Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В позовній заяві зазначено, що в належній позивачеві на праві приватної власності квартирі зареєстрований відповідач - онук позивача, який фактично з 01.03.2018 року в ньому не проживає, його особисті речі в квартирі відсутні, участь в утриманні квартири не приймає. Позивач в судове засідання не з`явилась, подала заяву, в якій просить задовольнити позовні вимоги та розгляд справи провести за її відсутності. Також зазначила, що в разі неявки відповідача не заперечує проти ухвалення заочного рішення. Відповідач в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань від нього до суду не надходив, відзив до суду не подав. У зв`язку з неявкою відповідача та не повідомленням про поважні причини такої неявки в судове засідання, в порядку ст. 280 ЦПК України, зі згоди позивача суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутності відповідача та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням ст. 223 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири, розташованої за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується дублікатом договору купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Олешківського районного нотаріального округу Херсонської області Красновою Н.В. від 20.12.2011 року і зареєстрованого в реєстрі за № 2276, та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 180509285 від 11.09.2019 року. Відповідно до акту про фактичне проживання від 10.09.2019 року, [PERSON] зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично у вказаній квартирі не проживає. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Частина 2 цієї ж статті передбачає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що відповідач, який не є власником житла, зареєстрував своє місце проживання в належній позивачеві квартирі як член його сім`ї, але понад встановлений законом строк відсутній за місцем реєстрації без поважних на те причин, а тому його слід визнати таким, що втратив право користування житловим приміщенням, належним позивачу. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат між сторонами суд керується ч. 1 ст. 141 ЦПК України відповідно до якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, отже, судові витрати суд стягує з відповідачів на користь позивача оскільки позов задоволено у повному обсязі. На підставі викладеного та

Outcome: approved