Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу між ними, зареєстрованого 30 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №400. Про місце, день та час розгляду справи по суті, сторони повідомлялись належним чином. У судове засідання для розгляду справи по суті позивач і відповідач не зявились. Позивач через канцелярію Рубіжанського міського суду Луганської області подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення, а також вказувала на те, що правові наслідки ухвалення заочного рішення їй відомі та зрозумілі, а їх розяснення судом вона не потребує. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 05 жовтня 2015 року та 23 жовтня 2015 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача і відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Суд на основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: [PERSON] ([INFO]), та [PERSON] ([INFO]) уклали шлюб, який зареєстровано між ними 30 вересня 2006 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рубіжанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис №400 (а.с.8). При цьому [PERSON], змінила прізвище на «Карташкова». В період перебування [PERSON] та [PERSON] у зареєстрованому шлюбі, [PERSON] народила сина: Данила (а.с.6) та доньку: Марію (а.с.7), про що були видані свідоцтва про народження, в яких у якості батьків вказані [PERSON] та [PERSON] [PERSON] (а.с.6,7). Разом з цим, шлюбні відносини між ними фактично припинились в липні 2015 року, зявились сварки, непорозуміння, внаслідок чого спільне життя і збереження шлюбу стало суперечити інтересам [PERSON], яка втратила до [PERSON] почуття любові і поваги (а.с.4,24). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли шлюбні правовідносини, в межах яких виник спір щодо права позивача, як одного з подружжя на припинення шлюбу шляхом його розірвання. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує наступні норми матеріального права, виходячи при цьому із таких мотивів: Частина 1 статті 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. При цьому, примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається (частина перша статті 24 Сімейного кодексу України). А частиною третьою статті 56 Сімейного кодексу України гарантується право кожного з подружжя на припинення шлюбних відносин. При цьому, одним із способів реалізації цього права, відповідно до положень частини другої статті 104, частини третьої статті 105 Сімейного кодексу України, є припинення шлюбу внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду. Відповідно до положень частини 2 статті 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Зважаючи на викладене та те, що позивач втратила до відповідача почуття любові та поваги, що є основою існування будь-якого шлюбу, і при цьому вони мають різні з відповідачем погляди на принципи побудови шлюбних та сімейних відносин (а.с.24), подальше спільне життя подружжя та збереження шлюбу, слід визнати такими, що будуть суперечити інтересу позивача, який має істотне значення, та полягає у побудові сімейних і шлюбних відносин за її власними уявленнями про шлюб та сім`ю на основі любові та поваги до чоловіка, а тому позов про розірвання шлюбу між позивачем та відповідачем підлягає задоволенню. Отже,

Outcome: approved