Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. В обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] . В зазначеному будинку, окрім її родини, зареєстрований син колишнього власника - [PERSON] , що обмежує позивача у здійсненні належного йому права власності. Наведене стало приводом для звернення позивача до суду за захистом порушеного права шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 05.05.2021 року відкрито загальне позовне провадження у даній справі, призначено підготовче судове засідання на 11.06.2021 року. Ухвалою Дзержинського міського суду Донецької області від 11.06.2021 року закрито підготовче провадження у справі, справу призначено до розгляду по суті на 12.08.2021 року. Позивач в судовому засіданні 12.08.2021 року позовні вимоги підтримав у повному обсязі, наполягав на їх задоволенні, проти заочного розгляду справи на підставі ст.ст.280-282 ЦПК України не заперечував. Відповідач в судове засідання не з`явився з невідомих причин, про дату час і місце розгляду справи був належним чином повідомлений шляхом направлення поштової кореспонденції за адресою офіційної реєстрації, а також, згідно з ч.11 ст.128 ЦПК України, шляхом публікації оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про час та місце розгляду справи. Заяви про розгляд справи за його відсутністю суду не надав, про причини неявки не інформував. Відзив на позов не поданий. Приймаючи до уваги відсутність з боку позивача заперечень проти ухвалення заочного рішення, судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, згідно вимог ст.ст. 280-283 ЦПК України. Вислухавши позивача, свідка, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, судом встановлено наступне: згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О., реєстровий №5550, витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №190297104 від 26.11.2019 року, [PERSON] є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] (а.с.5-6). Відповідно до інформаційної довідки №269922211 від 11.08.2021 року, сформованої суддею Довженко О.В. з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, [PERSON] є власницею будинку за адресою: [ADDRESS] , згідно договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.11.2019 року, посвідченого приватним нотаріусом Торецького міського нотаріального округу Донецької області Рижковим О.О., реєстровий №5550. За даними довідки про склад сім`ї №2696 від 05.04.2021 року, виданої сектором реєстрації місця проживання військово-цивільної адміністрації м.Торецька Донецької області, в будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані - [PERSON] (позивач у справі), [PERSON] (син позивача), [PERSON] (донька позивача) та [PERSON] (відповідач у справі) (а.с.7). Факт того, що відповідач з липня 2014 року у вказаному житловому приміщенні не проживає, власних речей не зберігає, обов`язки з утримання житла не виконує, підтверджується актом про фактичне не проживання особи від 06.04.2021 року, що підписаний в присутності трьох свідків (сусідів) (а.с. 8). Окрім того, свідок [PERSON] , що є сусідкою позивача та колишнім головою комітету [ADDRESS], в судовому засіданні під присягою повністю підтвердила викладені в позовній заяві факти, а саме, що відповідач є сином колишніх власників будинку та з 2014 року (часу продажу будинку) за адресою: [ADDRESS] , не проживає, спільне господарство не веде. Вирішуючи питання наявності правових підстав для задоволення позову, суд виходив з наступного: відповідно до ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно зі ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права або обмежений у його здійсненні. В свою чергу, за змістом ч.1 ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 47 Конституції України проголошує, що кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. При цьому, реалізуючи право на житло, людина може користуватись тільки тим житлом, право користування яким у неї виникло з правочину або на підставі закону. Відповідно до законодавства, таке право виникає у власника житла (глава 28 Цивільного кодексу (ЦК) України, членів його сім`ї (ст.405 ЦК, ст.156 Житлового кодексу (ЖК Української РСР), орендаря (наймача) житла (ст.810 ЦК, 61 ЖК Української РСР), членів його сім`ї (ст.816 ЦК, ст.ст.64, 160 ЖК Української РСР) тощо. При цьому, суд звертає увагу на те, що законодавство розрізняє зняття з реєстрації особи, що є членом сім`ї власника, та зняття з реєстрації особи, що членом сім`ї власника не являється. Відповідно до норм Житлового кодексу Української РСР, до членів сім`ї власника житлового приміщення належать: чоловік або дружина власника, їхні діти та батьки; членами сім`ї власника жилого приміщення може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Отже, якщо особа, яка не є членом сім`ї власника, не погоджується на добровільне зняття з реєстрації місця проживання, власник житлового приміщення може звернутися до вищевказаних органів із заявою та документами, які підтверджують, що саме він є власником житлового приміщення (свідоцтво про право власності на нерухоме майно, інформаційна довідка та ін.). Документи, які підтверджують право власності на житлове приміщення, є підставою для зняття особи з реєстрації місця проживання. Окрім цього, власник житлового приміщення в будь-який час може звернутися до суду з позовом про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням та зняття з реєстрації, що і було зроблено позивачем. Згідно правових позицій Верховного суду України, Верховного Суду, викладених в постановах від 16 листопада 2016 року у справі №6-709цс16, від 15 травня 2017 року у справі №6-2931цс16, від 29 листопада 2017 року у справі №753/481/15ц (провадження №6-13113цс16), від 09 жовтня 2019 року у справі №695/2427/16-ц, (провадження № 61-29520св18), від 09 жовтня 2019 року у справі №523/12186/13-ц (провадження №61-17372св18), власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. Після набрання судового рішення законної сили, власнику житлового приміщення необхідно звернутися з рішенням суду та заявою про зняття з реєстрації місця проживання особи до органів реєстрації: до виконавчого органу сільської, селищної або міської ради, за місцезнаходженням житлового приміщення, або до центру надання адміністративних послуг за місцезнаходженням житлового приміщення, в якому зареєстрована особа. На підставі викладеного, враховуючи, що позивачу належить на праві власності будинок за адресою: [ADDRESS] , тоді як відповідач родинних зв`язків з позивачем не має, до кола осіб, які постійно проживають разом з позивачем і ведуть з ним спільне господарство, не відноситься, суд приходить висновку щодо обґрунтованості позову та наявності правових підстав для його задоволення шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Згідно зі ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог. Враховуючи задоволення позову, судовий збір у розмірі 908,00 грн. підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Outcome: approved