Jurisdiction: civil
Date: 2016-07-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], та просить позбавити [PERSON] права користування квартирою №24 по вул. Грецькій, 43 м. Одесі, та зобовязати відповідача звільнити вказану квартиру. Позивачка обґрунтовує вимоги тим, що 21 квітня 2006 року між нею та відповідачем був розірваний шлюб. З того часу вони проживають окремо. Також вказує, що на підставі договору дарування від 03 червня 2014 року, укладеного між нею та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності, позивачка є власницею квартири [ADDRESS]. Однак, відповідач продовжує мешкати у вищевказаній квартирі, відмовляється її звільняти, що перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Тому, позивачка просить визнати відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою, та зобовязати його звільнити дану квартиру. [PERSON] та її представник у судовому засіданні підтримали позовні вимоги у повному обсязі та просили їх задовольнити. Позивачка подала заяву про розгляд справи в заочному порядку. Відповідач [PERSON]\~\~у\~\~судове засідання не з`явився, був сповіщений про розгляд справи належним чином згідно вимог ст. 74 ЦПК України за місцем його реєстрації, про що свідчить поштове повідомлення про вручення йому судової повістки. Про причини неявки до суду не повідомляв. Відповідно до\~ст. 224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ч. 4 ст. 169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причини неявки відповідача, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. На підставі викладеного, з урахуванням дотримання судом вимог ст. 74 ЦПК України про сповіщення, суд визнає неявку відповідача у судове засідання неповажною, та вважає за можливе розглядати справу за його відсутності в заочному порядку. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, прийнявши докази, що є наявними у матеріалах справи, вислухавши думки сторін позивачки та її представника, повно і всебічно з'ясувавши обставини, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог [PERSON], виходячи з наступного. Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Судом встановлено, що 21 квітня 2006 року між [PERSON] та [PERSON] був розірваний шлюб, про що свідчить відповідне свідоцтво серії 1-ЖД №018282. Після розірвання шлюбу сторони мешкають окремо. Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, [PERSON] є власницею квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування від 03 червня 2014 року, укладеного між нею та [PERSON], яка діяла від імені [PERSON] на підставі довіреності. Однак, після розірвання шлюбу до теперішнього часу відповідач продовжує мешкати у вищевказаній квартирі, відмовляється її звільняти, що перешкоджає позивачці вільно володіти, користуватись та розпоряджатись своєю власністю. Як пояснила позивачка у судовому засіданні, у звязку з тим, що відповідач відмовляється звільняти її квартиру, вона змушена мешкати в орендованій квартирі разом зі своєю матірю, яка є особою похилого віку. Відповідно до ст. 316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Статтею 317 ЦК України встановлено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд та має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Однак, відповідач всупереч названим нормам закону порушує право власності позивачки, що унеможливлює вільне користування та розпорядження нею квартирою №24 по вул. Грецькій, 43 м. Одесі. У звязку з вищевикладеним, суд вважає за можливе задовольнити вимоги позивачки про визнання відповідача таким, що втратив право користування вищевказаною квартирою, а також зобовязання його звільнити дану квартиру. Статтею 387 ЦК України встановлено, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним. Згідно зі статтею 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно\~ст. 11 ЦПК України\~суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів.\~\~ Відповідно до ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України кожна сторона має довести ті обставини, на які вона постилається як на підставу своїх вимог або заперечень. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обовязків цивільного характеру. Враховуючи наведене, дослідивши матеріали справи, суд вважає позовні вимоги\~\~[PERSON] обґрунтованими та такими, що знайшли своє підтвердження у судовому засіданні.

Outcome: approved