Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить стягнути з прокуратури Харківської області моральну шкоду, завдану бездіяльністю прокурорів на її користь в сумі 25000 грн та стягнути з Головного управління Національної поліції Харківської області моральну шкоду завдану бездіяльністю слідчих на її користь в сумі 25000 грн. В обґрунтування позову зазначає, що 15.05.2013 року о 14 год. 00 хв. в м.Харкові по вул.Кримській злочинцем зірвано з [PERSON] золотий хрест з ланцюжком. Зазначені відомості внесені до ЄРДР за №12013220480003117 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.186 КК України. Слідчими та процесуальними керівниками органів прокуратури ігноруються норми процесуального законодавства, затягується розслідування. Відповідальних слідчих притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового слідства. Така протиправна поведінка відповідачів спричинила тяжкі душевні страждання, завдано моральної шкоди, яка полягає у приниженні її гідності, стресі, страху. Все це забирало її сили, нерви та здоров'я, у зв'язку з чим остання змушена купувати заспокійливі лікарські засоби, засоби для нормалізації тиску тощо. В судовому засіданні позивач свою позовні вимоги підтримала, пояснила, що злочин на теперішній час не розкритий, просила позов задовольнити. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позовні вимоги, просив їх задовольнити, зазначив про не виконання органом досудового розслідування ряду процесуальних дій. Представник відповідача прокуратури Харківської області у судовому засіданні просила залишити без задоволення позовні вимоги [PERSON], посилаючись на їх безпідставність та необґрунтованість з урахуванням того, що відсутнє рішення суду або компетентних органів, яким встановлено факт невиконання або неналежного виконання своїх службових обов'язків уповноваженими особами прокуратури під час досудового розслідування у кримінальному провадженні. Посадовими особами органів прокуратури будь-яких протиправних дій стосовно [PERSON] не вчинено, позивачем на обґрунтування своїх вимог доказів не надано. Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Харківській області у судовому засіданні заперечував у задоволенні позовних вимог, як необґрунтованих та зазначив про відсутність доказів незаконних дій стосовно позивача слідчими у кримінальному провадженні. Представник відповідачів Державної казначейської служби України та Головного управління Державної казначейської служби України у Харківській області у судовому засіданні позов не визнав. Суд, дослідивши матеріали справи, вислухавши думку сторін, прийшов до наступних висновків. СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області 15.05.2013 року внесено відомості до ЄРДР за №12013220480003117 за ч.2 ст.186 КК України за заявою [PERSON] Органом досудового розслідування проведено ряд слідчих дій. Так, 15.05.2013 року, 18.06.2013, 08.08.2013 року допитано потерпілу. 20.06.2013 по справі призначено товарознавчу експертизу. Затребуваний список курсантів, які знаходились у звільненні 15.05.2013 року після 13 год. 00 хв. 09 вересня 2013 Науково-дослідним експертно-криміналістичним центром виготовлений висновок експертизи. Слідчому надавались вказівки в порядку ст.ст.36,39 КПК України. Слідчим неодноразово у письмово повідомлялось потерпілій про можливість ознайомлення з матеріалами справи. Згідно копії повідомлення з прокуратури Харківської області від 02.12.2016 року за вих.№ 04/2/2-890-15 стосовно працівників Харківської місцевої прокуратури №1 вжито заходів реагування, згідно листа від 10.07.2013 року старшого слідчого СВ Дзержинського РВ ХМУ ГУМВС України в Харківській області Крючкову І.В. притягнуто до дисциплінарної відповідальності за неналежне проведення досудового слідства по кримінальному провадженню №12013220480003117. Станом на теперішній час досудове розслідування по кримінальному провадженню № 12013220480003117 триває. У відповідності до ст.ст. 13,81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до положень ст.ст. 55, 124 Конституції України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов'язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема, органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб'єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу. За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (ст.ст.1173, 1174 ЦК України). Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини. Під час вирішення спорів про відшкодування шкоди на підставі статті 1167 ЦК України доказуванню підлягає: факт спричинення шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди і його вина, причинний зв'язок між протиправною дією і негативними наслідками. Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди. При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов'язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв'язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 2005 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз'яснено, що під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Для наявності зобов'язання по відшкодуванню шкоди відповідно до статей 1167, 1173, 1176 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу дізнання, попереднього (досудового) слідства, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв'язок між його діями та шкодою, ці обставини підлягають доказуванню на загальних підставах та є обов'язком позивача. Як на підстави позову позивач посилається на бездіяльність слідчих та процесуальних керівників при проведенні досудового розслідування у вказаному кримінальному провадженні, безпідставне затягування строків досудового розслідування, не виконання вказівок наданих слідчому притягнення до дисциплінарної відповідальності слідчого за неналежне виконання обов'язків. Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів того, що їй завдано моральної шкоди працівниками поліції та прокуратури, а також доказів того, що їх діяння були протиправними внаслідок неналежного виконання ними покладених на них трудових чи службових обов'язків. Вказівки надані слідчому в порядку ст. 36 КПК України надавались у межах повноважень, притягнення до дисциплінарної слідчого не свідчать про наявність вини та завдання цим шкоди позивачу, дії або бездіяльність працівників органу досудового розслідування та прокуратури не є неправомірними в розумінні закону. Позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження винної поведінки слідчих та процесуального керівника прокуратури під час проведення досудового розслідування у кримінальному провадженні, які б знаходилася у причинно-наслідковому зв'язку з негативними наслідками для позивача. З урахуванням викладеного, суд відмовляє у задоволенні позовних вимог [PERSON].

Outcome: dismissed