Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON] з позовом, у якому, з урахуванням уточнених вимог, просила стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 33500 грн. та стягнути з [PERSON] заборгованість за договором позики у сумі 15 000 грн. Позовна заява мотивована тим, що відповідачами були написані розписки, в яких вони у рахунок погашення шкоди, завданої позивачу їх неповнолітніми дітьми, зобов'язались виплатити позивачу певні кошти, проте відповідачі порушують взяті на себе позикові зобов'язання. Позивач та її представник у судовому засіданні позовні вимоги підтримали та задовольнити у повному обсязі, натомість представники відповідачів просили відмовити у задоволенні позову, посилаючись на його необґрунтованість. Заслухавши пояснення сторін, розглянувши матеріали справи, всебічно і повно з'ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позовна заява, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи по суті, суд встановив наступне. У червні 2015 року [PERSON] (1999р.н., син позивача [PERSON]), [PERSON] (1999р.н., син відповідача [PERSON]) та [PERSON] (2000р.., син відповідача [PERSON]) заподіяли збитки позивачу внаслідок вчинення ними дій, які призвели до протиправного відчуження належних позивачу виробів із золота на користь третіх осіб. У зв'язку з викладеними обставинами у провадженні Новокадацького ВП ДВП ГЕНП в Дніпропетровській області перебуває кримінальне провадження №12016040690000287 від 23.01.2016р. за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 190 КК України. Відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної особи або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Згідно з ч. 2 ст. 1179 ЦК України у разі відсутності у неповнолітньої особи майна, достатнього для відшкодування завданої нею шкоди, ця шкода відшкодовується в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі її батьками (усиновлювачами) або піклувальником, якщо вони не доведуть, що шкоди було завдано не з їхньої вини. Якщо неповнолітня особа перебувала у закладі, який за законом здійснює щодо неї функції піклувальника, цей заклад зобов'язаний відшкодувати шкоду в частці, якої не вистачає, або в повному обсязі, якщо він не доведе, що шкоди було завдано не з його вини. Водночас, згідно з ч.2 ст.604 ЦК України зобов'язання припиняється за домовленістю сторін про заміну первісного зобов'язання новим зобов'язанням між тими ж сторонами (новація). Відповідно до положення ч.1 ст.1053 ЦК України за домовленістю сторін борг, що виник із договорів купівлі-продажу, найму або з іншої підстави, може бути замінений позиковим зобов'язанням. Заміна боргу позиковим зобов'язанням провадиться з додержанням вимог про новацію і здійснюється у формі, встановленій для договору позики (ст.1047 ЦК України). Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Звертаючись до суду з позовом про стягнення заборгованості позивач посилається на те, що відповідачі, які несуть відповідальність за шкоду, завдану їх неповнолітніми дітьми, домовились з позивачем про заміну зобов'язань з відшкодування шкоди позиковим зобов'язанням, на підтвердження чого були складені відповідні розписки. Судом встановлено, що [PERSON] складено розписку від 15.06.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість ювелірних виробів у сумі 9000,00 грн. та оплатити роботу ювеліра (а.с. 16). Водночас, на виконання своїх зобов'язань [PERSON] сплатила [PERSON] 9000,00 грн. за лом золота та 5300,00 грн. в якості оплати роботи ювеліра, що підтверджується розпискою позивача від 02.08.2015р. (а.с. 40). За таких обставин суд доходить висновку, що [PERSON] у повному обсязі виконала позикове зобов'язання перед [PERSON], взяте на себе внаслідок новації деліктного зобов'язання та складення розписки від 15.06.2017р., що є підставою для відмови у задоволенні позову в частині вимог, пред'явлених до [PERSON] Судом також встановлено, що [PERSON] складено розписку від 15.06.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання відшкодувати вартість ювелірних виробів у сумі 9000,00 грн. та оплатити роботу (а.с. 17). В подальшому [PERSON] складено розписку від 09.10.2015р., згідно з якою вона взяла на себе зобов'язання виплатити 9000,00 грн. за золото та роботу за вироби до 09.11.2015р. (а.с. 28). У судовому засіданні, зокрема, 13.09.2017р. представник позивача підтвердив, що вказані розписки від 15.06.2015р. та від 09.10.2015р. були складені [PERSON] на підтвердження одного і того ж зобов'язання. Із тексту розписки [PERSON] від 09.11.2015р. вбачається, що на виконання позикового зобов'язання, взятого перед [PERSON] внаслідок новації деліктного зобов'язання та складення розписок від 15.06.2017р. та 09.10.2015р., [PERSON] було виплачено позивачу 1000,00 грн. 09.10.2015р. та 2000,00 грн. 17.10.2015р. Таким чином, заборгованість [PERSON] перед [PERSON] за вказаними розписками на момент розгляду справи становить 6000,00 грн. Суд не бере до уваги посилання позивача та її представника на докази заподіяння їй шкоди у більшому розмірі, ніж це визначеного вказаними розписками, оскільки за змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи виключно в межах заявлених позовних вимог, тоді як в межах даної справи позивачем заявлено лише вимоги про стягнення заборгованості за договорами позики, укладеними сторонами внаслідок новації деліктних зобов'язань та складення відповідних розписок. Відповідно до ст.525 ЦК України одностороння відмова від зобов'язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Згідно з ст.526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст.610 ЦК України порушенням зобов'язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов'язання (неналежне виконання). Згідно з ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов'язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Відповідно до ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов'язання. Згідно з ст.629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Враховуючи, що [PERSON] порушує взяті на себе грошові зобов'язання, а також приймаючи до уваги факт часткового погашення нею боргу на день ухвалення рішення, суд доходить висновку, що вимоги позивача є обґрунтованим, в повному обсязі доведеними та підлягають задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Водночас судом встановлено, що при зверненні позивача з цим позовом нею було сплачено судовий збір у меншому розмірі, ніж це встановлено Законом України «Про судовий збір» (515,00 грн. замість 551,20 грн.), з урахуванням чого сума недоплаченого судового збору підлягає стягненню з [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial