Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-03 00:00:00

[PERSON], звернулась до суду з позовом до [PERSON], ПАТ «Укрсоцбанк» про визнання договору іпотеки не дійсним. В позовній заяві зазначила, що вона дізналась, що ПАТ «Укрсоцбанк» подав до суду позов про звернення стягнення на квартиру за адресою: [ADDRESS], Херсонської області. Зі змісту позову вбачається, що банк вважає це майно, лише майном [PERSON] і не визнає зазначене майно спільною сумісною власністю подружжя [PERSON], тобто її та [PERSON], в зв'язку з тим, що стосовно цього майна було укладено договір іпотеки без її згоди. Так, 27 вересня 2007 року [PERSON] та ПАТ «Укрсоцбанк» укладено договір іпотеки №02-23-Ф070758П/Ф070759П-1556 за яким предметом іпотеки визначено трикімнатну квартиру за адресою: [ADDRESS], Херсонської області. Зазначене майно є спільною сумісною власністю подружжя. Воно придбавалося згідно договору купівлі продажу від 11 грудня 2000 року у період шлюбу [PERSON] та [PERSON], що був зареєстрований у 11.06.1986 року за спільні кошти подружжя. Позивачка користувалася цим майном як співвласник. ЇЇ не було ознайомлено зі змістом цього договору, вона не знала змісту цього договору. Так як її згоди на надання в іпотеку належного їй як співвласнику майна не надавала, то договір іпотеки не відповідає вимогам чинного законодавства та порушує її законне право на розпорядження цим майном. Отже суть порушеного права полягає в порушенні права на розпорядження спільним сумісним майном подружжя за згодою всіх співвласників майна - ст.369 ЦК України, що виражається в укладені договору іпотеки відповідачами без врахування її права на розпорядження цим майном і не отримання її згоди на взяття в іпотеку цього майна. Вважає договір іпотеки від 27 вересня 2007 року укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] є недійсним, так як укладений без її згоди. Просить визнати недійсним договір іпотеки від 27 вересня 2007 року укладений між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON]. Позивачка повідомлена про розгляд справи належним чином, про що свідчить поштове повідомлення про отримання повістки (а.с.71), в судове засідання не з'явилась, до цього звернулась із заявою про розгляд справи у її відсутність.(а.с.40) Відповідач [PERSON] про розгляд справи повідомлявся належним чином, шляхом спрямування повісток як за місцем реєстрації так й адресою яка зазначена ним в заяві від 15.11.2016 року, однак поштові конверти повернулись до суду з довідкою, що за зазначеною адресою адресат не проживає. У відповідності до ч.5 ст.74 ЦПК України у разі ненадання особами, які беруть участь у справі, інформації щодо їх адреси, судова повістка надсилається: фізичним особам, які не мають статусу підприємців, - за адресою їх місця проживання чи місця перебування, зареєстрованою у встановленому законом порядку. У разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Враховуючи, що відповідне правило поширюється на випадки повідомлення стороною іншої адреси проживання, [PERSON] вважається повідомленим про розгляд справи належним чином. Представник відповідача ПАТ «Укрсоцбанк», просив розглянути справу у його відсутність, надав заперечення на позовну заяву в якому зазначив, що [PERSON], надала завідомо неправдиві свідчення щодо відсутності її згоди на укладення між ПАТ «Укрсоцбанк» та [PERSON] іпотечного договору №02-23-Ф070758/Ф070759-1556, що спростовується посвідченою нотаріально заявою [PERSON] від 27.09.2007 року. Просив в задоволенні позову відмовити. Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку. Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Стаття 369 ЦК України, передбачає, що співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. У разі вчинення одним із співвласників правочину щодо розпорядження спільним майном вважається, що він вчинений за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом. Згода співвласників на вчинення правочину щодо розпорядження спільним майном, який підлягає нотаріальному посвідченню та (або) державній реєстрації, має бути висловлена письмово і нотаріально посвідчена. Співвласники мають право уповноважити одного з них на вчинення правочинів щодо розпорядження спільним майном. Правочин щодо розпорядження спільним майном, вчинений одним із співвласників, може бути визнаний судом недійсним за позовом іншого співвласника у разі відсутності у співвласника, який вчинив правочин, необхідних повноважень. Відповідно до ст.578 ЦК України, майно, що є у спільній власності, може бути передане у заставу лише за згодою усіх співвласників. Статтею 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. У випадках, встановлених цим Кодексом, нікчемний правочин може бути визнаний судом дійсним. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно наданої копії свідоцтва про укладання шлюбу вбачається, що між гр. [PERSON],[INFO] та гр. [PERSON], [INFO] 11.07.1986 року укладено шлюб.(а.с.11) Згідно наданого договору купівлі-продажу від 11.12.2000 року [PERSON], гр. [PERSON] продали, а гр. [PERSON] купив належну продавцям трикімнатну квартиру під номером 17, житловою площею 40,9 кв м, загальною площею 68,9 кв м, яка розташована за адресою: [ADDRESS].(а.с.12) Отже суд погоджується з доводами позивачки щодо віднесення квартири до спільного майна подружжя та виходячи з дати набуття майна приходить до висновку, що правове становище квартири регулюється нормами КпШС України. Відповідно ст.22 КпШС України, майно набуте подружжям під час шлюбу, є їх спільною сумісною власністю. Згідно ст.23 КпШС України, майном набутим під час шлюбу подружжя розпоряджається за спільною згодою. Для укладання угод які потребують нотаріального посвідчення, згода подружжя має бути виражено в письмові формі. Частинами 1, 3, 4 ст.60 ЦПК України передбачено, що кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. З наданої позивачкою копії іпотечного договору №02-23-Ф070758П/Ф070759П-1556 від 27.09.2007 року вбачається, що юридична особа за законодавством України Акціонерний-комерційний банк соціального розвитку «Укрсоцбанк», надалі за текстом «Іпотекодержатель» та громадянин [PERSON] - надалі за текстом «Іпотекодавець», який зареєстрований за адресою: [ADDRESS], надалі за текстом також разом «Сторони», а окремо «Сторона» уклали договір про наступне 1.1.Іпотекодавець передає в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання Іпотекодавцем зобов'язань за договором про надання відновлювальної кредитної лінії №Ф070759П від 25.09.2007 року надалі за текстом - «Основне зобов'язання-1» та договору кредиту №Ф070758П від 25.09.2007 року надалі за текстом - «Основне зобов'язання-2» укладеним між іпотекодержателем та іпотекодавцем, надалі за текстом разом Основне зобов'язання-1 та основне зобов'язання-2 - «Основне зобов'язання», наступне нерухоме майно: Трикімнатна квартира номер 17, житловою площею 40,9 кв.м., загальною площею 68,9 кв.м., що знаходиться за адресою: [ADDRESS] та належить іпотекодавцю на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу посвідченого 11 грудня 2000 року приватним нотаріусом Скадовського районного нотаріального округу Вербовською В.М. реєстраційний номер 3347, право власності на який, зареєстроване Херсонським ДБТІ в книзі 2, номер запису 535, за реєстраційним номером 5043218, надалі за текстом - «Предмет іпотеки». 1.3. Загальна вартість предмету іпотеки за згодою сторін становить 242 518грн. 1.14. На день підписання цього договору предмет іпотеки знаходиться у спільній сумісній власності подружжя [PERSON], у зв'язку з чим дружина іпотекодавця надала нотаріусу письмову згоду на передачу предмета іпотеки в іпотеку. Представником відповідача надано копію нотаріально посвідченої заяви [PERSON] від 27.09.2007 року, [PERSON] дає згоду своєму чоловіку передати в іпотеку на умовах йому відомих, за його розсудом квартиру під номером 17, яка розташована за адресою [ADDRESS] придбану під час шлюбу, в забезпечення зобов'язань по кредитному договору укладеному її чоловіком з АКБ соціального розвитку «Укрсоцбанком», з умовами якого вона ознайомлена. При цьому [PERSON] в заяві стверджує, що договір іпотеки зазначеного нерухомого майна, укладається її чоловіком в інтересах сім'ї, на умовах, які вони попередньо обговорили і вважають вигідними для них, і укладення цього договору відповідає їхньому спільному волевиявленню.(а.с.44) Таким чином, зазначена заява дата написання якої збігається з датою укладання спірного іпотечного договору, спростовує доводи позивачки щодо її необізнаності про укладання [PERSON] договору іпотеки яким забезпечено кредитний договір. Враховуючи, вище викладене,

Outcome: dismissed