Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування будинком № 9 по провулку Гомельський в місті Запоріжжі та зняти його з реєстраційного обліку. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що вона разом із [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.20006 року стали власниками в рівних частках, кожен по ? частини будинку № 9 по провулку Гомельський в м. Запоріжжі та 18.01.2007 року зареєстрували своє право власності на вказані частки будинку в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації». В подальшому, позивач на підставі договору дарування, укладеного між нею та [PERSON] від 13.05.2008 року стала власником його ? частки вищевказаного будинку, тим самим ставши одноособовим повноправним власником будинку. Своє право власності позивач зареєструвала в Орендному підприємстві «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації», реєстраційний номер майна 17325900. Так, 03.10.2012 року за проханням її невістки [PERSON] та її сина [PERSON] позивач зареєструвала у своєму будинку їх знайомого [PERSON] відповідача по справі, якого вона бачила лише раз коли його прописувала. Починаючи з моменту реєстрації, а саме з 03.10.2012 року відповідач взагалі не вселився до будинку позивача, його реєстрація, як зазначає позивач, необхідна була йому для влаштування на роботу, тому що його батьки та він були зареєстровані в селі. Протягом 2012 року та 2013 року відповідач в телефонних розмовах з позивачем виявляв бажання добровільно знятися з реєстрації з вказаного будинку, але з 2014 року взагалі перестав брати слухавку. У 2016 році позивач запропонувала відповідачу добровільно знятися з реєстрації в її будинку, але останній відмовився. На теперішній час, зі слів невістки позивача, відповідач знаходиться за межами України, в Англії, у звязку з чим позивач не має можливості звязатись з ним, фактичне місце його перебування їй невідоме. Перебування відповідача на обліку в належному позивачу на праві власності будинку, створює їй перешкоди у здійсненні повною мірою її права власності, спричиняє збитки через необхідність сплати житлово-комунальних послуг, у звязку з чим позивач звернулась з даним позовом до суду. Позивач в судове засідання не зявилась, в матеріалах справи міститься її заява за змістом якої вона просить суд розглядати справу без її участі, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, проти винесення заочного рішення по справі не заперечує. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надіслав на адресу суду заяву про розгляд справи без його участі та в якій зазначив, що проти задоволення позовних вимог не заперечує. Відповідач в судове засідання повторно не зявився, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, причини неявки суду невідомі, заяви щодо розгляду справи без його участі до суду не надходило, а тому на підставі статей 224 226 Цивільного процесуального кодексу України\~суд вважає за можливе провести заочний розгляд даної справи без участі відповідача за письмовою згодою позивача. За таких обставин судом постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. У відповідності до частини 2 статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню із наступних підстав. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві приватної власності належить будинок, що знаходиться за адресою: м. Запоріжжя, провул. Гомельський, буд. 9, що підтверджується копією договору купівлі-продажу житлового будинку від 26.12.2006 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON], зареєстрованого в реєстрі за № 1755 (а.с.15-16), копією витягу з Державного реєстру правочинів № 3395817 від 26.12.2006 року (а.с.17), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с.18), копією договору дарування від 13.05.2008 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстрованого в реєстрі за № 2248 (а.с.19-20), копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 19712614 від 30.07.2008 року (а.с.21), копією технічного паспорту на будинок (а.с.22-64). З копії домової книги (а.с.66-68) та копії довідки виданої квартальним комітетом та підписаної сусідами позивача (а.с.69) вбачається, що відповідач [PERSON] з 03.10.2012 року зареєстрований за адресою: [INFO], але не мешкав та не мешкає в зазначеному будинку по теперішній час. Зазначене підтверджується і копією акту підтвердження фактичного проживання від 23.03.2017 року (а.с.70), в якому зазначено, що відповідач [PERSON] зареєстрований за вищевказаною адресою, але у вказаному будинку не мешкає. Вказаний акт складено в присутності трьох свідків сусідів позивача по справі та підписано головою квартального комітету Шевченківського району м. Запоріжжя. Згідно з частиною 1 статті 317 Цивільного кодексу України , власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Статтею 319 Цивільного кодексу України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Відповідно до статті 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Статтею 391 Цивільного кодексу України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. На підставі вищевикладеного, суд вважає вимоги позивача в частині визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням, правомірними, оскільки відповідач у зазначеному будинку не мешкає з 03.10.2012 року, точне місце перебування його невідоме, відтак, суд вважає за доцільне визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Відповідно до статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. З огляду на вищевикладену норму чинного законодавства, зняття з реєстрації особи проводиться уповноваженими та компетентними на те органами, на підставі рішення суду, а тому суд вважає вимоги позивача в цій частині передчасними, та такими що не підлягають задоволенню.

Outcome: partial