Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з вказаною позовною заявою, в якій просить позбавити [PERSON], [INFO] батьківських прав відносно його малолітнього сина [PERSON], [INFO]. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що відповідач по справі, колишній чоловік позивача [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON] З липня 2011 року спільне життя з відповідачем припинилося. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 28.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Весь час з моменту припинення шлюбних відносин і до теперішнього часу, батько життям сина не цікавився, не телефонував, не виявляв бажання спілкуватись з дитиною та приймати участь у його вихованні. Зазначені обставини є підставою для позбавлення відповідача батьківських прав. Позивач у судове засідання не з'явилася, надала до суду заяву в якій на позовних вимогах наполягала та просила розглядати справу без її участі (а.с. 115). Відповідач в судове засідання не з'явився, повторно був повідомлений про час і місце розгляду справи в установленому законом порядку, про причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не надав, та від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 49, 74, 86, 92, 98, 114). Третя особа Орган опіки та піклування Мар'їнської райдержадміністрації Донецької області в судове засідання не з'явився, позов підтримав, про що надіслав заяву (а.с. 116). На цій підставі, враховуючи відсутність заперечень з боку позивача, на підставі ст. ст. 280, 281 ЦПК України суд ухвалив проводити заочний розгляд справи. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось, у зв'язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі. Дослідивши матеріали справи, вивчивши письмові докази наявні в матеріалах справи, суд встановив наступні обставини справи та відповідні їм правовідносини. З матеріалів справи встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі. Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 28.08.2012 року шлюб між сторонами було розірвано. Від шлюбних відносин [INFO] року народжений [PERSON], свідоцтво про народження серії [NUMBER] (а.с. 4, 5). Рішенням Мар'їнського районного суду Донецької області від 07.09.2012 року з [PERSON] стягнуто на утримання дитини аліменти в розмірі ? частини з усіх видів доходу щомісячно, розмір заборгованості по аліментах з 25.10.2013 року по 18.07.2013 року складає 41456 гривень (а.с. 37, 40). З довідки про склад сім'ї від 27.03.2017 року за № 812 вбачається, що позивач проживає разом із дитиною [PERSON], [INFO] (а.с. 7). З довідок наданих адміністрацією дитячого садка «Сонечко» від 27.03.2017 року та класним керівником Курахівської гімназії «Престиж», вбачається, що дитина [PERSON] з 2011 року по 2015 рік виховувався в зазначеному навчальному закладі, за час виховання батько дитини дитячий садок не відвідував, розвитком дитини не цікавився, в школі жодного разу не був (а.с. 8, 9). З витягу з ЄДРПОУ вбачається, що відповідач є підприємцем (а.с. 20). З висновку органу опіки та піклування Мар'їнської РДА від 22.01.2018 року за № 70-1/01-33 вбачається, що орган опіки та піклування Мар'їнської РДА вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно сина [PERSON], [INFO] (а.с. 108, 109). Так, Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків, і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір'ю. Згідно із ст. 3 «Конвенції про права дитини», прийнятої 44-ю сесією Генеральної Асамблеї ООН 20.11.1989 року (набрала чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини. Положеннями норм Сімейного кодексу України встановлено, що кожний із батьків зобов'язаний піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, проявляти у відношенні неї батьківське піклування, зобов'язаний виховувати та утримувати дитину до її повноліття. Здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов'язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (ст.ст. 150, 151, 152, 155 Сімейного кодексу України). Відповідно до ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо він ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Особа, позбавлена батьківських прав: втрачає особисті немайнові права щодо дитини та звільняється від обов'язків щодо її виховання; перестає бути законним представником дитини. Особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. З урахуванням викладеного, суд вважає встановленими обставини винної поведінки відповідача та свідомого нехтування ним своїми батьківськими обов'язками. Враховуючи права і інтереси дитини, суд дійшов висновку про ухилення відповідача [PERSON] від виконання своїх батьківських обов'язків та необхідність позбавлення його батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON]. За таких обставин суд приходить до висновку про можливість задоволення позову в повному обсязі. На підставі ст. ст. 150, 155, 164, 165, 166 СК України,

Outcome: approved