Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Пологівського районного суду Запорізької області у порядку ст.317 ЦПК України із заявою про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території. В обґрунтування своїх вимог заявниця зазначає, що 27.11.2017 року в м.Донецьку вона народила дитину хлопчика [PERSON]. Батьком дитини є [PERSON], [INFO]. Шлюб батьків дитини зареєстровано відповідно до свідоцтва про шлюб від 19.10.2013 року серії І-НО № 336670. Для отримання свідоцтва про народження дитини державного зразка заявниця зверталась до Пологівського районного відділу Державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, однак їй було відмовлено у проведенні державної реєстрації народження дитини у звязку з тим, що документи про народження дитини видані на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Тому [PERSON] була вимушена звернутися до суду із вказаною заявою з метою отримання свідоцтва про народження дитини хлопчика [PERSON], [INFO], та здійснення своїх прав, які породжує даний факт, оскільки іншого шляху законодавством не передбачено. У судовому засіданні заявниця заяву підтримала у повному обсязі і просила її задовольнити з підстав, викладених у заяві. Представник заінтересованої особи 1 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка про вручення судової повістки, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив справу вирішити відповідно до вимог чинного законодавства. Заінтересована особа 2 у судове засідання не зявився, про дату, час та місце слухання справи був повідомлений належним чином, але подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, заяву [PERSON] підтримав у повному обсязі. На підставі ч.1 ст.247 ЦПК України суд під час судового розгляду справи здійснює повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Заслухавши пояснення заявниці та свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд дійшов наступного. Зі змісту ст.4 ЦПК України вбачається, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до п.5 ч.2 ст.293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження, зокрема, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Згідно із п.7 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи, зокрема, про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана батьками, родичами, їхніми представниками або іншими законними представниками дитини до будь-якого суду за межами такої території України незалежно від місця проживання заявника. Із матеріалів справи вбачається, що заявниця [PERSON] та її чоловік [PERSON] є громадянами України, про що свідчать надані заявницею до суду копії їх паспортів, та перебувають у шлюбі, на підтвердження чого надано копію свідоцтва про одруження серії І-НО №336670 від 19.10.2013 року. 27.11.2017 року у Донецькому республіканському центрі охорони материнства і дитинства заявниця [PERSON] народила дитину чоловічої статі, про що їй Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства, ДНР, видано медичне свідоцтво про народження №1990 від 27.11.2017 року облікової форми №103/у, затвердженої наказом МЗ ДНР від 09.01.2015 року №12, не підпорядкованим закладам охорони здоровя України. Згідно із ч.1 ст. 144 Сімейного кодексу України батьки зобовязані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану. 29.03.2018 року заявниця звернулась до Пологівського районного відділу державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області для реєстрації народження дитини, проте, у видачі свідоцтва про народження їй було відмовлено, оскільки нею було надано документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Відповідно до ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану», якщо державна реєстрація народження дитини проводиться за місцем проживання батьків чи одного з них, то за їх бажанням місцем народження дитини в актовому записі про народження може бути визначене фактичне місце її народження або місце проживання батьків чи одного з них. Державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження, а у разі народження дитини мертвою - не пізніше трьох днів. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоровя документи, що підтверджують факт народження. У разі народження дитини поза закладом охорони здоровя документ, що підтверджує факт народження, видає заклад охорони здоровя, який проводив огляд матері та дитини. У разі якщо заклад охорони здоровя не проводив огляд матері та дитини, документ, що підтверджує факт народження, видає медична консультаційна комісія в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України. За відсутності документа закладу охорони здоровя або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 року №1085 затверджено Перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, до якого включено і м.Донецьк, на території якого проживають заявниця та її чоловік, і де заявниця народила сина. Тому згідно з п. 1 постанови Верховної Ради України від 17.03.2015 року №254-VIII «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями», даний населений пункт відноситься до тих населених пунктів, які визнано тимчасово окупованими територіями. Відповідно до наказів Міністерства юстиції України від 25.11.2014 року № 247/7 та від 17.06.2014 року № 935/5 всі органи та підрозділи, які підпорядковані Міністерству юстиції України повинні були переміститися з тимчасово окупованих територій у населені пункти, на території яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та перереєструватись там. Тому всі акти та документи, видані органами, не переміщеними в населені пункти, на територіях яких органи державної влади здійснюють свої повноваження в повному обсязі та не перереєструвались, з 01.12.2014 року вважаються недійсними. На підтвердження факту народження дитини заявницею надано копію медичного свідоцтва про народження №1990 від 27.11.2017 року, де зазначено, що 27.11.2017 року у Донецькому республіканському центрі охорони материнства і дитинства, ДНР, [PERSON] народила хлопчика, а також копію свідоцтва про народження серії ДНР №049243, зареєстрованого та виданого так званим Пролетарським відділом запису актів громадянського стану м.Донецька Державної реєстраційної палати Міністерства юстиції ДНР від 08.12.2017 року, фотокартки родини з маленькою дитиною, копію обмінної карти [PERSON], виданої Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства, ДНР. Як вбачається із заяви про встановлення факту народження дитини на тимчасово окупованій території, подружжя вирішило назвати хлопчика [PERSON], а прізвище його вказати за прізвищем батька [PERSON]. Окрім того, [PERSON] у зазначеній заяві не заперечує, що саме вона є матірю вказаної дитини, а її чоловік є батьком вказаної дитини. Окрім того, допитані судом свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON] також підтвердили факт того, що 17.11.2017 року у м. Донецьку народився хлопчик [PERSON], батьками якого є [PERSON] та [PERSON] Питання щодо можливості використання як доказів у справі про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України документів, які видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на такій території, має вирішуватися з урахуванням загальних положень цивільного процесуального законодавства України щодо належності та допустимості доказів. Зокрема, належними відповідно до ч.1 ст.77 ЦПК України є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування; допустимими за змістом ч.1 ст.78 ЦПК України є докази, одержані в порядку, встановленому законом. Даючи оцінку допустимості таких доказів, як документи, що видані органами та установами на тимчасово окупованій території України, слід керуватися положеннями ч.2 ст.19 Конституції України, якою передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобовязані діяти лише на підставі в межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» передбачено, що будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Разом із тим, під час вирішення питання щодо оцінки доказів у справах про встановлення факту народження особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (ЄСПЛ), яка відповідно до українського законодавства має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права. Так, у справах проти Туреччини, а також Молдови та Росії, де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії, ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду (ООН) у справі Намібії так званого «намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту народження особи для реалізації особистих немайнових та майнових прав заявника та дитини, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог статті 263 ЦПК України щодо повного і всебічного зясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином, документи, видані органами та установами (зокрема, лікарняними закладами), що знаходяться на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, як виняток можуть братись до уваги судом та оцінюватись разом із іншими доказами в їх сукупності та взаємозвязку під час розгляду справи у порядку ст.317 ЦПК України. Оцінюючи надані суду докази у їх сукупності, в тому числі свідчення свідків, фотокартки родини та копію медичного свідоцтва про народження №1990 від 27.11.2017 року, яке видане Донецьким республіканським центром охорони материнства і дитинства, що знаходиться на тимчасово окупованій території України, суд приходить до висновку про необхідність задоволення заяви про встановлення факту народження особи, оскільки законом не передбачено іншого порядку встановлення цього факту, що надасть можливість заявниці отримати свідоцтво про народження дитини та здійснити її права, повязані із встановленням даного факту. На підставі викладеного,

Outcome: approved