Jurisdiction: civil
Date: 2016-02-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, залишення сина на її вихованні до досягнення ним повноліття та стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що останнім часом між сторонами відсутнє взаєморозуміння, у них різні погляди на права та обов'язки подружжя, дитина потребує матеріальної допомоги на утримання. Позивач просить суд стягнути аліменти на утримання неповнолітнього сина подружжя у розмірі 1/3 частини його щомісячного заробітку. В судовому засіданні [PERSON] вимоги позовної заяви підтримала та пояснила, що з 1997 року перебуває з відповідачем у шлюбі, від шлюбу подружжя має сина [PERSON], [INFO] Вона пояснила, що не працює, являючись інвалідом І групи по зору, її коштів недостатньо для забезпечення дитині нормальних умов виховання та проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні вимоги позовної заяви визнав частково та подав суду письмові заперечення проти позовних вимог. Заперечення обґрунтовуються тим, що відповідач, будучи згідним з вимогою про розірвання шлюбу, не погоджується з вимогою про залишення дитини на вихованні матері до досягнення сином повноліття, оскільки сторони як на момент подання позовної заяви, так і на даний час проживають разом, а тому спір про місце проживання дитини існувати не може. Крім того, відповідач самостійно несе усі витрати по утриманню житла, сплачує кредит, витрачений для потреб сім'ї, а також страхові виплати за договором добровільного страхування життя та здоров'я сина, а тому просить суд стягнути з нього на користь позивача аліменти на утримання дитини у розмірі ? частини свого щомісячного заробітку. Представник відповідача [PERSON] повністю підтримав письмові заперечення проти позову та розділив позицію свого довірителя щодо позовних вимог, просив суд задовольнити позов частково. Заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши докази, наявні в матеріалах справи, суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог. Судом встановлено, що сторони з 07 вересня 1997 року перебувають у шлюбі, про що свідчить свідоцтво про шлюб серії [NUMBER] видане відділом РАГС м.Кузнецовська. У шлюбі народилась дитина - син [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим 23.10.02 р. відділом ДРАЦС Кузнецовського міського управління юстиції. Відповідно до ст.24 СК України, шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Ухвалою суду від 03 серпня 2015 року за клопотанням відповідача сторонам надавався термін на примирення тривалістю шість місяців, проте, як свідчать пояснення сторін, примирення між ними не наступило. Оскільки позивач просить позов задовольнити, розірвавши шлюб, вказує на неможливість його збереження, суд прийшов до висновку, що шлюб необхідно розірвати, оскільки судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача. Відповідно до ст.157 СК України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Статтею 159 СК України передбачено, що якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Із змісту вищезазначених норм вбачається, що спір про участь батьків у вихованні дитини вирішується у разі, якщо один з батьків проживає окремо від дитини. З пояснень сторін судом встановлено, що позивач, відповідач та їх неповнолітній син [PERSON] проживають разом. Дана обставина підтверджується також довідками ЖЕД-4 № 1088 від 19.06.15 р. та № 3476 від 11.02.16 р. За таких обставин суд прийшов до висновку про безпідставність вимоги про залишення сина [PERSON] на вихованні матері до досягнення ним повноліття. Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дітей до досягнення ними повноліття. З пояснень учасників процесу та довідки ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» № 3933 від 20.07.15 р. судом встановлено, що [PERSON] працевлаштований, з урахуванням цієї обставини суд прийшов до висновку, що він має стабільний заробіток, отже, що аліменти слід стягнути у частці від доходу. При визначенні розміру аліментів, які підлягають стягненню, суд враховує матеріальний стан сторін, встановлений з вищезазначеної довідки ВП «Рівненська АЕС» ДП НАЕК «Енергоатом» середній заробіток відповідача, який складає 13216,59 грн. на місяць, а також пояснення [PERSON] про її доходи у розмірі 1614,00 грн. щомісяця, задовільний стан здоров'я дитини, відсутність у обох батьків інших утриманців. З огляду на викладене, суд прийшов до висновку, що з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітнього [PERSON] слід стягнути аліменти у розмірі 1/4 частини його щомісячного заробітку. Відповідно до ст.ст.183, 191 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом починаючи з дня пред'явлення позову.

Outcome: partial