Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просить збільшити розмір аліментів, які відповідач [PERSON] , на підставі рішення суду, сплачує на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , з 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів) на 2500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що розмір аліментів, які сплачує відповідач на утримання дітей є недостатнім для їх повноцінного розвитку. Позивач зазначає, що відповідач має гідний заробіток, поза основною роботою, має неофіційний додатковий дохід, тому вона була вимушена звернутися до суду з вказаним позовом. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені нею витрати на правову допомогу в сумі 2500,00 грн. (а.с.1-9). Відповідач надав відзив на позовну заяву (а.с.42-43) в якому зазначив, що вимоги про збільшення розміру аліментів є необґрунтованими та недоведеними, відповідач стверджує, що його матеріальний стан не поліпшився, тому просить у задоволенні позову відмовити. Позивач надала заяву в якій просила розгляд справи провести без її участі, підтримує та просить задовольнити позовні вимоги (а.с.65). Відповідач також надав заяву про розгляд справи без його участі, у задоволенні позову просить відмовити (а.с.66). Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач [PERSON] з 17 листопада 2001 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб (а.с.17). Сторони мають спільних дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] . Діти проживають разом з матір`ю. На підставі рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 березня 2019 року з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] стягуються щомісячно аліменти на утримання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , в розмірі в розмірі 1/3 частини від усіх видів заробітку (доходів), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку, починаючи з 06.12.2018 року і до повноліття [PERSON] , а потім в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менш ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до повноліття [PERSON] (а.с.24-26). На а.с.58-59 знаходяться бухгалтерські відомості про розмір заробітної плати, яку отримав відповідач з березня по серпень 2020 року. Частиною 1 ст.192 СК України передбачено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що відповідач має гідний заробіток, поза основною роботою, має неофіційний додатковий дохід, а отже у нього покращився матеріальний стан і відповідач може сплачувати аліменти в більшому розмірі. Суд зауважує, що відповідно до вимог ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Всупереч вказаній нормі, позивач не надала суду жодного доказу, щодо додаткових доходів відповідача, покращення його матеріального стану, та його реальної фінансової можливості сплачувати щомісячно аліменти в розмірі по 2500,00 гривень на утримання кожної дитини. Зазначена сума для сплати аліментів має бути належним чином підтверджена та обґрунтована. Враховуючи, що позивачем ні при пред`явленні позову, ні в ході розгляду справи по суті не надано доказів суттєвого покращення матеріального стану відповідача, і що ці зміни є підставою для збільшення стягнутої суми аліментів з підстав, передбачених статтею 192 СК України, суд дійшов висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають як недоведені, передчасні та необґрунтовані. Згідно ст.141 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. У зв`язку з відмовою позивачу у задоволенні його вимог, судові витрати не підлягають стягненню з відповідача і покладаються на позивача (п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України).

Outcome: dismissed