Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], третіх осіб Комінтернівська державна нотаріальна контора, Фонтанська сільська рада Комінтернівського району Одеської області, [PERSON] про визнання факту прийняття спадщини по закону, виділення спадкового майна в натурі. В подальшому після уточнень позову, остаточно просила суд визнати за нею 1/3 частину житлового будинку, розташованого в [ADDRESS] після смерті її чоловіка [PERSON], померлого [INFO]. Посилалась на те, що після смерті її чоловіка відкрилась спадщина на 1/3 частину житлового будинку розташованого за вказаною адресою, яка належала йому на підставі свідоцтва про право на спадщину від 29.11.1991 р. виданого Комінтернівською державною нотаріальною конторою. Після смерті чоловіка, вона звернулась до нотаріальної контори для отримання спадщини, але державним нотаріусом їй було відмовлено в оформленні її права на отримання 1/3 частини будинку, зазначивши, що вона може отримати 2/3 частини від 1/3 частини житлового будинку, оскільки спадкоємицею після смерті її чоловіка є також його мати - [PERSON], яка померла [INFO], бо вона фактично прийняла спадщину. Після смерті [PERSON] її спадкоємцем є її інший син [PERSON], померлий [INFO], який також фактично прийняв спадщину, бо проживав разом із нею. З вказаним висновком нотаріуса не погоджується за наступних підстав: - відповідно до довідки Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області її чоловік [PERSON] фактично проживав у [ADDRESS]; - відповідно до довідки Фонтанської сільської ради Комінтернівського району Одеської області № 1797 від 28.08.2000 р. [PERSON], померла [INFO] до дня своєї смерті проживала за адресою [ADDRESS], а була прописана в [ADDRESS]. За життя [PERSON] не претендувала на спадщину її чоловіка [PERSON], так як вважала, що спадщина батька повинна належати її дітям. Після смерті батька [PERSON], його син [PERSON] спадщину не приймав, бо з ним разом не проживав, до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини не звертався. Просила задовольнити її позов, та відмовити у задоволенні зустрічного позову [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON] позовні вимоги підтримали просили суд їх задовольнити, заперечували проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] Дії нотаріуса є законними, а доводи представника такими, що не заслуговують на увагу, так як у свідоцтві зазначено номери, реєстрації у реєстрі, суми державного мита, дати оплати. У свідоцтві зазначено місце проживання [PERSON], [PERSON] У своїй заяві [PERSON] пише про те, що [PERSON] проживає по [ADDRESS]. Домова книга судом не оглядалась, а копії не можуть бути доказами прописки, з урахуванням того, що сторони під час судового розгляду справи надавали різні довідки про місця проживання родини [PERSON] із змістом, який кардинально відрізнявся від попередніх. Питання про фальсифікацію свідоцтва про право на спадщину є вигадкою відповідача. На час смерті свого батька [PERSON] проживав та був прописаний за адресою спірного домоволодіння. Представник відповідача [PERSON] - [PERSON] в судовому засіданні позовові вимоги [PERSON] не визнав, заперечував у їх задоволенні виходячи з наступного. [INFO] помер дідусь відповідача-позивача за зустрічним позовом [PERSON], який був власником будинку [ADDRESS] там і проживав по день своєї смерті. Спадкоємцями його майна були його діти: [PERSON], [PERSON] (який був чоловіком позивачки [PERSON] і батьком відповідачки [PERSON]) та [PERSON] (батько відповідача - позивача за зустрічним позовом, який помер [INFO]). Так як [PERSON] до дня смерті його батька [PERSON] був прописаний та постійно проживав із своїм батьком у спадковому будинку до дня смерті [PERSON] і до дня своєї смерті він вважається таким, що прийняв спадщину. Вважав, що інший спадкоємець, [PERSON], придбав спадщину в порушення діючого законодавства, оскільки ним не було здійснено ніяких дій, у відповідності до норм цивільного законодавства діючого на той час, які б свідчили про прийняття спадщини. Вважав незаконними дії нотаріуса при оформлені свідоцтва про право на спадщину від 29.11.1991 року за таких підстав: [INFO] день смерті спадкодавця [PERSON] та день відкриття спадщини; 31.03.1990 р. (більше ніж через 26 місяців) - [PERSON] подав заяву про прийняття спадщини до державної нотаріальної контори. Вважав, що відповідно до ч. 2 ст. 549 ЦК України 1963 року така заява повинна була подана у шестимісячний строк з дня відкриття спадщини, а саме до 23.07.1988 року. Державний нотаріус не зареєструвала заяву [PERSON] у реєстрі нотаріальних дій із стягненням державного мита, що є обов'язковим, що і було зроблено, щодо інших спадкоємців [PERSON] та [PERSON] Відсутність реєстрації у реєстрі не дає можливості підтвердити значно пізнішу, ніж це передбачено законом дату подання заяви про прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] 31.03.1990 р., свідоцтво про право на спадщину за законом було видано 29.11.1991 року, тобто майже через 20 місяців після подання [PERSON] заяви про прийняття спадщини. На заяві про прийняття спадщини нотаріусом зазначено, що факт прийняття спадщини встановлений по довідці № 564 від 28.03.1990 року, однак вказана довідка в матеріалах спадкової справи № 81/1988 відсутня. В подальшому нотаріус посилався на не існуючу довідку, та без будь-яких застережень та засвідчень про виправлення здійснював закреслення із посиланням на нову довідку № 2161 від 29.11.1991 року, яка у спадковій справі взагалі відсутня. Посилання державного нотаріуса на заяві про прийняття спадщини [PERSON] від 31.03.1990 р. на довідку датовану 29.11.1991 роком є юридичним нонсенсом та фальсифікацією. У спадковій справі наявна довідка про те, що [PERSON] з часу смерті батька фактично проживав у с. Фонтанка по [ADDRESS] допомагав матері [PERSON] утримувати будинок і садибу в порядку, перекривав кришу, здійснював ремонт, обробляв город, однак нотаріус дану довідку до уваги не прийняв та не посилалась на неї, як на підтвердження факту прийняття спадщини. Факт того, що [PERSON] в період шести місяців після дня смерті батька не був прописаний та не проживав є довідка № 2193 від 16.11.1991 р., в якій зазначено, що [PERSON] був прописаний та проживав у спадковому будинку з 13.03.1985 по 25.11.1985 р. У період після дня смерті спадкодавця [INFO] [PERSON] був прописаний та проживав за адресою [ADDRESS] В зв'язку з чим вважав факт прийняття спадщини спадкоємцем [PERSON] не доведеним, державним нотаріусом не з'ясованим та документально не підтвердженим. Про вказані грубі порушення діючого на той час законодавства з боку державного нотаріуса [PERSON] стало відомо після звернення до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини, та ознайомлення з матеріалами спадкових справ № 81/1988 від 15.06.1988 року. Дублікат свідоцтва від 29.11.1991 року він отримав 16 вересня 2009 р. з якого і дізнався про розподілені частки спадкового майна. Вважав, що вказані порушення позбавили його права на отримання відповідно до закону ? частини житлового будинку після смерті його батька, який за законом фактично її прийняв. Дані обставини були відомі позивачці [PERSON], так як починаючи з 29.11.1991 р. і по 20.11.2000 року вона не здійснювала жодних кроків, направлених на реальний вступ у володіння та користування спадковим майном. Дублікат свідоцтва про право власності [PERSON] був зареєстрований Комінтернівським РБТІ тільки 27.05.2009 року. Просив суд відмовити у задоволенні первинного позову, задовольнити зустрічний позов. Вважав строк позовної давності не пропущеним, оскільки дізнався про своє порушене право лише на початку 2010 року. Відповідач за первинним позовом - третя особа за зустрічним позовом [PERSON] у судовому засіданні від 13.09.2012 р. пояснив суду, що позов [PERSON] визнає та не визнає позов [PERSON] (т. 2 а.с.64), подав заяву про розгляд справи за його відсутністю (т. 2 а.с.62). Відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] позовні вимоги [PERSON] визнала, заперечувала проти задоволення зустрічних позовних вимог [PERSON] в подальшому подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Відповідач за зустрічним позовом Комінтернівська державна нотаріальна контора в Одеській області в призначені судові засідання не з'являлась, подала заяву про розгляд справи у її відсутність. Третя особа Комінтернівське районне бюро технічної інвентаризації в призначені судові засідання не з'являлась, причини неявки суду не повідомили, будучи повідомленими своєчасно та належним чином. Розглянувши подані позови, матеріали справи, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про задоволення позову [PERSON] та часткове задоволення позову [PERSON] виходячи з такого. [INFO] помер [PERSON] (т. 2 а.с.162), якому на праві власності належав житловий будинок [ADDRESS] Спадкоємцями його майна в рівних долях є його діти [PERSON], [PERSON] та [PERSON] (т. 2 а.с.77-89, а.с.157-168). На час розгляду справи, а саме [INFO]. та [INFO] двоє з дітей спадкодавця, а саме [PERSON] та [PERSON] померли (т. 1 а.с.13 на звороті, т. 1 а.с.209). Спадкоємцями майна [PERSON] є його дружина - позивачка по справі [PERSON] та відповідачка за зустрічним позовом - [PERSON] (т.1 а.с.12). Спадкоємцем майна [PERSON] є його син відповідач - позивач за зустрічним позовом [PERSON] (т.2. а.с.188). Крім того, [INFO] у віці 79 років померла [PERSON], яка приходилась матір'ю [PERSON] та [PERSON] (а.с.2 а.с.127-150). Спадкоємцями майна [PERSON] є її онуки з боку [PERSON] - відповідачка за зустрічним позовом [PERSON] з боку [PERSON] - відповідач-позивач за зустрічним позовом [PERSON] Спірним майном по справі є: з боку [PERSON] 1/3 частина будинку [ADDRESS], а з боку [PERSON] є ? частина вказаного будинку разом із земельною ділянкою. Відмовляючи у задоволенні вимог позивача за зустрічним позовом в частині скасування свідоцтва про право на спадщину за законом від 29.11.1991 р. суд не приймає до уваги посилання представника позивача за зустрічним позовом - [PERSON], щодо того, що [PERSON] не вчинив жодної дії щодо прийняття спадщини, так як звернувся до нотаріальної контори з пропущенням термінів, нотаріус вчинив нотаріальні дії з порушенням вимог законодавства, без здійснення їх реєстрації у реєстрі, свідоцтво було видано з значними порушеннями термінів виходячи з такого. Основними засадами діяльності держави, гарантованих Конституцією України є права та свободи людини та їх гарантії, які визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Відповідно до вимог ст. 3 Конституції України держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов'язком держави. Таким чином, суд виходив з того, що [PERSON] належним чином звернувся до державної установи - нотаріальної контори та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом. Питання не належного здійснення нотаріусом посадових обов'язків при вчинені нотаріальних дій, розуміння правильності застосування законів на практиці та наявність або відсутність зацікавленості нотаріуса при вчинені даної нотаріальної діє є суб'єктивною оціночною категорією (припущенням), яка не може бути покладена в основу для скасування права на спадщину, яке було оформлено у встановленому порядку та безспірним протягом 20 років. Відповідно до ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», - нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов'язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії,передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності. Державне регулювання нотаріальної діяльності, здійснюється відповідно до ст. 2-1 Закону України «Про нотаріат» та передбачає, що державне регулювання нотаріальної діяльності полягає у встановленні умов допуску громадян до здійснення нотаріальної діяльності, порядку зупинення і припинення приватної нотаріальної діяльності, анулювання свідоцтва про право на зайняття нотаріальною діяльністю; здійсненні контролю за організацією нотаріату, проведенням перевірок організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні органів та осіб, які вчиняють нотаріальні дії,здійснюють контроль за організацією нотаріату, проводять перевірки організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства; визначенні ставок державного мита, яке справляється державними нотаріусами; встановленні переліку додаткових послуг правового і технічного характеру, які непов'язані із вчинюваними нотаріальними діями, та встановленні розмірів плати за їх надання державними нотаріусами; встановленні правил професійної етики нотаріусів. Контроль за організацією нотаріату, перевірка організації нотаріальної діяльності нотаріусів, дотримання ними порядку вчинення нотаріальних дій та виконання правил нотаріального діловодства здійснюються Міністерством юстиції України, Головним управлінням юстиції Міністерства юстиції України в Автономній республіці Крим, головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Відповідно до ст. 5 Закону України «Про нотаріат», нотаріус зобов'язаний: здійснювати свої професійні обов'язки відповідно до цього Закону і принесеної присяги, дотримуватися правил професійної етики;сприяти громадянам, підприємствам, установам і організаціям у здійсненні їх прав та захисті законних інтересів, роз'яснювати права і обов'язки, попереджати про наслідки вчинюваних нотаріальних дій для того, щоб юридична необізнаність не могла бути використана їм на шкоду; зберігати в таємниці відомості, одержані ним у зв'язку з вчиненням нотаріальних дій; відмовити у вчиненні нотаріальної дії в разі її невідповідності законодавству України або міжнародним договорам. Перевірка організації роботи державних нотаріальних контор, державних нотаріальних архівів, здійснюється відповідно до ст. 18 Закону України «Про нотаріат» Міністерством юстиції України, в даний час Головним управління юстиції Міністерства юстиції України в Автономній Республіці Крим, в даний час головними управліннями юстиції в областях, містах Києві та Севастополі. Порядок проведення перевірки,передбаченої частиною першою цієї статті, затверджується Міністерством юстиції України. При ухваленні рішення суд приймає до уваги пояснення позивачки [PERSON] та [PERSON], щодо того, що за життя ні брати [PERSON] ні їх мати [PERSON] не претендували на спадщину одне одного у спірному домоволодінні. Суд вважає не обґрунтованими претензії позивача за зустрічним позовом на ? частину будинку в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], оскільки судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] після смерті [PERSON] успадкував 1/3 частину житлового будинку шляхом подання заяви при прийняття спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину. Суд не бере до уваги посилання позивача за зустрічним позовом щодо того, що він має право на спадщину на ? частину будинку, оскільки [PERSON] не вчинив жодної дії щодо прийняття спадщини, оскільки відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, який діяв на час виниклих правовідносин визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Крім того, претензії [PERSON], щодо ? частини не ґрунтуються на вимогах закону, оскільки його нині покійний батько [PERSON] заяву про свою згоду на прийняття спадщини при неприйнятті спадщини [PERSON], відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК УРСР не подавав. Відповідно до ч. 3 ст. 549 ЦК УРСР, особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняття спадщини протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Суд не приймає до уваги посилання представника позивача за зустрічним позовом на те, що [PERSON] на час смерті не проживав у спірному будинку, так як з 25.11.1985 року проживав у [ADDRESS] в зв'язку з чим вважається, що не прийняв спадщину виходячи з такого. Судовим розглядом справи встановлено, що [PERSON] на час смерті та відкриття спадщини після смерті батька проживав за адресою [ADDRESS], а з 17.08.1988 року працював в Артілі старателів «Чукотка» (т. 1 а.с.93). Так як він не проживав на час смерті разом із спадкодавцем, але отримав свідоцтво про право на спадщину за законом протягом і до дня своєї смерті (разом із іншими спадкоємцями) вважав себе спадкоємцем 1/3 частини житлового будинку, суд вважає що у даному випадку питання про пропущення терміну звернення із завою про прийняття спадщини є не актуальним, так як з того часу пройшло 23 роки, з учасників правовідносин залишилися живими лише [PERSON], в зв'язку із чим суд вважає за доцільне застосувати до питання про скасування свідоцтва про право на спадщину законом від 29.11.1991 р. термін позовної давності відповідно до ст. ст. 71, 75-77 ЦК УРСР. Відповідно до ст. 75 ЦК УРСР позовна давність застосовується судом, арбітражем або третейським судом незалежно від заяви сторін. Початком перебігу строку позовної давності, відповідно до ст. 76 ЦК УРСР є день виникнення права на позов, тобто коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права. Суд не приймає до уваги посилання позивача за зустрічним позовом [PERSON], щодо того, що він дізнався про своє порушене право лише після смерті батька, оскільки відповідно до вимог ст. 77 ЦК УРСР зміна осіб у зобов'язанні не тягне за собою зміни строку позовної давності. Суд не приймає до уваги, посилання представника [PERSON], що нотаріус при вчинені нотаріальних дій стягнув з [PERSON], мито за вчинення нотаріальних дій, як з такого, що не проживав, оскільки судовим розглядом дійсно встановлено, що він не проживав у спірному будинку на час смерті та відкриття спадщини, але інші спадкоємці не заперечували проти того, що він прийняв спадщину, у тому числі із порушенням строку. Задовольняючи первинний позов [PERSON] та відмовляючи у задоволенні вимог [PERSON] суд виходив з того, що покійний чоловік позивачки та дядько відповідача за первинним позовом [PERSON] вчинив дії, що свідчать про прийняття спадщини, відповідно до вимог п. 2 ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР, так як подав заяву до нотаріальної контори, отримав свідоцтво про право на спадщину за законом за відсутності заперечень з боку інших спадкоємців. Відповідно до ч. 1 ст. 548 ЦК УРСР для прийняття спадщини необхідно, щоб спадкодавець її прийняв. Питання продовження строку для прийняття спадщини, врегульовувались нормами ст. 550 ЦК УРСР, відповідно до якої, строк для прийняття спадщини, встановлений статтею 549 цього Кодексу, може бути продовжений судом, якщо він визнає причини пропуску строку поважними. Спадщина може бути прийнята після закінчення зазначеного строку і без звернення до суду при наявності згоди на це всіх інших спадкоємців, які прийняли спадщину. Крім того, відповідно до ст. 17 ЦК УРСР, місцем проживання визначається те місце, де громадянин постійно, або переважно проживає. Судовим розглядом справи встановлено, що на час смерті [PERSON] [PERSON] переважно проживав за адресою [ADDRESS] Питання винесення чи не винесення постанови про згоду інших спадкоємців є не доцільним, так як судовим розглядом справи встановлено свідоцтво про право на спадщину та відсутність претензій з боку інших спадкоємців в тому числі і з питання відсутності такої постанови. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги посилання представника [PERSON] щодо того, що свідоцтво було видано в 1991 році, так як відповідно до ст. 561 ЦК УРСР свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям за законом після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини. При спадкоємстві як за законом, так і за заповітом свідоцтво може бути видане і раніше закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, якщо в державній нотаріальній конторі є дані про те, що,крім осіб,що заявили про видачу свідоцтва, інших спадкоємців немає. Відповідно до ч. 2 ст. 42, 46 Закону України «Про нотаріат» вчинення нотаріальної дії може бути відкладено в разі необхідності витребування додаткових відомостей або документів від фізичних та юридичних осіб або надсилання документів на експертизу, а також якщо відповідно до закону нотаріус повинен впевнитись у відсутності у заінтересованих осіб заперечень проти вчинення цієї дії. Нотаріуси або посадова особа, яка вчиняє нотаріальні дії, має право витребовувати від фізичних та юридичних осіб відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії. Відомості та документи, необхідні для вчинення нотаріальних дій, повинні бути подані в строк, визначений нотаріусом. Цей строк не може перевищувати одного місяця. Неподання відомостей та документів на вимогу нотаріуса є підставою для відкладення, зупинення вчинення нотаріальної дії або відмови у її вчиненні. Судовим розглядом справи не встановлено причин тривалості не видачі свідоцтва про право на спадщину, в зв'язку з чим усі посилання представника про неправомірність та зацікавленість нотаріуса у вчинені нотаріальної дії суд вважає за припущення. При ухваленні рішення суд не приймає до уваги, посилання представника [PERSON] що [PERSON] фактично прийняла спадщину у після смерті свого сина [PERSON] оскільки стороною не надано, а судовим розглядом справи не встановлено підтверження, що на час смерті [PERSON] його мати [PERSON] була непрацездатною та перебувала на його утримані. Право на обов'язкову частку в спадщині врегульовано нормами ст. 535 ЦК України, яка передбачає, що неповнолітні або непрацездатні діти спадкодавця (в тому числі усиновлені), а також непрацездатні дружина, батьки (усиновителі) і утриманці померлого успадковують, незалежно від змісту заповіту, не менше двох третин частки, яка належала б кожному з них при спадкоємстві за законом (обов'язкова частка). При визначені обов'язкової частки враховується і вартість спадкового майна, що складається з предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку. Таким чином претензії позивача за зустрічним позовом [PERSON] в частині факту прийняття ним спадщини в розмірі ? частини спірного майна є необґрунтованими, та такими, що не знайшли свого підтвердження у ході судового розгляду справи. Ухвалюючи рішення про задоволення вимог [PERSON] в частині визнання за нею права власності на 1/3 частину житлового будинку після смерті її чоловіка [PERSON] суд приймає до уваги довідки Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області про проживання [PERSON] разом із дружиною [PERSON] з 1990 по день смерті [INFO]. (т. 1 а.с.11), про те, що [PERSON] не був прописаний та зареєстрований на території Олександрівської сільської ради (т. 2 а.с.1) та довідку про прописку [PERSON] у [ADDRESS] (т. 1 а.с.47). Суд не приймає до уваги посилання представника позивача за зустрічним позовом, що позивачка [PERSON] не може претендувати на спадщину після смерті свого чоловіка, так як на час смерті не проживала разом із ним за адресою [ADDRESS], оскільки на погляд суду питання прописки та реєстрації не є тотожними з питанням проживання. Законом України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визначено порядок реалізації свободи громадян на пересування та вільного вибору місця проживання і встановлює випадки їх обмеження. Статтями 6 та 7 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» встановлений порядок реєстрації місця проживання та місця перебування громадян України. Місцем проживання, відповідно до ч. 5 ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком понад шість місяців на рік. Місцем перебування, відповідно до ст. 3 Закону «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є - адміністративно-територіальна одиниця, на території якої особа проживає строком менше шести місяців на рік. Ухвалюючи рішення суд приймає до уваги в якості доказу проживання [PERSON] до дня смерті разом із дружиною [PERSON] акт депутата Олександрівської сільської ради Комінтернівського району Одеської області (т. 1 а.с.11 на звороті). Задовольняючи позов [PERSON] суд приймає до уваги, відсутність претензій з боку [PERSON] до [PERSON], щодо спадкового майна після смерті батька. Задовольняючи частково вимоги позивача за зустрічним позовом, суд виходив з того, що [PERSON] належала 1/3 частину житлового будинку, в порядку спадкування за законом після смерті батька. Відповідно до ст. 1216 ЦК України, спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1281 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відмовляючи у задоволені позову в частині визнання права користування земельною ділянкою суд виходив з того, що сторонами не надано, а судовим розглядом справи не встановлено підстав користування земельною ділянкою по [ADDRESS] (т. 1 а.с.190, 200). Відповідно до ч. 1 ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Ухвалюючи рішення суд вважає за необхідне стягнути [PERSON] судовий збір у за розміром державного мита на момент подання позову в сумі 1649 грн. та з [PERSON] судовий збір у розмірі державного мита та витрати на інформаційно-технічне забезпечення у розмірі 1820 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: partial