Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, хлопчика, [PERSON] , посилаючись на те, що [INFO] [PERSON] , [INFO] народила дитину чоловічої статі у м. Горлівка Донецької області Україна. Вказала, що з метою зареєструвати факт народження хлопчика, вона звернулась до Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Харків), проте їй було відмовлено, оскільки видане лікарське свідоцтво про народження є недійсним та не створює правових наслідків через видачу його на тимчасового непідконтрольній території України. Просить суд, встановити факт народження [PERSON] , [INFO] ,\~громадянкою України,\~дитини чоловічої\~статі в\~м.\~Горлівка Донецької\~області Україна,\~ [INFO] з\~метою подальшої\~реєстрації в\~органах державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~та отримання\~відповідного свідоцтва\~про народження. Просить в актовому записі про народження дитини записати в графі «мати» - [PERSON] , [INFO] , уродженка м. Горлівка, Донецької області, громадянка України. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. Заявниця у судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, додаткові документи в обґрунтування та про те, що підтримує заяву і просить її задовольнити. Заінтересована особа Бахмутський міський відділ державної реєстрації актів цивільного стану, у судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву, згідно якої просила розглянути справу за її відсутності, проти задоволення заяви не заперечує. Розглянувши матеріали справи, додатково представлені документи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, суд приходить до висновку, що заява підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно лікарського свідоцтва про народження від 20.02.2020 року № 44, [INFO] у громадянки [PERSON] народився хлопчик (а.с.5). Відповідно до обмінної карти полового будинку на російській мові (ТМО «Семья и здоровье»), [PERSON] , [INFO] , стояла на обліку в пологовому відділенні лікарні медичного закладу м. Горлівка (а.с.9-16). Відповідно до\~ст. 7 Закону України «Про громадянство України»\~особа, батьки якої на момент її народження були громадянами України, є громадянином України. Особа, яка має право на набуття громадянства України за народженням, є громадянином України з моменту народження. Частиною 1\~ст.122 Сімейного кодексу України\~передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини. У відповідності до\~ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: 1) за заявою матері та батька дитини; 3) за рішенням суду. Згідно з ч.1\~ст.144 Сімейного кодексу України\~батьки зобов`язані невідкладно, але не пізніше одного місяця від дня народження дитини, зареєструвати народження дитини в органі державної реєстрації актів цивільного стану, в той час як Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, встановлено, зокрема, що дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства. Пунктом 18 постанови від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» Пленум Верховного Суду України надав роз`яснення про те, що рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, не змінює собою документів, що видають зазначені органи, а є лише підставою для їх одержання. Відповідно до частин 3, 4\~ст.13 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану»\~державна реєстрація народження дитини проводиться не пізніше одного місяця з дня її народження. Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження. За відсутності документа закладу охорони здоров`я або медичної консультаційної комісії, що підтверджує факт народження, підставою для проведення державної реєстрації актів цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження. Оцінюючи медичне свідоцтво про народження, суд виходить з того, що народження особи є юридичним фактом, що має наслідком припинення, зміну та виникнення багатьох правовідносин, а тому має безпосереднє значення для реалізації різними особами своїх прав. Відповідно до ст.ст.\~3,\~8,\~9 Конституції України\~в Україні визнається і діє принцип верховенства права, утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави, а чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України. Стосовно окупованих територій у практиці Міжнародного суду ООН сформульовані так звані «намібійські винятки»: документи, видані окупаційною владою, повинні визнаватися, якщо їх невизнання веде за собою серйозні порушення або обмеження прав громадян. Так, у Консультативному висновку Міжнародного суду ООН від 21 червня 1971 року «Юридичні наслідки для держав щодо триваючої присутності Південної Африки у Намібії» зазначено, що держави - члени ООН зобов`язані визнавати незаконність і недійсність триваючої присутності Південної Африки в Намібії, але «у той час як офіційні дії, вчинені урядом Південної Африки від імені або щодо Намібії після припинення дії мандата є незаконними і недійсними, ця недійсність не може бути застосовна до таких дій як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів». Європейський суд з прав людини послідовно розвиває цей принцип у своїй практиці. Так, якщо у справі «Лоізіду проти Туречиини» (Loizidou v. Turkey, 18.12.1996, §45) ЄСПЛ обмежився коротким посиланням на відповідний пункт названого висновку Міжнародного суду, то у справах «Кіпр проти Туреччини» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001) та «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016) він приділив значну увагу аналізу цього висновку та подальшої міжнародної практики. При цьому ЄСПЛ констатував, що «Консультативний висновок Міжнародного Суду, що розуміється в сукупності з виступами і поясненнями деяких членів суду, чітко показує, що в ситуаціях, подібних до тих, що наводяться в цій справі, зобов`язання ігнорувати, не брати до уваги дії існуючих\~de facto\~органів та інститутів [окупаційної влади] далеко від абсолютного. Для людей, що проживають на цій території, життя триває, і це життя потрібно зробити більш стерпним і захищеним фактичною владою, включаючи їх суди;\~\~ виключно в інтересах жителів цієї території дії згаданої влади, які мають відношення до сказаного вище, не можуть просто ігноруватися третіми країнами або міжнародними організаціями, особливо судами, в тому числі й цим [ЄСПЛ]. Вирішити інакше означало б зовсім позбавляти людей, що проживають на цій території, всіх їх прав щоразу, коли вони обговорюються в міжнародному контексті, що означало б позбавлення їх навіть мінімального рівня прав, які їм належать» (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §96). При цьому, за логікою цього рішення, визнання актів окупаційної влади в обмеженому контексті захисту прав мешканців окупованих територій ніяким чином не легітимізує таку владу (Cyprus v. Turkey, 10.05.2001, §92). Спираючись на сформульований у цій справі підхід, ЄСПЛ у справі «Мозер проти Республіки Молдови та Росії» наголосив, що «першочерговим завданням для прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони [тобто є окупованою]» (Mozer v. the Republic of Moldova and Russia, 23.02.2016, §142). Листом начальника Бахмутського міського відділу державної реєстрації актів цивільного стану від 03.03.2020 року №20.14-30-255, адресованим [PERSON] , відмовлено у державній реєстрації народження дитини чоловічої статі, народженої [INFO] , оскільки пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. (а.с.6). Таким чином, суд вважає можливим застосувати названі загальні принципи («Намібійські винятки»), сформульовані в рішеннях Міжнародного суду ООН та Європейського суду з прав людини, в контексті оцінки документів про смерть особи, виданих закладами, що знаходяться на окупованій території, як доказів, оскільки можливості збору доказів смерті особи на окупованій території може бути істотно обмеженими, у той час як встановлення цього факту має істотне значення для реалізації цілої низки прав людини, включаючи право власності (спадкування), право на повагу до приватного та сімейного життя тощо. Ураховуючи зазначене, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що в судовому засіданні встановлений факт народження [INFO] дитини чоловічої статі [PERSON] у м. Горлівка Донецької області Україна, у [PERSON] , [INFO] ,\~уродженки м.\~Горлівка Донецької\~області громадянки\~України,вказавши в актовому записі про народження дитини матерію: [PERSON] , [INFO] , уродженку м. Горлівка Донецької області громадянку України. Встановлення факту народження дитини необхідно для здійснення реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження дитини. З огляду на викладене,

Outcome: approved