Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], про виселення, в якому просить: виселити [PERSON] із житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS], без надання іншого житлового приміщення; стягнути з відповідача на її користь судові витрати у розмірі 704 грн. 80 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Харківської області, на підставі договору купівлі-продажу від 27 травня 2011 року. У даному будинку окрім неї, зареєстровані її донька, онуки та її колишній чоловік [PERSON] За її згоди 22 грудня 2015 року [PERSON] був зареєстрований в належному їй будинку за вказаною адресою. Шлюб між ними було розірвано рішенням Богодухівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2017 року. Проте після розірвання шлюбу відповідач продовжує проживати за вказаною адресою та добровільно відмовляється виїхати з будинку та знятись з реєстрації місця проживання. Відповідач не допомагає матеріально утримувати будинок, не сплачує комунальні послуги, псує помешкання, зловживає спиртними напоями та погрожує фізичною розправою. 08 серпня 2017 року [PERSON] зверталась до Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, оскільки відповідач вчинив сварку на ґрунті особистих неприязних відносин та спричинив їй легкі тілесні ушкодження. Але потім вона подала заяву про закриття кримінального провадження, оскільки відповідач пообіцяв їй виїхати з будинку та знятися з реєстрації. 11 листопада 2017 року вона повторно зверталася до Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області з приводу вчинення насильства в сім'ї, однак проведення профілактичної бесіди та винесення попередження до позитивних результатів не призвело. Позивач зазначила, що проживання відповідача у належному їй житловому будинку суперечить її інтересам, у відповідача є житло де він може проживати, а саме за місцем проживання його батьків в [ADDRESS]. За вказаних обставин, [PERSON], як власник будинку, не може вільно користуватись належним їй житлом, оскільки мусить переховуватись в своїй кімнаті від відповідача для збереження свого життя і здоров'я, тому вона звернулась до суду з даним позовом за захистом свого порушеного права. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутності. Позов підтримала, просила його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. В установлений судом строк відзив на позов не надав. Суд, дослідивши наявні в матеріалах справи докази в їх сукупності, приходить до наступного. Судом встановлено, [PERSON], [INFO], є власником житлового будинку розташованого за адресою: [ADDRESS] Харківської області, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку посвідченого Богодухівською державною нотаріальною конторою Харківської області від 27 травня 2011 року, зареєстрованого в реєстрі за № 2-1218, копією Витягу з Державного реєстру правочинів № 9938377 від 25 травня 2011 року, копією технічного паспорту на садибний (індивідуальний) будинок виданого КП «Богодухівське БТІ» від 18 квітня 2011 року. Згідно копії домової книги для прописки громадян, проживаючих за адресою [ADDRESS], у вказаному будинку значиться зареєстрованим з 22 грудня 2015 року [PERSON], 1969 р.н. Відповідно до копії рішення Богодухівського районного суду Харківської області від 19 грудня 2017 року, розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] зареєстрований 23 лютого 2016 року Відділом ДРАЦС Богодухівського РУЮ у Харківській області, актовий запис № 12. Згідно довідки про склад сім'ї виданої Виконавчим комітетом Богодухівської міської ради Харківської області № 373 від 25 січня 2018 року, [PERSON] проживає в [ADDRESS], разом з чоловіком [PERSON] р.н., дочкою [PERSON] 1991 р.н., онуками [PERSON], 2013 р.н. та [PERSON], 2016 р.н. Відповідно до копії постанови слідчого СВ Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області від 25 серпня 2017 року, закрито кримінальне провадження за ознаками злочину, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, внесене до ЄРДР за № 12017220220000537 від 08 серпня 2017 року, у зв'язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення. Згідно копії повідомлення Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області від 18 листопада 2017 року, щодо звернення [PERSON] за фактом насильства в сім'ї психологічного характеру, її чоловіком [PERSON] зазначено, що з [PERSON] проведено профілактичну бесіду та винесено попередження про недопустимість вчинення насильства в сім'ї, крім цього відносно останнього складено адміністративний матеріал за ст. 173-2 КУпАП України, який направлено на розгляд до Богодухівського районного суду. Також судом встановлено, що відповідач [PERSON] вселився та зареєстрований у вказаному будинку зі згоди власника, тобто позивача [PERSON], як член сім'ї власника, оскільки договір найму між сторонами не укладався. Згідно змісту позову вбачається, що після розірвання шлюбу, сторони й надалі проживають разом у спірному будинку, що також підтверджується довідкою про склад сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 391 ЦК України, власник має право вимагати усунення перешкод у здійснені ним право користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до змісту статей 9, 64, 156 Житлового Кодексу Української РСР, сам факт припинення сімейних відносин із власником будинку не позбавляє колишніх членів його сім'ї права користуватися займаним приміщенням і не є підставою для їх виселення з цього жилого приміщення. Згідно ст. 157 Житлового Кодексу Української РСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Згідно ч. 1 ст. 116 Житлового Кодексу УРСР якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови пленуму Верховного суду України від 12 квітня 1985 року №2 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. На підтвердження позовних вимог [PERSON] надано до суду копію повідомлення Богодухівського ВП ГУНП в Харківській області, щодо розгляду звернення за фактом вчинення відносно неї протиправних дій з боку її чоловіка [PERSON], копію постанови про закриття кримінального правопорушення, за ознаками злочину передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України від 25 серпня 2017 року та копію виписки із медичної карти стаціонарного хворого [PERSON] від 02 листопада 2017 року, однак з наданих доказів не вбачається порушень з боку відповідача правил співжиття чи систематичного застосування до відповідача передбачених законом заходів попередження з боку суду чи правоохоронних органів, які не дали позитивного результату. Разом з тим, ці доказі не містять в собі інформації про те, що відповідач систематично руйнує чи псує жиле приміщення, або використовує його не за призначенням, або систематичним порушенням правил співжиття робить неможливим для інших проживання з ним в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем не було надано належних, достатніх та допустимих доказів наявності передбачених законом підстав для виселення відповідача, а тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Питання про стягнення судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України, а саме, сплачений позивачем судовий збір відносить за її рахунок. На підставі приведеного вище,

Outcome: dismissed