Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дарницького районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, та з урахуванням заяви про зміну предмету позову просить суд: визнати місце проживання сина [PERSON] , [INFO] з позивачем, за адресою : [ADDRESS] , стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина [PERSON] , [INFO] , посилаючись на те, що спільне життя з відповідачем не склалося. Вони мають різне відношення до сім`ї та подружніх обов`язків. Вони різні люди за характером, у них різні погляди на життя, виховання дітей, що призвело до втрати взаєморозуміння один одного. На даний час, позивач проживає за адресою: [ADDRESS] . В судовому засіданні позивач свої позовні вимоги підтримала та просила задовольнити. Відповідач в судовому засіданні надав відзив на позов в якому пояснив, що не погоджується з позовом в частині місця проживання дитини з матір`ю, оскільки не погоджується з поясненнями позивача, а саме твердження позивача, що відповідач вигнав її разом з дитиною з квартири. Відповідач зазначив, що позивач сама зібрала речі і пішла з дитиною. Відповідач хоче приймати участь у вихованні дитини та спілкуватись з нею. Не заперечує щоб дитина проживала з матір`ю але не за вказаною адресою: [ADDRESS] , оскільки позивач може змінювати місця свого проживання, крім того заперечуює в частині стягнення аліментів, а саме, що протягом тривалого часу відповідач самоусунувся від необхідності матеріально забезпечувати свою сім`ю. Відповідач має офіційне місце роботи і не заперечує проти стягнення з нього аліментів в розмірі ј частки від заробітку, але заперечує проти стягнення аліментів з 01 серпня 2018 року та просить суд стягувати аліменти з 05 жовтня 2018 року. Заслухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. [PERSON] та [PERSON] перебували в зареєстрованому шлюбі з 11 червня 2010 р., 08 листопада 2018 року Рішенням Дарницького районного суду м. Києва шлюб було розірвано. Від шлюбу сторонни мають малолітнього сина [PERSON] , [INFO] . Позивач та відповідач не мають наміру спільно проживати як сім`я. На даний час дитина проживає разом з матір`ю. Згідно довідки № 1 від 03.04.2019 року [PERSON] працює в ТОВ «АЙ.ТІ.ДОРС» на посаді менеджера (управітеля) систем з інформаційної безпеки т має дохід з вересня 2018 року по березень 2019 року 16341, 50 коп. Відповідно до вимог ч.1 ст. 3 Конвеції ООН про права дитини (Конвенції), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Статтею 18 Конвенції проголошено принцип загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. Абзацом 1 п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодобатьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15.05.2006 року постановлено, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ч.ч.1-3 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягненн яповноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досяглаповноліття. Відповідно до вимог ч.1 ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Згідно матеріалів справи, позивач звернулась до суду з позовною заявою про стягнення аліментів - 02.08.2018 року. На підставі ст.182 СК України стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 2 500 грн. починаючи з 10.09.2018 р. і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до ст. 160 СК України місцепроживаннядитини, яка не досягла 10 років, визначається за згодою батьків. Згідно зі ст. 161 СК України у випадку, якщо батьки, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватись органом опіки та піклування або судом. Отже зважаючи на встановлені обставини та вище наведені положення національного та міжнародного сімейного законодавства, суд вбачає підстави для визначення місця проживання малолітніх дітей з їх матір`ю - позивачем по справі. При цьому суд враховує, що проживання дитини з матір`ю не призведе до істотного порушення прав батька, оскільки відповідно до закону той з батьків, хто проживає окремо від дитини, має право на безперешкодне спілкування з дитиною і зобов`язаний брати участь у її вихованні. Вимоги про визначення конкретної адреси, за якою де буде проживати дитина, суперечить нормам Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», а тому суд відмовляє у їх задоволенні. Оскільки рішення ухвалюється на користь позивача, суд на підставі положень статті 141 ЦПК України покладає на відповідача сплачений позивачем судовий збір. На підставі викладеного та

Outcome: partial