Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом. В позовній заяві вказувала, що 25 липня 1991 року помер її батько [PERSON]. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина, до складу якої входить житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в смт.Зарічне по вул.Калецька, 34 Рівненської області. Вона є спадкоємцем першої черги за законом. Вона прийняла спадщину, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Покликаючись на те, що вона не має можливості оформити право власності на будинок в нотаріальній конторі, в звязку з відсутністю у спадкодавця правовстановлюючих документів, [PERSON] просила визнати за нею право власності в порядку спадкування за законом на житловий будинок з надвірними будівлями, що розташований в смт.Зарічне по вул.Калецька, 34 Рівненської області. Позивачка [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала і, покликаючись на доводи, викладені в позовній заяві, просила задовольнити її вимоги. Відповідачка [PERSON] в судовому засіданні позов винала і не заперечувала проти його задоволення. Не заперечує, щоб її сестра [PERSON] стала власником всього спадкового майна. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 25 липня 1991 року помер батько позивачки [PERSON]. Внаслідок смерті останнього відкрилась спадщина на належне йому майно. За технічним паспортом на житловий будинок, що розташований в смт.Зарічне по вул.Калецька, 34 Рівненської області, власником будинку, що розташований за вказаною адресою, значиться спадкодавець [PERSON]. Рік забудови 1971 (а.с.6-10). У відповідності до ст.529 ЦК Української РСР (в редакції 1963 року), який діяв на момент відкриття спадщини, позивачка по справі [PERSON] та відповідачка [PERSON] є спадкоємцями першої черги за законом, як діти спадкодавця. Згідно довідки Зарічненської селищної ради від 17.10.2017 року, [PERSON] була зареєстрована та проживала в [INFO] з 02.07.1984 року по 08.02.1994 року та з 31.01.2012 року по даний час. (а.с.29). Судом встановлено позивачка по справі [PERSON] фактично прийняла спадщину, згідно ст.549 Української РСР (в редакції 1963 року) як така, що вступила в управління або володіння спадковим майном, оскільки залишилась проживати у спадковому будинку після смерті спадкодавця. Як вбачається з Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі, 12.09.2017 року за заявою позивачки [PERSON] зареєстровано спадкову справу після смерті [PERSON] (а.с.21). Згідно постанови Зарічненської державної нотаріальної контори про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину від 12 вересня 2017 року, [PERSON] відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на житловий будинок після смерті [PERSON], через відсутність правовстановлюючого документу на будинок у спадкодавця (а.с.20). Судом встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину, як спадкоємець за законом, оскільки постійно проживала разом зі спадкодавцем на момент відкриття спадщини. Таким чином вимога позивачки про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом, ґрунтується на законі, та підлягає до задоволення. На підставі викладеного ст.ст.529, 549 Цивільного кодексу Української РСР (1963 року),

Outcome: approved