Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити батьківських прав [PERSON] стосовно неповнолітньої [PERSON], [INFO], змінити розмір та спосіб стягнення аліментів та стягнути з [PERSON] аліменти на утримання доньки - [PERSON], [INFO], у розмірі ? всіх доходів платника аліментів, але не менше 100% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до повноліття дитини. Позовні вимоги мотивовано тим, що 07.07.2007 р. між сторонами був укладений шлюб. Від шлюбу у позивача та відповідача народилась донька [PERSON], [INFO]. 17.05.2013 р. шлюб був розірваний рішенням Дніпровського районного суду м. Києва. Після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати разом з позивачем. Питання про утримання та аліменти було врегульовано договором між сторонами від 20.03.2012р., відповідно до якого відповідач зобов'язався щомісячно сплачувати аліменти на дитину в розмірі 1000,00 грн. З моменту розірвання шлюбу по теперішній час [PERSON] жодного разу не сплатив аліменти та самоусунувся від утримання і виховання дитини, за весь час телефонував декілька разів, зазначивши, що на територію центральної України не приїде та відмовився спілкуватися з донькою. В кінці 2014 року позивачу запропонували працювати за контрактом в КНР. Зв'язавшись з [PERSON] через родичів, останній погодився надати дозвіл для виїзду з дитиною за кордон. Аліменти відповідач не сплачує, водночас нотаріус, яка посвідчувала договір про аліменти, припинила свою діяльність, а інші нотаріуси відмовляються вчиняти виконавчий напис. Встановити місце проживання та знаходження [PERSON], позивачу не відомо де працює відповідач і який розмір його доходів, чи має на утриманні інших осіб. Позивач зазначила, що намагається максимально забезпечувати всі потреби доньки, займається її виховання, натомість відповідач самоусунувся від її виховання, не виконує свої обов'язків по утриманню та вихованню дитини, жодного разу за останні п'ять років не відвідав дитину та взагалі не цікавиться її життям. Позивач в судове засідання не з'явилась, до суду подала заяву у якій зазначила, що просить розглянути справу за її відсутності. Відповідач в судове засідання не з'явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив, відзив на позов не подав. Представник третьої особи Служби у справах дітей Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації в судове засідання не з'явився, направив заяву про розгляд справи без участі представника, в заяві зазначив, що висновок органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації від 19.09.2018 р. №8605/41/3/103 підтримує в повному обсязі, просить прийняти рішення згідно чинного законодавства України, виходячи з інтересів дитини. Суд, вивчивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази у їх сукупності, приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач з 07.07.2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 17.05.2013 року (а.с. 19, 20). Сторони мають малолітню доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с. 10). 20.03.2013 р. між [PERSON] та [PERSON] укладено договір про утримання дитини та сплату аліментів, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Рябуш Л.А., зареєстрований в реєстрі за № 280 (а.с. 21-24). Відповідно до ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної освіти, готувати її до самостійного життя. Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН від 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості. Як роз'яснено у п. 16 постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно п. 2 ч. 1 ст. 164 Сімейного кодексу України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно висновку органу опіки та піклування Дніпровської районної в м. Києві державної адміністрації про позбавлення батьківських прав від 19.09.2018 року № 8605/41/3/103 з'ясовано, що батько дитини [PERSON] з донькою не проживає, з 2013 року вихованням та утриманням дитини не займається, не цікавиться її життям та здоров'ям, інтересами, не бере участі у фізичному, духовному та моральному розвитку дитини, матеріально не допомагає. На засіданні Комісії була присутня малолітня [PERSON], 2008 року народження, яка підтримала заяву матері щодо позбавлення батьківських прав її батька, дівчинка підтвердила, що батько протягом п'яти років не спілкується з нею, не цікавиться її життям та навчанням. Громадянин [PERSON] жодного разу не звернувся до органу опіки та піклування чи до суду про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини, що засвідчує, що батько самоусунувся від виконання свої батьківських обов'язків. Відповідно до вказаного висновку орган опіки та піклування вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно дитини [PERSON], [INFO]. З листа Дніпровського управління поліції ГУ у м. Києві НП України від 25.04.2018 р. вбачається, що встановити місце проживання та знаходження [PERSON], 1973 року народження, виявилось неможливим (а.с. 34). Як вбачається з Характеристики виданої середньою загальноосвітньою школою з поглибленим вивченням іноземної мови при посольстві Росії в КНР від 11.05.2018 року, [PERSON], [INFO], з 01.09.2015 р. по теперішній час вчиться в 3-Б класі середньої школи при посольстві Росії в КНР (а.с. 44). Відповідно до довідки №44 від 11.05.2018р. виданої середньою загальноосвітньою школою з поглибленим вивченням іноземної мови при посольстві Росії в КНР, за період навчання з 01.09.2017 р. по 11.05.2018р. батько [PERSON] в школі не з'являвся, не направляв письмових звернень, не відвідував батьківських зборів та позакласні заходи (а.с. 45). З висновку спеціаліста-психолога від 31.05.2018р. вбачається, що [PERSON] відчуває найбільшу емоційну близькість та прихильність до матері, психоемоційний зв'язок з батьком слабкий. Позбавлення біологічного батька дівчинки батьківських прав не матиме негативного впливу на емоційний стан, психічний розвиток та відчуття благополуччя дитини (а.с. 48, 49). За викладених обставин суд вважає, що позов у частині позбавлення батьківських прав підлягає задоволенню, оскільки знайшов своє підтвердження в судовому засіданні. Разом з цим, щодо заявлених позивачем вимог про зміну розміру та способу стягнення аліментів суд враховує наступне. Статтею 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Відповідно до ст. 2 ст. 166 СК України та п. 16 постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» одночасно з позбавленням батьківських прав суд може на вимогу позивача або за власною ініціативою вирішити питання про стягнення аліментів на дитину. Як убачається із матеріалів справи малолітня [PERSON], [INFO] проживає разом із матір'ю та перебуває на її утриманні. Відповідно до п. 2.2 Договору про утримання дитини та сплату аліментів, у зв'язку з тим, що дитина, на підставі цього договору постійно проживає разом зі своєю матір'ю - [PERSON],, у відповідності зі ст. ст. 180, 181, 182 СК України, платник надає одержувачу утримання (аліменти) для дитини, а також здійснює інші виплати, у термін, у розмірі, формі та порядку, що їх встановлено цим договором. Аліменти, що сплачуються платником на дитину складаються з виплати у вигляді грошової суми, розмір якої за домовленістю сторін становить 1000,00 грн. і становить не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму встановленого законом на дитину відповідного віку. За нормою ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Частина перша статті 192 СК України передбачає, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ч. 3 ст. 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Таким чином, з урахуванням викладеного та вимог ст. ст. 180, 181, 184, 192 СК України, приймаючи до уваги, що попередньо спосіб стягнення аліментів був визначений за домовленістю сторін відповідно укладеного договору, за яким сплата коштів на утримання дитини обумовлена у твердій грошовій сумі, при цьому на час ухвалення рішення мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення шляхом зміни розміру аліментів, що визначений за погодженням між [PERSON] та [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO], встановивши розмір аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 1000,00 гривень, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Зміна способу стягнення аліментів у частці від заробітку (доходу) відповідача можлива у разі стягнення аліментів присуджених за рішенням суду, як передбачено абзацом другим ч. 3 ст. 181 ЦПК України. Аліменти у новому розмірі сплачуються з дня набрання цим рішенням законної сили, що відповідає положенням ст. 192 СК України щодо стягнення аліментів у зміненому розмірі та роз'ясненням, які містяться у п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 р. № 3. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений останньою судовий збір в дохід держави в сумі 704,80 грн.

Outcome: partial