Jurisdiction: civil
Date: 2018-04-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовом до [PERSON] районної державної лікарні ветеринарної медицини про стягнення заборгованості по виплаті надбавки за вислугу років. В обґрунтування позову посилається на те, що відповідно до наказу №25 від 26 квітня 1984 року, вона працює в [PERSON] районній державній лікарні ветеринарної медицини на посаді лаборанта ветеринарної медицини І категорії та безпосередньо здійснює державний ветеринарно-санітарний контроль на ринку м. Берислава. Постановою КМ України №972 від 25 липня 2007 року «Про затвердження Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини» введені з 01.08.2007 року залежно від стажу роботи надбавки до заробітної плати, зокрема 30% щомісячних надбавок до посадового окладу при стажі роботи понад 20 років. Загальний стаж її роботи па цій посаді перевищує 33 роки, а на час встановлення надбавок у 2007 році стаж складав 23 роки, і таким чином, вона мала право на доплату до окладу в розмірі 30% щомісячно. Лише в цьому році, вона зясувала, що відповідач не сплачує надбавку до заробітної плати, яка за період 2009-2017 роки становить 72 119 грн. 07 коп. Позивач неодноразово в усній та письмовій формах зверталась до відповідача з вимогою виплатити надбавку, але відповідач відмовляв, аргументуючи що у неї відсутнє право на вказану надбавку. Підтвердження своїх доводів вона знайшла в листі голови управління держпраці у Херсонській області, яка повідомила її за вих.№1I- І06/П-211/1 від 07.04.2017 року, про те, що вона має право на доплати та рекомендувала звернутися до суду за захистом своїх порушених прав. Просить суд стягнути на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 72119,07 грн. 01.12.2017 року ухвалою суду було відкрито провадження по справі. 15.12.2017 року набрав чинності новий Цивільно-процесуальний кодекс України, згідно ч.1 п.9 Перехідних положень справи в судах першої інстанції, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. 19.02.2018 року задоволено заяву представника позивача ухвалою суду вирішено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження. Не погоджуючись з позовними вимогами 15.03.2018 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому він зазначив, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав: чинним законодавством встановлено, що надбавка за вислугу років може бути встановлена лише спеціалісту і лише при проведенні ними лабораторно-діагностичних досліджень, ветеринарно-санітарної експертизи на ринках, лікувально-профілактичних робіт, здійсненні ветеринарно-санітарного контролю та нагляду на державному кордоні і транспорті. Водночас, до загального стажу роботи, який дає право на призначення такої надбавки, може бути включено стаж попередньої роботи на посадах згідно Переліку (Додатку до Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини, затв. постановою Кабінету Міністрів України № 972 від 25.07.2007 року. Вважає, що лаборанти не є спеціалістами ветеринарної медицини, оскільки не підпадають під дію ст. 1 Закону України «Про ветеринарну медицину», а отже, і під дію п. 2 Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини. На підтвердження своєї правової позиції посилається на розяснення надане Державним комітетом ветеринарної медицини України в листі від 18.06.2010р. № 15-6-1-8/5199 «Про надбавку за вислугу років». [PERSON] не проводила роботи, передбачені Порядком, оскільки такі роботи проводила лікар ветеринарної медицини. Відтак позивач не має право на надбавку за вислугу років. Позивачка та її представник в судовому засіданні на задоволенні позовних вимог наполягали. Представник відповідача, приймаючи участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції заперечував проти задоволення позову. Положення ст.4 ЦПК України, ст. 15 ЦК Україні, а також положення ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожній особі право на захист її порушених, оспорюваних чи невизнаних прав а також охоронюваних законом інтересів судом.. Вимоги ст. ст. 12, 13, 81, ч.5 ст.263 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів, зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обовязків учасниками судового розгляду, у тому числі й в частині надання доказів на підтвердження позовних вимог. Судом було роз'яснено право сторонам по справі заявляти клопотання про витребування судом доказів, якщо у сторін існують складності в їх отриманні, подавати відповідні докази, заявляти клопотання про витребування документів та призначення експертиз по справі. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Заслухавши представника позивача та відповідачів, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини і відповідні їм правовідносини. Статтею 21 Закону України «Про оплату праці» встановлено, що працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Відповідності до ст.98 Кодексу законів про працю встановлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі законів та інших нормативно-правових актів України, генеральної, галузевих, регіональних угод, колективних договорів у межах бюджетних асигнувань та позабюджетних коштів. Згідно ч. 1 ст.51 Бюджетного Кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. Постановою КМУ від 25.07.2007 року №972 «Про затвердження порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини» передбачено, що надбавки за вислугу років встановлюються спеціалістам державних установ ветеринарної медицини, які проводять лабораторно-діагностичні дослідження, ветеринарно-санітарну експертизу на ринках, лікувально-профілактичні роботи, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті, крім тих, що одержують надбавки (доплати) за стаж роботи (вислугу років) на інших підставах відповідно до законодавства. В абзаці 2 пункту 3 Постанови визначається час роботи у державних установах медицини на посадах, зазначених у додатку, і зараховується стаж роботи, що дає право на встановлення надбавок за вислугу років. В додатку до Порядку встановлення надбавок за вислугу років спеціалістам державних установ ветеринарної медицини, визначено перелік посад спеціалістів державних установ ветеринарної медицини, які проводять лабораторно-діагностичні дослідження, ветеринарно-санітарну експертизу на ринках, лікувально-профілактичні роботи, здійснюють ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті, до складу яких входять фельдшери (техніки) ветеринарної медицини, лаборанти 1 категорії. При цьому ст.1 Закону України «Про ветеринарну медицину» встановлено, що спеціалістами ветеринарної медицини є лікарі та фельдшери ветеринарної медицини, які мають відповідний диплом та здійснюють діяльність з профілактики, оздоровлення, діагностики і лікування тварин, проведення ветеринарно-санітарної експертизи або іншу ветеринарну діяльність. Тобто зі змісту вказаної статті випливає, що спеціалістами ветеринарної медицини є саме особи, що працюють на посадах лікарів та фельдшерів ветеринарної медицини, мають відповідний диплом та саме у звязку із працевлаштуванням на вказані посади, відповідно до їх освітньо-кваліфікаційного рівня, здійснюють діяльність з профілактики, оздоровлення, діагностики і лікування тварин, проведення ветеринарно-санітарної експертизи або іншу ветеринарну діяльність. Таким чином суд дійшов висновку, що час роботи на посаді лаборанта має зараховуватись до стажу роботи, що дає право на встановлення надбавки за вислугу років, яка має призначатися особам за наявності усіх умов у сукупності: особам, які займають посади спеціалістів: лікарів та фельдшерів ветеринарної медицини; які мають відповідний диплом; та які здійснюють діяльність з профілактики, оздоровлення, діагностики і лікування тварин, проведення ветеринарно-санітарної експертизи або здійснюють іншу ветеринарну діяльність. З посадових інструкцій лаборанта державної лабораторії ветеринарно санітарної експертизи на ринку, з якими позивач була ознайомлена під особистий підпис 25.06.2012 року, 14.01.2013 року, 29.09.2015 року вбачається, що до посадових обовязків позивача входить : готування та сприяння утриманню в робочому стані робочого місця, приладів, обладнання, інструментарію, лабораторного посуду для проведення досліджень; робота з вагами, готування реактивів, фарби; надання допомоги при проведенні ветеринарно-санітарної експертизи мяса, молока, молочної та рослинної продукції; проведення ветеринарно-санітарної експертизи молока, молочної та рослинної продукції (при відсутності лікаря); проведення підготовки проб мяса для біохімічного дослідження, а також для дослідження на трихінельоз, пробу варки; проведення приготування каліброваних розчинів і калібровка приладів для дослідження на нітрити і рН мяса; слідкування за своєчасним приготуванням піпеток, пробірок, стаканів, колб, дезрозчинів;надання технічної допомоги при обробці звітів та інших документів, а також при підготовці і проведенні семінарів і стажувань; проведення знешкодження і утилізації конфіскатів та відпрацьованих проб; при необхідності/за відсутності ветеринарного санітара проведення волого прибирання в виробничих приміщеннях, підготовка та миття лабораторного посуду; керування роботою ветеринарного санітара та інші обовязки (а.с. 55-63). Жодним пунктом даних посадових інструкцій не передбачено, що [PERSON] повинна вчиняти дії, за які їй повинні були б нараховувати надбавку за вислугу років. Крім того, в журналах ветеринарно санітарної експертизи мяса, молока, молочної продукції в лабораторії ветеринарно- санітарної експертизи на ринку міста Берислав (а.с. 64-103) зазначено лише підпис лікаря, який проводив лабораторні дослідження. Позивачем не надано до суду жодних доказів, які б свідчили, що вона дійсно проводила лабораторно-діагностичні дослідження, ветеринарно-санітарну експертизу на ринках, лікувально-профілактичні роботи, здійснювала ветеринарно-санітарний контроль та нагляд на державному кордоні і транспорті та у зв»язку з чим мала б право на отримання надбавки. Відповідно до ст. 43 ЦПК України учасники справи мають право подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Відповідно до ч. 1 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Твердження позивача щодо того, що періодично, в разі відсутності лікаря ветеринарної медицини та за його дорученням, вона виконувала роботу, яка відносилася саме до його посадових обовязків та мала виконуватись саме лікарем ветеринарної медицини, на посаду якого може претендувати лише особа, що має повну вищу освіту, що відповідає профілю діяльності, та має досвід практичної роботи та проходила курси з підвищення кваліфікації, без надання підтверджуючих документів, будь-якого правового значення до вирішення спору, переданого на розгляд суду, не мають. Враховуючи вищезазначене, оскільки на території України визнається і діє принцип верховенство права та що безпосередньо Законом України „ Про ветеринарну медицину посади лаборантів та іншого молодшого персоналу не визначені як спеціалісти ветеринарної медицини, у звязку із чим останні не мають права на отримання надбавки за вислугу років, позовні вимоги позивача, яка не є особою, що займає посаду спеціаліста ветеринарної медицини, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed