Jurisdiction: civil
Date: 2014-01-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, посилаючись на те, що відповідачами накладено арешт на її майно з посиланням на ухвали судді Скрипник О.Г. від 16 та 26 квітня 2010 року, а саме на земельні ділянки площею, 0,12 га кожна за адресою: [ADDRESS] за кадастровими номерами: 3221881400290520136; 3221881400290520151; 3221881400290520152 та 3221881400290930014. Оскільки вказані ухвали в матеріалах цивільної справи № 2-16/2012 не існують, просить захистити її порушене право, визнати незаконними дії відповідачів та зобов'язати їх усунути перешкоди у володінні своїм майном шляхом зняття накладеного арешту. Представник позивачки в судовому засіданні позов підтримав у повному обсязі та просив про його задоволення з викладених у ньому підстав. Представник Вишгородської районної державної нотаріальної контори в судове засідання не прибув, надіслав до суду клопотання про розгляд справи за його відсутності. Представник Реєстраційної служби Вишгородського районного управління юстиції Київської області судове засідання не з'явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином. Згідно письмових пояснень начальника Реєстраційної служби Вишгородського РУЮ Київської області підстав для скасування накладеного арешту не вбачається. Оскільки суд позбавлений можливості відкласти розгляд справи, на підставі ст. 169 ЦПК України, в межах строку встановленого ст. 157 ЦПК України, дану справу слід розглянути на підставі наявних доказів у загальному порядку. Суд, заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, дійшов наступного. Судом встановлено, що позивачці згідно рішення Вишгородського районного суду Київської області від 8 травня 2012 року на праві власності належить земельна ділянка площею 0,1200 га (кадастровий номер 3221881400290520136, державний акт про право власності на землю від 03.07.2008 року), яка розташована в [ADDRESS], земельна ділянка площею 0,1200 га (кадастровий номер 3221881400290520151, державний акт про право власності на землю від 03.07.2008 року), яка розташована в [ADDRESS] та земельна ділянка площею 0,1200 га (кадастровий номер 3221881400290520152, державний акт про право власності на землю від 03.07.2008 року), яка розташована в [ADDRESS]. Дане рішення набрало законної сили. Крім того, на підставі договору дарування земельної ділянки від 23 грудня 2004 року [PERSON] та [PERSON] є співвласниками ? частини земельної ділянки, загальною площею 0,1200 га, (кадастровий номер 3221881400290930014, в [ADDRESS], що підтверджується державним актом серії ЯГ №214549 від 21 квітня 2008 року. Як вбачається з витягів з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна на вказані земельні ділянки Вишгородською районною державною нотаріальною конторою накладено арешт на підставі ухвал судді Скрипник О.Г. від 16 та 26 квітня 2010 року. Встановлено, що між [PERSON] та [PERSON] існував спір про розподіл майна подружжя, який розв'язано рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 18 травня 2012 року. Рішення набрало законної сили. Згідно ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту прав особи є припинення правовідношення. Частиною 1 ст. 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно вимог ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно ч. 8 ст. 16 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі заяви органу або посадової особи, якими встановлено обтяження, особи, в інтересах якої встановлено обтяження, уповноваженої ними особи. Ухвал Вишгородського районного суду Київської області від 16 квітня 2010 року та від 26 квітня 2010 року в матеріалах цивільної справи № 2- 16/2012 не існує. Зазначене унеможливлює зняття арешту з майна позивачки в порядку ст. 154 ЦПК України. Умовами порушення прав [PERSON], як власника майна, в даному випадку є накладення арешту на майно, що їй належить, на підставі недостатньо визначеного документу. Позивачка позбавлена можливості зняти арешт зі свого майна в інший позасудовий спосіб. Таким чином, суд доходить висновку, що порушені права позивача підлягають захистові, а позов в цій частині задоволенню. Внаслідок викладеного відповідно до вимог ст. 9 та 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» Вишгородську районну державну нотаріальну контору та Реєстраційну службу Вишгородського районного управління юстиції слід зобов'язати скасувати накладений арешт на земельні ділянки позивачки з метою відновлення її порушених прав. Що стосується визнання дій відповідачів незаконними, то обставин, які б свідчили про незаконні дії відповідачів, у суді не встановлено, а тому позов в цій частині задоволенню не підлягає. На підставі викладеного і

Outcome: partial