Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до Приморського ВП у м.Одесі ГУ НП України в Одеській області, Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про звільнення майна з-під арешту. В судовому засіданні позивачка та представник позивачки позовні вимоги підтримали та просили задовольнити. В судовому засіданні представник Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області [PERSON] не заперечувала проти задоволення позовних вимог. В судове засідання представник відповідача Приморського ВП у м.Одесі ГУ НП України в Одеській області не зявився, але надав заяву згідно якої просив справу слухати в його відсутність, не заперечує проти задоволення позовних вимог. Вислухавши сторони по справі, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню по наступним підставам. В судовому засіданні встановлено, що в провадженні слідчого СВ Приморського ВП у м.Одесі ГУНП України в Одеській області [PERSON] знаходиться кримінальне провадження №12013170500004089 від 08.05.2013 року за підозрою [PERSON] у скоєнні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.358, ч.2 ст.366, ч.5 ст.191, ч.2 ст.364 КК України. В рамках кримінального провадження 16.06.2010 року на підставі постанови слідчого СВ Приморського РВ ОМУ ГУМВС України в Одеській області [PERSON] про накладення арешту, був накладений арешт на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вулиця ім. Заріпова X., земельна ділянка 63/1, кадастровий номер 5110300000:02:026:0025, власником якої є [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 28.11.2015 року, реєстраційний номер обтяження 9968215. Але, вказаний арешт був помилково накладений на майно особи, яка не є фігурантом даного кримінального провадження. Фігурантом по даному кримінальному провадженню є [PERSON] [INFO], паспорт серії КЕ №463014, виданий Малиновським РВ УМВС України в Одеській області, а власником земельної ділянки, на яку був накладений арешт для забезпечення кримінального провадження, зокрема, для забезпечення можливої конфіскації, є [PERSON], [INFO], паспорт серії КМ №016136, виданий Білгород-Дністровським МВ УМВС України в Одеській області, який на момент отримання державного акту на право власності на земельну ділянку був зареєстрований та проживав за адресою: [INFO]. В державному акті на право власності на земельну ділянку, яка розташована за адресою: Одеська область, м.Білгород-Дністровський, смт.Затока, вулиця ім. Заріпова X., земельна ділянка 63/1, кадастровий номер 5110300000:02:026:0025 вказано, що [PERSON], який проживає за адресою: [INFO] є власником вказаної земельної ділянки. Крім того, з витягу з Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна від 28.11.2015 року вбачається, що власником спірної земельної ділянки є [PERSON], якому присвоєний ідентифікаційний номер [NUMBER]. Даний ідентифікаційний номер присвоєний саме [PERSON], [INFO], який не є фігурантом (ані підозрюваним, ані обвинуваченим) даного кримінального провадження. 02 травня 2014 року [PERSON], який є власником земельної ділянки, на яку накладено арешт, загинув під час трагічних подій, які відбувались в той день умісті Одесі, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії І-ЖД №379253 від 07.05.2014 року. 17 липня 2014 року позивачка [PERSON] є матірю померлого [PERSON], подала до Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області заяву про прийняття спадщини після померлого сина [PERSON]. Позивачка [PERSON] є єдиним спадкоємцем за законом всього майна [PERSON], на підставі її заяви від 17.07.2014 року була заведена спадкова справа №192/2014 до майна померлого 02.05.2014 року [PERSON], що підтверджується листом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області №49/02-14 від 26.01.2016 року. Але, позивачка [PERSON] оформити свідоцтво про право на спадщину не має можливості, оскільки на земельну ділянку, яка належала її сину [PERSON], накладений вищевказаний арешт, про який їй стало відомо лише 28.11.2015 року, коли нотаріус перевірила в реєстрі наявність обтяжень щодо спадкового майна та роздрукувала відповідний витяг. Згідно до вимог ч.1 ст.126 КПК України 1960 року, який був чинним на момент накладення арешту, забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна провадиться шляхом накладення арешту на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого чи підозрюваного або осіб, які несуть за законом матеріальну відповідальність за його дії, де б ці вклади, цінності та інше майно не знаходилось, а також шляхом вилучення майна, на яке накладено арешт. Відповідно до п.9 Перехідних положень діючого КПК України 2012 року, запобіжні заходи, арешт майна, відсторонення від посади, застосовані під час дізнання та досудового слідства до дня набрання чинності цим Кодексом, продовжують свою дію до моменту їх зміни, скасування чи припинення у порядку, що діяв до набрання чинності цим Кодексом. Оскільки арешт земельної ділянки був застосований до набрання чинності діючим в даний час КПК, то скасування даного арешту має бути вчинене у порядку, що був передбачений КПК України 1960 року. Частиною 6 ст.126 КПК України 1960 року встановлено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба. 28 січня 2016 року адвокат позивачки [PERSON] звернувся в моїх інтересах та від її імені до слідчого СВ Приморського ВП у м.Одесі ГУНП України в Одеській області [PERSON] з заявою про зняття арешту з майна, який був помилково накладений на майно особи, яка не є фігурантом кримінального провадження, що підтверджується заявою із штампом відділу поліції про її отримання. До теперішнього часу слідчим не вчинено жодних дій, направлених на скасування незаконного арешту, яким грубо порушуються законні права та інтереси позивачки, оскільки вона не може оформити та отримати спадщину після смерті сина. До теперішнього часу спірний арешт слідчим не знятий, чим порушується право власності, як єдиного спадкоємця [PERSON], на земельну ділянку, на яку накладено арешт, зокрема, порушується право позивачки користуатися та розпоряджатися майном сина. Відповідно до ч.1 ст.3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ч.1 ст.321 ЦК України, право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Пунктом 4 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про виключення майна з опису» N 6 від 27.08.1976 року розяснено, що за правилами, встановленими для розгляду позовів про виключення майна з опису, розглядаються вимоги громадян і організацій, що ґрунтуються на праві власності на описане майно або на праві володіння ним. У тих випадках, коли опис проводився для забезпечення конфіскації чи стягнення майна на користь держави, як відповідач притягується відповідна державна податкова інспекція. Суд вважає, що при таких обставинах і доказах позовна заява [PERSON] до Приморського ВП у м.Одесі ГУ НП України в Одеській області, Білгород-Дністровської обєднаної державної податкової інспекції ГУ ДФС в Одеській області про звільнення майна з-під арешту обґрунтована та підлягає задоволенню.

Outcome: approved