Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить визнати [PERSON] , [INFO] , таким, що втратив право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивачка також просила суд допитати в якості свідків [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , [PERSON] , адреса: [ADDRESS] , та [PERSON] , адреса: [ADDRESS]. Відповідач відзив на позов не подав, у судові засідання, призначені на 28 вересня та 01 грудня 2021 року не прибув, про причини неявки суд не повідомив. Про судове засідання, призначене на 28 вересня 2021 року, відповідач повідомлявся через оголошення на веб-сайті судової влади України у зв`язку із обмеженням коштів на поштові відправлення. Рекомендоване поштове відправлення з копіями ухвали про відкриття провадження у справі, позовної заяви з доданими матеріалами та судовою повісткою про виклик до суду 01 грудня 2021 року, що було направлене судом на адресу, за якою зареєстровано місце проживання відповідача, Укрпошта повернула з позначкою на конверті «адресат відсутній за вказаною адресою». Про судове засідання, призначене на 01 грудня 2021 року, відповідач також повідомлявся через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Зважаючи на викладені обставини, суд вважає, що відповідач належним чином був повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. Згідно із ч.ч. 1,2 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів. Таким чином, враховуючи, що відповідач у судове засідання не прибув, був належним чином повідомлений про його дату, час та місце, про причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав, від позивачки заперечень проти заочного розгляду справи до суду не надходило, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи. Обґрунтовуючи свої вимоги, позивачка посилається на те, що є власницею вказаного житлового будинку. У будинку зареєстрований [PERSON] , [INFO] , який в ньому фактично не проживає вже більше десяти років, бо виїхав на постійне місце проживання до Росії і через деякий час зв`язок між ними було втрачено. Де відповідач знаходиться в даний час їй невідомо. Оскільки він сам з реєстрації у будинку не знімається, вона звернулась до суду з позовом. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, пояснила, що відповідач її рідний дядько, більше десяти років у будинку не проживає. Вона ж має маленьку дитину та бажає оформити пільги на комунальні послуги. На допиті судом свідків [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] позивачка не наполягала. Вивчивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивачки, дослідивши наявні у справі письмові докази, суд встановив такі обставини. [PERSON] є власницею будинку, який знаходиться за адресою: [ADDRESS] (свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 30 вересня 2020 року). Згідно з довідкою від 15.06.2021 № 1206, виданою Виконавчим комітетом Генічеської міської ради Херсонської області, у м. Генічеську по вул. Дружби народів, буд. № 49, зареєстровані: [PERSON] , [INFO].; [PERSON] , [INFO], [PERSON] , [INFO]. Відповідно до акта від 14.06.2021, складеного депутатом Генічеської міської ради, Пікуль О.О. , [PERSON] , [INFO] , зареєстрований за адресою: [ADDRESS] , але фактично там не проживає більше десяти років. Це підтверджують сусіди: [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] ; [PERSON] , [INFO] , яка мешкає за адресою: [ADDRESS] . Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд вважає, що позов належить задовольнити з таких підстав. За змістом ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Частиною 2 ст. 405 ЦК України встановлено, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно з абз.3 ч. 1 ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Судом встановлено, що відповідач не проживає у належному позивачці на праві приватної власності будинку більше року, тобто понад встановлений законом строк, протягом якого зберігається право користування житловим приміщенням. Доказів того, що відповідач не проживає у будинку протягом вказаного строку через поважні причини суду не надано. Реєстрація відповідача у будинку, що належить позивачці, обмежує її права власника. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження позивачем своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користуватися житловим приміщенням, є належним способом захисту порушених прав позивачки, а тому позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved