Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визначення місця проживання дитини. Свій позов мотивує тим, що перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем з 29 квітня 2021 року, який рішенням суду від 30.08.2021 року було розірвано. Від шлюбу у сторін народилась спільна донька - [PERSON] , [INFO] . З часу окремого проживання відповідач неналежно виконує батьківські обов`язки, на даний час на розгляді суду перебуває справа про стягнення з нього аліментів. Крім того, нещодавно у сторін виник конфлікт з приводу виїзду доньки за кордон разом з позивачем для відпочинку та туризму. Відповідач категорично заперечує проти цього, відповідно до чого дитина не мала можливості влітку відпочити за кордоном. При зверненні [PERSON] до Служби у справах дітей було проведено огляд умов проживання дитини, та спільна зустріч обох батьків, чіткого пояснення причин заперечень відповідач не надає. З огляду на вказане, позивач просить суд ухвалити рішення щодо визначення місця проживання дитини разом із матір`ю, а такою стягнути з відповідача судові витрати, в тому числі і на правову допомогу. Позивач та її представник в судове засідання не з`явились, у письмовій заяві просять розгляд справи проводити без їх участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі та просять задовольнити. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату та час розгляду справи був повідомлений належним чином. Представник відповідача подав клопотання про відкладення розгляду справи, яке не береться судом до уваги та вважається таким, що спрямоване на затягування строків розгляду справи, оскільки попереднє судове засідання (призначене на 09 листопада 2021 року) також було відкладене за клопотанням адвоката Тратнікова Я.В. Крім того, в матеріалах справи наявний відзив відповідача, в якому останній заперечує проти задоволення позову з мотивів невідповідності фактів вказаних позивачем у позовній заяві дійсним обставинам. Відповідно до вказаного, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, суд вбачає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача. Представник Служби у справах дітей Луцької міської ради Андрусік О.А. подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, вважає позовні вимоги такими, що підлягають до задоволення. Розгляд справи здійснюється за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.247 ЦПК України. Дослідивши письмові докази у справі, суд приходить до висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що сторони перебували зареєстрованому у шлюбі з 29 квітня 2012 року, який рішенням Луцького міськрайонного суду від 30 серпня 2021 року, що згідно даних АСДС набрало законної сили, було розірвано (а.с.10). Від даного шлюбу у подружжя народилась донька - [PERSON] , [INFO] (а.с. 9). З доводів позивача вбачається, що з часу окремого проживання сторін дитина проживає з матір`ю. Вказане підтверджується доказами долученими позивачем при подачі позову (а.с.11, 13-14), а також встановлене рішенням Луцького міськрайонного суду від 29 жовтня 2021 року про стягнення аліментів, копія якого долучена відповідачем при подачі відзиву на позов (а.с.59-61). Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка набрала чинності для України 27 вересня 1991 року, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом. Відповідно до статті 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини. Мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом (стаття 153 СК України). Згідно ч. 2 ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до ч. ч. 4, 5 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою. Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. З висновку Служби у справах дітей № 300 від 29.10.2021 року, вбачається, що малолітня [PERSON] , [INFO] , після припинення шлюбно-сімейних відносин між батьками проживає разом з матір`ю в орендованій квартирі за адресою: [ADDRESS] , де створені належні умови для проживання, навчання, відпочинку та розвитку дитини, що підтверджується актом обстеження умов проживання від 23.10.2021 року. Матір дитини самостійно приводить і забирає дочку зі школи, де вона навчається, батько дитини її шкільним життям не цікавиться (а.с.79-80). Окрім цього, місце проживання дитини було підтверджено також рішенням виконавчого комітету Луцької міської ради від 02.09.2021 року № 707-1, для її тимчасового виїзду за кордон без згоди батька. Письмових пояснень на запит Служби у справах дітей, а також відповідей на телефонні виклики працівників органу опіки та піклування зі сторони відповідача не було. Зважаючи на вказане, Служба у справах дітей вважає за доцільне визначити місце проживання дитини разом із матір`ю [PERSON] . У Декларації прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року (принцип 6), встановлено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір`ю. За таких обставин, суд оцінивши надані сторонами докази в їх сукупності, а також враховуючи характер спірних правовідносин сторін, приходить до висновку про наявність правових підстав для задоволення позову та вважає за можливе визначити місце проживання дитини [PERSON] , [INFO] , разом з її матір`ю [PERSON] . Згідно ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути 908, 00 грн. судового збору в дохід держави. При вирішенні питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу слід зазначити наступне. Статтею 133 ЦПК України, встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу. Згідно ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються у разі задоволення позову - на відповідача. Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України. За ч. ч. 1, 2 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (ч. 4 ст. 263 ЦПК України). У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Стороною позивача дотримано вимоги ч. 8 ст. 141 ЦПК України. На підтвердження понесених судових витрат позивача в матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги від 31.05.2021 року (а.с. 71), акт наданих послуг до договору про надання правової допомоги від 31.05.2021 року та квитанції до прибуткового касового ордеру № 7 від 30.06.2021 року та №16 від 10.11.2021 року (а.с.72). З огляду на вказане, враховуючи задоволення позовних вимог, з позивача на користь відповідача підлягає до стягнення сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн. На підставі наведеного та

Outcome: approved