Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до Соснівського районного суду м. Черкаси з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на малолітню дитину та дружину, посилаючись на те, що 12 жовтня 2013 року вона уклала шлюб з [PERSON], який зареєстрований у відділі державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1557. Від шлюбу вони мають сина [PERSON], [INFO], який проживає з нею та перебуває на її утриманні. Матеріальну допомогу на утримання сина не надає в добровільному порядку хоча згідно ст. 180 СК України зобовязаний надавати. Крім цього, відповідач не утримує дружину на період догляду за дитиною до виповнення дитині 3 річного віку. Просить суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини з усіх видів його заробітку (доходу) для дитини відповідного віку і до досягнення сином повноліття, яке наступить 12 березня 2032 року. Стягнути з [PERSON] аліменти на її утримання на період декретної відпустки по догляду за дитиною до досягнення дитиною 3-річного віку у розмірі ? частини усіх видів заробітку. Позивачка в судове засідання не зявилась, скерувала до суду заяву, в якій просить справу розглядати у її відсутність, позовні вимоги підтримує, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідач в судове засідання не зявився, причини неявки суду не повідомив, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, з заявами та клопотаннями не звертався. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає до задоволення виходячи з наступного: 12 жовтня 2013 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м. Черкаси реєстраційної служби Черкаського міського управління юстиції, актовий запис № 1557. 12 березня 2014 року у сторін народився син [PERSON]. Відповідно ст. 180 Сімейного Кодексу України, батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей. Згідно до частини першої\~статті 181 Сімейного Кодексу\~способи виконання батьками обов'язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними, проте такої домовленості сторони, як встановлено в ході розгляду справи, не досягли. У відповідності з ч. 3\~ст. 181 Сімейного Кодексу\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно до ч. 1 ст. 182 СК України обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів, а саме: стан здоровя та матеріальне становище дитини, стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина, інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частини 2\~статті 182 Сімейного Кодексу України\~мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених\~статтею 184 цього Кодексу. Відповідно до\~ст. 183 СК України\~частка заробітку батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Відповідно до п. 17 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж зазначений у ч. 2 ст. 182 СК. При цьому необхідно мати на увазі, що зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Що ж до максимального розміру аліментів, які стягуються з боржника, то відповідно до ч. 3 ст. 70 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» він не повинен перевищувати 50 відсотків заробітної плати цієї особи. Порядок стягнення аліментів визначено у ст. 74 Закону «Про виконавче провадження», а також у статтях 194 - 197, 274 СК. Відповідно до частини першої\~статті 191 Сімейного Кодексу України\~аліменти на дітей присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. При винесенні даного рішення суд враховував, що відповідач [PERSON] має задовільний стан здоровя, його працездатність, те що він не є інвалідом, не має тяжких захворювань (відсутність доказів, які могли б спростувати встановлені дані факти). Відповідач на даний час офіційно не працевлаштований, однак в судовому засіданні ним не доведено фактів про намагання (бажання) працевлаштуватись. У Центрі зайнятості як особа, яка шукає роботу не зареєстрований, в звязку з чим [PERSON] не позбавлений можливості працевлаштуватися та забезпечувати належне утримання своїй дитині. Визначення аліментів у розмірі ? частини всіх видів заробітку не буде суперечити закону, оскільки аліменти не будуть меншими ніж визначені законом. Розмір аліментів на кожну дитину не повинен бути меншим ніж 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку. Відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2015 рік» прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років з січня 2015 року становить 1167 грн. [PERSON] в позовній заяві вказує, що вона перебуває у відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку, тому просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Зі змісту ст. 75 СК України вбачається, що відносини утримання між дружиною та чоловіком виникають лише за таких умов, коли один із подружжя є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, а інший з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Частинами 2-4 вказаної статті встановлено, що право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Непрацездатним вважається той із подружжя, який досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом І, II чи III групи. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом. Згідно Інструкції про порядок видачі документів, що засвідчують тимчасову непрацездатність громадян, затвердженій Наказом МОЗ України № 455 від 13 листопада 2001 року, у зв'язку з вагітністю та пологами та догляду за дитиною віком до трьох років працюючій особі видається листок непрацездатності. До того ж, згідно ст. 34 ЗУ «Про загальнообовязкове державне соціальне страхування у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності та витратами, зумовленими похованням» (чинним на час виникнення права на допомогу) у зв'язку з тимчасовою втратою працездатності застрахованій особі надається матеріальне забезпечення, яке повністю або частково компенсує втрату заробітної плати (доходу), у вигляді допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за дитиною віком до трьох років та допомоги по вагітності та пологах. Крім того, згідно ст. З, 7, 10 ЗУ «Про державну допомогу сім'ям з дітьми» право на державну допомогу у зв'язку з вагітністю та пологами мають всі жінки, які не застраховані в системі загальнообов'язкового державного соціального страхування. При народженні дитини за цим Законом надається державна допомога одному з батьків дитини (опікуну), який постійно проживає разом з дитиною. Таким чином, держава забезпечує матеріальну підтримку сім'ям з дітьми шляхом надання державної грошової допомоги (для непрацюючих) чи грошової допомоги та матеріального забезпечення (для працюючих осіб). Крім того, як встановлено в судовому засіданні позивач та відповідач проживають в одній квартирі та ведуть спільне господарство. Із врахуванням наведених норми законодавства, ст. 10, 60 ЦПК України, позивачем не доведено потребу у матеріальній допомозі. Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання. Згідно\~статті 84 СК України\~«Право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини», ч. 1 - дружина має право на утримання від чоловіка під час вагітності; ч. 2 - дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років; ч. 3 - якщо дитина має вади фізичного або психічного розвитку, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка до досягнення дитиною шести років; ч. 4 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу; ч. 5 - аліменти, присуджені дружині під час вагітності, сплачуються після народження дитини без додаткового рішення суду; ч. 6 - право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Стаття 85 СК України\~регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання. Частина 4\~статті 84 СК України\~регламентує умову виникнення права дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини - чоловік може надавати матеріальну допомогу. Принципове положення законодавця полягає у тому, що право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, і в разі розірвання шлюбу. Не перешкоджатиме виникненню цього права і застування інституту недійсності шлюбу у випадках, коли дружина не знала і не могла знати про перешкоди до реєстрації шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов'язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини. З урахуванням наведеного, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, а саме: стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітньої дитини: сина [PERSON], [INFO] у розмірі ? частини всіх видів заробітку але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 28.10.2015 \~року і до досягнення дитиною повноліття, стягнення з відповідача на користь позивача\~ аліменти на її утримання в розмірі ? частини всіх видів заробітку. Відповідно до ст. 88 ЦПК України до стягнення з відповідача підлягає судовий збір у розмірі 487,20 грн. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст. 224 ЦПК України.

Outcome: approved