Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, який обгрунтовує тим, що вона з 16 січня 1993 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] [INFO] року у них народився син [PERSON]. Позивач зазначає, що спільне подружнє життя у неї з відповідачем не склалося через постійні сварки з боку відповідача. Вони втратили почуття любові та поваги один до одного, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин в грудні 2017 року. Вказує, що приймала міри для збереження сім'ї, однак це не дало позитивних результатів. За вказаних обставин вважає, що шлюб між ними існує лише формально і збереження сім'ї є неможливим, тому просить суд розірвати зазначений шлюб. В підготовче засідання сторони по справі не з'явились. Позивач [PERSON] попередньо подала суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві зазначила, що позов підтримує, просить строк для примирення не надавати та після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]». Проти винесення заочного рішення не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] повторно в судове засідання не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом завчасно та належним чином, заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи без його участі на адресу суду не надходило. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи з підготовчого засідання та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача, викладену у наданій суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що сторони по справі [PERSON] та [PERSON] 16 січня 1993 року зареєстрували шлюб в Малокрушлинецькій сільській раді Вінницького району Вінницької області, про що зроблено актовий запис № 2, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 16.01.1993 року (а.с. 6). [INFO] року в сторін по справі народився син [PERSON], що підтверджується ксерокопією свідоцтва про його народження [NUMBER], виданого повторно 06.05.2002 року (а.с. 7). Згідно позовної заяви, сімейне життя у сторін по справі не склалось через втрату почуття любові та поваги між ними, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. На примирення позивач не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала надалі іменуватися прізвищем «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. Відповідно до положень п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають до стягнення на користь позивача понесенні нею судові витрати на сплату судового збору в розмірі 704,80 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved