Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Міжрайонного відділу державної виконавчої служби по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова Головного територіального управління юстиції у Харківській області, [PERSON], [PERSON], [PERSON] про зняття арешту з нерухомого майна, а саме квартири № 26, що розташована по вулиці Польовій, 10 в місті Харкові, що був накладений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії АА № 508973 від 02.10.2006 року, виданої державним виконавцем ДВС у Комінтернівському районі міста Харкова [PERSON] В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначила, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.09.2016 року за нею визнано право власності на квартиру № 26, що розташована по вулиці Польовій, 10 в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 25.02.2015 року . Вказане рішення набрало законної сили. Однак, реєстрація права власності за позивачем, відповідно до вказаного рішення суду перешкоджає арешт накладений на вказану квартиру, який був здійснений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження від 02.10.2006 року, що видана державним виконавцем Комінтернівського ВДВС -[PERSON] Зазначений арешт був накладений на майно боржників , а саме : [PERSON], [PERSON], [PERSON], які є відповідачами у даній справі. Однак , вказані особи ніколи не мали права власності на спірну квартиру. Крім того, згідно довідки Комінтернівського ВДВС від 27.04.2017 року , виконавчих проваджень за якими боржниками є [PERSON], [PERSON], [PERSON] у ВДВС відсутні . Враховуючи вказані обставини позивач вважає, що арешт накладений на спірну квартиру є безпідставним, необґрунтованим та таким, що порушує її права як законного власника квартири. Ухвалою суду від 20.03.2018 року провадження у справі відкрито та розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням сторін по справі. Позивачем до суду подана заява про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити. Відповідачі - [PERSON] та [PERSON] подали до суду заяву про розгляд справи за їх відсутністю , проти задоволення позову не заперечували . Відповідач [PERSON]В та представник відповідача - Міжрайонного ВДВС по Основ»янському та Слобідському районах міста Харкова ГТУЮ у Харківській області в судове засідання не з»явились, про день та час слухання справи повідомлялись у встановлено законом порядку, про причини своєї неявки суду не повідомили, відзиву на позов до суду не подали. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідного до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Статтями 77, 78 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Судом встановлено, що рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.09.2016 року за [PERSON] визнано право власності на квартиру № 26, що розташована по вулиці Польовій, 10 в м. Харкові в порядку спадкування за заповітом після смерті [PERSON], померлого 25.02.2015 року. Вказане рішення набрало законної сили. ( а.с.5-6). Вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідно до дублікату договору купівлі-продажу від 27.01.1995 року, реєстр. № 4-159, [PERSON] придбав у [PERSON] квартиру № 26, що розташована по вул. Польовій ,10 в м. Харкові. Відповідно до довідки КП «Харківське міське БТІ» від 27.08.2015 року, що видана за інформацією станом на 31.12.2012 року, вбачається ,що власником спірної квартири є [PERSON]. В примітках вказаної довідки зазначено, що до матеріалів інвентаризаційної справи залучені ксерокопії правовстановлюючих документів, згідно яких квартира [ADDRESS] належить [PERSON], згідно дублікату договору купівлі-продажу від 27.01.1995 року, реєстр. № 4-159, посвідченого 7-ою ХДНК, але право власності не зареєстровано. ( а.с.9) Згідно Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 19.04.2017 року , вбачається , що на квартиру № 26, що розташована по вулиці Польовій, 10 в місті Харкові накладений арешт на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії АА № 508973 від 02.10.2006 року, виданої державним виконавцем ДВС у Комінтернівському районі міста Харкова [PERSON] Власниками вказаної квартири зазначено [PERSON], [PERSON] та [PERSON]. ( а.с.10-12) Однак як встановлено вище, відповідно до довідки КП «Харківське міське БТІ» від 27.08.2015 року, станом до 31.12.2012 року спірна квартира [PERSON], [PERSON]О. та [PERSON] не належала. Згідно Довідки Комінтернівського ВДВС м. Харкова ГТУЮ від 27.04.2017 року № 14.4.-2910796 вбачається , що виконавчий документ за яким боржниками є [PERSON], [PERSON] та [PERSON]., згідно перевірки АСВП станом на 27.04.2017 року у вказаному ВДВС не перебуває. ( а.с.13) Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, крім цього ст. 16 цього ж кодексу зазначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу і одним із способів такого захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», обтяження - це заборона розпоряджатися або користуватися нерухомим майном, що встановлена або законом, або актами уповноважених на це органів державної влади, їх посадових осіб або яка виникає на підставі договорів. Пунктом 4 статті 4 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що державній реєстрації прав підлягають: заборона відчуження та арешт нерухомого майна, податкова застава, предметом якої є нерухоме майно, та інші обтяження. Разом із тим, абз. 2 пункту 1 статті 26 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що у разі якщо помилка в реєстрі впливає на права третіх осіб, зміни до Державного реєстру прав вносяться на підставі відповідного рішення суду. Згідно п. 6 ч. 1 ст. 19 цього ж Закону підставою для державної реєстрації прав та їх обтяжень є наявність документів, що підтверджують виникнення, перехід, припинення прав на нерухоме майно. Відповідно до ч. 1 п. 75 цього Порядку, документами, що підтверджують виникнення, перехід та припинення обтяжень речових прав на нерухоме майно, також є рішення суду, або постанова державного виконавця, щодо обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили. Відповіднодо ст.59 ЗУ «Про виконавче провадження»особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець. В п. 2 Постанови ПленумуВищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 3 червня 2016 року № 5«Про судову практику в справах про зняття арешту з майна», позов про зняття арешту з майна може бути пред'явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Таким чином, оскільки квартира № 26, що розташована по вулиці Польовій, 10 в місті Харкові, не належала боржникам у виконавчому провадженні , за яким було накладено арешт, а право власності вказаної квартири відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27.09.2016 року було визнано за позивачем в порядку спадкування за законом , суд приходить до висновку, що арешт майна порушує право позивача, оскільки перешкоджає в оформленні її майнових прав на вказану квартиру, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved