Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з заявою про продовження обмежувального припису щодо [PERSON] . В обґрунтування заяви зазначила, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 року задоволено її заяву та видано обмежувальний припис у вигляді: заборони строком на 6 місяців [PERSON] наближатись на відстань 300 метрів до місць проживання та перебування [PERSON] ; вести телефонні розмови або контактувати з [PERSON] через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб; переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватись з нею. Заявник зазначає, що існує ймовірність того, що після закінчення строку дії обмежувального припису [PERSON] , розпочне вчиняти домашнє насильство, також заявник зазначає, що [INFO] помер її чоловік [PERSON] та таким чином, вона фактично залишись без захисту від проявів домашнього насильства. На підставі викладеного просить продовжити на 6 місяців дію обмежувального припису виданого на підставі рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 17.12.2020 року у справі № 523/19376/20. Заявник [PERSON] звернулась до суду з заявою про слухання справи за її відсутності у зв`язку з поганим самопочуттям, в заяві зазначила, що вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити (а.с.9). Заінтересована особа: [PERSON] в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся в порядку передбаченому ч. 11 ст. 128 ЦПК України, шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України (а.с.12). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до\~положень ч.\~1\~ст.\~350-5\~ЦПК України\~справа про\~видачу обмежувального\~припису розглядається\~судом за\~участю заявника\~та заінтересованих\~осіб.\~У разі\~якщо участь\~заявника становить\~загрозу подальшої\~дискримінації чи\~насильства для\~нього,\~справа може\~розглядатися без\~його участі. Неявка належним чином повідомлених заінтересованих осіб не перешкоджає розгляду справи про видачу обмежувального припису. Дослідивши заяву, проаналізувавши надані заявником докази на підтвердження заявлених вимог, суд дійшов наступних висновків. Відповідно до правил статті 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Правовідносини, що склалися між учасниками справи, регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», а також міжнародно-правовими актами, під час вирішення такої категорії справ обов`язковому застосуванню підлягає судова практика Європейського суду з прав людини. Основним нормативно-правовим актом, яким регулюються спірні правовідносини, є Закон України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Цей закон визначає організаційно-правові засади запобігання домашньому насильству, основні напрями реалізації державної політики у сфері запобігання та протидії домашньому насильству спрямовані на захист прав та інтересів осіб, які постраждали від такого насильства. Частиною другою статті 3 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», визначено перелік осіб на яких поширюється дія законодавства про запобігання та протидію домашньому насильству незалежно від факту спільного проживання серед яких - колишнє подружжя, батьки (мати, батько) і дитина (діти). Статтею 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено значення термінів, які вживаються в цьому ж законі, зокрема: домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала, а також погрози вчинення таких діянь; економічне насильство - форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру; психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи; фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, моржування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру. Предметом доказування в даному випаду є вірогідність продовження вчинення по відношенню до заявника домашнього насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до заінтересованої особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству. Судом встановлено, що [PERSON] є сином [PERSON] . [PERSON] належить ј частини а [PERSON] - ѕ частини квартири [ADDRESS] . Дані обставини були встановлені судовим рішенням, яке набрало законної сили (у справі № 523/19376/20), а відтак не потребують додаткового доказування (ч. 4 ст. 82 ЦПК України). У заяві про продовження обмежувального припису заявник зазначає, що [PERSON] , не зупинив проти неї насильницьких дій, та взагалі, після смерті чоловіка [PERSON] , який помер [INFO] може тільки посилити свої дій щодо неї, оскільки вона залишилась без захисника, також зазначила, що її дочка [PERSON] , постраждала від протиправних дій [PERSON] , який наніс їй тілесні ушкодження. Також, зазначила, що зі страхом очікує закінчення дії обмежувального припису, оскільки [PERSON] , може проявити домашнє насильство. Як доказ продовження вчинення домашнього насильства в сім`ї заявник послалась на довідку дільничного лікаря згідно якої в неї розвився хронічний стресовий стан та їй рекомендовано уникнення стресових ситуацій. Під час вирішення вимог щодо продовження дії обмежувального припису суд встановлює, чи є зазначені заявником в обґрунтування заявлених вимог правовідносини такими, що регулюються спеціальним Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», та дає їм оцінку на предмет того, чи є зазначені обставини проявом домашнього насильства, а також чи є потреба вживати заходів, щоб запобігти домашньому насильству в подальшому. Відповідно до п.п. 6, 7, 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» у цьому Законі терміни вживаються в такому значенні: обмежувальний припис стосовно кривдника - встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи; кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі; особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 21 Закону України «Про запобіганню та протидію домашньому насильству», постраждала особа має право на: дієвий, ефективний та невідкладний захист в усіх випадках домашнього насильства, недопущення повторних випадків домашнього насильства. Враховуючи положення Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», обмежувальний припис за своєю суттю не є заходом покарання особи (на відміну від норм, закріплених у КУпАП та КК України), а є тимчасовим заходом, виконуючим захисну та запобіжну функцію і направленим на попередження вчинення насильства та забезпечення першочергової безпеки осіб, з огляду на наявність ризиків, передбачених вищезазначеним законом, до вирішення питання про кваліфікацію дій кривдника та прийняття стосовно нього рішення у відповідних адміністративних або кримінальних провадженнях. Разом з цим, з огляду на встановлені судом обставини, суд дійшов висновку, що заявником не надано належних та допустимих доказів, що заінтересована особа [PERSON] , продовжував або продовжує вчиняти відносно заявника психологічне насильство та, що у суду є підстави застосувати положення чинного Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Заявником не надано доказів та не підтверджено будь-якими іншими фактами, переслідування заявника на вулиці, інших громадських місцях і заходах, а також написання заінтересованою особою смс-повідомлень з погрозами в бік заявниці. Суд також не встановив ризиків настання будь-якого насильства з боку заінтересованої особи стосовно заявника в майбутньому, після закінчення дії обмежувального припису. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. Рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків. Оцінкою ризиків\~вважається оцінювання\~вірогідності продовження\~чи повторного\~вчинення домашнього\~насильства,\~настання тяжких\~або особливо\~тяжких наслідків\~його вчинення\~(п.\~9\~ч.\~1\~ст.\~1\~Закону України\~«Про запобігання\~та протидію\~домашньому насильству»). Верховний суд у постанові від 06.02.2020 року у справі за 753/8626/19 висловив позицію, що сам факт неодноразового звернення заявника до різних органів з підстав вчинення щодо заявника психологічного та фізичного домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою, але не підтверджує факт того, що вчинено щодо заявника домашнього психологічного насильства, що є необхідною умовою для можливості застосування судом до відповідної особи спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству, які визначені Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству». Суд звертає увагу, що заявницею не доведено, що протягом дії обмежувального припису заінтересованою особою продовжувались дії щодо порушення її прав, оскільки з викладених в заяві обставин, вбачається, що за період встановлення обмежувального припису відносно [PERSON] , останній не здійснював її переслідування. Дослідивши надані докази, суд вважає, що вони не містять достатньої інформації про те, що заінтересована особа може та має намір вчиняти або продовжувати вчиняти домашнє насильство, заявником не доведено вірогідності продовження вчинення домашнього насильства, доказів щодо нанесення тілесних ушкоджень дочці заявника суду також надано не було, а відтак суд дійшов висновку про відсутність підстав задоволення заяви про продовження обмежувального припису. При цьому, суд вважає за необхідне роз`яснити заявнику, що за наявності обґрунтованих ризиків, заявник вправі звернутись до суду з заявою про винесення обмежувального припису. З урахування викладеного та

Outcome: dismissed