Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 160658 грн 63 коп., витрат за проведення автотоварознавчого дослідження автомобіля в сумі 620 грн та моральної шкоди в розмірі 5 000 грн, завданої у наслідок дорожньо-транспортної пригоди. Позовні вимоги обґрунтовуються тим, що 3 березня 2014 року відповідач, керуючи належним їй (позивачці) на праві власності автомобілем марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер [NUMBER], по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 130 км+800 м. та рухаючись у напрямку с. Нові Яриловичі, проявила неуважність, не вибрала безпечну швидкість руху, не правильно оцінила дорожню обстановку, у результаті чого виїхала за межі проїзної частини дороги та здійснила перекидання автомобіля. У результаті дорожньо-транспортної пригоди пасажир автомобіля - син позивачки [PERSON] отримав легкі тілесні ушкодження, а належний їй автомобіль отримав суттєві механічні пошкодження. Згідно висновку експерта - автотоварознавця №144 від 10 травня 2014 року розмір матеріального збитку складає 160658 грн 63 коп. Відповідно до постанови Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, а тому відповідачка повинна відшкодувати їй завдану матеріальну шкоду, як це передбачено ч.1 ст.1166 ЦК України та згідно ч.1 ст.1167 ЦК України завдану моральну шкоду. У судовому засіданні позивач позов підтримала та просила його задовольнити. Моральну шкоду позивач обґрунтувала тим, що під час ДТП, що сталася з вини відповідачки, її син [PERSON] отримав тілесні ушкодження, через що вона неабияк нервувала. Відповідачка у судове засідання не з'явилася, про причини неявки суд не повідомляла, заява про розгляд справи за її відсутності не надходила, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. Відповідно до вимог ст.224 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Ураховуючи, що відповідач по справі у судове засідання не з'явилась, а сторона позивача не заперечує проти ухвалення заочного рішення по справі, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність [PERSON] на підставі наявних у справі доказів. З'ясувавши усі обставини справи, дослідивши докази, якими позивачка обґрунтовує свої позовні вимоги, суд вважає, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного. Судом встановлено, що 3 березня 2014 року на автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 130 км +800 м. сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON] Відповідно до постанови від 8 травня 2014 року кримінальне провадження по факту ДТП було закрито, оскільки пасажир автомобіля «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер [NUMBER], [PERSON] згідно висновку судово - медичної експертизи №295 отримав легкі тілесні ушкодження, тому в діях водія [PERSON] відсутній склад злочину, передбаченого ст.286 КК України. /а.с.44/ Постановою Сокирянського районного суду Чернівецької області від 02 червня 2014 року [PERSON] визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП. /а.с.43/ Згідно даної постанови судом встановлено, що 3 березня 2014 року по автодорозі Київ-Чернігів-Нові Яриловичі 130 км + 800 м. [PERSON] під час керування автомобілем марки «Nissan Pathfinder», реєстраційний номер [NUMBER], порушила вимоги п. 2.3. «б» Правил дорожнього руху, проявила неуважність, не вибрала безпечну швидкість руху, не правильно оцінила дорожню обстановку, в результаті чого виїхала за межі проїзної частини дороги та здійснила перекидання автомобіля, заподіявши механічне пошкодження транспортному засобу, тобто вчинила правопорушення, передбачене ст.124 КУпАП. Відповідно до положень ч.4 ст.61 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкова для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Згідно висновку експертного товарознавчого дослідження колісного транспортного засобу №144 від 10 травня 2014 року, вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Nissan Pathfinder 3.5 LE», реєстраційний номер [NUMBER], внаслідок його пошкодження у ДТП 3 березня 2014 року, прийнята рівною його ринковій вартості на момент перед ДТП, та станом цін на час проведення дослідження складає 160658 грн 63 коп. /а.с.10-17/ Власником автомобіля «Nissan Pathfinder 3.5 LE», реєстраційний номер [NUMBER], є [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER]. /а.с.42/ Згідно приписів ст.1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини. Відповідно до вимог ст.1187 ЦК України, джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов'язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об'єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Відповідно до п.2 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року №6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» (зі змінами) шкода, заподіяна особі і майну громадянина, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Згідно роз'яснень Постанови Пленуму Верховного Суду України №6 від 27.03.1992 р., під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав (договору оренди, довіреності тощо). Оскільки судом встановлена вина [PERSON] у вчиненні ДТП і відповідно в пошкодженні транспортного засобу позивача, то з відповідачки необхідно стягнути на користь позивача завдану матеріальну шкоду внаслідок пошкодження автомобіля. Вирішуючи позов в частині відшкодування завданої моральної шкоди, суд прийшов до наступного. Відповідно до вимог ч. 1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішення, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. За позовними вимогами [PERSON] просить суд стягнути на її користь з відповідачки моральну шкоду у розмірі 5000 грн, обґрунтовуючи це тим, що вона зазнала моральних страждань, які були зумовлені заподіянням її синові під час ДТП легких тілесних ушкоджень. Суд вважає вимоги [PERSON] про стягнення моральної шкоди з відповідачки не обґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню, оскільки при такому обґрунтуванні саме син позивачки має право на відшкодування моральної шкоди. За таких підстав та міркувань позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню. Крім того, відповідно до ст.88 ч.1 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. Згідно зі ст.79 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов'язаних з розглядом судової справи, належать: - витрати на правову допомогу; - витрати сторін та їх представників, що пов'язані з явкою до суду; - витрати, пов?язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів та проведенням судових експертиз; - витрати, пов?язані з проведенням огляду доказів за місцем їх знаходження та вчиненням інших дій, необхідних для розгляду справи; - витрати, пов?язані з публікацією в пресі оголошення про виклик відповідача. Позивачка понесла витрати по оплаті за авто товарознавче експертне дослідження в розмірі 620 грн, що підтверджується квитанцією № 49 від 17 травня 2014 року та відповідним актом здачі - приймання роботи №144 від 17 травня 2014 року. /а.с.45, 46/ Дані витрати підлягають стягненню з відповідачки на користь [PERSON] Враховуючи, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, судовий збір слід стягнути з відповідачки на користь позивачки пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, як того вимагає ст.88 ЦПК України. На підставі викладеного й у відповідності із ст.ст.23, 1166, 1187 ЦК України,

Outcome: partial