Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-26 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання дітей, мотивуючи тим, що на підставі рішення суду з відповідачем по справі розірвала шлюб. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO]. Діти живуть разом з позивачкою та перебувають на її утриманні. Відповідач матеріальної допомоги на утримання дітей не надає. Тому просила стягувати із [PERSON] аліменти в свою користь на утримання малолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення донькою повноліття. Позивачка в судовому засіданні позов підтримала з мотивів наведених в ньому та просила суд про його задоволення. Також роз'яснила суду що просить суд стягувати аліменти, згідно позовних вимог, на кожну дитину по 700 грн. щомісячно. Відповідач в судовому засіданні позов визнав частково. Погодився на сплату аліментів на утримання сина [PERSON] в розмірі 700 грн. щомісячно, однак, сплачувати аліменти на малолітню [PERSON] не погодився, оскільки дитина є усиновленою, а він не є її біологічним батьком. На даний час він займається підприємницькою діяльністю та має мінливий дохід. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено що спір між сторонами виник з приводу стягнення аліментів в користь того з батьків, з ким проживають діти. Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2014 року шлюб між сторонами розірвано, малолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] залишено на проживанні з матір'ю. Як вбачається із копій свідоцтв про народження [NUMBER] від 10 червня 2010 року та [NUMBER] від 15 травня 2012 року позивачка [PERSON] та відповідач [PERSON] є батьками малолітніх [PERSON] та [PERSON]. Сторонами по справі визнано, що [PERSON] є усиновленою ними дитиною. Відповідно до ч. 1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Відповідно до ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. В силу дії ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються в частці від заробітку (доходу) її матері, батька або в твердій грошовій сумі і виплачується щомісячно. За приписами ч. 2 ст. 182 цього кодексу мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього в користь позивачки на утримання дітей слід визначити в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст. 182 Сімейного кодексу України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я. Проте, він є особою працездатного віку, займається підприємницькою діяльністю і спроможний платити аліменти на утримання дітей. Разом з тим, суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання сина [PERSON] підлягає до задоволення в розмірі, який сторони погодили в добровільному порядку тобто такому, що на їх розсуд є достатнім для забезпечення дитині умов для її достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку та відповідному фінансовим можливостям відповідача, а саме в розмірі 700 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Щодо вимог про стягнення аліментів на утримання дочки [PERSON], яка, як визнано сторонами є усиновленою, то суд звертає увагу на положення ч. 4 ст. 232 СК України, за змістом якої усиновлення надає усиновлювачеві права і накладає на нього обов'язки щодо дитини, яку він усиновив, у такому ж обсязі, який мають батьки щодо дитини. Тому усиновителі зобов'язані утримувати усиновлених за правилами, установленими для відносин між батьками і дітьми. Положеннями ст. 180 Сімейного кодексу України визначено, що батьки зобов'язані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. За таких обставин, виходячи з системного аналізу ст. ст. 180, 232 СК України суд приходить до переконання, що розірвання шлюбу між усиновителями не звільняє їх обох чи окремого із них від обов'язку щодо утримання усиновленої дитини, а тому якщо усиновителі розривають шлюб, вони також на загальних підставах, як батьки, повинні сплачувати аліменти, продовжувати виховувати усиновлену дитину, яка проживає з іншим батьком-усиновителем. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що позов в частині стягнення аліментів на утримання доньки [PERSON], слід задовольнити частково, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої дитини в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дочкою повноліття. Відповідно до вимог ст. 191 Сімейного кодексу України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. За змістом ч. 1 ст. 11 Цивільного процесуального кодексу України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно із ч. 3 ст. 88 Цивільного процесуального кодексу України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Тому з відповідача слід стягнути 243,60 гривень судового збору в дохід держави. На підставі вищенаведеного, відповідно до ст.ст. 180, 181, 182, 184, 191 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», ст. 11, 88 Цивільного процесуального кодексу України,

Outcome: partial