Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Артемівського міськрайонного суду Донецької області з позовом, у якому просить розірвати договір довічного утримання, від 06.05.2004 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим номером 2531, а також зняти заборону на відчуження квартири за адресою: [ADDRESS], стягнути судові витрати з відповідача. В обґрунтування позову посилається на те, що між нею та відповідачем був укладений договір довічного утримання, відповідно до якого відповідач зобов'язався довічно утримувати позивачку, забезпечувати її калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, надання побутових послуг (прання постільної білизни, одягу), забезпечення необхідними ліками, доглядом та необхідною допомогою і зберегти у її безкоштовному користуванні квартирою та необхідною допомогою. Відповідач взяті на себе зобов'язання за спірним договором не виконував, тому позивач змушена захищати свої права в судовому порядку. Позивач просить розглянути справу за її відсутністю. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити в повному обсязі. Не заперечували проти заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином судовою повісткою за місцем реєстрації. Поштові повідомлення повернуто до суду з приміткою «за зазначеною адресою не проживає» та «за закінченням терміну зберігання». 09.04.2014 року було дано оголошення в газету «Вперед» з викликом відповідача до суду. Відповідно до ст.74 ЦПК України, відповідач вважається належним чином повідомлений про місце і час розгляду справи. Відповідно до ст.224 ЦПК України, на підставі наявних у справі доказів, суд вважає можливим ухвалити заочне рішення, з урахуванням того, що позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що в задоволенні позову слід відмовити частково з наступних підстав. Судом установлені такі факти і відповідні їм правовідносини. Відповідно до договору довічного утримання, укладеного 06.05.2004 року між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Артемівського міського нотаріального округу Донецької області [PERSON] за реєстровим номером 2531 (надалі Договір), позивач передала у власність 2 х кімнатну квартиру [ADDRESS], а відповідач зобов'язався довічно утримувати позивачку, забезпечувати її калорійним харчуванням, придатним для носіння одягом та взуттям, надання побутових послуг (прання постільної білизни, одягу), забезпечення необхідними ліками, доглядом та необхідною допомогою і зберегти у її безкоштовному користуванні квартирою та необхідною допомогою (арк.с.7). Згідно ч.ч.1, 2 ст.651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї з сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до п. 8 Договору у разі невиконання умов договору, договір може бути розірваний згідно у судовому порядку. Згідно ст.755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду: на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов'язків, незалежно від його вини. Одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України). Позивач в позовній заяві стверджує, що відповідач не виконує взяті на себе зобов'язання за договором довічного утримання в повному обсязі, внаслідок чого вона бажає розірвати договір в односторонньому порядку та зняти заборону на відчуження квартири. Згідно акту від 21.02.2014 року відповідач у даній квартирі не проживає, за позивачем не доглядає, має заборгованість за утримання будинку та прибудинкової території в сумі 2796,66 грн. станом на 01.02.2014 року (арк.с.8). Відповідно до довідки (арк.с.34) заборгованість за комунальні послуги на 01.12.2013 року становить більше 7000 грн. Свідок [PERSON] показала, що мешкає на вул. Перемоги, це рядом з будинком, в якому мешкає позивач. Вона допомагає позивачу у постійному догляді, оскільки [PERSON] вже дуже в похилому віці. Свідок висказала думку, що [PERSON] (відповідач) навряд чи зможе надати їй належний догляд в подальшому, оскільки виїхав з квартири і не приходить вже майже півроку. Десь з жовтня 2013 року свідок постійно з нею знаходиться, надає їй медичну допомогу, оскільки вона є медичною сестрою. Коли свідок почала ходити до позивача, [PERSON] (відповідач) не заперечував, іншої людини для допомоги не запрошував, тому що необхідно було платити за те, щоб доглядали за [PERSON]. Крім неї, свідка, позивачу допомагає ще [PERSON], яка ходить в магазин, купує продукти, прибирає їй в квартирі, купує ліки. В листопаді позивач попросила її дізнатися про оплату комунальних послуг, і дуже була пригнічена тим, що [PERSON] (відповідач) накопичив борги. З грудня 2013 року відповідач не живе в квартирі, тоді як тітка [PERSON] не може знаходитися одна, їй потрібен постійний догляд, адже вона майже не ходить, на вулицю не виходить, а [PERSON] її покинув і не надає допомоги. Вона, тітка [PERSON], (так називає позивача свідок) ніколи не скаржилася на [PERSON], але так далі також не може бути, оскільки позивач потребує постійної сторонньої допомоги, а відповідач не виконує своїх обов'язків. Свідок [PERSON] показала, що вже три роки допомагає [PERSON]. Зараз, коли [PERSON] виїхав з квартири, в грудні 2013 року, вона ходить до позивачки 2 рази в день. Спочатку він жив в квартирі з дружиною, в них родився син, [PERSON] відносилась до цього хлопчика як до онука. Потім він розірвав шлюб з цією дружиною, і одружився на [PERSON], у них народилася дочка. Вона чула про те, що він купив десь в іншому районі міста квартиру, переїхав туди з сім'єю, а про «бабушку» не пам'ятає. З грудня 2013 року він не приїжджає. Вона готує їжу, ходить в магазин, купує продукти за гроші, які дає тітка [PERSON], прибирає їй в квартирі, купує ліки. Їх троє ходить до тітки [PERSON] для того, щодо допомагати їй жити. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що договір підлягає розірванню у зв'язку з неналежним виконанням однією стороною його умов, що позбавляє позивача того, на що вона розраховувала при укладенні договору. Відповідно до ч. 1 ст. 756 ЦК України у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв'язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов'язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню. Таким чином, оскільки судом встановлено, що відповідач не виконує своїх обов'язків по договору, не утримує позивача, не здійснює за ним догляд на обумовлених договором умовах, договір від 06 травня 2006 року слід розірвати. Крім того, позивачем заявлено вимогу про зняття заборони відчуження вищевказаної квартири. Згідно ч. 3 ст.653 ЦК України якщо договір змінюється або розривається у судовому порядку, зобов'язання змінюється або припиняється з моменту набрання рішенням про зміну або розірвання договору законної сили. Відповідно до ч. 2 ст.653 ЦК України у разі розірвання договору зобов'язання сторін припиняються. Відповідно до п.5.1 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5, зареєстрованому в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 р. за № 282/20595 нотаріус, який накладав заборону, знімає заборону відчуження майна при одержанні повідомлення, зокрема, про припинення, розірвання, визнання недійсним договору ренти, довічного утримання (догляду), спадкового договору. Оскільки договір припинить свою дію з моменту набрання рішенням суду законної сили, то положення договору про накладення заборони також припинить свою дію при виконанні дій, передбачених вищевказаною інструкцією. Суд не є органом, який вправі підміняти функції державних органів, органів реєстрації, нотаріусів. Тому, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволені позовних вимог в частині зняття заборони відчуження майна. Статтею 88 ЦПК України встановлено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином підлягає стягненню з відповідача на користь позивача судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved