Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на тимчасовий виїзд за кордон неповнолітньої дитини без згоди батька, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в якому зазначила, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано Лисичанським міським судом 10.04.2013. Від спільного подружнього життя мають доньку - [PERSON], [INFO], батьком якої у свідоцтві про народження вказано відповідача. Дитина проживає з позивачкою, вона її матеріально утримує та належним чином піклується про здоров'я, духовний та моральний розвиток, бажає повезти дитину на відпочином з метою розширення кругозору, ознайомлення з культурою інших народів, стимулювання вивчення іноземних мов та підготовку до самостійного життя, однак не має змоги отримати таку згоду від відповідача. Просила надати дозвіл на виготовлення та оформлення проїзних документів для вивозу за межі України неповнолітньої доньки -[PERSON], [INFO] без згоди батька [PERSON], [INFO]. Надати дозвіл на виїзд за межі території України до РФ, Білорусії, Молдови на необмежений термін [PERSON], [INFO] до досягнення дитиною 16-річного віку у супроводі матері, або інших уповноважених нею, за нотаріально посвідченою згодою, осіб, без згоди батька - [PERSON], [INFO]. Позивач [PERSON] в судовому засіданні вимоги, викладені в позовній заяві, підтримала. Пояснила, що в РФ та Білорусії проживають її друзі, колишні сусіди. Метою її виїзду за межі України є екскурсія та оздоровлення дитини. Донька має захворювання ДЖВП. В 2014 році, під час проведення АТО на території Луганської області, вона виїжджала з дитиною до РФ, де проживала зі співмешканцем. Деякий час вони мешкали у вагончику. Донька говорила, що співмешканець її не ображав. Він завжди допомагав матеріально. Відповідач добровільно не надає згоду на виїзд дитини. Третю країну для виїзду, Молдову, вона вказала в позові про вся випадок. Там проживають родичі відповідача. Відповідач [PERSON] позов не визнав в повному обсязі та пояснив, що йому відомо, що у позивачки немає друзів в РФ та Білорусії. Зі слів доньки, йому відомо, що коли позивачка виїжджала в 2014 року до РФ, то вони мешкали у будівельному вагончику. Донька розповідала, що співмешканець її ображав, та те, що вона нікуди не хоче виїжджати. Представник третьої особи [PERSON] в судовому засіданні пояснила, що спілкувалась з дитиною та не побачила, що вона не має бажання кудись їздити, а навпаки дитина бажає подорожувати. Вважає, що позов підлягає частковому задоволенню, а саме надання дозволу на виїзд дитини до РФ, а в іншій частині позову відмовити. В судовому засіданні досліджено наступні письмові докази: довідка ЛКП «Паспортна служба» /а.с.3/, копія паспорта [PERSON] /а.с.4/, копія рішення Лисичанського міського суду від 10.04.2013 /а.с.5/, копія свідоцтва про народження [PERSON] /а.с.6/, довідка ЛД УДППЗ «Укрпошта» /а.с.19/, довідка КЗ ЛСШ І-ІІІ ступенів № 8 /а.с.20/, копія заяви /а.с.21/, копія паспорта /а.с.22,23/, копія заяви /а.с.24/. Вислухавши доводи сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишити територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Громадянин України не може бути позбавлений права в будь-який час повернутися в Україну. Відповідно до ч. 2 ст. 155 СК України батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Відповідно до ч. 2 ст. 4 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», оформлення проїзного документа дитини провадиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законних представників батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил перетинання державного кордону громадянами України» від 27 січня 1995 року № 57, виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків за нотаріально посвідченою згодою, здійснюється: за нотаріально посвідченою згодою другого з батьків із зазначенням у ній держави прямування та відповідного часового проміжку перебування у цій державі, якщо другий з батьків відсутній у пункті пропуску та без нотаріально посвідченої згоди другого з батьків у разі пред'явлення рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Відповідно до Постанови КМУ «Про затвердження Правил оформлення і видачі паспорта громадянина України для виїзду за кордон і проїзного документа дитини, їх тимчасового затримання та вилучення» від 31 березня 1995 року № 231, оформлення паспорта / проїзного документа здійснюється на підставі заяви батьків (законних представників батьків чи дітей), а у разі, коли батьки не перебувають у шлюбі між собою, - того з них, з ким проживає дитина, справжність підпису яких засвідчено нотаріально. За наявності заперечень одного з батьків документ може бути оформлено на підставі рішення суду. Для дітей віком від 14 до 18 років у заяві зазначається відсутність обставин, що обмежують згідно із законодавством право їх виїзду за кордон. В судовому засіданні встановлено, що згідно зі свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданим 05 грудня 2006 року відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, [PERSON] народилась [INFO], про що зроблено актовий запис № 862. Батьком дитини записаний - [PERSON], матір'ю - [PERSON] /а.с.6/. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Лисичанського міського суду 10 квітня 2013, справа № 2/415/701/13 /а.с.5/. Відповідно до довідки ЛКП «Паспорта служба» проживає та має на утриманні доньку [PERSON], [INFO] /а.с.3/. [PERSON] працює з 26.08.2014 по теперішній час в Луганській дирекції УДППЗ «Укрпошта» на посаді оператора поштового зв'язку 1 класу відділення поштового зв'язку Лисичанська /а.с.19/. [PERSON], навчається в 3-а класі КЗ «Лисичанська спеціалізована школа І-ІІІ ступенів № 8 Лисичанської міської ради /а.с.20/. Вирішуючи спір по суті, суд виходить із засад рівності прав батьків на участь у вихованні та спілкуванні з дитиною. Разом з тим, реалізація особами своїх батьківських прав не може мати наслідком порушення прав дитини на вільний та всебічний розвиток. Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості отримати від відповідача - батька дитини згоду на виїзд дитини за кордон у позасудовому порядку. Позивачка турбуючись про виховання та утримання дитини має бажання та можливість вивезти її за кордон до РФ, куди вже отримувала дозвіл відповідача на виїзд, що не заперечувалось відповідачем в судовому засіданні де зможе забезпечити дитині відпочинок. При розгляді даної справи не було встановлено обмежень чи заборон, які унеможливлюють виїзд неповнолітньої дитини за межі України для тимчасового перебування в Російській Федерації, позовні вимоги заявлені саме в інтересах дитини і у зв'язку з цим вони підлягають задоволенню в частині надання дозволу на виїзд дитини без згоди батька в Російську Федерацію. Жодних доказів того, що надання дозволу на виготовлення проїзних документів та виїзд дитини за кордон без згоди батька буде суперечити її інтересам відповідач суду не надав. Його заперечення на позов суд розцінює не як турботу про дитину, а як бажання суперечити позивачці, яка вступила у фактичні шлюбні відносини з іншим чоловіком. Що стосується позовних вимог позивачки щодо надання дозволу на виїзд дитини в Молдову, то суд вважає їх безпідставними, оскільки як пояснила в судовому засіданні сама позивачка, що вона зазначила дану країну для виїзду про всяк випадок та не надала суду жодних доказів щодо можливості перебування на території Молдови. Що стосується вимог позивачки щодо надання дозволу на виїзд дитини в Білорусію, то вини теж не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не доведено ані в судовому засіданні, ані наданням будь-яких доказів щодо необхідності виїзду в Білорусію.

Outcome: partial