Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дунаєвецького районного суду Хмельницької області з позовом, в якому просила позбавити батьківських прав [PERSON] відносно неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що на підставі рішення Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2017 є опікуном своїх неповнолітніх онуків [PERSON] та [PERSON] . Вказаним рішенням суду було відібрано дітей у матері [PERSON] у зв`язку з невиконанням нею своїх батьківських обов`язків без позбавлення батьківських прав. Діти постійно проживають з позивачкою, отримують необхідну опіку та догляд, матеріальне забезпечення. В той же час, мати своїх батьківських обов`язків відносно дітей не виконує, не цікавиться їхнім життям, не відвідує ні за місцем проживання, ані у школі, не приймає жодної участі у вихованні та матеріальному забезпеченні дітей. Крім того, вказує на те, що мати дітей веде антисоціальний спосіб життя, не має постійного місця проживання, не може та не бажає створити дітям належних умов для морального, духовного розвитку, здобуття освіти, тобто свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків по відношенню до дітей. Згідно з ухвалою судді від 23 лютого 2021 року відкрито провадження у справі за даним позовом та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження, надано відповідачці строк для подання відзиву на позов, а позивачці - відповіді на відзив. В підготовчому судовому засіданні позивачка та її представник позовні вимоги підтримали та просили їх задововольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Відповідачка у підготовчому судовому засіданні позов визнала, підтвердила, що участі у вихованні дітей не приймає, їхнім життям не цікавиться, після відібрання дітей за рішенням суду від 16.01.2017 не відвідувала дітей ні за місцем проживання, ані у навчальному закладі. Представник органу опіки та піклування не заперечила щодо задоволення позову, вказала про доцільність позбавлення батьківських прав відповідачки. Згідно із ч. 3 ст. 200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, заслухавши пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, об`єктивно оцінивши докази, що мають істотне значення для її розгляду, вважає що позовні вимоги підлягають до задоволення. З матеріалів справи судом встановлено, що [PERSON] є матір`ю [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] , відомості про батька записані згідно ч. 1 ст. 135 СК України. Рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2017 по справі №674/1330/16-ц вирішено: відібрати у [PERSON] , 1976 року народження, малолітніх дітей: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , без позбавлення батьківських прав. Встановити опіку над малолітніми дітьми: [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , призначивши над ними опікуна [PERSON] , [INFO] , мешканку [ADDRESS] Позивачка [PERSON] , разом з дітьми - [PERSON] та [PERSON] зареєстровані та проживають за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується довідкою, виданою Маківською сільською радою Дунаєвецького району Хмельницької області. Згідно акту обстеження умов проживання дітей від 20.05.2020, складеного органом опіки та піклування, бабусею створено всі належні умови для виховання та повноцінного розвитку дітей. 01.06.2020 Дунаєвецькою районною держаною адміністрацією як органом опіки та піклування було складено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно синів [PERSON] та [PERSON] .. Зі змісту вказаного висновку вбачається, що діти проживають разом із бабусею-опікуном [PERSON] , в будинку чисті, охайні, світлі кімнати. Опікун забезпечила дітям гідні умови проживання, діти мають окремі місця для сну та відпочинку, забезпечені продуктами харчування. У сім`і панує довіра та взаєморозуміння. Діти навчаються у Маківському НВК «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів, колегіум». Мати дітей не цікавиться їхнім життям, участі у вихованні синів не приймає, про місце проживання дітей їй відомо, проте, остання свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків. Оскільки відповідачка не займається вихованням своїх дітей, не надає матеріальної допомоги, після відібрання дітей за рішенням суду ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не змінила, позивачка звернулась до суду з позовом щодо позбавлення останньої батьківських прав. Вирішуючи питання застосування норм права до спірних правовідносин судом враховується наступне. Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради Статтею 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27.02.1991, визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно частини 3 статті 4 Сімейного кодексу України (далі - СК України) кожна особа має право на проживання в сім`ї. Особа може бути примусово ізольована від сім`ї лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Згідно з пунктами 2-5 частини 1 статті 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва. Пленум Верховного Суду України у пунктах 15, 16 постанови від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» надав роз`яснення, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. У зв`язку з тим, що відповідачка не займається вихованням своїх дітей, свідомо нехтує виконанням своїх батьківських обов`язків, після відібрання дітей за рішенням Дунаєвецького районного суду Хмельницької області від 16.01.2017 ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків не змінила, суд вважає, що вона ухиляється від виконання своїх обов`язків свідомо тим самим порушує права та інтереси дітей. Будь-яких доказів на підтвердження обставин, які перешкоджали б відповідачці у виконанні нею своїх обов`язків по відношенню до дітей судом не встановлено. З огляду на встановлені факти, з врахуванням відсутності заперечень відповідачки, виходячи з якнайкращого забезпечення інтересів дітей, суд приходить до висновку, що до відповідачки слід застосувати крайній захід впливу - позбавити батьківських прав відносно неповнолітніх дітей [PERSON] [INFO] та [PERSON] [INFO] . Вирішуючи питання про стягнення з відповідачки аліментів на утримання дітей суд зазначає наступне. За змістом ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч.3 ст.181 СК України). Відповідно до ч. 2, ч. 3 ст. 166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. При задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину. У разі якщо мати, батько або інші законні представники дитини відмовляються отримувати аліменти від особи, позбавленої батьківських прав, суд приймає рішення про перерахування аліментів на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України та зобов`язує матір, батька або інших законних представників дитини відкрити зазначений особистий рахунок у місячний строк з дня набрання законної сили рішенням суду. Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Розмір аліментів встановлюється на двох дітей 1/3 заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.. Беручи до уваги викладене, суд вважає, що з відповідачки необхідно стягнути аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), щомісячно, до досягнення дітьми повноліття, але не менше п`ятдесяти відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Саме такий розмір аліментів буде розумним, достатнім і відповідатиме інтересам дитини. Відповідно ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Таким чином, оцінивши докази по справі, суд приходить до висновку, що в ході розгляду справи встановлено достатні докази свідомого умисного нехтуванням відповідачкою виконанням своїх батьківських обов`язків по вихованню дітей, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Відповідно до ст. 141 ЦПК України в зв`язку із задоволенням позову, оскільки позивачка булав звільнений від сплати судового збору, необхідно стягнути з відповідачки на користь держави судовий збір у розмірі 908,00 грн..

Outcome: approved