Jurisdiction: civil
Date: 2014-05-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна, з подальшим уточненням до позову, в якому вказує, що 08.08.1981 року між нею та відповідачем [PERSON] був укладений шлюб, від шлюбу мають синів, одруження виявилось невдалим, фактично з 2004 року вони припинили сумісне господарювання. У теперішній час шлюб між нею та відповідачем розірваний. З відповідача за рішенням Свердловського міського суду Луганської області стягнено аліменти на дитину. Під час шлюбу, в лютому 1995 року, на підставі договору купівлі-продажу ними була придбана трикімнатна квартира за адресою: [ADDRESS], загальною площею 65,3 кв. м, житловою площею 38,9 кв. м, вартістю на час купівлі 3000 доларів США, що в еквіваленті на гривню приблизно 6000 гривень. Витрачена сума придбання квартири була їхніми сумісними грошима, як подружжя, бо була придбана після продажу двокімнатної квартири її батьків за адресою: [ADDRESS]. Вони обидва та їх сини зареєстровані за адресою розташування вищевказаної купованої ними квартири. На період купівлі квартири їй було відомо, що документи на житло оформлені на ім'я відповідача, але на момент отримання договору купівлі-продажу зазначеної квартири у нотаріуса 1-ої Свердловської держнотконтори Луганської області вони з відповідачем були разом та обидва ставили у відповідних документах свої підписи. Зазначена квартира на теперішній час стала значно вище вартістю, бо проведений косметичний ремонт та індивідуальне опалення. 3 таких обставин позивачка вважає, що вартість зазначеного житла на теперішній час складає 75 000 грн. Під час шлюбу, в лютому 2002 року, ними був придбаний гараж за адресою: [ADDRESS], оформлений без її відома на ім'я відповідача, на той час саме на нього був зареєстрований автомобіль. З рекомендації адміністрації гаражного кооперативу вартість їхнього гаражу складає - 12 000 грн. Окрім того, під час сумісного проживання та шлюбу придбане майно, що є сумісним і належить їм на підставі приватної власності: диван, вартістю 1500 грн., диван дитячий, вартістю 1000 грн., піч кухонна з нержавіючої сталі «LG», вартістю 2000 грн., телевізор кольоровий «LG», вартістю 1000 грн., 2 ковдри розміром 1,5 м х 2 м синтетичні, вартістю 2 шт. х 1000 грн. = 2000 грн., 4 ковдри б/у шерстні, вартістю 4 шт. х 500 грн. = 2000 грн., набір меблів з 5 предметів вартістю на загальну суму 3000 грн., а саме: шафа платтяна, шафа книжкова, шафа для посуду, тумба під телевізор, шафа кутова. Всього на загальну суму 12 500 грн. Відповідач створює їй перешкоди для отримання повної інформації про їх сумісне майно, категорично відмовив їй надати документи по квартирі, а саме договір про купівлю-продаж квартири, чим порушив вимоги ст.ст. 119-120 ЦПК України до позову. Згідно довідки КП МБТІ м. Свердловська Луганської області від 03.11.2009 р. № 430, отриманої позивачем у зв'язку із спірною ситуацією в її стосунках з відповідачем, вищевказана інформація щодо квартири підтверджується. Договір купівлі-продажу, технічний паспорт та домова книга знаходяться у відповідача. З квітня 2009 року вона змушена мешкати в квартирі її батька за адресою: [ADDRESS]. В цей час відповідач змінив замки на вхідні двері та більше не впускає її та їхнього неповнолітнього сина в сумісне нажите житло. Фактично вона та дитина залишились без речей, і тепер не мають можливості їх отримати, бо відповідач всяко їм заважає. На теперішній час став погрожувати зняти їх з реєстрації за адресою: [ADDRESS], що підтверджується актом депутата з місця її теперішнього проживання. Позивач просить винести рішення, яким виділити їй на праві приватної власності 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], загальна площа всієї квартири складає 65,3 кв. м, житлова площа всієї квартири складає 38,9 кв. м. Стягнути з відповідача, на користь позивача грошову компенсацію в сумі 8 867 грн., що є 1/2 часткою вартості майна у праві спільної сумісної власності - на гараж за адресою: [ADDRESS], одноразовим платежем, судових витрат в загальному розмірі 3841 грн. 56 коп.: витрати на оплату держмита та інформаційно-технічного забезпечення судового процесу: 565 грн. + 380 грн. = 945 грн. з послугами банка: 5.65 грн. + 3.80 грн. = 9.45 грн.; отримання довідок БТІ в м. Свердловську по справі на суму 36.49 грн.; оплата судових експертиз по справі в сумі 2822 грн. 40 коп. з послугами банка в сумі 28.22 грн., загальний розмір складає 2850.62 грн. Зобов'язати відповідача не перешкоджати [PERSON], виконувати її права власності по користуванню та розпоряджанню майном за адресою: [ADDRESS]. У судовому засіданні позивач [PERSON] свої позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги визнали частково, а саме не заперечували проти виділення позивачці на праві приватної власності 1/2 частки трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], так як дійсно 1/2 частина даної квартири належить позивачці, тому що вони придбали квартиру разом в період шлюбу. Інші позовні вимоги не визнали повністю з наступних підстав. Як стверджує [PERSON], гараж за адресою: [ADDRESS] не належить йому, він їм лише користується, так як є членом даного кооперативу десь 18-20 років, та платить за землю і світло, письмовий договір з головою кооперативу він не складав. Щодо стягнення з відповідача судових витрат визнають теж частково, вважають що судовий збір слід розподілити пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких, на їх думку, позивачу слід відмовити. Що стосується витрат на оплату експертиз та отримання довідок і послуг банку, просили відмовити за недоведеністю. Суд, вислухавши позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, вважає, позовні вимоги слід задовольнити частково, з наступних підстав. На підставі ч.1 ст. 61 ЦПК України, обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. Тому, позовні вимоги щодо виділення позивачці на праві приватної власності 1/2 частки трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], підлягають задоволенню, проти чого відповідач не заперечував. Таким чином, суд прийшов до висновку, що слід виділити [PERSON], на праві приватної власності 1/2 частку трикімнатної квартири за адресою: [ADDRESS], залишивши 1/2 частку зазначеної квартири на праві приватної власності [PERSON]. Судом встановлено, що сторони по справі перебували у зареєстрованому шлюбі з 08.08.1981 р., який розірвали 10.11.2009 р. (а.с.9). З копії відповіді КП МБТІ м. Свердловська Луганської області від 03.11.2009 р. № 430, квартира за адресою: [ADDRESS] оформлена договором купівлі-продажу 08.02.1995 р. на [PERSON], що підтверджується і копією даного договору (а.с11,14-16). З довідки депутата Свердловської міської ради витікає, що [PERSON] мешкає за адресою: [ADDRESS]. (а.с.12). З висновку №2183/24 судової будівельно-технічної експертизи витікає, що вартість квартири за адресою: [ADDRESS] складає 100 236 грн., ринкова вартість 1/2 частини квартири складає 50 118 грн. (а.с.99-118). З висновку №2184/24 судової будівельно-технічної експертизи витікає, що ринкова вартість гаража № 395 в гаражному кооперативі «Донбас» складає 17 734 грн., з технічної точки зору гараж не підлягає розподілу в частках 1/2 та 1/2 (а.с.119-130). Копією довідки гаражного кооперативу «Донбасс» підтверджено, що гараж [ADDRESS] з 14.02.2002 р. належить [PERSON], борг по внескам за гараж складає 340 грн.(а.с.13). Оригіналами довідок гаражного кооперативу «Донбасс» підтверджено, що гараж [ADDRESS] з 14.02.2002 р. належить [PERSON] та зареєстрований на його ім'я, останній борг по внескам за гараж складає 668 грн.(а.с.149,151). З інформаційної довідки Державного реєстру речових права на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна, відомості щодо гаража [ADDRESS] - відсутні (а.с.153-154). Як стверджує позивач, сторонами було придбано гараж [ADDRESS] років 20 назад за 700 доларів у [PERSON], договір купівлі-продажу був усний, право власності на гараж не оформлялося. Відповідач пояснює, що він є членом кооперативу «Донбасс» (десь 18-20 років), гараж кооперативний, він знаходиться у нього в користуванні, він сплачує за землю та електричну енергію, а не є його власником. Однак, доводи відповідача спростовуються, а позивача підтверджуються довідками голови та головного бухгалтера кооперативу «Донбасс», де зазначено, що дійсно власником спірного гаражу з 2002 року є [PERSON], гараж зареєстрований на його ім'я та за ним є заборгованість по внескам за гараж. Згідно положень ст.ст. 10, 58, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Положенням ч. 1 ст. 21 Сімейного Кодексу України передбачено, що шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану Відповідно до змісту ст.ст. 60, 71 Сімейного Кодексу України (далі СК України), майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності і кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Майно, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі і такий спір може бути вирішений судом. Статтею 328 ЦК України передбачено - право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. На підставі підпункту «а» пункту 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 5 від 28 червня 1991 року «Про практику розгляду судами цивільних справ, пов'язаних з діяльністю гаражно-будівельних кооперативів» у справах про право на пай і на гараж судам належить виходити з того, що член ГБК, який повністю вніс свій пай за гараж, наданий йому в користування, набуває право власності на це майно і вправі розпоряджатись ним на свій розсуд - продавати, заповідати, здавати в оренду, обміняти, вчиняти відносно нього інші угоди, що не заборонені законом (ст. 15 Закону України «Про власність»). Відповідач сам не заперечує проти того, що є членом кооперативу, відтак, належність спірного гаража відповідачеві доведена. З висновку №2184/24 судової будівельно-технічної експертизи витікає, що ринкова вартість гаража [ADDRESS] складає 17 734 грн. Тому суд вважає необхідним стягнути з [PERSON], на користь позивача грошову компенсацію за 1/2 частку вартості гаража, розташованого за адресою: [ADDRESS], у сумі 8 867 грн. Щодо вимог [PERSON] про зобов'язання відповідача не перешкоджати їй виконувати її права власності по користуванню та розпоряджанню майном за адресою: [ADDRESS], суд вважає заявленими передчасно, так як відповідач не заперечує проти того, що 1/2 частина даної квартири належить позивачці, так як набути разом в період шлюбу, та він не чинив і не чинить їй перешкоди по користуванню та розпоряджанню даним майном. Відповідно до ст. 79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: 2) витрати на правову допомогу; 3) витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; 4) витрати, пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; 5) витрати, пов'язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; 6) витрати, пов'язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. З квитанцій про сплату судових витрат витікає, що [PERSON] сплачено 565 грн., 380 грн. - держмито за розгляд даної справи, що загалом становить 945 грн. (а.с.2-2в). Згідно квитанції від 09.12.2013 р. [PERSON] сплачено 2822, 40 грн. за проведення судових експертиз (а.с.148). Щодо стягнення судових витрат суд вважає задовольнити частково, так як послуги банка: 5.65 грн. та 3.80 грн. та 28.22 грн..; отримання довідок БТІ в м. Свердловську по справі на суму 36.49 грн. - не входять до судових витрат. Сплачені ж позивачем: держмито за розгляд даної справи в розмірі 945 грн. та 2822, 40 грн. за проведення судових експертиз входять до судових витрат та, відповідно до ст. 88 ЦПК України, їх слід стягнути з відповідача на користь позивача в повному обсязі, так як спочатку відповідач не визнавав позовні вимоги в повному обсязі, в зв'язку з чим були призначені відповідні експертизи. Після отримання висновків експертиз відповідач визнав позовні вимоги частково. На підставі ст.ст. 21, 60, 70 СК України, ст. 328 ЦК України,

Outcome: partial