Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання таким, що втратив право на користування жилим приміщенням. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що 12 травня 1994 року її батьком [PERSON] за договором дарування , посвідченим державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-3767 було подаровано їй 66/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями. Об'єкт нерухомості, який належить їй на праві приватної власності, відповідно до чинного на час укладення договору законодавства, 13 травня 1994 року зареєстровано в Рівненському МБТІ і вписано в Реєстровій книзі під № 27-265-3439, інвентарна справа № 10663. З її дозволу, відповідач 27 березня 2002 року прописався у належному їй будинковолодінні. При останній розмові, вона просила відповідача знятися з реєстраційного обліку, оскільки він по місцю реєстрації не проживає, тим більш, що комунальні тарифи дуже виросли, і її доходи не дозволяють їх належним чином сплачувати, враховуючи реєстрацію відповідача. Але відповідач відмовляється це робити добровільно. Той факт, що в будинку досі зареєстрований її чоловік заважає їй повноцінно ним розпоряджатися, адже відповідач не має до цього об'єкта нерухомості жодного відношення та вона не зобов'язана узгоджувати з ним в майбутньому угоди, щодо користування та розпорядження будинком. Актом комісії від 27 квітня 2015 року, підписи осіб яких засвідчено начальником ЖКП «Галицьке» встановлено, що відповідач вже більш ніж 20 років не проживає за місцем реєстрації, а саме, вул. Зарічна, буд. 21 в м. Рівне. В судове засідання надійшла письмова заява від позивачки, в якій вона вказує, що позовні вимоги підтримує та просить справу розглянути без її участі. . Від відповідача [PERSON] надійшла письмова заява, в якій він справу просить розглянути без його участі, позовні вимоги визнає. Визнання відповідачем позову не порушує права та інтереси інших осіб. Судом встановлено, що 12 травня 1994 року батьком позивачки [PERSON] за договором дарування , посвідченим державним нотаріусом Першої Рівненської державної нотаріальної контори за реєстровим № 4-3767 було подаровано їй 66/100 частин жилого будинку з надвірними будівлями. Об'єкт нерухомості, який належить їй на праві приватної власності, відповідно до чинного на час укладення договору законодавства, 13 травня 1994 року зареєстровано в Рівненському МБТІ і вписано в Реєстровій книзі під № 27-265-3439, інвентарна справа № 10663. З дозволу [PERSON], відповідач 27 березня 2002 року прописався у належному їй будинковолодінні. Відповідно до акту комісії від 27 квітня 2015 року, підписи осіб яких засвідчено начальником ЖКП «Галицьке» встановлено, що відповідач вже більш ніж 20 років не проживає за місцем реєстрації, а саме, вул. Зарічна, буд. 21 в м. Рівне. У відповідності до ч. 2 статті 405 Цивільного кодексу України член сім'ї власника втрачає право на користування цим приміщенням у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлене домовленістю між ним і власником житла або законом. Стаття 72 Житлового кодексу України передбачає, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Оскільки судом встановлено, що [PERSON] не проживає у будинковолодінні за адресою м. Рівне, вул.Зарічна, буд.21, без поважних причин більше одного року є підстави для задоволення позову. На підставі викладеного,

Outcome: approved