Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, стверджуючи, що їй на підставі договору дарування, належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS]. На даний час у вказаному житловому будинку зареєстрований відповідач, який не проживає за даною адресою, не сплачує комунальні послуги та не бере участь в утримані будинку. Для вчинення певних правочинів щодо будинку та забезпечення власних потреб позивачу необхідна згода проживаючих в ньому осіб, що значно обмежує її законні права, та це стало підставою для звернення до суду з вказаним позовом. Позивач у судове засідання не з'явилась, до суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала у повному обсязі, не заперечувала щодо винесення по справі заочного рішення (а.с. 19). Відповідач, який належним чином був повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з'явився, з невідомих суду причин, та від нього не надійшло повідомлення про причини неявки (а.с. 15, 17). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутністю (а.с. 18). Згідно ч.1 ст.224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У зв'язку з неявкою відповідача без поважних причин, враховуючи згоду позивача на ухвалення заочного рішення, судом ухвалено рішення про заочний розгляд справи. Відповідно до ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши докази по справі суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що [PERSON] згідно договору дарування від 05 вересня 1996 року належить житловий будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно акту обстеження житлового будинку від 09 лютого 2015 року, встановлено, що в будинку [ADDRESS], зареєстрований відповідач, який не проживає в ньому з 04 червня 2013 року по теперішній час (а.с. 7). Таким чином суд прийшов до висновку, про те, що відповідач не будучи власником житлового приміщення, не уклавши договір найму житлового приміщення, залишається зареєстрованим за попереднім місцем свого проживання без законних підстав. Встановлено, що відповідач, не будучи власниками спірного житла, перешкоджає позивачу по справі, користуватися належним йому будинком. Об'єктом власності особи може бути, зокрема, житло - житловий будинок, садиба, квартира (ст. ст. 379, 382 ЦК України). Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Відповідно до ч. 1 ст. 71 Житлового Кодексу України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Не проживання зазначеної особи без поважних причин понад встановлені строки є підставою для визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Відповідно до ст.41 Конституції України, ст.319 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Згідно ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Таким чином, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що вимоги позивача підлягають задоволенню у повному обсязі.

Outcome: approved