Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить в порядку поділу спільного майна подружжя виділити їй у власність Ѕ частку житлового будинку [ADDRESS] Свої вимоги позивач мотивувала тим, що з 06 серпня 2005 року вона перебувала у шлюбі з [PERSON] ,який розірвано на підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.02.2019 року. Під час проживання у шлюбі, за кошти подружжя, було придбано житловий будинок [ADDRESS] . У відповідності до договору купівлі-продажу житлового будинку від 12.10.2006 року, покупцем вказаного будинку зазначено [PERSON] . Після розірвання шлюбу, відповідачу було запропоновано здійснити поділ житлового будинку у добровільному порядку, однак останній на вказану пропозицію не погодився, в зв`язку з чим вона була змушено звернутись до суду з вказаним позовом. Від позивача до судового засідання надійшла заява, згідно якої вона підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд слухання у справі провести за ї відсутності. Від відповідача до судового засідання надійшла заява, згідно якої він визнав позовні вимоги щодо поділу спільного майна подружжя. При цьому просив слухання у справі провести за його відсутності. У відповідності до вимог ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Дослідивши письмові матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Так, судом встановлено, що 06.08.2005 року відділом реєстрації актів цивільного стану Арбузинського районного управління юстиції зареєстровано шлюб між сторонами, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с. 7). На підставі рішення Первомайського міськрайонного суду Миколаївської області від 27.02.2019 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 22). Зазначене рішення суду набрало законної сили 01.04.2019 року. У відповідності до копії договору купівлі-продажу житлового будинку, посвідченого державним нотаріусом Арбузинської державної нотаріальної контори Миколаївської області 12.10.2006 року, який зареєстровано в реєстрі за № 2509, [PERSON] купив житловий будинок з усіма господарськими спорудами та побутовими будівлями, що знаходиться в [ADDRESS] (а.с. 9, 13). Реєстраційний запис про реєстрацію правочину договору купівлі-продажу житлового будинку [ADDRESS] внесено до Державного реєстру правочинів 12.10.2006 року, що підтверджується копією витягу про реєстрацію в Державному реєстрі правочинів № 3010501 від 12.10.2006 року (а.с. 10, 14). Відповідно до копії про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 12241231 від 23.10.2006 року [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу № 2509 від 12.10.2006 року на праві приватної власності належить будинок [ADDRESS] та його частка у праві власності становить 1/1 (а.с. 11, 15). Згідно копії інформаційної довідки з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон на відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна № 189441601 від 20.11.2019 року, житловий будинок [ADDRESS] на праві приватної власності належить [PERSON] та його частка у майні становить 1/1. Відомості щодо заборони відчуження об`єктів нерухомого майна та відомості пор з Державного реєстру іпотек відсутні (а.с. 34). За такого встановлено, що за час проживання в шлюбі, сторони придбали житловий будинок [ADDRESS] . Даний факт визнаний сторонами, тому ці обставини в силу ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягають доказуванню. Поділ майна подружжя здійснюється за правилами, встановленими ст. ст. 69-72 СК України. Відповідно до роз`яснень, які містяться у п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Згідно з ч. 3 ст. 368 ЦК України та ч. 1 ст. 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Кожен з подружжя має рівні права володіння, користування і розпорядження цим майном. Передбачено, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, частин, 2, 3 статті 325 ЦК України та частини 1 статті 61 СК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані. Таким чином суд робить висновок, що будинок [ADDRESS] який придбаний в період шлюбу [PERSON] та [PERSON] , право власності на який зареєстроване лише за [PERSON] , є об`єктом права їх спільної сумісної власності. Відповідно до положення ст. 70 СК України, якою передбачено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частка майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до положень ч. 1 ст. 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Враховуючи, що спірний будинок був придбаний сторонами під час перебування у шлюбі, між сторонами відсутній шлюбний договір, а також будь-яка домовленість про розподіл майна, спірна нерухомість є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, а тому підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про визнання за нею права власності на 1/2 частину цього будинку. На підставі викладеного, суд приходить до висновку про задоволення позову в повному обсязі.

Outcome: approved