Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, підписаною представником згідно з ордером Галіциною В.В . Позовну заяву обгрунтовує тим, що [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла її баба [PERSON] , [INFO] . Після смерті баби відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну ділянку площею 2,52 гектари, цільове призначення - для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області. Однак державний акт на право приватної власності на землю помилково видано на ім`я [PERSON] . Крім того, оригінал самого державного акта втрачено. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] була дочка померлої - її мати [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , відсутні. Спадщину після смерті [INFO] [PERSON] її дочка [PERSON] прийняла, оскільки у встановлений законом строк подала заяву про прийняття спадщини до Вінницької районної державної нотаріальної контори. [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина, в тому числі й на земельну ділянку, яку вона успадкувала після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , однак за життя не оформила свої спадкові права на неї. Позивач в позові зазначає, що вона є спадкоємицею першої черги за законом після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . Інші спадкоємці першої черги за законом, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , відсутні. Спадщину після смерті своєї матері вона прийняла, оскільки на момент її смерті постійно проживала з нею за однією адресою, а також у встановлений законом строк подала в нотаріальну контору письмову заяву про прийняття спадщини. Однак оформити свої спадкові права після смерті матері на вищезазначену земельну ділянку в нотаріальній конторі вона не має можливості, оскільки мати за життя не оформила свої спадкові права після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] . За вказаних обставин позивач [PERSON] просить суд встановити факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дійсно належав Державний акт на право приватної власності на землю серії ВН № 4078, виданий Вороновицькою селищною радою Вінницького району Вінницької області 14 березня 2001 року на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 03 березня 2001 року на ім`я [PERSON] , на земельну ділянку площею 2,52 гектари, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, та визнати за нею право власності на цю земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] матері [PERSON] , яка прийняла спадщину, але за життя не оформила свої спадкові права після смерті [INFO] матері [PERSON] . В судове засідання 30.06.2020 учасники справи не з`явилися, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце проведення судового розгляду. Попередньо через канцелярію суду від представника позивача згідно з ордером Галіциної В.В. надійшла письмова заява, в якій остання просить справу слухати у її відсутність та відсутність позивача [PERSON] , також в заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задовольнити. Представник відповідача - голова Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області Ковінько О.Г. попередньо подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без представника селищної ради, в заяві зазначив, що у вирішенні позову сільська рада покладається на думку суду. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Тому суд вважає за можливе провести судове засідання у відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 Конвенції» і є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого повторно 24.07.2019 (а.с. 9). З довідки № 02-29/138, виданої Центром надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 23.09.2019, та з довідки № 02-29/110, виданої Центром надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 13.08.2019, вбачається, що [PERSON] на момент своєї смерті [INFO] була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с. 21, 24). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилася спадщина, в тому числі й на земельну ділянку площею 2,52 гектари, цільове призначення - для ведення товарногосільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, належну померлій на підставі Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН 4078, виданого на ім`я [PERSON] Вороновицькою селищною Радою народних депутатів 14 березня 2001 року на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної Ради народних депутатів від 03 березня 2001 року, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 297, що підтверджується його ксерокопією (а.с. 17). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] , виданого повторно 20.05.1948, матір`ю останньої записана [PERSON] (а.с. 10). Після реєстрації шлюбу 12 лютого 1961 року з гр. [PERSON] [PERSON] змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу із зазначенням відомостей про другого з подружжя № 00023480107 від 24.07.2019 (а.с. 11). З довідки № 02-29/137, виданої Центром надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 23.09.2019, та з довідки № 02-29/111,виданої Центром надання адміністративних послуг Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області 13.08.2019, вбачається, що на момент смерті [INFO] [PERSON] разом з нею за адресою: [ADDRESS] була зареєстрована [PERSON] (а.с. 22, 23). Вивчивши спадкову справу № 139/1995, заведену Вінницькою районною державною нотаріальною конторою до майна померлої [INFO] [PERSON] , копія якої знаходиться в матеріалах даної цивільної справи, встановлено, що з письмовою заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори звернулась лише [PERSON] та 31 березня 1995 року отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Будь-яких інших заяв про прийняття спадщини або про відмову від прийняття спадщини в матеріалах цієї спадкової справи немає (а.с. 81-88). [INFO] в смт Вороновиця, Вінницького району Вінницької області померла [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 01.03.2019 (а.с. 8). Відповідно до копії свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , серії [NUMBER] від 06.04.1962, матір`ю останньої записана [PERSON] (а.с. 12). 08 жовтня 1987 року [PERSON] зареєструвала шлюб з гр. [PERSON] та після реєстрації шлюбу змінила своє прізвище з « [PERSON] » на « [PERSON] », що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] від 08.10.1987 (а.с. 13). Відповідно до копії спадкової справи № 74/2019, заведеної приватним нотаріусом Вінницького районного нотаріального округу Білозарецькою О.Ю. до майна померлої [INFO] [PERSON] , з письмовою заявою про прийняття спадщини 26 липня 2019 року звернулась дочка померлої - [PERSON] , а з письмовою заявою про відмову від прийняття спадщини 07 серпня 2019 року звернулась інша дочка померлої - [PERSON] (а.с. 52-57). Згідно з ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Судом установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиною спадкоємицею, яка прийняла спадщину, вступивши у володіння спадковим майном, була її дочка [PERSON] , яка також у 1995 році отримала на своє ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на цілий житловий будинок з господарськими будівлями, розташований за адресою: [ADDRESS] . Згідно зі статтею 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Стаття 1217 ЦК України передбачає, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до вимог статті 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Частинами 1, 2 статті 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Згідно з ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Частиною 1 статті 1269 ЦК України визначено, що спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину, оскільки на час смерті спадкодавиці була зареєстрована та проживала з нею за однією адресою, та, крім цього, у встановлений законом строк звернулась до нотаріальної контори з письмовою заявою про прийняття спадщини, є дочка померлої - [PERSON] . Інша дочка спадкодавиці та спадкоємиця першої черги за законом - [PERSON] від прийняття спадщини відмовилась, подавши у встановлений законом строк до нотаріальної контори письмову заяву про відмову від прийняття спадщини. Однак постановою приватного нотаріуса Вінницького районного нотаріального округу Білозарецької О.Ю. № 865/02-31 від 18.11.2019 про відмову у вчиненні нотаріальної дії, у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на спадкову земельну ділянку, яка належала [PERSON] , померлій [INFO] , спадкоємицею якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових прав, [PERSON] було відмовлено через розбіжності в написанні по батькові спадкодавиці [PERSON] в свідоцтві про смерть та документах на земельну ділянку, а також у зв`язку з відсутністю оригіналу документа, що підтверджує право власності спадкодавиці на спадкове майно (а.с. 29). Особа має право звернутися до суду з відповідним позовом, якщо це право оспорюється або не визнається іншими особами, тобто, передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права. У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7 роз`яснено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з ім`я, по батькові, прізвищем, місцем та часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. В абз. 2 п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 зазначено, що суд може встановлювати факти належності особі документів, які не відносяться до таких, що посвідчують особу, наприклад, довідок про поранення чи перебування у госпіталі у зв`язку з пораненням, повідомлення військових частин, військкоматів і інших органів військового управління про загибель чи пропажу без вісті в зв`язку з обставинами військового часу, а також заповіту, страхового свідоцтва (полісу), ощадної книжки, трудової книжки, іншого документа про трудовий стаж. Пунктом 1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» № 5 від 31.03.1995 передбачено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. З аналізу вищевикладеного вбачається, що встановлення факту належності правовстановлюючого документу породжує юридичні наслідки, тобто від нього залежить виникнення права у позивача [PERSON] на спадщину після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] В газеті «Подільська Зоря» у випуску № 53 (8787) від 12.12.2019 надруковано оголошення про втрату Державного акта на право приватної власності на землю серії ВН 4078, виданого Вороновицькою селищною радою народних депутатів 14.03.2001 на ім`я [PERSON] , що підтверджується копією цього друкованого оголошення (а.с. 18). Той факт, що [PERSON] , [INFO] , яка померла [INFO] , дійсно за життя набула право спочатку на земельну частку (пай), а в подальшому, після виділення земельної ділянки в натурі - і право на земельну ділянку площею 2,52 гектари, цільове призначення - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, підтверджується копією самого Державного акта серії ВН № 4078 в частині зазначення прізвища та імені власника (а.с. 17); копією рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області від 03.03.2001 «Про затвердження схеми поділу та проекту організації території земельних часток (паїв) і видачу державних актів на право приватної власності на землю» (а.с. 25); копією списку власників сертифікатів, які отримують державні акти на право приватної власності на земельні частки (паї), що є додатком до вищевказаного рішення Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, в якому під № 86 значиться [PERSON] (а.с. 26-27); копією викопіювання з плану розташування земельної ділянки [PERSON] на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області (а.с. 28). З досліджених судом письмових доказів убачається, що дійсно через наявну описку в зазначенні по батькові спадкодавиці [PERSON] , [INFO] , померлої [INFO] , що міститься в Державному акті на право приватної власності на землю серії ВН 4078, виданому на ім`я [PERSON] Вороновицькою селищною Радою народних депутатів 14 березня 2001 року на підставі рішення 16 сесії 3 скликання Вороновицької селищної Ради народних депутатів від 03 березня 2001 року, зареєстрованому в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 297, спадкоємиця [PERSON] не має можливості оформити в нотаріальному порядку своє спадкове право на вказане нерухоме майно. Встановлення факту належності правовстановлюючого документу необхідно позивачу [PERSON] для подальшого оформлення своїх спадкових прав. Без доведення факту належності державного акта на право приватної власності на землю померлій [INFO] [PERSON] в судовому порядку позивач буде позбавлена можливості використати своє право на оформлення спадщини після смерті [INFO] своєї матері [PERSON] , яка прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , що дає суду законні підстави для задоволення позовної вимоги про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Згідно з п. «г» ч. 1 ст. 81 ЗК України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Частиною 1 статті 1225 ЦК України визначено, що право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Таким чином, судом установлено, що після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, в тому числі й на земельну ділянку площею 2,52 га, розташовану на території Вороновицької селищної ради Вінницького району Вінницької області, яка належала померлій [INFO] [PERSON] , спадкоємицею якої була її дочка [PERSON] , яка прийняла спадщину, але за життя не оформила своїх спадкових прав. Єдиною спадкоємицею першої черги за законом, яка прийняла спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , є її дочка [PERSON] , тому задоволенню також підлягає позовна вимога про визнання за останньою права власності на вищезазначену земельну ділянку в порядку спадкування за законом після смерті [INFO] [PERSON] . За клопотанням позивача суд вважає залишити за останньою судові витрати по справі.

Outcome: approved