Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.04.2015 року між сторонами був зареєстрований шлюб, однак спільне життя не склалось, сторони проживають окремо, не ведуть спільного господарства, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Від шлюбу у сторін є неповнолітня дитина: [PERSON] , [INFO] . У зв`язку з викладеним, позивач просить розірвати шлюб укладений між сторонами, та визначити місце проживання малолітньої дитини разом з матір`ю. Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 30 червня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, розгляд справи призначено за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, разом з цим, 05.10.2021 року (вх. № 28703) на адресу суду надійшла заява представника позивача, в якій адвокат Форманюк О.М., зазначила, що позивач позовну заяву підтримує в поновному обсязі, просить її задовольнити з підстав зазначених у позові, просить розірвати шлюб укладений між сторонами, та визначити місце проживання дитини з матір`ю (а.с.39). До заяви, про підтримку позовних вимог, представник позивача надала оригінал нотаріально посвідченої заяви про визнання відповідачем позовних вимог у повному обсязі (а.с.40). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, при цьому, 06.09.2021 року (вх. № 25686) звернувся до суду із заявою про визнання позовних вимог в повному обсязі, в якій зазначив, що позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини разом з матір`ю визнав в повному обсязі (а.с.34). До власної заяви, відповідач надав копію нотаріально посвідченої приватним нотаріусом одеського міського нотаріального округу Мкртичан З.А., заяви від 10.07.2021 року, згідно якої [PERSON] , позовні вимоги про розірвання шлюбу та вимоги про визначення місця проживання сина [PERSON] з матір`ю [PERSON] визнав у повному обсязі. Щодо поділу майна зазначив, що між сторонами укладено шлюбний договір, а відтак спір про поділ майна подружжя відсутній (а.с.35). Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані сторонами заяви щодо підтримки та визнання позовних вимог в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню з огляду на наступне. Сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 26 квітня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Приморському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 438 (а.с.5). У сторін є від шлюбу є малолітня дитина [PERSON] , [INFO] , актовий запис про народження № 9309. Свідоцтво про народження видане Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції. Батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.18). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З урахуванням того, що позивач та відповідач на примирення категорично не згодні, зазначили, що їх сім`я розпалася остаточно, вони не ведуть спільного господарства, не мають спільного бюджету, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, а тому шлюб підлягає розірванню. Що стосується вимог позивача щодо визначення місця проживання малолітнього сина [PERSON] , [INFO] , суд виходить з наступного. У відповідності до ч. 4 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає. Згідно ч.1 ст. 160 Сімейного кодексу України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом (ч. 1 ст. 161 Сімейного кодексу України). Відповідно до норм Сімейного Кодексу України сімейні відносини будуються на засадах справедливості, добросовісності, розумності, відповідності моральним засадам суспільства і мають здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Згідно зі ст.8 закону «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання й розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. У п.1 ст.9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно із судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону та процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною чи не піклуються про неї або коли батьки проживають роздільно й необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, виконують їх державні чи приватні установи, що займаються питаннями соціального забезпечення, суди, адміністративні чи законодавчі органи, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч.1 ст.3 Конвенції). Особливе значення має питання про місце проживання дітей за умови окремого проживання батьків. Вирішення цього питання може істотно впливати на обсяг здійснення батьківських прав одним із батьків, оскільки більш повно повноваження з виховання дитини виконує той із батьків, з яким залишається проживати дитина. Причиною окремого проживання батьків може стати розірвання їх шлюбу або інші обставини, наприклад вимушене проживання в різних населених пунктах тощо. За окремого проживання батьків місце проживання їх неповнолітніх дітей відповідно до ст. 160 СК визначається за згодою батьків. За відсутності такої згоди спір між батьками щодо місця проживання дітей може вирішуватися судом на вимогу одного з них. У даному, випадку, судом встановлено, що сторони у справі - батьки малолітнього [PERSON] , [INFO] , проживають окремо, також судом встановлено, що батько дитини давав згоду на проживання дитини з матір`ю, що підтверджується нотаріально посвідченою заявою (а.с.40). При розгляді справ щодо місця проживання дитини судом насамперед враховуються інтереси самої дитини, а саме: сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо. Із системного тлумачення ч. 1 ст. 3, ст. 9 Конвенції про права дитини, ч. ч. 2 і 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 161 СК України випливає, що при вирішенні спору про визначення місця проживання дитини, суди мають враховувати передусім інтереси дитини. Встановлений сімейним законодавством принцип повної рівності обох батьків у питаннях виховання дітей може бути обмежений судом в інтересах дитини. Таким чином, матеріалами справи встановлено, що на даний час дитина проживає з матір`ю, яка забезпечує дитині належні умови для проживання, батько дитини надав письмову згоду щодо визначення місця проживання дитини з матір`ю. Спорів з приводу розподілу спільного майна подружжя під час розгляду справи заявлено не було, крім іншого, матеріалами справи, також встановлено, що між сторонами 07.07.2017 року було укладено шлюбний договір. Відповідно до положення ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, понесені зі сплатою судового збору у розмірі: 908 гривень.

Outcome: approved