Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука Полтавської області позовом до [PERSON] про поділ майна, що є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Свої вимоги мотивувала тим, що з 31.05.1986р. до 11.12.2014р. перебувала у зареєстрованому шлюбі з відповідачем. За цей час за спільні кошти ними було придбано квартиру [ADDRESS], земельну ділянку пл. 0,0024га, розташовану у дворі будинку №14-А по вул.Гвардійський в м.Кременчуці, легкові автомобілі «ВАЗ-2106» та «Volkswagen Passat 1.6». Вказане майно зареєстровано за відповідачем. При поділі майна між ними виник спір. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати за нею право особистої приватної власності на квартиру [ADDRESS]; визнати за відповідачем право особистої приватної власності на земельну ділянку пл. 0,0024га, розташовану у дворі будинку №14-А по вул.Гвардійський в м.Кременчуці, побудований на ній гараж та автомобілі «ВАЗ-2106» та «Volkswagen Passat 1.6». В судовому засіданні позивач та її представник, [PERSON], позов підтримали в повному обсязі та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що іншого житла, окрім квартири [ADDRESS] відповідач не має. Земельна ділянка, розташована у дворі будинку №14-А по вул.Гвардійський в м.Кременчуці не підлягає поділу, оскільки [PERSON] набув право власності на неї в результаті приватизації. Гараж, розташований на ній є обєктом самочинного будівництва, тому не може бути включений до переліку майна, що підлягає поділу. Не заперечував, що позивач має право на ? частину квартири та атомобілей. Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, встановив наступне. Відповідно до ч. 3 ст. 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Статтею 60 СК України передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини самостійного заробітку. За правилами ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Статтею 71 СК України передбачено способи та порядок поділу такого майна, зокрема те, що майно, яке є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 23 постанови № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК) , відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Так, судом встановлено, що з 31.05.1986р. по 11.12.2014р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується доказами, наявними в матеріалах справи(а.с.12,14) та не заперечувалось сторонами. У шлюбі сторонами були придбані: квартира [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 05.01.2001р. серії АВО№740029(а.с.10-11), автомобілі ВАЗ 21061, 1982р.в., державний номерний знак 67573СК та Volkswagen Passat 1.6, 1998р.в., державний номерний знак [NUMBER](а.с.92,93). Також у період шлюб відповідач на підставі рішення 13 сесії 5 скликання Автозаводської районної ради м.Кременчука Полтавської області від 04.03.2008р., набув право власності на земельну ділянку пл.0,0024га, розташовану у дворі будинку №14-А по вул. Гвардійській в м.Кременчуці Полтавської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку серії ЯЖ №357403 від 29.05.2008р.(а.с.8,9) Відповідно до положень ст. ст. 81, 116 ЗК України окрема земельна ділянка, одержана громадянином у період шлюбу в приватну власність шляхом приватизації, є його особистою приватною власністю, а не спільною сумісною власністю подружжя, оскільки йдеться не про майно, набуте подружжям у шлюбі, а про одержану громадянином частку із земельного фонду. А тому земельна ділянка не підлягає поділу між подружжям, оскільки особа отримала її безкоштовно, використавши своє право громадянина на приватизацію. Таких висновків дійшов Верховний Суд України в постановах від 15.02.2012р. та 22.02.2012р. Таким чином, приватизована [PERSON] земельна ділянка пл.0,0024га, розташована у дворі будинку №14-А по вул. Гвардійській в м.Кременчуці Полтавської області, поділу між колишнім подружжям не підлягає, оскільки є його особистою власністю. Відповідно до ч.ч.1,2 ст.376 ЦК України, Житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього. Так, враховуючи те, що за змістом статей 316, 317 ЦК України право власності це право особи володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, але у межах, передбачених законом, здійснення особою самочинного будівництва відповідно до частини другої статті 376 ЦК України не породжує в неї права власності на таке майно, відтак виключає це майно із цивільного обороту, що унеможливлює його поділ.(Постанова ВСУ від 04.12.2013р.у справі №6-130цс13). Відповідно до ч.2 ст.331 ЦК України, якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. Згідно відомостей з державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно за [PERSON] права власності на гараж, збудований на земельній ділянці у дворі будинку 14а по вул.Гвардійській в м.Кременчуці, не зареєстровано(а.с.129). Представником відповідача в судовому засіданні не заперечувався той факт, що на земельній ділянці, розташованій у дворі будинку №14-А по вул. Гвардійській в м.Кременчуці Полтавської області, відповідачем збудований гараж, проте він є обєктом самочинного будівництва. Відповідно до ч.1 ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Позивачем не надано суду доказів, які б спростовували той факт, що гараж, збудований на земельній ділянці, розташованій у дворі будинку №14-А по вул. Гвардійській в м.Кременчуці Полтавської області є обєктом самочинного будівництва. За таких обставин, суд приходить до висновку, що самочинно побудований гараж не є обєктом права власності, а тому не може бути предметом поділу. Вирішуючи питання про поділ квартири [ADDRESS] та атомобілей ВАЗ 21061, 1982р.в. і Volkswagen Passat 1.6, 1998р.в., суд виходив з наступного. Відповідно до п.25 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21 грудня 2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи питання про поділ майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, зокрема неподільної речі, суди мають застосовувати положення частин 4, 5 ст. 71 СК щодо обов'язкової згоди одного з подружжя на отримання грошової компенсації та попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду. За відсутності такої згоди присудження грошової компенсації може мати місце з підстав, передбачених ст. 365 ЦК, за умови звернення подружжя (одного з них) до суду з таким позовом (ст. 11 ЦК) та попереднього внесення на депозитний рахунок суду відповідної грошової суми. У разі коли жоден із подружжя не вчинив таких дій, а неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку про необхідність визначення ідеальних часток позивача та відповідача та визнання за кожним з них права власності на ? частину квартири [ADDRESS] та атомобілей ВАЗ 21061, 1982р.в. і Volkswagen Passat 1.6, 1998р.в.. Отже, суд частково задовольняє позовні вимоги [PERSON] Відповідно до ст.88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, пов'язані з оплатою судового збору в розмірі 1827 грн..

Outcome: partial