Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, мотивуючи вимоги тим , що жилий будинокз господарськими побудовами і спорудами №47 по вул. Некрасова в смт. Сиротине м. Сєвєродонецьк Луганської області належить на праві приватної власності позивачу [PERSON], якою було виявлено факт реєстрації у належному їй будинку відповідача [PERSON], який ніколи у зазначеному будинку не мешкав, родичем не являється. Реєстрація місця проживання відповідача [PERSON] за зазначеною адресою перешкоджає позивачу [PERSON] у здійсненні нею права користування належним їй будинком, що виявляється у додаткових витратах з оплати комунальних послуг. Тому, [PERSON] звернулася до суду з позовом і просить суд усунути їй перешкоди у користуванні власністю шляхом визнання [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком №47 по вул. Некрасова у смт. Сиротине м. Сєвєродонецька Луганської області. Позивач [PERSON] у судове засідання не зявилася, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву про розгляд справи за її відсутністю, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджено матеріалами справи, про причини неявки до суду не повідомив, відзиву на позов до суду не надходило. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивач [PERSON] в наданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 23.03.2018р. на підставі ст.ст. 280, 281 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. 15.12.2017 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» №2147-VIII від 03.10.2017 року, яким ЦПК України викладено в новій редакції. Згідно пп. 9 п. 1 Розділу XIII Перехідних Положень ЦПК України в новій редакції, справи у судах першої та апеляційної інстанцій, провадження у яких відкрито до набрання чинності цією редакцією Кодексу, розглядаються за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу. З матеріалів справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом серія НМА №536240, посвідченого 16.05.2017р. державним нотаріусом Першої Сєвєродонецької державної нотаріальної контори [PERSON], реєстр №2-612, [PERSON] є спадкоємицею майна [PERSON], який помер 02.01.2015р., а саме: житлового будинку з господарськими побудовами і спорудами, розташованого за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул.. Некрасова, буд. 47. Відповідно до Акту обстеження матеріально-побутових умов сімї №371 від 01.09.2017р., за адресою: Луганська область, м. Сєвєродонецьк, смт. Сиротине, вул.. Некрасова, буд. 47 [PERSON] був прописаний, але ніколи не проживав з 1994р.. [PERSON] є власницею будинку. Відповідно до довідки Сиротинської селищної ради м. Сєвєродонецьк Луганської області №104 від 22.01.2018р., [PERSON] зареєстрований за адресою: [INFO], з 13.01.1994р. по теперішній час. Вирішуючи питання про обґрунтованість позовних вимог суд враховує наступне. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сімї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК України до членів сімї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сімї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. За змістом зазначених норм правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сімї власника ( подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Разом з цим, згідно з положеннями статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав. Відтак за порівняльним аналізом статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 150, 156 у поєднанні зі статтею 64 ЖК України слід дійти до висновку що положення статей 383, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жилого приміщення, будинку, квартиру тощо, від будь яких осіб, у тому числі осіб, які не є і не були членами його сімї, а положення статей 405 ЦК України, статей 150, 156 ЖК України регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів та членів його сімї, у тому числі у випадку втрати права власності власником, припинення з ним сімейних відносин або відсутності члена сімї власника без поважних причин понад один рік. Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного суду України від 16.11.2016р. №6-709цс16. Таким чином , у судовому засіданні було встановлено , що відповідач [PERSON] з 1994 року, у тому числі на момент набуття права власності позивачем [PERSON] на будинок у травні 2017 року, у спірному будинку як член сімї позивача не проживав, у звязку з чим чинить перешкоди власнику будинку позивачу [PERSON] у здійсненні нею вільного права користування своїм майном. У зв'язку з чим позов [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод у користуванні власністю шляхом визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, підлягає задоволенню.

Outcome: approved