Jurisdiction: civil
Date: 2015-11-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням за адресою:[ADDRESS]. Свої вимоги позивачка обгрунтовувала тим, що за вищевказаною адресою зареєстрована та проживає сама, там же зареєстрований і відповідач [PERSON] з 15.07.2014 р., її син. В даній квартирі відповідач ніколи не проживав, його особистих речей в квартирі немає, обов'язки наймача він не виконує, де проживає тепер їй не відомо. Наявність реєстрації відповідача в квартирі перешкоджає позивачці повноцінно користуватись своєю власністю та призводить до додаткових витрат по оплаті житлово-комунальних послуг. Сторони, повідомлені належним чином, в судове засідання не з'явились, з заявами про відкладення розгляду справи не звертались. В матеріалах справи наявна заява позивачки про підтримання позовних вимог та клопотання про розгляд справи у її відсутності, в якому вона також не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідно до положень ст.224 ЦПК України суд зі згоди позивачки ухвалює рішення при заочному розгляді справи на підставі наявних доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до договору купівлі-продажу від 05.06.2142 р., посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Заботкіною Т.Ю., [PERSON] передала, а [PERSON] прийняла у власність квартиру [ADDRESS] (а.с.4). Зазначена квартира належала продавцю на підставі договору дарування, посвідченого Четвертою Одеською державною нотаріальною конторою 07.02.2011 р. за реєстровим №1-177. З 15.07.2014 року відповідач [PERSON] як син власника, був зареєстрований за вказаною адресою. Не проживання відповідача в квартирі підтверджується письмовим актом про непроживання від 16.07.2015 р., підписаним сусідами [PERSON], [PERSON], [PERSON], підписи яких завірено начальником дільниці ЖБК «Ленінський-18» Ніколайчук Ю. (а.с.7,6,5), у якому зазначається, що [PERSON] з 15.07.2014 р. не проживає в [ADDRESS](а.с. 6). Правовідносини, які виникли між сторонами, регулюються статтею 391 ЦК України «Захист права власності від порушень, не пов'язаних із позбавленням володіння», якою визначено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Згідно з вимогами ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Статтею 405 ЦК України передбачено, що член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до положень частини 1 статті 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі рішення суду про позбавлення права користування житловим приміщенням. Оцінивши усі докази в сукупності, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки є обґрунтованими та підлягають задоволенню, оскільки відповідач не вносить плати за комунальні послуги та понад один рік без поважних причин не проживає у вказаній квартирі.

Outcome: approved