Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовною заявою до [PERSON] та до [PERSON] , про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі. У випадку неявки відповідачів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений їм строк правом на подачу відзиву на позов не скористалися. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що квартира [ADDRESS] , належить їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу. В зазначеній квартирі мають зареєстроване місце проживання колишня власниця квартири: [PERSON] та її син [PERSON] , які вже тривалий час в квартирі не проживають. У встановлений у договорі строк, відповідачі добровільно не здійснили зняття з реєстрації місця проживання по вищевказаній адресі. А це заважає позивачу повною мірою використовувати свої повноваження власника на вільне використання та розпорядження квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористалися, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явились без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. І на основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини: Восьмого січня 2020 року, [PERSON] , яка діяла на підставі довіреності від імені [PERSON] продала, а [PERSON] купила, квартиру [ADDRESS] (а.с.9-10) І того ж дня, [PERSON] зареєструвала своє право приватної власності на придбану нею квартиру (а.с.11). На момент укладення договору купівлі-продажу квартири, [PERSON] (колишня власниця) та [PERSON] (син колишньої власниці) мали право користування квартирою та зареєстроване місце проживання в ній (а.с.12). Відповідно до абзацу 11 договору купівлі-продажу квартири від 08 січня 2020 року, сторони домовились, що представник продавця зобов`язується зняти з реєстраційного обліку за вказаною адресою протягом одного тижня [PERSON] та [PERSON] , проте у добровільному порядку цього не зробила (а.с. 1-4,9-10,12). Сімнадцятого січня 2020 року, [PERSON] звернулася до Рубіжанського міського суду Луганської області із позовом до [PERSON] та [PERSON] , про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] (а.с. 1-4). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачами виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідачів права користування квартирою, як між власником та колишньою власницею житла та її сином. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Отже, саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що у зв`язку із продажем позивачу будинку [ADDRESS] , у [PERSON] припинилось право власності на вказаний будинок, а тому вона втратила усі правомочності власника щодо цього будинку, й у тому числі право користування. Судом встановлено, що у зв`язку із продажем [PERSON] позивачу квартири [ADDRESS] , у [PERSON] припинилось право власності на вказаний будинок, а тому вона втратила усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування нею та членами її сім`ї, а саме: сином [PERSON] . З огляду на це, позовні вимоги підлягають задоволенню, тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування проданої квартирою повністю. Таким чином,

Outcome: approved