Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Запорізького районного суду Запорізької області в інтересах неповнолітньої дитини [PERSON] до [PERSON], треті особи: Запорізька районна державна адміністрація - як орган опіки та піклування, Прокуратура № 2 м. Запоріжжя про позбавлення батьківських прав. В обґрунтування своїх позовних вимог позивачка зазначила, що з 20.09.2003 року по 14.08.2006 року вона та відповідач [PERSON] перебували у шлюбі, зареєстрованого відділом РАГСу Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, актовий запис № 554. Від шлюбу сторони мають сина [PERSON], [INFO]. Шлюбні відносини між сторонами припинились з причин різних поглядів на вирішення важливих питань шлюбного сімейного життя, через що виникали часті сварки. 14.08.2006 року рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя шлюб між позивачкою та відповідачем розірвано. Сторони проживаю окремо один від одного. Син проживає разом з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні з січня 2006 року. Спорів стосовно місця проживання сина після розірвання шлюбу між позивачкою та відповідачем не було. Також позивачка вказує, ще до розірвання шлюбу, а саме 14.04.2006 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя задовольнив її позов до відповідача про стягнення з нього на її користь аліменти на утримання сина у розмірі 250 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого діючим законодавством на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, а також стягнення аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку у розмірі 210 гривень щомісячно. Між тим, за даними державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області тільки за останні два роки заборгованість по аліментам становить 8359,41 грн. Відповідач продовжує ухилятись від сплати аліментів. Позивачкою також зазначено, що зв'язку з відповідачем немає давно. Вона спілкується з матір'ю відповідача [PERSON], яка проживає за адресою: [ADDRESS]. Про позивачку та сина [PERSON] вона знає все та передає своєму сину - відповідачу. Позивачка вважає, що у такий спосіб відповідач жодним чином не був позбавлений інформації стосовно місця перебування позивачки та дитини. Також позивачка зазначає, що вона ніколи не створювала перешкод щодо спілкування сина з батьком. На думку позивачки вищевикладене свідчить про вольове небажання виконувати відносно дитини батьківського обов'язку, покладені на [PERSON] законом. В судове засідання позивачка та її представник з'явились, підтримали позовні вимоги та просили суд задовольнити їх у повному обсязі. Відповідач в судове засідання не з'явився, судові повістки не отримує. Судове повістку на судове засідання, яке призначене на 16.12.2015 року отримала його мати. Представник третьої особи Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області в судовому засіданні не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] та надала до суду висновок про розв'язання спору. Прокурор місцевої прокуратури № 2 м. Запоріжжя не заперечувала проти задоволення позовних вимог [PERSON] Всебічно та повно з'ясувавши обставини справи, вислухавши сторони, об'єктивно оцінивши в сукупності докази, які мають значення для розгляду справи, надавши їм оцінку у сукупності з оголошеними та дослідженими матеріалами справи, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню, у зв'язку з наступним. Згідно зі ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 11 ЦПК України передбачено, що суд розглядає цивільні справи на підставі наданих сторонами доказів. Згідно ст. 57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ст. 59 ЦПК України суд не бере до уваги докази, одержані з порушенням порядку, встановленого законом і обставини, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. У судовому засіданні встановлено, що позивачка з [PERSON] знаходилась в зареєстрованому шлюбі з 20.09.2003 року по 14.08.2006 року, що підтверджується наданими суду копіями паспортів позивачки та відповідача, в яких є відмітки відділу РАГСу Ленінського районного управління юстиції м. Запоріжжя, та Свідоцтвом про розірвання шлюбу серія [NUMBER], актовий запис № 573 та рішенням Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 14.08.2006 року. Від спільного життя позивачка та відповідач мають сина - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серія [NUMBER], актовий запис № 711. Син після розірвання шлюбу мешкає з позивачкою та знаходиться на її повному утриманні. Згідно довідки № 2445 від 06.10.2015 року встановлено, що [PERSON] [INFO]. зареєстрована в [ADDRESS] родина її складається з пяти осіб, а саме: [PERSON], [INFO]. - син, [PERSON], [INFO]. - батько, [PERSON] - [INFO]., [PERSON] - [INFO]. - брат. Відповідно до довідки № 449/02-03-04 від 18.09.2015 року Долинської сільської ради Запорізького району Запорізької області вбачається, що відповідач [PERSON], [INFO]. проживає за адресою: [ADDRESS] У відповідності до довідки № 05 від 21.09.2015 року [PERSON] [INFO]. займається карате в спортивному клубі «CONCORDIA» з вересня 2011 року по теперішній час. На протязі чотирьох років дитину приводить та забирає [PERSON], мама [PERSON], вона ж і оплачує зайняття і усі витрати, пов'язані з придбанням спортивної екіпіровки та змагання. Батька ніколи не бачили. Ніякої участі в спортивному житті дитини він не приймає. Згідно довідки № 02-03/359 від 21.09.2015 року [PERSON], [INFO]. відвідує Запорізький навчально-виховний комплекс «Гармонія-плюс» Запорізької міської ради Запорізької області з 01.09.2011 року. У дошкільне відділення дитину оформляла мати [PERSON], яка сама займалась вихованням сина, приводила його до закладу, цікавилась його успіхами та досягненнями, приймала участь у суспільних виховних заходах, систематично спілкувалась із вихователями. Протягом всього періоду відвідування дошкільного відділення ЗНВК «Гармонія-плюс» батько [PERSON] жодного разу не приходив до закладу, не цікавився хлопцем, не був присутнім на батьківських зборах, святах та інших заходах, організованих для батьків. З 01.09.2012 року [PERSON] зарахований до 1 класу ЗНВК «Гармонія-плюс» на підставі заяви матері. По теперішній час дитина навчається в шкільному відділенні. Мати регулярно спілкується з класним керівником та вихователем, турбується про стан здоров'я сина, успіхами та резервами у навчанні, матеріально підтримує його. [PERSON] спільно з сином приймає участь у загальних заходах, які проводяться у комплексі. За період навчання у шкільному відділенні ЗНВК «Гармонія-плюс» батько до закладу не приходив жодного разу, не проявляв інтересу до шкільного життя та успіхів сина. Згідно виконавчого листа № 2-1131/2006 Хортицький районний суд м. Запоріжжя 14.04.2006 року розглянув цивільну справу за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліменти, та вирішив стягнути з [PERSON] алміенти на утримання сина у розмірі 250 гривень щомісячно, але не менше 30% прожиткового мінімуму встановленого діючим законодавством на дитину відповідного віку до досягнення сином повноліття, а також стягнення аліментів на її утримання до досягнення сином трирічного віку у розмірі 210 гривень щомісячно, починаючи з 07.04.2006 року. У відповідності до розрахунку заборгованості по аліментам № 10234/3 від 30.09.2015 року Відділ державної виконавчої служби Запорізького районного управління юстиції Запорізької області у період з 01.11.2013 року по 01.09.2015 року заборгованість по аліментам становить 8359,41 грн. До матеріалів справи надано Акт обстеження умов проживання, з якого вбачається, що спеціалістами відділу по Хортицькому району служби (управління) у справах дітей Запорізької міської ради 12.11.2015 року було здійснено вихід за адресою місця проживання малолітньої дитини [PERSON], [INFO]., [ADDRESS], та встановлено, що санітарно-гігієнічні умови відповідають нормі, в квартирі створені умови для проживання, навчання та розвитку дитини. Згідно Акту від 26.11.2015 року встановлено, що [PERSON], [INFO]. дійсно зареєстрований, але не проживає за місцем реєстрації з 21.03.2015 року до цього часу за адресою: [ADDRESS]. Відповідно до Акту обстеження умов проживання від 26.11.2015 року за адресою: [ADDRESS] проживають та мають постійне місце реєстрації: [PERSON], [INFO]., та [PERSON], [INFO]., у якого є реєстрація але з 21.03.2015 року проживає в Ставропольському краї, Росія. В будинку відсутня дитяча кімната так як [PERSON] [INFO]. за даною адресою не проживав та не проживає на даний час. У зв'язку з викладеним в акті зроблено висновок, що батько не приймає участі у вихованні та розвитку дитини. Згідно заяви [PERSON] від 31.11.2015 року вбачається, що [PERSON] не заперечує проти позбавлення батьківських прав [PERSON] тому що він не знайомий з ним і не пам'ятає його. Відповідно до Рішення комісії з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 125 від 30.11.2015 року визнано доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] у відношенні малолітнього сина [PERSON] [INFO]. У відповідності до Висновку щодо розв'язання спору № 02-22/1233 від 04.12.2015 року встановлено, що враховуючи рішення комісії з питань захисту прав дитини Запорізької районної державної адміністрації Запорізької області № 125 від 30.11.2015 року про доцільність/недоцільність позбавлення батьківських прав гр. [PERSON] Запорізька райдержадміністрація Запорізької області, як орган опіки та піклування, зробила висновок про доцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. П. 3 Конвенції про права дитини передбачено право дитини, яка розлучена з батьками, підтримувати на регулярних засадах особисті відносини та прямі контакти з ними, за виключенням випадків, коли це протирічить її інтересам. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про охорону дитинства», контакт з дитиною - реалізація матір'ю, батьком, іншими членами сім'ї та родичами, у тому числі тими, з якими дитина не проживає, права на спілкування з дитиною, побачення зазначених осіб з дитиною, а також надання їм інформації про дитину або дитині про таких осіб, якщо це не суперечить інтересам дитини. Як передбачено ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою, розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а ст.153 СК України передбачає право мати, батько та дитини на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом. Окрім того, ст. 15 ЗУ «Про охорону дитинства» передбачено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402-ІІІ з наступними змінами і доповненнями, кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до статей 11-12 цього ж Закону кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів дитини. Батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров'я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов'язків відповідно до закону. Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до статті 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; зобов'язані піклуватись про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов'язані поважати дитину; передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов'язку батьківського піклування щодо неї. Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню дитини. Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім'ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров'я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. Відповідно до пункту 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Враховуючи вище викладе, суд вважає за необхідне позбавити батьківських прав [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]., у зв'язку з тим, що в судових засіданнях встановлено факт невиконання своїх обов'язків [PERSON] що підтверджується зібраними матеріалами справи. Також судом враховано думку Служби у справах дітей Запорізької районної державної адміністрації, яка надала свій висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно його малолітнього сина [PERSON] [INFO]. Суд вважає за можливе та необхідне винести заочне рішення по справі, яким задовольнити позовні вимоги [PERSON] та позбавити батьківських прав [PERSON]. батьківських прав відносно малолітнього сина [PERSON] [INFO]. На підставі викладеного,

Outcome: approved