Jurisdiction: civil
Date: 2014-09-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути із [PERSON] на її користь неустойку за прострочення сплати аліментів на утримання дружини за період з 01 січня 2011 року по 31 грудня 2013 року в сумі 15 510 грн. 00 коп. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 26 листопада 2009 року вона уклала шлюб з відповідачем. Від шлюбу вони мають неповнолітнього сина - [PERSON], [INFO]. 07 червня 2011 року рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області шлюб між ними було розірвано. Після розірвання шлюбу неповнолітній син залишився проживати з нею та повністю знаходиться на її утриманні. Згідно рішення Звенигородського районного суду від 27 грудня 2010 року з відповідача було стягнуто аліменти на її утримання в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 14.12.2010 року і до досягнення сином трьохрічного віку, а саме до [INFO]. Однак, з моменту винесення рішення і до цього часу відповідач ухиляється від сплати аліментів, внаслідок чого виникла заборгованість на загальну суму 4 691 грн. Неустойка (пеня) за прострочення сплати аліментів, яка встановлена законом в розмірі 1 % від суми аліментів за кожен день прострочення за період з 01.01.2011 року по 31.12.2013 року становить 15 510 грн. Також позивач просить стягнути з відповідача понесені нею судові витрати, пов'язані з оплатою правової допомоги та сплатою судового збору. В судовому засіданні позивач [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовну заяву та просили її задовольнити. Позивач пояснила, що відповідач сплатив аліменти на її утримання лише одного разу в лютому 2011 року в сумі 316 грн. 12 коп. В подальшому від сплати аліментів ухиляється. Заборгованість виникла з його вини, а тому він має сплатити неустойку за прострочення сплати аліментів. Відповідач [PERSON] позов визнав частково. Пояснив, що дійсно не сплачував аліменти на утримання дружини та має заборгованість в сумі 4691 грн. Однак він не погоджується з розміром неустойки та надав суду свій розрахунок, згідно якого сума неустойки за період з 14.12.2010 року по [INFO] складає 1503 грн. 96 коп. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що позивач та відповідач перебували у зареєстрованому шлюбі з 26 листопада 2009 року до 07 червня 2011 року, що підтверджується свідоцтвом про їх одруження (а.с. 6). В період шлюбу 14 січня 2010 року у сторін народився син [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження дитини (а.с. 7). 27 грудня 2010 року Звенигородським районним судом Черкаської області було винесено рішення про стягнення із [PERSON] на утримання [PERSON] аліментів в розмірі 200 грн. щомісячно, починаючи з 14 грудня 2010 року до досягнення сином трьохрічного віку (а.с. 8). Згідно довідки-розрахунку відділу державної виконавчої служби Звенигородського районного управління юстиції від 05.05.2014 р. № 328/09-54 заборгованість за аліментами на утримання дружини у [PERSON] виникла з грудня 2010 року та станом на 14 січня 2014 року становить 4 691 грн. Аліменти було сплачено лише один раз в сумі 316 грн. 12 коп. в лютому 2011 року (а.с. 9). Позивач [PERSON], посилаючись на положення ст. 196 Сімейного кодексу України, просить стягнути з відповідача неустойку за прострочення сплати аліментів на її утримання. Відповідач [PERSON] визнав позов частково, не погодившись лише з розміром неустойки та надав суду власний розрахунок неустойки. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання (часткового визнання) відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Таким чином, законодавець надає суду право на задоволення позову лише за наявності для того законних підстав. В даному випадку аліменти на утримання дружини стягувались згідно рішення Звенигородського районного суду від 27.12.2010 року відповідно до ч. 2 ст. 84 Сімейного кодексу України, яка передбачає право дружини, з якою проживає дитина, на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Стаття 196 Сімейного кодексу України, частина перша якої передбачає, що при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення, міститься у главі 15 Сімейного кодексу України «Обов'язок матері, батька утримувати дитину та його виконання», а відтак регулює відносини з приводу сплати неустойки у випадку прострочення виплати аліментів саме на утримання дитини. Тобто, вказана правова норма не може слугувати підставою для стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів на утримання дружини та не регулює спірні правовідносини сторін у даній справі. Таким чином, не дивлячись на часткове визнання відповідачем позову, суд не знаходить законних підстав для його задоволення, та вважає, що в його задоволенні слід відмовити повністю. В зв'язку з відмовою в позові судові витрати з відповідача не стягуються. На підставі викладеного та

Outcome: dismissed