Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, посилаючись на те, що 06 квітня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва винесено рішення про стягнення з [PERSON] на користь позивача коштів в розмірі 281820 грн. та судових витрат, яке ухвалою Апеляційного суду м. Києва залишено без змін. З метою забезпечення виконання рішення суду, державний виконавець наклав арешт на майно боржника постановою від 30.01.2013р. та, відповідно до акту опису й арешту майна [PERSON], здійснив опис квартири, що розташована за адресою: [ADDRESS]. Однак виконати рішення суду невдалось, оскільки співвласник квартири [PERSON] звернувся до суду з заявою про оголошення боржника [PERSON] безвісно відсутнім, а згодом звернувся до ВДВС з завою про зупинення виконавчого провадження, у зв'язку з оголошенням боржника безвісно відсутнім. Оскільки опіки над майном боржника не було встановлено рішенням суду, позивач вчиняла дії щодо встановлення опіки над майном боржника, звертаючись до різних органів. Позивач [PERSON] вважає, що відповідач своїми діями та бездіяльністю чинить їй перешкоди з питань повернення боргу з боку боржника. Спочатку [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання свого брата - [PERSON] безвісно відсутнім, а отримавши рішення суду, зупинив виконавче провадження щодо повернення їй боргу. А останні два роки відповідач ігнорує вимоги державного виконавця перешкоджаючи встановленню опіки над майном свого брата. Крім того, відповідач [PERSON] є співвласником квартири, на яку накладено арешт, а тому без його згоди потрапити нотаріусу неможливо. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з відповідача [PERSON] на свою користь відшкодування моральної шкоди в розмірі 60.000 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник підтримали позовні вимоги та просили задовольнити позов в повному обсязі. Відповідач [PERSON] та його представник заперечували проти задоволення позову. При цьому, відповідач [PERSON] пояснив, що кореспонденція, яка надходила особисто від [PERSON] він не мав наміру отримувати, оскільки не бажає жодним чином спілкуватись з останньою та вести будь-яку переписку. Вислухавши пояснення позивача, відповідача та їх представників, показання свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] та дослідивши наявні в матеріалах справи докази та копію виконавчого провадження №34029427, судом встановлено наступне. 06 квітня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва винесено рішення по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON], треті особи: [PERSON], [PERSON] про стягнення суми позики. Згідно якого з [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] 280.000 грн. заборгованості, 1700 грн. судового збору та 120 грн. витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи (а.с.7-8). Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 05 липня 2012 року рішення Солом'янського районного суду м. Києва від 06 квітня 2012 року залишено без змін (а.с.9-10). 16 серпня 2012 року Солом'янським районним судом м. Києва видано виконавчий лист про стягнення заборгованості в розмірі 281.820 грн. (а.с.11). 29 серпня 2012 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №34029427 по вищевказаному виконавчому листі (а.с.12). 30 січня 2013 року старшим державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження (а.с.13). 12 березня 2013 року державним виконавцем ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві складено акт опису та арешту майна боржника, а саме : 1/3 частини квартири [ADDRESS] (а.с.14-15). Згідно листа Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №10110 (И-2012) від 13.03.2012р., квартира [ADDRESS] на праві власності зареєстрована за: 2/3 частини - [PERSON], [PERSON] в рівних долях, на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого 21.06.1994р. та 1/3 частина - [PERSON] на підставі свідоцтва про право на спадщину, виданого 03.04.2003р. (а.с.16). Рішенням Солом'янського районного суду м. Києва від 02 жовтня 2012 року, [PERSON], [INFO], визнано безвісно відсутнім, за завою поданою до суду [PERSON] (а.с.17). Постановою державного виконавця ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві від 20 березня 2013 року зупинено виконавче провадження, у зв'язку з рішенням суду про визнання боржника [PERSON] безвісно відсутнім (а.с.18). 10 лютого 2015 року державний виконавець ВДВС Солом'янського РУЮ в м. Києві звертається з подання до суду про примусове проникнення до житлового приміщення - квартири [ADDRESS] (а.с.85-86). Ухвалою Солом'янського районного суду м. Києва від 13 лютого 2015 року відмовлено в задоволенні подання про примусове проникнення до житла (а.с.83-84). Пунктами 4,5 Постанови Пленуму ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» передбачено, що у позовній заяві про відшкодування моральної (немайнової) шкоди має бути зазначено, в чому полягає ця шкода, якими неправомірними діями чи бездіяльністю її заподіяно позивачеві, з яких міркувань він виходив, визначаючи розмір шкоди, та якими доказами це підтверджується. Оскільки питання відшкодування моральної шкоди регулюються законодавчими актами, введеними у дію в різні строки, суду необхідно в кожній справі з'ясовувати характер правовідносин сторін і встановлювати якими правовими нормами вони регулюються, чи допускає відповідне законодавство відшкодування моральної шкоди при даному виді правовідносин, коли набрав чинності законодавчий акт, що визначає умови і порядок відшкодування моральної шкоди в цих випадках, та коли були вчинені дії, якими заподіяно цю шкоду. Позивач вважає, що відповідач своїми діями та бездіяльністю чинить позивачу перешкоди з питання повернення боргу з боку боржника. Спочатку [PERSON] звернувся до суду із заявою про визнання свого брата - [PERSON] безвісно відсутнім, а отримавши рішення суду, зупинив виконавче провадження щодо повернення їй боргу. Останні два роки, на думку позивача, відповідач ігнорує вимоги державного виконавця перешкоджаючи встановленню опіки над майном свого брата. Крім того, відповідач [PERSON] є співвласником квартири, на яку накладено арешт, а тому без його згоди потрапити нотаріусу до квартири неможливо. В підтвердження неправомірних дій з боку відповідача, позивач надала фотокартки, які підтверджують про намір державного виконавця повідомити відповідача [PERSON] про вимогу щодо надання доступу до приміщення та майна боржника як за місцем реєстрації відповідача так і за місцем знаходження майна боржника [PERSON] Відповідно до вимог, ч.ч.1,2 статті 31 ЗУ «Про виконавче провадження», копії постанов державного виконавця та інші документи виконавчого провадження (далі - документи виконавчого провадження), що державний виконавець зобов'язаний довести до відома сторін та інших учасників виконавчого провадження, надсилаються адресатам із супровідними листами простою кореспонденцією, крім постанов про відкриття виконавчого провадження або відмову у відкритті виконавчого провадження, про повернення виконавчого документа стягувачу відповідно до статті 47 цього Закону, що надсилаються рекомендованим листом з повідомленням про вручення. Боржник вважається повідомленим про відкриття виконавчого провадження, якщо йому надіслано постанову про відкриття виконавчого провадження за адресою, зазначеною у виконавчому документі. За умови авансування стягувачем у порядку, передбаченому цим Законом, витрат на організацію та проведення виконавчих дій документи виконавчого провадження можуть надсилатися його учасникам рекомендованими листами. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] не є боржником виконавчого провадження №34029427. Згідно листа Київського міського БТІ та реєстрації права власності на об'єкти нерухомого майна №10110 (И-2012) від 13.03.2012р., [PERSON] є співвласником квартири [ADDRESS] (а.с.16). В копії матеріалах виконавчого провадження знаходиться лише один лист-вимога до [PERSON] про надання доступу до приміщення та майна на 15-00 год. 26 грудня 2014 року (а.с.96). Однак, в матеріалах виконавчого провадження відсутні докази, що підтверджують належне повідомлення відповідача [PERSON] з боку ВДВС про вимогу щодо надання доступу до вищевказаного приміщення та майна. В судовому засіданні свідок [PERSON] підтвердив, що він особисто приймав участь в належному повідомленні відповідача щодо вимоги державного виконавця про доступ до приміщення та майна боржника [PERSON] шляхом розклеювання вимог в під'їздах будинків та на дверях квартир за місцем реєстрації відповідача та місцем спільного з боржником майна, а також шляхом направлення на адресу відповідача рекомендованих листів. Враховуючи надані свідком показання, суд приходить до висновку, що дана особа є зацікавленою у вирішення даного спору, а тому показання даного свідка суд оцінює критично. Судом встановлено, що в матеріалах справи міститься повідомлення про вручення поштового відправлення, згідно якого свідок [PERSON] направляв на адресу [PERSON] за адресою: [ADDRESS] рекомендоване відправлення 12 січня 2015 року. Суд критично оцінює показання свідка [PERSON], яка в судовому засідані підтвердила, що була присутня 20 січня 2015 року за адресою: [ADDRESS] та очікувала разом з відповідачем [PERSON] та свідком [PERSON] державного виконавця для надання доступу до квартири, оскільки даний свідок є дружиною відповідача, а тому суд вважає, що дана особа є зацікавленою у вирішенні даного спору між сторонами. Суд приймає до уваги, показання свідка [PERSON], який підтвердив в судовому засідання, що 20 січня 2015 року був запрошений відповідачем [PERSON] як свідок при надання доступу державного виконавця до квартири [ADDRESS], однак державний виконавець не з'явився за вказаною адресою у визначений ним час. В матеріалах виконавчого провадження також відсутні докази щодо притягнення відповідача [PERSON] до адміністративної відповідальності за невиконання законних вимог державного виконавця. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З огляду на викладене, суд вважає, що в матеріалах цивільної справи відсутні докази, що підтверджують невиконання з боку відповідача [PERSON] законних вимог державного виконавця, а тому позовна заява [PERSON] не підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed