Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просить позбавити [PERSON] батьківських прав щодо його малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що [PERSON] ухиляється від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своєї дочки, яка протягом останніх років проживає у сім`ї своєї бабусі по лінії матері [PERSON] , її життям та здоров`ям не цікавиться, матеріально не забезпечує, бажання спілкуватися з дитиною не виявляє. Мати дитини [PERSON] померла [INFO] . Позивач в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав. Пояснила, що [PERSON] не піклується про дочку, не виконує передбачених законом батьківських обов`язків. Дитина протягом останніх років проживає в неї, де їй добре та є всі умови для нормального розвитку дитини. Відповідач не цікавиться життям, здоров`ям, навчанням, розвитком дитини, не надає матеріальної допомоги, не сплачує аліменти, жодного разу не був 1 вересня у школі. Вважає, що позбавлення [PERSON] батьківських прав щодо його дочки [PERSON] буде відповідати інтересам дитини. Переконує суд, що позбавлення батьківських прав [PERSON] фактично просто потрібно закріпити юридично, оскільки відповідач й так нічого не робить, а родинний зв`язок між ним й дочкою й так вже втрачено. Наполягає на тому, що, враховуючи те, що відповідач з дитиною не проживає, аліменти не сплачує, коли дитина хворіє жодним чином не допомагає, ліки не купує, сам проживає у м. Бровари Київської області, де винаймає кімнату у квартирі, в якій проживає ще декілька сімей, взагалі не бере участь у вихованні своєї дочки, на вихідні приїжджає до села лише для того, аби пограти у футбол, й лише після нього, іноді, приходить до дочки, а коли футболу немає, то взагалі не приїжджає, працює неофіційно. Все це є підставою для позбавлення його батьківських прав. Відповідачу вже декілька разів давали шанс на виправлення, аби він змінив своє ставлення до дочки, але марно, та його поведінка не змінюється. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги не визнав повністю та пояснив, що викладене позивачем не відповідає дійсності. Так, дійсно, його дочка [PERSON] на даний час проживає з бабусею в с. Сиволож Борзнянського району, де створені кращі умови для її розвитку та навчання, що відповідає інтересам дитини, він це розуміє та з цим погоджується, крім того, у цьому селі в неї багато друзів. [PERSON] навчається в 3-му класі Плисківської ЗОШ І-ІІІ ст. Не може взяти дитину до себе у Бровари, де він зараз працює, оскільки постійно зайнятий на роботі, а також винаймає кімнату у квартирі, де, окрім нього, ще проживають дві сім`ї у двох різних кімнатах, що для дитини буде некомфортно. Наполягає, що допомагає фінансово, як може, але дає гроші не бабусі, а лише дитині. Зазначив, що дає дитині 200 гривень кожні вихідні на шкільні витрати. Зазначає, що дитині телефонує, купує одяг, однак дуже рідко, купляє шкільне приладдя, а також, коли дитина просить, фрукти та інші смаколики, наприклад, востаннє купив піцу та сосиски. Пояснив, що аліменти не сплачує, оскільки не знав, що він взагалі їх має платити. Знає, що має борг за аліментами, але нічого для його сплати не робить. З дитиною іноді гуляє у вихідні дні, а саме, ходить з нею на риболовлю, грає з нею в шахи, але це відбувається лише у вихідні дні, оскільки в будні дні він працює. Дуже рідко допомагає дитині з домашнім завданням, яке робить з нею, спілкуючись телефоном. Погоджується, що дитина проводить майже увесь свій час із бабусею, де їй добре та створені усі умови для нормального розвитку дитини, але це не є безумовною підставою для позбавлення його батьківських прав. Вважає, що вказаний позов подано лише через неприязні відносини до нього зі сторони позивача, які дуже погіршилися між ними після смерті матері дитини, дочки позивача. Зазначив, що позивач умисно «накручує» дитину проти відповідача. Представник заінтересованої особи в судовому засіданні позовні вимоги не підтримав, пояснивши, що з даного приводу було декілька засідань комісії, були обстежені умови проживання дитини, відібрані відповідні пояснення, в тому числі й від позивача, та прийнято рішення, що ставити питання про позбавлення батьківських прав відповідача на сьогоднішній день є передчасним, оскільки для цього немає підстав. Погодилася, що [PERSON] не в повному обсязі забезпечує свою дитину, з нею не проживає, але все одно бажає брати участь у вихованні дитини, а тому потрібно надати йому шанс, але посилити контроль з боку держави. Додатково зазначила, що заборгованість по аліментах дійсно є, але [PERSON] не може її сплатити, оскільки матір дитини померла, а питання щодо можливості зміни сторони у виконавчому провадженні не вирішувалося. На питання щодо того, що матеріали справи містять лист 16.09.2020 року, яким служба у справах дітей підтримує позовні вимоги, пояснив, що вказаний лист не підтримує, оскільки він був написаний без урахування усіх обставин, зокрема, не враховував висновок про недоцільність позбавлення батьківських прав. В судовому засіданні вважає, що у задоволенні позову необхідно відмовити. Неповнолітня [PERSON] пояснила суду, що вона проживає зі своєю бабусею, яку дуже любить, [PERSON] , у с. Сиволож Борзнянського району, навчається в Плисківській ЗОШ І-ІІІ ст. У бабусі їй добре та затишно. Бабуся про неї піклується, з нею робить уроки, грається. Іноді, у вихідні дні, до неї приїжджає батько, привозить їй деякі продукти харчування, вони разом гуляють, батько до неї добре ставиться. Зазначила, що востаннє їй батько на день народження нічого не подарував, чи дарував щось на Новий рік, не пам`ятає. Іноді батько дає гроші, але це буває дуже рідко, востаннє дав двадцять гривень. Зазначила, що проводити свій час з батьком їй подобається, але з бабусею все одно краще та у бабусі їй подобається більше, при цьому обійняла свою бабусю прямо у судовому засіданні. Також суд відмічає, що під час надання пояснень в судовому засіданні дитина весь час перебувала поруч саме із бабусею, де їй було найкомфортніше, а не біля батька, який жодним своїм видом не проявляв своїх емоцій щодо дитини. Заслухавши пояснення учасників справи, думку дитини, дослідивши матеріали справи, суд дійшов таких висновків. Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України «Про охорону дитинства»). Частиною сьомою статті 7 Сімейного кодексу України (далі - СК України) передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України, батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до частини першої статті 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Суду як джерело права. Згідно з частиною першою статті 18, частиною першою статті 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. За змістом положень Конвенції ООН «Про права дитини», ч.2 ст.11, ст.14 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили . Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько, можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені умови, як кожну окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, тобто свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Цей захід впливу є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України), тому він підлягає застосуванню лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків. У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (§ 100). В п.п. 47, 49 рішення Європейського Суду з прав людини в справі «Савіни проти України» від 18.12.2008р. зазначено, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя, і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані ст.8 Конвенції. Таке втручання є порушенням зазначеного положення, якщо воно здійснюється не «згідно із законом», не відповідає законним цілям, переліченим у п.2 ст.8 Конвенції, і не може вважатися «необхідним у демократичному суспільстві». Суд також повторює, що, хоча національним органам надається певна свобода розсуду у вирішенні питань щодо встановлення державної опіки над дитиною, вони повинні враховувати, що розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це можна виправдати лише за виняткових обставин; отже, відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року (заява № 31111/04) наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також міг свідчити про його інтерес до дитини (§ 57, § 58). Відповідно до п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 20 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» (далі - Постанова), позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно з абз. 2 п. 18 вищезгаданої постанови Пленуму Верховного Суду України, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як убачається з матеріалів справи, [PERSON] народилася [INFO] , її батьком є [PERSON] , а матір`ю [PERSON] , яка померла [INFO] . Від народження дитина проживала у бабусі [PERSON] в с. Сиволож Борзнянського району, відвідувала місцевий дитячий садок. Після розлучення у 2017 році батьків до дня смерті її мами вона проживала з нею в м. Бровари Київської області, навчалася в місцевій школі. Після смерті [PERSON] дитина проживає у сім`ї своєї бабусі по лінії матері [PERSON] в [ADDRESS] , навчається в 3-му класі Плисківської ЗОШ І-ІІІ ст., зареєстрована за місцем реєстрації свого батька [PERSON] за адресою [ADDRESS] . Згідно з витягом із протоколу № 5 засідання комісії з питань захисту прав дитини від 17.07.2020 року, враховуючи, що дитина пережила травмуючу ситуацію (смерть матері) і перехід її в іншу сім`ю може призвести до порушень емоційно-особистісної сфери, проживання дитини з батьком наразі є недоцільним, оскільки дитина потребує емоційного та психологічного комфорту. Водночас, батьку потрібен час для налагодження довірливих та доброзичливих стосунків із донькою. Порушень прав дитини не виявлено. На виконання вимог ч. 5 ст. 19 СК України органом опіки та піклування в особі служби у справах дітей Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області на вимогу суду було підготовлено письмовий висновок від 16 жовтня 2020 року про недоцільність позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно його малолітньої дочки [PERSON] , оскільки він піклується про неї, постійно її відвідує, матеріально її забезпечує, а тому підстави, передбачені ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу, для позбавлення відповідача батьківських прав відсутні. Водночас, Службою надано рекомендацію збільшити кількість часу, який він проводить з донькою, для забезпечення психологічного комфорту дитини та посилення емоційного зв`язку з донькою, з одночасним збільшенням обсягів фінансування потреб дитини. Відповідач надав суду товарні чеки, з яких вбачається, що він купує дитині канцтовари, одяг. Щодо вказаного факту, що саме для [PERSON] були придбані вказані речі, заперечень не надійшло, однак позивач зазначила, що ці речі дитині не підійшли через неправильний розмір. Згідно з характеристикою Сиволозького старостинського округу Плисківської сільської ради, [PERSON] зарекомендував себе з хорошої сторони, тихий, ввічливий, врівноважений, має почуття гідності, користується повагою жителів села, спиртними напоями не зловживає. Заслухана в судовому засіданні думка дитини зводиться до її бажання бути разом із бабусею, однак й не відкидає її спілкування з батьком, поганого про батька нічого не сказала, проводить свій час з батьком добровільно. У даній справі дійсно встановлено, що батько не в повному обсязі виконує свій батьківський обов`язок щодо дитини, не приділяє їй достатньо часу та не забезпечує фінансово, однак судом не встановлено факту саме ухилення [PERSON] від виконання ним батьківських обов`язків. Зазначаючи про те, що відповідач не займається вихованням дитини, не піклується про її фізичний і духовний розвиток і не надає доступу до культурних та інших духовних цінностей, позивач не врахував, що такі обставини настали без винної поведінки відповідача, оскільки він працює та проживає у іншому місті, що, на думку суду, об`єктивно не надає йому достатньо часу проводити більше часу із дитиною та не викликано суб`єктивними факторами відповідача, а саме небажанням бачити дитину, що не було спростовано позивачем у судовому засіданні. При вирішенні судом питання позбавлення батьківських прав визначальним є ставлення батька до дитини, бажання спілкуватися і приймати участь у її вихованні. У цій справі судом не встановлено обставин, які б свідчили про те, що [PERSON] не бажає спілкуватися з дочкою та брати участь у її вихованні. Позивач не довів та не надав суду доказів, в чому полягає захист інтересів дитини шляхом позбавлення батька по відношенню до дитини батьківських прав, та доказів, які б безспірно свідчили про умисне ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків відносно дитини, а також, що неналежне виконання [PERSON] батьківських обов`язків створило загрозу життю дитини, про що суду не надано жодного доказу. Не встановлено судом й того, чи до відповідача раніше застосовувались попередження про необхідність змінити ставлення до виховання дитини. Натомість, на думку суду, в тому числі з поведінки сторін у судовому засіданні, вбачається, що вказаний спір виник більше через неприязні відносини між відповідачем та позивачем, аніж через те, що відповідач не виконує своїх батьківських обов`язків, однак це у повному обсязі не відповідає інтересам саме дитини. Через дитину, як предмет спору, сторони намагаються вияснити відносини між собою, що є неприпустимим. Та обставина, що на час розгляду справи матеріальним забезпеченням дитини, її вихованням і розвитком займається бабуся, не свідчить про те, що батько дитини не бажає приймати участь у її утриманні і вихованні, тобто, свідомо умисно нехтує батьківськими обов`язками. Батьківські права засновані на спорідненості батьків з дитиною, тому виникнення між батьком та бабусею конфлікту та погіршення їх особистих стосунків, що може мати тимчасовий характер, не є підставою для позбавлення цих прав. Отже, з урахуванням вищевказаних обставин, наразі відсутні виняткові обставини для застосування до відповідача такого крайнього заходу як позбавлення його батьківських прав. Таким чином, враховуючи викладені обставини, в задоволенні позову необхідно відмовити, при цьому, попередивши [PERSON] про необхідність змінити ставлення до виховання своєї дочки та поклавши на Службу у справах дітей виконавчого комітету Плисківської сільської ради Борзнянського району Чернігівської області контроль за виконання відповідачами своїх батьківських обов`язків. Додатково сторонам суд роз`яснює, що вони мають жити дружньо, в злагоді та підтримці один одного, тим більше, що це стосується виховання дитини, що якнайкраще відобразиться, в першу чергу, на житті самої [PERSON] , яка буде бачити обопільну любов та турботу щодо неї як бабусі, так і батька. За змістом положень п.14 ч.2 ст.3 Закону України «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed