Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, в якому просила визнати [PERSON] такою, що втратила право в користуванні житловим будинком, належним їй на праві власності на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.1999 року на Ѕ частину та згідно договору купівлі-продажу на Ѕ частину, який розташований в [ADDRESS], з підстав, передбачених ст.ст. 316, 386 ЦК України. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та розгляд справи у її відсутності, погодилась на заочний розгляд справи. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явилась, будучи відсутньою за місцем реєстрації. Судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. За змістом ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно із ч.1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. При цьому відповідно до ч.2 ст.386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю. Встановлено, що позивач [PERSON] на підставі Свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 10.03.1999 року на Ѕ частину та згідно договору купівлі-продажу на Ѕ частину, є власником житлового будинку, розташованого в [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] зареєстрована у належному позивачу житловому будинку, що перешкоджає останній користуватися та розпоряджатися власністю. Верховний Суд України у постанові від 16.11.2016 року при розгляді справи № 6-709цс16 висловив наступну правову позицію. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК передбачено, що члени сім'ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сім'ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім'ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Аналіз зазначеної норми дає підстави для висновку про те, що власник має право вимагати від осіб , які не є членами його сім'ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-який час. За вказаних обставин суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Враховуючи викладене, ст.ст. 150, 156 Житлового кодексу України, ст.ст. 16, 317, 319, 321, 383, 391, 405 ЦК України,

Outcome: approved