Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації, з урахуванням уточнень. Позовна заява мотивована тим, що вона працює на посаді завідувача сектору відділу господарського забезпечення Національного музею народної архітектури та побуту України. [PERSON] , що працює разом з нею на зазначеному підприємстві, постійно провокує її на конфлікти, здійснює фізичні розправи з працівниками музею та з нею, переслідує її сім`ю. Протягом останніх років, у колективі музею виникла ситуація, яка загрожує життю, здоров`ю та безпеці працівників та особисто її. Позивач зазначала, що після чергового конфлікту, який стався 26 червня 2017 року між нею та [PERSON] , остання вилила біля її кабінету фекалії, правоохоронними органами було проведено профілактичну роботу з відповідачем та попереджено про адміністративну відповідальність. Проте, відповідач не зупинилась та продовжує на думка позивача знущання над нею та з більшою агресією постійно здійснює напади, розповсюджує неправдиву інформацію, чим завдає позивачу моральних страждань. Про конфлікт, позивач та працівники музею неодноразово звертались зі скаргами до відповідних контролюючих органів. Ураховуючи наведене, [PERSON] просила суд зобов`язати [PERSON] публічно вибачитись перед нею за принизливі дії відносно неї та розповсюдження неправдивих відомостей, що принижують її честь та гідність та стягнути з відповідачки на її користь 10000,00грн на відшкодування моральної шкоди, а також вирішити питання розподілу судових витрат. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 12 квітня 2019 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі. Постановлено розгляд справи здійснювати у порядку загального позовного провадження. Призначено підготовче засідання у справі. Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 06 листопада 2019 року закрито підготовче провадження у справі. Призначено справу до розгляду по суті. У судовому засіданні позивач та її представник підтримали позовну заяву за викладеними в ній обставинами, просили задовольнити позов. Відповідач позов не визнала, просила відмовити у його задоволенні. Вислухавши пояснення учасників справи, дослідивши та оцінивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Показання допитаних в судовому засіданні свідків [PERSON] , [PERSON] [PERSON] суд не приймає до уваги, оскільки між свідками та відповідачем наявні неприязні робочі стосунки. Також суд не приймає до уваги показання свідка [PERSON] та [PERSON] через наявність неприязних робочих стосунків з позивачем. [PERSON] та [PERSON] були співробітниками в Національному музею народної архітектури та побуту України. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно з частиною першою статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтею 10 ЦПК України визначено, що суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Відповідно до частини четвертої статті 34 Конституції України кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Згідно зі статтею 68 Конституції України кожен зобов`язаний неухильно додержуватися Конституції та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Статтею 201 ЦК України передбачено, що, зокрема, честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно з частинами першою, четвертою, шостою та сьомою статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Спростування недостовірної інформації здійснюється особою, яка поширила інформацію. Спростування недостовірної інформації здійснюється у такий же спосіб, у який вона була поширена. Кожен має право на повагу до його гідності та честі. Гідність та честь фізичної особи є недоторканними. Фізична особа має право звернутися до суду з позовом про захист її гідності та честі (стаття 297 ЦК України). У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» судам роз`яснено, що чинне законодавство не містить визначення понять гідності, честі чи ділової репутації, оскільки вони є морально-етичними категоріями й одночасно особистими немайновими правами, яким закон надає значення самостійних об`єктів судового захисту. Відповідно до частини першої статті 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування. Під поширенням інформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі. Під поняттям честі слід розуміти особисте немайнове благо, що є позитивною соціальною оцінкою особи в очах оточуючих, яка ґрунтується на відповідності поведінки до загальноприйнятих уявлень про добро і зло та усвідомлення особою цієї оцінки. Під поняттям гідності слід розуміти чинник моральної свідомості, який, водночас, відображає моральне ставлення індивіда до самого себе та суспільства до нього. У свою чергу, діловою репутацією є усталена оцінка фізичної особи, що ґрунтується на наявній інформації про її позитивні та негативні суспільно значимі діяння у певній сфері, що відома оточуючим. Згідно усталеної судової практики не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Таким чином, оскільки думки, переконання та критична оцінка певних фактів і недоліків у роботі не є предметом судового захисту, суд дійшов висновку, що у задоволенні позовних вимог стосовно захист честі, гідності та ділової репутації слід відмовити. Також суд вважає за доцільне зазначити, що якщо позивач вважає, що оціночні судження або думки чи висловлювання поширені відповідачем на підприємстві принижує її гідність, честь чи ділову репутацію, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК України та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення ситуації, що сталась у колективі. Позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди є похідними від вимог про захист честі, гідності та ділової репутації, які задоволенню не підлягають, тому не підлягають задоволенню і вимоги про відшкодування немайнової шкоди.

Outcome: dismissed