Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], за участю третьої особи - Малиновського районного відділу ГУ ДМС України в Одеській області про усунення перешкод в користуванні власністю, шляхом виселення та зняття з реєстрації, посилаючись на те, що на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси від 07.04.2014 року за нею визнано право власності на квартиру, яка розташована за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за заповітом, після смерті її батька - [PERSON], померлого [INFO]. На підставі вищезазначеного рішення за позивачкою в Реєстраційній службі Одеського міського управління юстиції в Одеській області зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS]. Після отримання довідки - виписки з домової книги про склад сім ї та реєстрацію, їй стало відомо, що у спірній квартирі, ще при житті батька [PERSON] з 25.09.2009 року в якості піднаймача зареєстрована - [PERSON].Оскільки відповідачка відмовляється виселятися з квартири та чинить їй перешкоди в користуванні власністю, вона вимушена звернутися з наступним позовом до суду. В судовому засіданні представник позивачки [PERSON] - вимоги своєї довірительки підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав зазначених у позовній заяві. Представник позивачки також пояснив суду, що його довірительки нічого не було відомо стосовно реєстрації та проживання відповідачки на житловій площі належній [PERSON] Після звернення до відповідних установ з'ясувалося про реєстрацію [PERSON] у спірній квартирі в якості піднаймача з 25.02.2009 року, про те, у сторони позивача відсутній договір піднайму житла укладеного між [PERSON] та відповідачкою. З цих підстав, сторона позивача вважає, що між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір найму житла за правилами ч.1 статті 810 ЦК України, згідно з якими за договором найму житла одна сторона - власник житла (наймодавець) передає або зобов'язується передати другій стороні (наймачеві) житло для проживання в ньому на певний строк за плату. Згідно з ч.1 ст.821 ЦК України договір найму житла укладається на строк, встановлений договором. Якщо в договорі строк не встановлений, договір вважається укладеним на п'ять років. На думку представника позивачки, з аналізу вищевикладених норм права вбачається, що термін дії договору найму житлового приміщення між [PERSON] та [PERSON] закінчив свою дію 25.02.2014 року, а новий договір найму між його довірителькою та відповідачкою не укладався. Сторона позивачки вважає, що [PERSON] на даний час без будь-яких правових підстав мешкає у вищезазначеній квартирі, добровільно виселитися з квартири, знявшись з реєстраційного обліку відмовляється, тому вони вимушені звернутися з наступним позовом до суду. Відповідачка в судовому засіданні позов не визнала та розповіла суду, що проживала з [PERSON] однією сім'єю без реєстрації шлюбу з 1998 року по день його смерті тобто до [INFO]. Після знайомства з [PERSON] вона переїхала до чоловіка у належну йому квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оскільки її квартира була продана, то [PERSON] зареєстрував [PERSON] у спірній квартирі у 2009 році, де вона постійно проживає по теперішній час. Після смерті [PERSON] вона звернулася до Сьомої нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, яка відкрилася після смерті її цивільного чоловіка [PERSON]. З дочкою [PERSON] вона спілкувалася не часто і знала, що [PERSON] склав заповіт на ім'я доньки. Про рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 07.04.2014 року, згідно з яким позивачка стала власницею спірної квартири, відповідачка дізналася тільки після відкриття провадження по даній справі. [PERSON] вважає, що оскільки проживала з цивільним чоловіком [PERSON] у цивільному шлюбі більше чотирнадцяти років, зареєстрована у спірній квартирі у встановленому законом порядку, про житло турбується, справно оплачує комунальні платежі, то не має законних підстав для прийняття рішення про її виселення та зняття з реєстраційного обліку. Представниця відповідачки - [PERSON] правову позицію своєї довірительки підтримала та звернула увагу суду, що [PERSON] згідно довідки про стан сім'ї та реєстрацію зареєстрована у спірній квартирі як піднаймач, а позивачка у своєму позові просить виселити її з спірного приміщення у зв'язку з закінчення строку дії договору найму, начебто укладеного за правилами ст. 810 ЦК України. Представниця [PERSON] вважала доведеним той факт, що договір найму між [PERSON] та [PERSON] ніколи не укладався і це підтверджується доказами наданими також і стороною позивача, зокрема довідкою про реєстрацію [PERSON] як піднаймача, а не наймача, їхніми поясненнями, що відповідачка ніколи орендної плати не вносила за житло. Враховуючи вищевикладене, а також підтверджений доказами факт проживання [PERSON] з покійним [PERSON] у цивільному шлюбі понад чотирнадцять років, вважає що не має підстав для задоволення позову. Представник Малиновського РВ у м. Одесі ГУ ДМаС України в Одеській області Докова А.Д. в судове засідання не з'явився, про час та місце судового засідання повідомлений належним чином, надав до суду заяву, в якій просить розглянути справу у відсутності їхнього представника. Суд, вислухавши представника позивачки, відповідачку, її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, надавши оцінку поданим доказам, вважає, що позовні вимоги про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом виселення та зняття з реєстраційного обліку, підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. З матеріалів справи вбачається, що у березні 2014 року [PERSON] звернулася з позовом до Одеської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування за заповітом, після смерті батька [PERSON], померлого [INFO]. Розглядаючи справу суд встановив, що після смерті [PERSON], відкрилася спадщина у вигляді належної йому на підставі рішення Малиновського районного суду міста Одеси квартири [ADDRESS]. Згідно заповіту, складеного 28.03.1997 року, [PERSON] заповів все своє майно, де б воно не знаходилось та з чого б воно не складалося в взагалі все те, що на день смерті буде належати йому по закону та на що він за законом матиме право, своїй дочці [PERSON]. 08 серпня 2013 року приватним нотаріусом Одеського нотаріального округу [PERSON] винесено Постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, тому що спадкоємицею не подано правовстановлюючих документів на квартиру на ім'я, рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 04.08.08 року з відміткою про реєстрацію в КП «ОМБТІ та РОН» та Витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно. За результатами розгляду справи Малиновським районним судом міста Одеси 07 квітня 2014 року прийнято рішення, яким позов [PERSON] до Одеської міської Ради про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. За [PERSON] визнано право власності на квартиру [ADDRESS], загальною площею 32,8 кв.м, житловою площею 17,0 кв.м, в порядку спадкування після смерті [PERSON], померлого [INFO]. Відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України встановлено права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону. На підтвердження свого права власності на спірну квартиру, позивачка надала суду витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний № 22332016 від 29.05.2014 року, виданий Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області, в якому вказано: Актуальна інформація про державну реєстрацію права власності, а саме: номер запису про право власності: 5834745, Власниця - [PERSON]; Відомості про реєстрацію до 01.01.2013 року, а саме: Реєстр прав власності на нерухоме майно, реєстраційний номер: 26112663, 15.01.2009, реєстратор: Комунальне підприємство «Одеське міське бюро технічної інвентаризації та реєстрації об'єктів нерухомості». З довідки (виписки із домової книги про склад родини та реєстрацію) № 390 від 05.06.2014 року, виданій КП ЖКС «Черьомушки», вбачається, що у квартирі [ADDRESS] зареєстрована [PERSON] в якості піднаймача з 25.02.2009 року. В своєму позові [PERSON] вказувала, що їй нічого не було відомо про проживання відповідачки на житловій площі батька, про те не заперечувалося, що при житті [PERSON] мешкав в цієї ж квартирі до своєї смерті, іншого житла та місця проживання не мав. Представник [PERSON] в судовому засіданні підтвердив, що [PERSON] ніколи орендної плати за проживання в спірній квартирі не вносила, після пояснень відповідачки та допиту свідків, не заперечував, що відповідачка мешкала в одній квартирі з покійним [PERSON], та наполягав на її виселенні у зв'язку з закінченням строку дії договору оренди майна за правилами статей 810 та 821 ЦК України. Відповідачка заперечуючи проти позову вказувала, що була цивільною дружиною покійного [PERSON] проживала разом з ним без реєстрації шлюбу на протязі чотирнадцяти років і в якості єдиного доказу послалася на пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON] які були допитані в суді та підтвердили факт проживання відповідачки у спірній квартирі разом з [PERSON]. Проте, покази даних свідків не прийняті судом до уваги, тому що не мають правового значення для вирішення даного спору по суті. Проаналізувавши подані сторонами докази, суд приходить до висновку, що між [PERSON] та [PERSON] ніколи не укладався договір найму житла, за правилами статей 810 та 821 ЦК України, так як згідно довідки про її реєстрацію відповідачка зареєстрована в квартирі як «піднаймач», а не «наймач», ніколи не виконувала умови договору найму, що суперечить правовим нормам на які вказувала сторона позивачки в обґрунтування позову. В ході розгляду даної справи суд вважає встановленим факт проживання [PERSON] у спірній квартирі з 2009 року, та вважає що відповідачка була зареєстрована за місцем свого фактичного проживання у квартирі [ADDRESS] у відповідності до вимог ст.6 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», де вказується що громадянин України який постійно або тимчасового проживає на Україні зобов'язаний протягом десяти днів після прибуття до нового місця проживання зареєструвати місце проживання. Надавши правовий аналіз документам викладеним вище у мотивувальній частині рішення, суд прийшов до висновку про задоволення позовних вимог в частині усунення перешкод в користуванні власністю шляхом виселення відповідачки [PERSON] з квартири [ADDRESS], з огляду на наступне. Відповідно до змісту ст.16 ЦК України кожна особа має право, звернутися до суду за захистом свого цивільного права у випадку його порушення з вимогою про припинення дії, яка порушує це право. Згідно зі ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно зі ст. 317, 319 ЦК України власнику належать права володіння, користування і розпорядження своїм майном; власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно статті 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно з ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Згідно ч.ч.1-2 ст.386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Статтею 391 ЦК України визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. У ч. 1 ст. 321 ЦК України зазначено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Таким чином, права власника житлового будинку, квартири визначені статтями 317, 383 ЦК України та ст.150 ЖК, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у права власника можливе лише на підставах, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження його майна. Матеріалами справи встановлено, що [PERSON] вселилася у квартиру [ADDRESS] у 2009 році зі згоди колишнього власника квартири - [PERSON] На даний час єдиною власницею спірного житла є [PERSON], право власності якої виникло та зареєстровано у встановленому законом порядку, а відповідачка [PERSON] не є членом сім ї [PERSON], що сторонами не оспорюється. Чинним законодавством не передбачено перехід прав та обов'язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої він вселився, права власності на це житло, а отже припинення права власності цієї особи на житло припиняє право осіб, які з її згоди були вселені на користування житлом. Права відповідачки, яка не є власницею спірної квартири, на користування нею були похідними від прав колишнього власника цієї квартири, а з припиненням його права власності припинилося і право користування житлом відповідачки. Згідно зі ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Оскільки позивачка [PERSON] є новою власницею квартири, яка не давала згоди на вселення та реєстрацію у ній відповідачки, а остання вселилася та проживає в ній зі згоди колишнього власника, суд приходить до висновку про задоволення вимог в частині зобов'язання відповідачки не чинити позивачці перешкод у користуванні та розпорядженні квартирою та виселення її з квартири [PERSON],з підстав передбачених статями 98,116,168 ЖК, оскільки після того, як особа до якої вона вселилася позбулася права власності, вона стала тимчасовим жильцем. Що стосується позовних вимог про зняття з реєстраційного обліку, то дані вимоги задоволенню не підлягають з наступних підстав. Закон України від 11.12.2003 року № 1382 1У «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна або припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Відповідно до ч.1 ст.14 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових та службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Зі змісту ст.. 7 Закону України « Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» вбачається, що підставою для зняття з реєстрації є рішення про виселення особи з житлового приміщення. Таким чином рішення суду про виселення особи житлового приміщення є підставою для зняття даної особи з реєстрації. На підставі викладеного та

Outcome: partial