Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-18 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу, який зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області 08.11.2008 року, про що зроблено актовий запис за №103. Від шлюбу сторони мають двоє неповнолітніх дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO]. В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що спільне життя з відповідачем не склалося внаслідок: зловживання останнім спиртними напоями; нехтування добробутом їх сім'ї, у зв'язку із чим їй доводилося виїжджати на сезонні роботи; влаштовування сварок, під час яких він її морально ображав, в тому числі у присутності дітей; безпідставного звинувачення в подружній невірності. Така поведінка відповідача призвела до припинення подружніх відносин, починаючи з серпня 2015 року. Всі ці обставини в своїй сукупності негативно впливають на стан здоров'я позивача та стан здоров'я їх дітей, які почали боятися приходу [PERSON] З викладених підстав вважає, що їх сім'я розпалася та поновити її не можливо, а подальше проживання у шлюбі буде суперечити принципу добровільності сімейних відносин, у зв'язку із чим просила термін на примирення не надавати, шлюб розірвати, залишивши їй шлюбне прізвище «[PERSON]». В судове засідання сторони не з'явились, однак до суду подали заяви про розгляд справи за їх відсутності. При цьому, у своїй заяві позивач позов підтримала повністю та просила його задовольнити, а відповідач позовні вимоги визнав, просив суд шлюб розірвати. За викладених обставин розгляд справи здійснювався за відсутності осіб, які беруть участь у справі, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, що відповідає вимогам ч. 2 ст.197 ЦПК України. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, вважає, що позов підставний і підлягає до задоволення. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. Із свідоцтва про шлюб [NUMBER], виданого 08 листопада 2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану Любомльського районного управління юстиції Волинської області, встановлено, що сторони уклали шлюб 08 листопада 2008 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №103 (а.с.4). Від шлюбу сторони мають двоє дітей: доньку - [PERSON], [INFO], та сина - [PERSON], [INFO], що стверджується копіями свідоцтв про народження [NUMBER] та [NUMBER], виданими відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Любомльського районного управління юстиції Волинської області 01.07.2010 року та 31.07.2012 року, відповідно (а.с.5-6). Частиною 1 статті 110 СК України передбачено, що позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ч. 2 ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до вимог ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов'язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім'ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Згідно ч. 3, ч. 4 ст. 56 СК України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв'язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом. З огляду на викладені правові норми та позицію позивача щодо неможливості збереження сімейних стосунків, суд вважає, що викладені позивачем доводи, які відповідачем не оспорені та не спростовані, відповідають фактичним обставинам справи, при яких в даному випадку збереження сім'ї буде нічим іншим, як примушуванням сторін до збереження шлюбних відносин. З врахуванням того, що позивач не бажає примиритися, а відповідач проти розірвання шлюбу не заперечує, суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити інтересам позивача та інтересам неповнолітніх дітей. З огляду на викладене, суд вважає, що сім'ю зберегти неможливо, шлюб між сторонами існує лише формально, а тому його слід розірвати. Таким, що не суперечить закону, суд вважає прохання позивача про залишення їй прізвища «[PERSON]». Згідно із ст.88 ЦПК України судові витрати по справі слід покласти на відповідача.

Outcome: approved