Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. В позовній заяві зазначено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року та проживали разом однією сім'єю по травень 2013 року. Від шлюбу народилось двоє дітей: донька [PERSON], [INFO] та син [PERSON], [INFO]. Спільне життя у сторін не склалось, у грудні 2013 року позивачем була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. Згоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто, хоча стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. Позивач самостійно намагається матеріально забезпечити, доглядати та виховувати неповнолітніх дітей. Відповідно до положень чинного законодавства утримання дітей, надання їм матеріальної допомоги є природним обов'язком батьків. Оскільки відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти на утримання дітей позивач змушена звернутись до суду з даним позовом. В судовому засіданні позивач позов підтримала, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково, погодившись сплачувати 1000-1200 грн. аліментів щомісячно. Згідно його пояснень в судовому засіданні, виходячи з розміру його доходу він може сплачувати аліменти у розмірі 1000-1200 грн. щомісячно. Щодо стягнення з нього витрат на правову допомогу пояснив, що згоден лише на 400 грн., оскільки зазначена позивачем сума за надання правової допомоги є досить високою. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 13.09.2008 року та проживали разом, однією сім'єю по травень 2013 року. Спільне життя у сторін не склалось, у грудні 2013 року позивачем була подана до суду позовна заява про розірвання шлюбу з відповідачем. Згоди про добровільну сплату аліментів не досягнуто, хоча стан здоров'я та матеріальне становище відповідача дозволяє йому утримувати своїх неповнолітніх дітей. На даний час дочка [PERSON] відвідує дошкільний навчальний заклад, а син [PERSON] перебуває вдома під наглядом позивача. Витрати з утримання дітей складають приблизно 3000 грн. щомісячно. Позивач не має можливості самостійно, без участі батька повністю забезпечувати нормальний життєвий розвиток дітей. Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Законодавче визначення рівного обов'язку відносно кожного з батьків передбачає і добросовісне його виконання. На виконання положень постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судом при вирішенні цього позову враховано стан здоров'я відповідача, матеріальне становище дитини і платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, непрацездатної дружини, батьків, повнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення для правильного вирішення справи. Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. З огляду на викладене, суд вважає, що з відповідача слід стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 1200 грн. щомісячно. В частині стягнення такого розміру аліментів відповідач позов визнає. Судові витрати на правову допомогу підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в розмірі 400 грн. пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Outcome: partial