Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вказала що вона є власником квартири [ADDRESS] . За вказаною адресою зареєстровані але не мешкають з 12.02.20 року її донька [PERSON] та онука [PERSON] , які виїхали на постійне місце проживання за іншою адресою, а саме до квартири [ADDRESS] . Оскільки реєстрація відповідачок за спірною адресою перешкоджає позивачці у здійсненні її права власності вона прохає усунути перешкоди у користуванні власністю шляхом виселення особи що втратила право користування житловим приміщенням . Ухвалою Ленінського райсуду м. Харкова від 01.03.21 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням сторін. Відповідачам надсилалась копія позовної заяви з ухвалою про відкриття провадження однак правом на відзив вони не скористались. В судове засіданні відповідачі не з`явились. Про час розгляду справи повідомлялись належним чином. Відповідно до ст. ст. 223, 280 ЦПК України суд вважає можливим провести заочний судовий розгляд справи. [PERSON] позов підтримала, пояснила що відповідачі зловживають наркотичними засобами, створюють неможливе сумісне проживання, не сплачують комунальні платежі внаслідок чого було припинено подачу газу. Позивачка була змушена придбати відповідачам квартиру по [ADDRESS] куди останні переселилися забравши в лютому 2020 року усі свої речі. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач є її сусідкою. В квартирі разом з нею проживала її донька [PERSON] та онука [PERSON] . В лютому 2020 року вони виїхали з квартири зі своїми речами. Після лютого 2020 року, відповідачі в квартирі не проживають. Вислухавши позивачку, дослідивши матеріали справи судом встановлено наступне: За спірною адресою в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON] , 1954 р.н., [PERSON] , 1981 р.н. та [PERSON] , 2001 р.н. Право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 19.09.2001року. Згідно з ч. 1 ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. В порядку ст. 150 ЖК України, громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до\~ч.\~1,\~3\~ст.\~156\~ЖК Української\~РСР, члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Згідно з ч. 2 ст. 64 ЖК Української РСР, до членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Верховний Суд України, висловив у Постанові № 6-709цс16 правову позицію, згідно з якою, частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Матеріалами справи встановлено що відповідачі забрали свої речі та виїхали 12.02.20 року. Вказане підтверджено актом сусідів, та показами свідка. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Згідно зіст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. ст.12,13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи або витребуваних судом доказів. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Наведеними належними, достовірними та допустимими доказами судом встановлено, що відповідачі з лютого 2020 року за вказаною адресою не проживають, не несуть витрати по утриманню житла. Права власності на вказану квартиру вони не мають.. Реєстрація відповідачів перешкоджає позивачці у здійсненні права власника у повному обсязі. Враховуючи наведене, наявні підстави для визнання відповідачів особами, які втратили право користування житловим приміщенням за вказаною адресою. Таким чином, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Outcome: approved