Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS] . Позовна заява обґрунтована тим, що з 08.10.2003 року відповідач зареєстрована за адресою: [ADDRESS] . Проте, за вищевказаною адресою з 2014 року не проживає, у зв`язку тим, що виїхала у невідомому напрямку, місце її знаходження не відомо. Вищевказана квартира знаходиться у комунальній власності Бахмутської територіальної громади, наймачем квартири є [PERSON] . Позивач щомісячно сплачує грошові кошти за комунальні послуги, у тому числі за відповідача, що ставить її у скрутне матеріальне становище. В судове засідання позивач не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи, надала заяву, в якій позовні вимоги підтримала, просить розглянути справу без її участі, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не з`явилась, була належним чином повідомлена про час та дату розгляду справи. Приймаючи до уваги, що позивач не заперечує проти ухвалення судом заочного рішення, суд відповідно до ст. 280 ЦПК України, ухвалив проводити заочний розгляд справи. На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що квартира [ADDRESS] , є комунальною власністю, не приватизована, ордер на вказану квартиру виданий наймачу [PERSON] (а.с.6). В зазначеній квартирі зареєстровані [PERSON] , як наймач, [PERSON] та [PERSON] , як дочки, [PERSON] , як онук, що підтверджується довідкою ОСББ «Ювілейна,57» (а.с.7). Згідно з актом про не проживання складеним 03.02.2020 року, [PERSON] , 1986 року народження, не проживає за адресою: [ADDRESS] , з 2014 року по теперішній час (а.с.8). Відповідно до ст. 71 Житлового кодексу Української РСР при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а в разі спору - судом. З аналізу вказаної норми слідує, що наявність у особи статусу наймача або члена сім`ї наймача не є визначальним при вирішенні питання щодо їх права на користування житловим приміщенням та реєстрацію в ньому. Обов`язковою умовою для цього є встановлення факту відсутності особи в займаному ним приміщенні понад встановлені законом строки без поважних на те причин, на чому також акцентує увагу Верховний Суд України в п. 9 Постанови Пленуму № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України». Відповідно до положень ст. 72 ст. 71 Житлового кодексу Української РСР , ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться виключно в судовому порядку. Зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі такого судового рішення, яке набрало законної сили. Разом з тим, положення ст. 7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання, що в повному обсязі відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній в постанові від 16.01.2012 року у справі № 6-57цс11. Оцінюючи докази у їх сукупності, що мають значення для справи, оскільки відповідач не проживає за місцем реєстрації понад шість місяців без поважних причин, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягає стягненню на користь позивача судовий збір в сумі 840,80 грн.

Outcome: approved