Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Деснянського районного суду м. Києва з позовом до [PERSON] про стягнення інфляційних витрат та трьох відсотків річних за не своєчасну сплату заборгованості зі сплати аліментів та додаткових витрат. В обгрунтування позову зазначила, що в період з 30.08.1995 р. по 15.08.2008 р. перебувала у шлюбі з відповідачем, від шлюбу мають доньку [PERSON] 1996 р.н. Відповідно до виданого виконавчого листа 2-3395 з відповідача стягувались аліменти на утримання неповнолітньої доньки. Загальний період стягнення становить з 15.08.2008 р. по 29.07.2014 р. Оскільки відповідач, не виконував належним чином свого обов?язку, та не сплачував аліменти, рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 29.03.2011 р. (справа № 2-2658/2011, виконавчий лист № 2-2658/11) з відповідача стягнуто 29 481,60 грн. неустойки (пені), рішенням суду від 16.07.2012 р. ( виконавчий лист № 2- 4543) стягнуто неустойку (пеня) по аліментах у сумі - 3 971,13 грн., відповідно до рішення суду від 31.08.2012р. (виконавчий лист № 2-3242) стягнуто неустойку (пеня) по аліментам у сумі 3 800,24 грн. Виконавчі листи за цими рішеннями пред?явлені до виконання Деснянському районному відділу державної виконавчої служби у м. Києві Головного територіального управління юстиції у м. Києві - зведене виконавче провадження № 35798675. На час подачі позову, відповідач, постійно ухиляючись, не виконав і не виконує своїх зобов?язань, а тому позивач просить стягнути з відповідача інфляційні збитки за прострочення виконання грошового зобов`язання та 3% річних простроченої суми в розмірі 93 545,68 грн. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги за викладеними в позові обставинами, та просив їх задовольнити в повному обсязі. В судовому засіданні відповідач та його представник заперечували проти задоволення позовних вимог та просили суд відмовити в задоволенні позову, оскільки вважають, що позивач не є належним, відповідно до ч.1 ст.179 СК України, в якій визначено, що аліменти, отримані на дитину, є саме власністю дитини, яка на день подачі даного позову є повнолітньою. Крім того, зазаначили, що стягнення не допускається, якщо заборгованість утворилась з вини виконавчої служби. Вслухавши пояснення представника позивача, відповідача та його представника, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до листа Деснянського районного відділу ДВС м. Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві від 18.02.2019р., встановлено, що у відділі на виконанні перебуває зведене виконавче провадження №35798675 щодо стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] за виконавчими документами: - виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-3395 від 30.05.2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліментів в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.10.2010р. до повноліття дитини. Заборгованість на момент повноліття дитини складає 20377,27 грн. (ВП №26898532) - виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-2658/11 від 11.05.2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 29481,60 грн. (ВП№26437016) - виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021) - виконавчий лист Деснянського районного суду м. Києва №2-3242 від 04.10.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 3800,24 грн. (ВП №34777922) Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів від 18.02.2019р., згідно виконавчого листа Деснянський районний суд м. Києва №2-3395 від 30.05.2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08.10.2010 і до повноліття дитини, загальний розмір заборгованості станом на 29.07.2014 станом 20377,27 грн. (а.с.51). Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Виконання зобов`язань, реалізація, зміна та припинення певних прав у договірному зобов`язанні можуть бути зумовлені вчиненням або утриманням від вчинення однією із сторін у зобов`язанні певних дій чи настанням інших обставин, передбачених договором, у тому числі обставин, які повністю залежать від волі однієї із сторін. Позивачем, виходячи зі змісту ст. 625 ЦК України заявлено вимогу про стягнення інфляційних збитків та трьох відсотків річних за неналежне виконання грошового зобов`язання. Статтею 625 ЦК України встановлено відповідальність за порушення грошового зобов`язання. Згідно ч.2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 16.05.2018р. Велика Палата Верховного Суду, розглядаючи справу №686/21962/15-ц щодо можливості нарахування 3% річних та інфляційних витрат на грошове зобов`язання, повязане із довготривалим невиконанням рішення суду, вважала за необхдіне відступити від висновків Верховного Суду України, викладених у постановах від 20.01.2016р. у справі №6-2759цс15 та від 02.03.2016р., та погодилась із висновком, викледеним Великої палати Верховного Суду від 10.04.2018р. по справі 910/10156/17 щодо можливості застосування положень ст. 625 ЦК України до будь-яких грошових зобов`язань незалежно від підстав виникнення. Велика Палата Верховного Суду вказала, що у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань. Однак, до правовідносин, що стосуються стягнення заборгованості по аліментам, визначена відповідальність за прострочення сплати аліментів, відповідно до ст. 196 СК України, а тому дія ст. 625 ЦК України не поширюється, оскільки наявна спеціальна норма закону, що регулює такий вид зобов`язань, як стягнення аліментів. Що стосується невиконання рішення суду за виконавчими листами Деснянського районного суду м. Києва №2-2658/11 від 11.05.2011 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 29481,60 грн. (ВП№26437016), №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021), №2-3242 від 04.10.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 3800,24 грн. (ВП №34777922), слід зазначити наступне. Позивачем, на підтвердження відсутності умислу та вини останнього у невиконанні рішень суду щодо стягнення з нього коштів, надав копію акту опису й арешту майна, від 07 серпня 2012 року, згідно якого державним виконавцем Логвинською К.Л. за виконавчим листом №2-4543 від 27.02.2012р. описане майно - транспортний засіб Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] на праві власності для реалізації. Згідно висновку про незалежну оцінку транспортного засобу від 28.08.2012р., вищевказаний транспортний засіб Мерседес, д.н.з. [NUMBER] , який належав [PERSON] на праві власності оцінено оцінювачем [PERSON] , згідно постанови ВДВС Деснянського РУЮ про призначення експерта для участі у виконавчому провадженні від 20.08.2012р. та визначено ринкову вартість колісного транспортного засобу в розмірі 32350,00 грн. з урахуванням ПДВ. Отже, для виконання рішенння суду за виконавчим листом №2-4543 від 27.02.2012 про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] неустойки (пені) 3971,13 грн. (ВП №31543021), відповідачем [PERSON] передано для реалізації транспортний засіб, оцінка якого становить суму більшу, ніж стягувана сума за даним виконавчим листом. З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що відсутня вина відповідача у невиконанні судових рішень, за якими з останнього стягнуто на користь позивача неустойки (пені) в загальному розмірі 37252,91 грн. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. Відповідно до ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Враховуючи вищевикладене суд приходить до висновку про відмову в задоволені позовних вимог, оскільки позивач та її представник не підтвердили позовні вимоги належними та допустимими доказами щодо наявності вини відповідача за тривале невиконня зобов`язань. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з відмовою у задоволенні позову, судові витрати компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому КМУ. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed