Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом про зняття арешту з майна, в якому просила суд зобов'язати СБУ та її територіальний орган, Управління СБУ в Полтавській області, усунути перешкоди в користуванні майном - автомобілем OPEL Vectra, легковий седан В, 1996 року випуску, шляхом зняття арешту та відкликати з Кременчуцького МРЕВ лист за вих.№4223 від 24.05.2011 про накладення арешту на зазначений автомобіль. І.ПОЗИЦІЯ ПОЗИВАЧА Свої вимоги позивач мотивувала тим, що після смерті свого батька, [PERSON], вона отримала у спадок належне йому майно, в тому числі автомобіль OPEL Vectra, легковий седан В, 1996 року випуску. Під час оформлення свідоцтва про право на спадщину вона дізналась про те, що на автомобіль перебуває під арештом, накладеним СБУ. З відповіді СБУ стало відомо, що будь-яка інформація щодо накладення арешту на автомобіль, щодо відкриття відносно її батька кримінальної чи адміністративної справи, у даній установі відсутні. На даний час арешт транспортного засобу унеможливлює реєстрацію цього рухомого майна на її ім'я та порушує її права на вільне розпорядження ним. В судовому засіданні позивача та її представник підтримали позов та просили його задовольнити з підстав, викладених у ньому. ІІ.ЗАПЕРЕЧЕННЯ ВІДПОВІДАЧІВ Від відповідачів надійшов до суду відзив на позов, у якому відповідачі зазначили, що заперечують проти задоволення позову. Вказали, що позивач безпідставно визначила СБУ та УСБУ в Полтавській області відповідачами по справі. Звертали увагу суду на те, що позивачем не надано суду жодного доказу, який свідчить про створення відповідачами перешкод. Вважали, що правові підстави для задоволення вимог про зобовязання СБУ та УСБУ в Полтавській області зняти арешт відсутні, оскільки на даний час в провадженні слідчого відділу УСБУ в Полтавській області відсутні будь-які кримінальні провадження по яких накладено арешт на предмет спору. Крім того, на їх думку справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. В судовому засіданні представник відповідачів [PERSON] проти задоволення позову заперечував з підстав, викладених у відзиві. Третя особа надіслала суду письмові пояснення на позов, в яких зазначила, що при вирішенні справи покладається на розсуд суду. ІІІ.ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ, [PERSON] СПІРНИХ ПРАВОВІДНОСИН Судом встановлено, що 27 березня 2017 року помер [PERSON], [INFO], після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі автомобіль OPEL Vectra, легковий седан В, 1996 року випуску, №шасі WOL000036Т5085708, № двигуна X16SZR02DE2619, державний номерний знак [NUMBER]. Згідно свідоцтва про право на спадщину, посвідченого державним нотаріусом Першої кременчуцької державної нотаріальної контори [PERSON] спадкоємцем померлого [PERSON] є його донька - [PERSON]. Згідно облікової картки приватного ТЗ,- на автомобіль накладено арешт за повідомленням СБУ(вих.№документа 4223 від 24.05.2011, вх.№канцелярії 6829 від 01.06.2011). IV. [PERSON] У ст. 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. [PERSON] приватної власності є непорушним. За змістом ч. 1 ст. 316, ч.ч.1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Стаття 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. В своєму рішенні від 23 січня 2014 року по справі «East/West Alliance Limited» проти України»(остаточне 02/06/2014) Європейський суд з прав людини зазначив, що згідно з усталеною практикою Суду стаття 1 Першого протоколу до Конвенції містить три окремі норми: перша, що виражається в першому реченні першого абзацу та має загальний характер, закладає принцип мирного володіння майном. Друга норма, що міститься в другому реченні того ж абзацу, охоплює питання позбавлення права власності та обумовлює його певними критеріями. Третя норма, що міститься в другому абзаці, визнає право договірних держав, серед іншого, контролювати використання майна в загальних інтересах. Друга та третя норми, які стосуються конкретних випадків втручання у право мирного володіння майном, повинні тлумачитися у світлі загального принципу, закладеного першою нормою.\~Суд наголошує\~на тому,\~що перша\~та найбільш\~важлива вимога\~статті 1\~Першого протоколу\~до Конвенції\~полягає у\~тому,\~що будь-яке\~втручання державного\~органу у\~право на\~мирне володіння\~майном повинно\~бути законним.\~Вимога щодо\~законності у\~розумінні Конвенції\~вимагає дотримання\~відповідних положень\~національного законодавства\~та відповідності\~принципові верховенства\~права,\~що включає\~свободу від\~свавілля. Суд також нагадує, що будь-яке втручання державного органу у право на мирне володіння майном повинно забезпечити «справедливий баланс» між загальним інтересом суспільства та вимогами захисту основоположних прав конкретної особи. Необхідність досягнення такого балансу відображена в цілому в структурі статті 1 Першого протоколу. Необхідного балансу не вдасться досягти, якщо на відповідну особу буде покладено індивідуальний та надмірний тягар. Іншими словами, має існувати обґрунтоване пропорційне співвідношення між засобами, які застосовуються, та метою, яку прагнуть досягти. В ст.5 ЦПК України зазначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. V.ОЦІНКА СУДУ Аналізуючи встановленні судом обставини, суд приходить до наступного. Суд не може погодитись із доводами відповідачів щодо того, що справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, оскільки позивач звернулась до суду за захистом свого цивільного права права власності. В Конституції України закріплено принцип непорушності права власності. Суд вважає, що в своїй діяльності будь-який державний орган має дотримуватись балансу між приватним та публічним інтересом. Суд відзначає, що за повідомленням УСБУ в Полтавській області та в СБУ,- відсутня інформація щодо накладення арешту на спірний транспортний засіб. Разом з тим, облікова картка на вказаний транспортний засіб містить інформацію про наявність арешту, накладеного СБУ на даний автомобіль, що унеможливлює здійснення державної реєстрації права власності на нього за позивачем [PERSON] Встановлені судом обставини, на переконання суду, свідчать про те, що існування нескасованого арешту транспортного засобу, порушує право позивача на мирне володіння та розпорядження майном. З метою ефективного захисту прав та інтересів позивача, суд вважає за можливе визначити інший спосіб захисту прав позивача, а саме скасування арешту. За таких обставин, суд вважає за можливе частково задовольнити позов [PERSON] та скасувати арешт рухомого майна автомобіля OPEL Vectra, легковий седан В, 1996 року випуску, №шасі WOL000036Т5085708, № двигуна X16SZR02DE2619, державний номерний знак [NUMBER]. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на позивача.

Outcome: partial