Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому зазначила, що 01.11.2012року вона придбала квартиру [ADDRESS] на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2012 р. № 1632. Продавцями за вказаним договором є [PERSON], що діяв від імені [PERSON] на підставі нотаріально посвідченої довіреності та [PERSON]. Державну реєстрацію права на квартиру підтверджено витягом ТОВ «ЗМБТІ» про державну реєстрацію прав від 17.11.2012 р. Відповідно до вказаного договору продавці ( в т.ч. в особі представника) зобов'язались знятися з реєстрації у відчужуваній квартирі не пізніше вісімнадцятого грудня дві тисячці дванадцятого року. Але всупереч прийнятим на себе обов'язкам за договором відповідач до теперішнього часу не знявся з реєстрації квартири. Також позивачка зазначає, що їй відомо, що відповідач добровільно змінив місце свого постійного проживання та з квітня 2010 року перебуває за межами країни. 16 грудня 2012 р. його особисті речі були вивезені з квартири його братом [PERSON]. Не зважаючи на те, що відповідач понад три роки не проживає в квартирі за адресою: [ADDRESS], не сплачує за житлово-комунальні послуги, останній так і не знявся з реєстрації. Оскільки відповідач в добровільному порядку не знімається з реєстрації із спірної квартири, участі у витратах на її утримання не бере, а його реєстрація за вказаною адресою створює позивачці перешкоди як власнику квартири в користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а також зобов'язує нести тягар утримання квартири і за особу, яка фактично в ній не проживає, звернулась до суду з даною заявою та просить суд позбавити відповідача права користування житловим приміщенням - квартирою [ADDRESS] з дня звільнення квартири - з 16 грудня 2012 року. Позивач та його представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, підтвердили обставини зазначені в позові та прохали позов задовольнити. Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, надіслав на адресу суду заяву, в якій прохав розглядати справу без його участі та прийняти рішення по справі на розсуд суду, проти задоволення позовних вимог не заперечував. Відповідач [PERSON] до суду повторно не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи був повідомлений у встановленому законом порядку, заперечень суду не надав. Згідно ст. 169 ч.4 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Зі згоди позивачки, суд у судовому засіданні ухвалив провести заочний розгляд цієї справи за відсутністю відповідача на підставі наявних у ній даних та доказів, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача та його представника, вивчивши матеріали справи, суд вважає, що заявлений позов підлягає задоволенню. Судом встановлено, що позивачці на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS], яку вона придбала 01.11.2012 року на підставі договору купівлі-продажу від 01.11.2012 р. № 1632, що підтверджується даним договором, витягом з державного реєстру правочинів та витягом про державну реєстрацію прав. Відповідно до п. 7.1 вказаного договору купівлі-продажу «Продавці ( в т.ч. в особі представника) зобов'язались передати квартиру Покупцю для вільного користування і безперешкодного володіння нею в стані, що відповідає санітарним та технічним нормам щодо житлових приміщень, разом з при належностями, документами до цієї квартири (технічний паспорт, ключі, документи з оплати комунальних послуг, вартості використаної електроенергії та інших обов'язкових платежів, тощо) та знятися з реєстрації відчужуваній квартирі не пізніше вісімнадцятого грудня дві тисячі дванадцятого рудня дві тисячі дванадцятого року.» Але своє зобов'язання за вказаним договором відповідач не виконав, не знявся з реєстрації з спірної квартири, що підтверджується довідками виданими Центром обслуговування споживачів № 3 МКП «Основаніє» № 4314 від 19.08.2013 р., № 5743 від 24.09.2013 р., та № 7631 від 16.12.2012 р. 26.03.2010 р. відповідач на підставі посвідченої нотаріальної довіреності уповноважив [PERSON] розпоряджатися всією належною йому частиною квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Однак з даної довіреності вбачається, що, [PERSON] не надано повноважень з питання зняття відповідача з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою. Будь-яких дій щодо самостійного зняття з реєстраційного обліку відповідач також не вжив. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно ч. 1 ст. 405 ЦК України, право користування житлом, яке належить на праві приватної власності іншій особі надається лише члену сім'ї власника цього житла, а тому особистий сервітут не може бути встановлений щодо колишніх членів сім'ї. Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У відповідності з п. 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли з практики застосування судами Житлового кодексу України» від 12.04.1985 р. за № 2, наймач або член його сім'ї втрачає право користування жилим приміщенням якщо він вибув на інше постійне місце проживання. У випадку зняття колишніх членів сім'ї власника будинку залежить від вирішення питання про їх право проживання у цьому будинку, тобто реєстрація місця проживання є похідним правом від права користування житлом, рішення припинення реєстрації проживання може бути прийняте тільки після визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У постанові Верховного Суду України від 16.01.2012 року зазначено, що вирішення питання про зняття особи з реєстрації обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування якої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.ст.. 71,72,116,156 ЖК УРСР; ст. 405 ЦК України). Отже , у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред'явивши водночас одну із таких вимог: про позбавлення права власності на житлове приміщення; про позбавлення права користування житловим приміщенням; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою. Отже, припинення права власності на житлове приміщення у колишнього власника житла є наслідком втрати права користування житловим приміщенням. Суд вважає, що вимоги позивачки правомірні, оскільки відповідач на протязі трьох років не проживає в спірній квартирі, тому за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. На підставі викладеного,

Outcome: approved