Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до Балтського районного суду Одеської області з позовною заявою про розірвання шлюбу з [PERSON], пояснивши, що 09.11.1999 року між нею та відповідачем у Пужайківській сільській раді Балтського району Одеської області був зареєстрований шлюб, актовий запис № 09. Від цього шлюбу мають малолітнього сина [PERSON], [INFO], який проживає разом з позивачем. Сімейні стосунки з відповідачем не склалися, вони не зійшлися характерами, тому фактично сім`я не існує. Можливість відновлення родини втрачена, тому позивач змушена звернутися до суду. В судовому засіданні позивач пояснила суду, що примирення між ними неможливе, вказала, що причиною звернення до суду є подружня зрада чоловіка з її донькою від першого шлюбу, яку він виховував з дитинства як власну доньку. Категорично заперечувала проти надання строку для примирення, так як в 2009 році вже подавала позов до суду про розлучення, проте справа була закрита через те, що вона відмовилась від позову та пішла на примирення з відповідачем, від тоді стосунки ще більше погіршилися а вона забрала їхнього сина та переїхала проживати до своїх батьків. На теперішній час стала сміливішою, і тому вирішила змінити своє життя, але не з відповідачем. Перешкоди відповідачу з питання спілкуватися з сином, створювати не буде. Повністю підтримує свої вимоги про розірвання шлюбу. Відповідач в судовому засіданні визнав факт зради, проте заперечував проти розірвання шлюбу та просив суд надати строк для примирення, пояснивши, що тільки двічі зрадив позивачу з донькою, а позивача любить і просить примиритися. Заслухавши пояснення сторін, вивчивши матеріали справи, суд дійшов висновку про можливість задоволення позову з огляду на наступне. Відповідно до свідоцтва про шлюб, виданого Пужайківською сільською радою Балтського району Одеської області, серії 1-ЖД № 097769, актовий запис № 09, [PERSON] та [PERSON] (дошлюбне прізвище Булбаш) уклали шлюб 09.11.1999 року. Виходячи зі змісту ч. 1 ст. 110 СК України, позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Відповідно до ст. 112 СК України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Відповідно до ч. 1 ст. 111 СК України, суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Зі змісту ч. 1 ст. 111 СК України випливає, що надання подружжю строку для примирення є правом, а не обов'язком суду. Це робиться лише тоді, коли збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є морально-правовою основою шлюбу. Як встановлено в суді після допиту сторін, морально-правова основа шлюбу між ними відсутня і позивач не хоче її відновлювати, а тому примирення не бажає. Посилання відповідача на обовязковість застосування судом строку для примирення, не ґрунтуються на законі та є безпідставними. При вирішенні даного спору суд виходить з того, що відповідно до вимог ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносини, примушування до їх збереження, є порушенням прав жінки, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені ст.56 СК України. З огляду на викладене вище, приймаючи до уваги причини розлучення, небажання позивача продовжувати шлюбні відносини, оскільки відносини, що склалися між подружжям носять стійкий характер, а шлюб між сторонами фактично розпався. За таких обставин подальше подружнє життя сторін, збереження їх сімї є неможливе та суперечить інтересам позивача, а сам шлюб носить формальний характер, тому шлюб може бути розірваний без надання сторонам строку для примирення. На підставі викладеного,

Outcome: approved