Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаною позовною заявою, поданою та підписаною її представником згідно з ордером [PERSON] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер батько позивача [PERSON] . Після його смерті відкрилася спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі, з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало померлому згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), що видавалися райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді Вінницького району Вінницької області за № 118 від 13.11.1997, серії ВН № 0440340. Однак оригінал даного правовстановлюючого документу було втрачено. Позивач [PERSON] є спадкоємцем першої черги за законом після смерті свого батька [PERSON] Інші спадкоємці першої черги за законом після смерті [INFO] [PERSON] , які прийняли спадщину, відсутні. Спадщину позивач фактично прийняла, оскільки постійно проживала та зареєстрована за однією адресою з померлим на момент смерті, що згідно норм ст. 549 ЦК України (в редакції 1963 року, яка була чинною на момент смерті батька), свідчить про фактичне прийняття нею спадщини. За вказаних обставин, у зв`язку з втратою правовстановлюючого документу на спадкове майно, представник позивача просить суд ухвалити рішення, яким визнати за [PERSON] право в порядку спадкування за законом на вищевказане спадкове майно. В підготовче засідання учасники справи не з`явились, однак попередньо подали до суду письмові заяви про розгляд справи без їхньої участі, при цьому представник позивача [PERSON] . згідно з ордером [PERSON] в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить задовольнити, судові витрати просить залишити за позивачем, а представник відповідача - сільський голова Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області в поданій заяві зазначив, що позовні вимоги сільська рада визнає. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести підготовче засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Судом установлено, що [INFO] в с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] від 11.02.2002 (а.с. 7). Після смерті [INFO] [PERSON] відкрилась спадщина, яка складається з різного майна, в тому числі, з права на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), яке належало [PERSON] . згідно з сертифікатом на право на земельну частку (пай), що видавалися райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді за № 118 від 13.11.1997, серія ВН № 0440340. Однак оригінал даного правовстановлюючий втрачено, що підтверджується копією друкованого оголошення в газеті «Подільська Зоря» від 07 червня 2018 року за № 23 (8705) (а.с. 11). З довідки № 0-2-0.20-234/105-19, виданої Відділом у Вінницькому районі Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області 19.07.2019, убачається, що громадянин [PERSON] отримав сертифікат на право на земельну частку (пай), що видавалися райдержадміністрацією Вінницького району Вінницької області по Мізяківсько-Хутірській сільській раді за № 118 від 13.11.1997, серії ВН № 0440340 . Інформація щодо видачі державного акта на вищевказаного громадянина в архіві відділу не виявлено (а.с. 10). Той факт, що [PERSON] при житті належало право на земельну частку (пай) у землі, яка перебуває у колективній власності КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, розміром 1,51 в умовних кадастрових гектарах без визначення меж цієї частки в натурі (на місцевості), підтверджується також довідкою-випискою за № 2123 від 23.10.2018 із списку членів КСП с. Мізяківські Хутори, Вінницького району Вінницької області, правонаступником якого є ТОВ «Мізяківські Хутори» (а.с. 14); довідкою № 2116, виданою Мізяківсько-Хутірською сільською радою Вінницького району Вінницької області 22.10.2018 (а.с. 17), а також копією списку колгоспників в КСГП с. Мізяківські Хутори станом на 01.07.1997 (а.с. 18-20). Позивач [PERSON] , [INFO] , є рідною дочкою [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження позивача серії [NUMBER] від 10.12.1983 (а.с. 8). З довідки № 1086, виданої виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району Вінницької області 15.07.2019, убачається, що [PERSON] , [INFO] , був зареєстрований та проживав на день смерті [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с. 15). Позивач [PERSON] з 27 жовтня 1989 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії [NUMBER] , виданого на ім`я [PERSON] Вінницьким РВ УМВС України 25.09.2007 (а.с. 9). На момент смерті [INFO] свого батька [PERSON] його дочка [PERSON] проживала разом з ним та була зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою № 398, виданою виконавчим комітетом Мізяківсько-Хутірської сільської ради Вінницького району вінницької області 28.02.2019 (а.с. 16). З листа Вінницької районної державної нотаріальної контори № 1804/01-16 від 28.08.2019, вбачається, що відповідно до Спадкового реєстру спадкоємці померлого [INFO] [PERSON] до нотаріальної контори та приватних нотаріусів по питанню відкриття спадщини не зверталися, спадкова справа не заводилась (а.с. 28). Однак оформити свої спадкові права в нотаріальному порядку позивач [PERSON] не має можливість через відсутність у неї документу, який посвідчує право спадкодавця [PERSON] на земельну частку (пай), що підтверджується постановою державного нотаріуса Вінницької районної державної нотаріальної контори Каблучко Ю.В. про відмову у вчиненні нотаріальної дії (видачі свідоцтва про право на спадщину за законом) за № 290/02-31 від 14.02.2019 (а.с. 21). Відповідно до ст. 1 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних часток» право на земельну частку (пай) мають громадяни - спадкоємці права на земельну частку (пай), посвідченого сертифікатом. Згідно з п. 17 Перехідних положень Земельного кодексу України від 25.10.2001 сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам земельних часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай), виданий районною (міською) державною адміністрацією. Документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), також є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай). Згідно з ст. 524 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Відповідно до ст. 529 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю. За ч. 2 ст. 548 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Згідно з ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) визнається, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном. Таким чином, судом установлено, що позивач по справі [PERSON] , [INFO] , рідна дочка спадкодавця [PERSON] , який помер [INFO] , та є спадкоємицею першої черги за законом після його смерті. Спадщину позивач фактично прийняла, вступивши у володіння спадковим майном, оскільки на час її відкриття проживала та була зареєстрована разом зі своїм батьком [PERSON] за однією адресою, а саме: в [ADDRESS] , що у розумінні ч. 1 ст. 549 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) свідчить про прийняття нею спадщини. Інших спадкоємців першої черги за законом чи спадкоємців за заповітом, які прийняли спадщину після смерті [INFO] [PERSON] , немає. Відповідно до роз`яснень, викладених у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року № 7, вбачається, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. Тобто, визнання права в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадщини у нотаріальному порядку, у зв`язку з чим, виникає цивільно-правовій спір. Установлено, що в нотаріальній конторі позивач [PERSON] оформити свої спадкові права та отримати свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті [INFO] свого батька [PERSON] не має можливості через втрату правовстановлюючого документу на спадкову земельну частку (пай), виданого на ім`я спадкодавця [PERSON] , тому порушене право позивача підлягає судовому захисту. Іншого способу захисту своїх спадкових прав, окрім судового, у позивача [PERSON] немає, тому суд вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 3 статті 200 ЦПК України визначено, що за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Оскільки визнання відповідачем даного позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що дає суду законні підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] . За клопотанням позивача суд вважає залишити за позивачем судові витрати по справі.

Outcome: approved