Jurisdiction: civil
Date: 2014-04-14 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із зазначеним позовом. Позовні вимоги обгрунтовувала тим, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем у період з 19 березня по 24 вересня 2009 року. Від даного шлюбу у них є неповнолітня дитина, [PERSON], [INFO]. З 26 серпня 2013 року, в зв'язку з неможливістю проживати спільно з відповідачем, вона разом із своїми доньками виїхала в [ADDRESS]. Рішенням Шацького районного суду від 18 лютого 2014 року було визначено місце проживання дитини, зокрема визначено проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю, [PERSON]. Проте, незважаючи на те, що даним рішенням було визначено місце проживання дитини з нею, відповідач не віддає дитини, переховується від неї, не відповідає на телефонні дзвінки. Тому, просить суд ухвалити рішення про відібрання малолітнього [PERSON], [INFO] у відповідача [PERSON] та передати сина їй. Позивач [PERSON] в судовому засіданні свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, та пояснила, що не може самостійно забрати дитину, оскільки відповідач уникає зустрічі з нею та не відповідає на дзвінки телефону. Усе викладене відповідачем в заперечені є неправдою, просить позов задовольнити. В судове засідання відповідач [PERSON] не з'явився, проте подав заяву у якій просив справу розглянути у його відсутності, в задоволені позову відмовити повністю з підстав зазначених у письмовому запереченні в якому зазначив, що позовні вимоги не визнає в повному обсязі з наступних підстав. Вважає, що позивач немає належних умов для проживання дитини в с. Мирків Горохівського району, оскільки перебував в її будинку, там брудно, немає належних меблів, опалення. На даний час він належно утримує дитину, піклується про його здоров'я, має гроші та житло, а тому вважає, що син має і в подальшому проживати разом з ним і він його нікому не віддасть. Представник третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача Єрофєєва Л.С. просила позов задовольнити, окільки проживання саме з матір'ю буде відповідати інтересам дитини. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши представлені у справі докази в їх сукупності, з'ясувавши обставини справи, суд дійшов висновку, що позов підставний та підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 150 СК України батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно ст. 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для їх життя, здоровя і морального виховання. В ч.1 ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» зазначено, що виховання в сім»ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобов»язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров»я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. За змістом ст. 61 ЦПК України, серед підстав звільнення від доказування є наявність обставин, встановлених судовим рішенням у цивільній справі, що набрало законної сили. Під час розгляду цивільної справи за позовом [PERSON] до [PERSON] про визначення місця проживання дитини було встановлено, що причиною визначення судом місця проживання малолітнього [PERSON] з матір'ю [PERSON] стало те, що відповідач обмежував дітей у спілкуванні з однолітками, по відношенню до дітей суворий, грубий та агресивний, через що діти його бояться, під час спілкування [PERSON] вживав нецензурні слова, що справляло негативний вплив на виховання дітей, влаштовував сімейні скандали. В свою чергу, [PERSON] має належні для проживання дітей умови, що підтверджується актами обстеження умов проживання (рішення суду від 18.02.2014 року а.с. 6,7). На підставі досліджених доказів у їх сукупності судом встановлено, що відповідач [PERSON] не належним чином виконував свій обов'язок по вихованню сина, не проявляв щодо нього належної турботи, а також не виконує рішення суду про визначення місця проживання дитини, тому суд приходить висновку, що залишення малолітнього [PERSON] у батька [PERSON] є небезпечним для його життя, здоров'я і морального виховання, тому його слід передати матері - [PERSON]. Крім того, відповідно до ч.4 ст. 170 СК України при задоволенні позову про відібрання дитини від матері, батька без позбавлення їх батьківських прав, суд вирішує питання про стягнення з них аліментів на дитину. Оскільки позивачем у своєму позові не заявлено вимогу про стягнення аліментів, а суд розглядає справу в межах заявлених позовних вимог, дане питання до вирішення не підлягає. Відповідно до ст. 88 ЦПК, із відповідача слід стягнути в користь позивача судовий збір в розмірі 243 гривні 60 копійок. На підставі ст.ст. 15, 16, 29 ЦК України, ст.ст. 150, 170 СК України, Закону України «Про охорону дитинства»,

Outcome: approved