Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-09 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обгрунтування поданого позову покликається на те, що позивач з відповідачем одружилися 20.01.2015 року, шлюб зареєстрований міським відділом РАЦС Львівського міського управління, актовий запис № 54. Від цього шлюбу мають малолітню дитину - [PERSON] , [INFO] . Проте, за час спільного проживання шлюбно-сімейні стосунки між позивачем з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, шлюбні обов`язки, щодо ведення спільного господарства, в зв`язку з чим не можуть дійти спільної згоди. Спільне життя стало неможливим через постійні конфлікти між ними. Почуття поваги та любові між ними давно втрачено. Напружені відносини призвели до того, що позивач і відповідач протягом останнього часу не ведуть спільного бюджету, подружні стосунки між ними фактично припинено, шлюб носить виключно формальний характер. Кожен з них живе самостійним життям, а тому наміру зберегти сім`ю в подальшому - немає. Позивач зазначає, що з листопада 2019 року проживають окремо та фактично не підтримують стосунків, окрім піклування про дитину. Збереження сім`ї неможливе та суперечить їхнім інтересам. Шлюб розривають вперше, за обопільною згодою, тому просить суд позов задоволити. Ухвалою суду від 22 жовтня 2020 р. у справі відкрито спрощене позовне провадження. /а.с.18/. 10 листопада 2020 року від позивача [PERSON] та відповідача [PERSON] надійшла заява про розгляд справи у їх відсутності. Позивач позовні вимоги підтримує та просить суд такі задоволити, а відповідач - позовні вимоги визнає та не заперечує проти їх задоволення. Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд встановив, що 20 січня 2015 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, який зареєстровано в Міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції, про що видано свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] та зроблено актовий запис за №54 /а.5/. Від шлюбу у них народилася донька [PERSON] , [INFO] , що стверджується свідоцтвом про народження, серії [NUMBER] . /а.с.4/. У відповідності до положень ч.2 ст.104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до ст.112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Як роз`яснено у п.10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя №11 від 21.12.2007 р., проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Встановлено, що за час спільного проживання шлюбно-сімейні стосунки між позивачем та відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння, розходження поглядів на сімейні відносини, шлюбні обов`язки, щодо ведення спільного господарства, в зв`язку з чим не можуть дійти спільної згоди. Спільне життя стало неможливим через постійні конфлікти між ними. Почуття поваги та любові між ними давно втрачено. Напружені відносини призвели до того, що позивач і відповідач протягом останнього часу не ведуть спільного бюджету, подружні стосунки між ними фактично припинено, шлюб носить виключно формальний характер. Кожен з них живе самостійним життям, а тому наміру зберегти сім`ю в подальшому - немає. З листопада 2019 року проживають окремо та фактично не підтримують стосунків, окрім піклування про дитину. Згідно ч.2 ст.114 Сімейного кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Проаналізувавши вищенаведене та те, що сторони подружніх відносин не підтримують, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу є неможливим, суперечить інтересам сторін, суд доходить висновку, що позов слід задовольнити. Судові витрати, згідно ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача на користь позивача, відповідно до задоволення позовних вимог.

Outcome: approved