Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з зазначеним позовом в якому вказала, що [INFO] в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області помер її батько [PERSON] . Після смерті батька позивачеві стало відомо, що останній за життя 26.05.2015 року склав заповіт, яким заповів належну йому земельну ділянку площею 3,14 га., яка розташована на території Жаданівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області відповідачу у справі [PERSON] . Позивач вважає, що вказаний заповіт недійсний з огляду на те, що на момент його складення її батько хворів та не міг усвідомлювати значення своїх дій, тому звернулася до суду із вказаним позовом та просить визнати недійсним заповіт [PERSON] , запис в реєстрі вчинення нотаріальних дій № 24, складений 26.05.2015 на користь [PERSON] , посвідчений секретарем Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області. Відповідач [PERSON] подав письмове заперечення на позовну заяву [PERSON] , в якому просив в задоволенні її позовних вимог відмовити, оскільки складення заповіту батьком на його користь повністю відповідало його волі, та на момент його складення він розумів значення своїх дій. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] , позовні вимоги підтримали повністю та просять їх задоволити. Відповідач [PERSON] позовних вимог не визнав, просив в їх задоволенні відмовити. Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, проте подав до суду заяву про розгляд справи у відсутність представника сільської ради. Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши думку сторін та їх представників, покази свідків, приходить до слідуючого висновку. Судом установлено, що [INFO] у віці 67 років в с. Трикрати Вознесенського району Миколаївської області помер [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії [NUMBER] (а.с. 4). На день смерті [PERSON] мав у власності земельну ділянку площею 3,14 га, що розташована на території Жаданівської сільської ради Іллінецького району Вінницької області, що підтверджується Державним актом на право приватної власності на земельну ділянку серії ІІІ - ВН №007758. Як вбачається з копії заповіту [PERSON] від 26 травня 2015 року посвідченого секретарем виконавчого комітету Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області, зареєстрованого в реєстрі за № 24 (а.с.53) за життя [PERSON] належну йому земельну ділянку заповів відповідачеві у справі [PERSON] . Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини. Вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, відповідно до якої заповіт має бути складений у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення, дати та місця народження заповідача та підписаний особисто заповідачем, має бути особисто підписаний заповідачем. Згідно ч. 1 ст. 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. Згідно постанови Пленуму верховного суду України від 30 травня 2008 року №7 «Про судову практику у справах про спадкування» за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо він був складений особою під впливом фізичного або психічного насильства, або особою, яка через стійкий розлад здоров`я не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними. Для встановлення психічного стану заповідача в момент складання заповіту, який давав би підставу припустити, що особа не розуміла значення своїх дій і (або) не могла керувати ними на момент складання заповіту, суд призначає посмертну судово-психіатричну експертизу. Згідно показів свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] - [PERSON] мав розлади психіки та не усвідомлював значення своїх дій. Крім того, відповідно висновку судово-психіатричного експерта №15 від 09 серпня 2018 року (а.с. 232-234) спадкодавець [PERSON] на час складання ним заповіту від 26 травня 2015 року хворів на тяжкий психічний розлад у вигляді судинної деменції. Про що свідчать дані анамнезу про його страждання впродовж ряду років на загальний атеросклероз, гіпертонічну хворобу, на тлі чого він у вересні 2012 року та повторно у квітня 2014 року переніс гостре порушення мозкового кровообігу по ішемічному типу, що призвело до органічного ураження його головного мозку та супроводжувалось, окрім характерних неврологічних порушень, змінами в психіці у вигляді значного зниження пам`яті, інтелекту, дезорієнтації в навколишньому, неадекватності емоційних реакцій, порушеннями у сферах мислення, уваги, волі, втратою критичних та адаптаційних здібностей, виникненням періодичних психотичних розладів з ознаками маячення, галюцинацій (виникало психомоторне збудження, прояви агресії - наніс собі численні самоушкодження, жорстоко вбив собаку), що слугувало причиною для його госпіталізації в червні-липні 2014 року у психіатричну лікарню та його подальшого спостереження з жовтня 2014 року районним лікарем-психіатром Вознесенської центральної районної лікарні Миколаївської області з приводу судинної деменції. Так як даний тяжкий психічний розлад за своїм перебігом носив прогресуючий характер, то станом на 26.05.2015 р., тобто на період укладання заповіту, [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Враховуючи вищевикладене, суд прийшов до висновку, що заповіт [PERSON] , номер в реєстрі нотаріальних дій 24, складений на користь [PERSON] та посвідчений 26 травня 2015 року секретарем Трикратівської сільської ради Вознесенського району Миколаївської області слід визнати недійним, оскільки на момент його складення спадкодавець [PERSON] не усвідомлював значення своїх дій та не міг керувати ними. Щодо вирішення питання про судові витрати, суд виходить з наступного. Позивачем при зверненні до суду з даним позовом було сплачено судовий збір в сумі 551,20 грн., тому вказана сума, у відповідності до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача. Доказів понесення будь-яких витрат відповідачем при розгляді даної справи суду надано не було.

Outcome: approved