Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності на майно, третя особа - Служба у справах дітей Новоайдарської РДА. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що у листопаді 2016 року вона домовилася з [PERSON] про купівлю належної йому квартири [ADDRESS] . Позивач та [PERSON] домовилися про те, що вона сплате [PERSON] грошові кошти у сумі, еквівалентній 11000,00 доларів США, а він укладе з нею договір купівлі-продажу вказаної квартири. Так як в цей час [PERSON] проживав в іншій країні, а саме Республіці Беларусь, переговори з ним позивач вела за допомогою телезв`язку «Скайп». [PERSON] та [PERSON] дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, та щодо істотних умов цього договору. Після цього [PERSON] оформив довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив останню на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Довіреність була посвідчена 11.11.2016 року за місцем проживання [PERSON] , у місті Орша Республіки Беларусь нотаріусом Вітебського нотаріального округу Камель Т.С. за реєстром № 7-1238. [PERSON] повідомив позивача про видану ним довіреність і про те, що позивач має віддати оговорену сторонами грошову суму саме [PERSON] , а вона має оформити від його імені договір купівлі-продажу квартири та віддати позивачу документи та ключі від квартири. [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 11000,00 доларів США, і вказані кошти вона переслала [PERSON] через банківські установи. При цьому [PERSON] повідомила, що пересилання коштів неможливо було зробити одним переказом, тому це було зроблено за декілька разів. [PERSON] також повідомила, що щоб прискорити процес, вона просила інших людей від їхнього імені переказувати кошти на ім`я [PERSON] в Республіку Беларусь. Останній переказ було зроблено 22.11.2016 року. Банківські документи на підтвердження переказу коштів [PERSON] віддавала позивачу. [PERSON] використав сплачені позивачем кошти на свій розсуд, однак договір купівлі-продажу квартири так і не було укладено, так як (зі слів [PERSON] ) - не були підготовлені документи. [INFO] , перебуваючи в місті Орша Республіки Беларусь, [PERSON] раптово помер. На час смерті [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] , і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією посвідки на жительство [NUMBER], довідкою про останнє місце проживання і склад його сім`ї на день смерті від 17.02.2017 року № 63, довідками ТДВ «Термотек» про місце роботи [PERSON] в місті Орша. На час смерті [PERSON] договір купівлі-продажу квартири не було укладено. Повернути позивачу кошти [PERSON] не може, та як всю отриману від неї суму вона відправила [PERSON] [PERSON] вказала, що вона може віддати позивачу документи на квартиру та ключі від неї, але оформити договір купівлі-продажу неможливо, так як після смерті [PERSON] довіреність, яку він видав на ім`я [PERSON] , втратила силу. Позивач зазначає, що договір купівлі-продажу квартири між нею та [PERSON] було укладено, але лише в усній формі. Спадкоємцями [PERSON] є його дружина - відповідач [PERSON] , та його малолітній син [PERSON] , які прийняли спадщину [PERSON] , що підтверджується копією заяв № 72 і № 73, поданих [PERSON] нотаріусу 15.03.2017 року. Через викладені обставини позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири дійсним та визнання за нею права власності на вказану квартиру. Представник позивача - адвокат Лободюк Н.І. (а.с.89), яка діє в інтересах [PERSON] на підставі ордеру на надання правової допомоги серії ЛГ №005761 (а.с.87), та позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили їх задовольнити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] в судовому засіданні позов визнали та не заперечували проти його задоволення. Крім того, позивач [PERSON] надала пояснення, з яких вбачається, що її син - [PERSON] , [INFO] , який є спадкоємцем [PERSON] , на даний час забезпечений житлом, на підтвердження чого надала відповідні документи, у зв`язку з чим визнання права власності на зазначену квартиру за позивачем не вплине на його права та законні інтереси. Представник третьої особи Служби у справах дітей Новоайдарської РДА - Труняков Є.С. в судовому засіданні не заперечував проти задоволення позовних вимог. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Заслухавши учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що згідно копії свідоцтва про право власності на житло, виданого 22.12.1998 року Новоайдарською районною радою (а.с.10), копії технічного паспорта на квартиру (а.с.8-9), копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 08.09.2001 року державним нотаріусом Новоайдарської ДНК за реєстром № 805 (а.с.11), копії заяви [PERSON] від 03.12.2014 року про прийняття ним спадщини своєї матері [PERSON] та копії заповіту [PERSON] від 23.05.2014 року, [PERSON] належить квартира [ADDRESS] . В 2016 році [PERSON] та [PERSON] домовилися про те, що вона сплате [PERSON] грошові кошти у сумі, еквівалентній 11000,00 доларів США, а він укладе з нею договір купівлі-продажу вказаної квартири. [PERSON] було оформлено довіреність на ім`я [PERSON] , якою уповноважив останню на укладення договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] . Довіреність була посвідчена 11.11.2016 року за місцем проживання [PERSON] , у місті Орша Республіки Беларусь нотаріусом Вітебського нотаріального округу Камель Т.С. за реєстром № 7-1238 (а.с.15). На виконання умов домовленості, [PERSON] передала [PERSON] грошові кошти у сумі 11000,00 доларів США, які остання переслала [PERSON] через банківські установи декількома окремими платежами, що підтверджується копіями заяв для отримання коштів (а.с.35-56) та видатковими валютними ордерами (а.с.57-78). [PERSON] використав сплачені позивачем кошти на свій розсуд, однак договір купівлі-продажу квартири так і не було укладено. [INFO] , перебуваючи в місті Орша Республіки Беларусь, [PERSON] раптово помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого відділом ЗАГСУ Оршанського райвиконкому Вітебської області (а.с.30). На час смерті [PERSON] проживав разом зі своєю дружиною [PERSON] , і був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією посвідки на жительство [NUMBER] (а.с.27-28), копією довідки про останнє місце проживання і склад його сім`ї на день смерті від 17.02.2017 року № 63 (а.с.19), довідками ТДВ «Термотек» про місце роботи [PERSON] в місті Орша (а.с. 17, 18). Факт того, що відповідач [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] , перебували в шлюбі та були подружжям підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.20). Спадкоємцями [PERSON] є його дружина - відповідач [PERSON] , та його малолітній син - [PERSON] (а.с.29), які прийняли спадщину [PERSON] , що підтверджується копією заяв № 72 і № 73, поданих 15.03.2017 року [PERSON] приватному нотаріусу Новоайдарського районного нотаріального округу Луганської області Карпенко В.М. (а.с.31, 32). Факт зміни прізвища відповідачем [PERSON] підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.34). Згідно ч. 6 ст. 203 ЦК України правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Судовим розглядом встановлено, що визнання дійсним договору купівлі - продажу квартири не суперечить правам та інтересам малолітнього [PERSON] , [INFO] , оскільки з досліджених матеріалів встановлено, що він забезпечений житлом та проживає за адресою: [ADDRESS] разом зі своєю матір`ю - [PERSON] , що підтверджується копіями довідок про реєстрацію місця проживання (а.с.103, 104). При цьому вказана квартира належить [PERSON] на праві приватної власності, що підтверджується копією договору купівлі - продажу квартири від 28.09.2019 року (а.с.100 - 101) та копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 28.09.2019 року (а.с.102). Відповідно до ч.ч. 1, 3 ст. 244 ЦК України представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами. Довіреність на вчинення правочину представником може бути надана особою, яку представляють (довірителем), безпосередньо третій особі. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до ч.ч.2-3 ст. 1222 ЦК України у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Згідно зі ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист її майнових прав, беручи до уваги те, що відповідачі не заперечували проти задоволення позову, та можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 16, 220, 316, 328, 334, 392, 655, 656, 657, 1218, 1222, 1261 ЦК України,

Outcome: approved