Jurisdiction: civil
Date: 2018-06-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить збільшити розмір аліментів, визначений рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року, які стягуються з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини. Свої вимоги обґрунтовує тим, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 16 грудня 2015 року. Від спільного подружнього життя мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO] року, який проживає разом з позивачем. Рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, починаючи з 20 січня 2016 року і до досягнення дитиною повноліття. Зазначає, що її дохід не в повній мірі може забезпечити повноцінні умови для фізичного, розумового та духовного розвитку дитини, оскільки на даний час підвищилися ціни на продукти харчування, одяг, комунальні платежі. Відповідач в добровільному порядку відмовляється сплачувати аліменти у більшому розмірі, хоча має таку можливість. Просить суд збільшити розмір аліментів та стягувати з відповідача у ? усіх видів доходів щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дитиною повноліття. Позивач в підготовче судове засідання не з'явилася, подала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позов підтримала в уточненому розмірі, зокрема просила стягувати з відповідача аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 930 гривень щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням законної сили та до досягнення дитиною повноліття. Позовні вимоги просила задовольнити. Відповідач в підготовче судове засідання не з'явився, подав суду заяву, в якій просив розглядати справу за його відсутності, позов визнав, проти задоволення позову не заперечив. Крім того, у заяві зазначив, що не має регулярного доходу та офіційного заробітку, є фізично здоровим, інших осіб, крім неповнолітнього сина, на утриманні не має. Враховуючи, що особи, які беруть участь у справі, в судове засідання не з'явились, суд розглядає справу в порядку, встановленому частиною 2 статті 247 ЦПК України без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Суд, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Судом встановлено, що рішенням Старовижівського районного суду Волинської області від 08 лютого 2016 року із [PERSON] на користь [PERSON] стягнуто аліменти на утримання неповнолітнього сина у твердій грошовій сумі у розмірі 600 гривень щомісячно, до досягнення дитиною повноліття (аркуш справи 8). Згідно з довідкою Старовижівського професійного ліцею №120 від 23 квітня 2018 року вбачається, що дитина сторін проживає з позивачем (аркуш справи 7). Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною 3 статті 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому за змістом статті 141 СК України батьки мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незважаючи на розірвання шлюбу чи проживання окремо від дитини. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України N789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до Закону України «Про державний бюджет України на 2018 рік», прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року становить 1860 гривень. Відповідно до частини 4 статті 273 ЦПК України якщо після набрання рішенням суду законної сили, яким з відповідача присуджені періодичні платежі, зміняться обставини, що впливають на визначені розміри платежів, їх тривалість чи припинення, кожна сторона має право шляхом пред'явлення нового позову вимагати зміни розміру, строків платежів або звільнення від них. Враховуючи майновий стан позивача, відповідача, споживчий кошик цін, суд вважає, розмір аліментів, що стягуються з відповідача не відповідає звичайним потребам неповнолітньої дитини, а також ту обставину, що заявлений розмір - 930 гривень щомісячно на дитину, відповідає вимогам СК України щодо прожиткового мінімуму, встановленого для дитини віком до 6 років, а тому позовні вимоги позивача щодо збільшення розміру аліментів є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Із заяви, поданої відповідачем до суду убачається, що відповідач позов визнав. Дані обставини, в силу вимог статті 206 ЦПК України, серед інших, є підставою для задоволення позову, оскільки визнання позову не суперечить закону та не порушує права, свободи та інтереси інших осіб. Відповідно до частин 3, 4 статті 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України 15 травня 2006 року N 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів та статті 192 СК надано роз'яснення, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили. Згідно з частиною 1 статті 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Відповідно до частини 6 статті 141 ЦПК України, якщо сторона, на користь якої ухвалено рішення, звільнена від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Підпунктом 3 частини 1 статті 4 Закону України «Про судовий збір» визначено, що ставка судового збору за подання до суду позовної заяви про розірвання шлюбу становить 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Статтею 7 Закону України «Про державний бюджет на 2018 рік» встановлено, у 2018 році прожитковий мінімум для працездатних осіб з 1 січня 2018 року становить 1762 гривні. Відповідно до статті 4 Закону України «Про судовий збір» ставка судового збору, на день звернення позивача із позовом до суду в даній справі складає 704,80 гривень. Згідно з частиною 1 статті 142 ЦПК України у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Підпунктом 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», визначено, що звільняються від сплати судового збору позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів. Таким чином, оскільки позивача при поданні позову звільнено від сплати судового збору, а відповідач до початку розгляду справи по суті визнав позовні вимоги, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави 50 відсотків судового збору, який позивач повинен був би сплатити при поданні позову, тобто 352, 40 гривень.

Outcome: approved