Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що на підставі свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 09 січня 1987 року вона є власником житлового будинку № 57 по вулиці Шевченка в с. Мамаївці Кіцманського району Чернівецької області. У вказаному житловому приміщенні зареєстрована відповідачка [PERSON] колишня дружина її сина, яка в житловому будинку не проживає з 23.09.2011 року, що перешкоджає їй розпоряджатись своїм майном, тому, з підстав, передбачених ст.405 ЦК України, просила визнати її такою, що втратила право користування житлом. Позивачка [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову, погодження на заочний розгляд справи. Відповідачка [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи відсутньою за місцем реєстрації, що згідно абзацу 3 ч. 5 ст. 74 ЦПК України вважається, що належним чином повідомлена про час та місце розгляду справи, що є підставою для заочного розгляду справи, оскільки проти цього не заперечує позивачка. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заявлені вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Встановлено, що позивачці [PERSON] на праві власності належить житловий будинок, розташований в с. Мамаївці, вул. Шевченка, 57, Кіцманського району Чернівецької області, що на підставі свідоцтва про право власності на житловий будинок від 09.01.1987 року. Згідно ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» реєстрація полягає у внесенні відомостей до паспортного документу про місце проживання із зазначенням адреси житла особи та внесення цих даних до реєстраційного обліку. Відповідно до ст. 7 Закону України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Закон України від 11 грудня 2003 року «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, повязані із зняттям з реєстрації місця проживання. Положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких повязані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. У разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, предявивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 72, 116, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Відповідно до ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ними і власником житла або законом. Факт не проживання відповідачки [PERSON] в с. Мамаївці, вул. Шевченка, 57, Кіцманського району Чернівецької області підтверджується змістом акту обстеження будинковолодіння № 430 від 08.07.2016 року. За наведених та встановлених судом обставин, позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. На підставі викладеного, ст. ст. 3, 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. 405 ЦК України,

Outcome: approved