Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON] , в якому просить розірвати шлюб, укладений 30 квітня 1988 року між нею та відповідачем, посилаючись на те, що шлюбні відносини між ними не склалися за несумісністю характерів, відсутністю взаємної поваги один до одного, а також зловживання відповідачем спиртними напоями. Шлюб на даний час фактично розпався. З листопада 2017 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з того часу спільне господарство та спільний бюджет вони не ведуть. Від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей, неповнолітніх дітей не мають. Сторони у підготовче судове засідання не з`явились. Від позивача до суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу за її відсутності та відсутності її представника - адвоката Скворцової О.В , яка діє в її інтересах на підставі договору про надання правової допомоги та про представництво інтересів від 30 жовтня 2018 року. Зазначила, що на позовних вимогах наполягають у повному обсязі. Від представника відповідача [PERSON] . - адвоката Калмикової Н.В ., яка діє в його інтересах на підставі ордеру серії ЗП № 000439 виданого на підставі договору № 4 про надання адвокатських послуг від 21 березня 2019 року, до суду надійшло клопотання з проханням розглядати справу за відсутності відповідача та його представника, проти задоволення позовних вимог [PERSON] не заперечують та просять їх задовольнити.. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, з урахуванням заяв сторін про слухання справи за їх відсутності, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до ч.ч. 3, 4 ст. 200 ПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Відповідно до ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об`єктивному та всебічному з`ясування обставин справи, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що 30 квітня 1988 року сторони уклали шлюб, який зареєстровано міським відділом РАГС м. Мелітополь, про що свідчить свідоцтво про укладення шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис № 491./а.с.7/. Від даного шлюбу сторони мають двох повнолітніх дітей, неповнолітніх дітей не мають. Як встановлено судом, причиною розпаду сім`ї стало те, що сторони не зійшлись характерами, у сторін відсутня взаємна повага один до одного. З листопада 2017 року шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, з того часу спільне господарство та спільний бюджет вони не ведуть. Від даного шлюбу вони мають двох повнолітніх дітей, неповнолітніх дітей не мають. Намірів до відновлення шлюбних відносин сторони не мають. Таким чином, судом встановлено, що подальше спільне життя чоловіка та жінки і збереження родини стали неможливими. Згідно ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України. У відповідності до ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Згідно ст. 112 СК України, позов може бути задоволено, якщо судом буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам одного з них, що мають істотне значення. Враховуючи викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що подальше спільне життя подружжя та збереження родини є неможливим, а тому позовні вимоги позивача до відповідача про розірвання шлюбу є такими, що підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved