з реєстрації за місцем проживання можливе лише при вирішенні спору про житлові права. При цьому суду необхідно врахувати, що відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,\~питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов'язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства\~(ст.ст.\~71,\~72,\~156 Житлового кодексу України;\~ст. 405 ЦК України). Таким чином, відмова у задоволенні позовної вимоги про виселення [PERSON] з займаного жилого приміщення квартира [ADDRESS] виключає можливість задовольнити вимогу про зняття відповідача з реєстраційного обліку місця проживання Виходячи з викладеного, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог. Відповідно до\~ст. 88 ЦПК України\~стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено.

Outcome: dismissed