Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , третя особа служба у справах дітей Сумської міської ради, у якій просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] та малолітньої дочки [PERSON] , [INFO] . Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 20.09.2003 між [PERSON] та [PERSON] було зареєстровано шлюб. Від шлюбу у сторін народилися діти, а саме [INFO] [PERSON] та [INFO] [PERSON] . Після народження доньки [PERSON] позивач з відповідачем припинили шлюбні відносини, стали проживати окремо, діти залишилися проживати разом із матір`ю, відповідач у свою чергу самоусунувся від виховання дітей та припинив виконувати всі батьківські обов`язки щодо них. Рішенням суду від 13.03.2014 шлюб між сторонами було розірвано. Крім того, у зв`язку з несплатою аліментів у добровільному порядку позивач зверталась до суду, рішенням якого з [PERSON] стягнуто аліменти на дітей. Відповідач умисно ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню, піклуванню та навіть спілкуванню з дітьми. Він жодним чином не піклується про дітей, не проявляє заінтересованості в їх подальшій долі, не цікавиться розвитком, станом здоров`я, не зважаючи на особливу потребу в цьому, не піклується про фізичний і духовний розвиток, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, оскільки не приймає участі у житті дітей та взагалі не проявляє жодного інтересу до них. Матеріально не підтримує дітей, не сплачує аліменти своєчасно та у повному обсязі, розмір заборгованості відповідача складає 33709,92 грн. Відповідач не підтримує дітей у їх захопленнях, не відвідує виступи, турніри у яких беруть участь його діти, оскільки старша донька займається кінним спортом а менша спортивними танцями. Спілкування [PERSON] із старшою донькою зводиться до телефонної розмови тривалістю дві-три хвилини один раз на п`ять-шість місяців, стосовно меншої доньки то навіть телефонне спілкування відсутнє, оскільки вона знає про батька виключно зі слів. У старшої доньки вже сформоване неприязне ставлення до батька у зв`язку з його відсутністю у її житті, незацікавленості її життям, успіхами, проблемами. Діти проживають разом із матір`ю, перебувають на її утриманні, вона їх виховує та піклується про них. Всі питання щодо виховання дітей, їхнього розвитку, оздоровлення, освіти вирішуються позивачем одноособово без участі та підтримки позивача. За таких обставин, позивач вважає, що є всі підстави для позбавлення відповідача батьківських прав по відношенню до їх спільних дітей. Ухвалою від 22.03.2021 судом відкрито провадження, розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження. Ухвалою від 20.05.2021 закрито підготовче засідання, призначено судовий розгляд справи. У судовому засіданні 08.06.2021 позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили суд їх задовольнити. Позивач зазначила, що оскільки [PERSON] не приймає ніякої участі в житті дітей, його необхідно позбавити батьківських прав і це відповідатиме інтересам дітей. Відповідач проти позовних вимог заперечував. Відзиву на позов не подав, однак в ході судового розгляду заперечував проти позбавлення його батьківських прав. Неактивну участь у житті дітей пояснював тим, що проживає далеко від дітей, вони живуть у м. Суми, а він у с. Ворожба, Лебединського району. Крім того до останнього часу він не знав номерів їх телефонів, а тому не спілкувався з ними. Дітям дзвонив, намагався побачитися з ними. Зі старшою донькою дійсно відносини напружені, вона не охоче іде на контакт. Однак з меншою донькою він спілкувався телефоном. Третя особа - служба у справах дітей Сумської міської ради письмових пояснень по суті спору не надавала. 05.05.2021 засобами електронного зв`язку, а 11.05.2021 поштою до суду надійшов висновок управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради від 05.05.2021 № 1028/27.1-26 про можливість позбавлення батьківських прав [PERSON] у якому служба у справах дітей вважає за можливе позбавити [PERSON] батьківських прав відносно [PERSON] та [PERSON] . Представник управління «Служба у справах дітей» Сумської міської ради у судове засідання не з`явився, справу просив розглядати без його участі. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини та оцінивши надані докази в їх сукупності, суд зазначає наступне. Як встановлено судом, 20.09.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, про що Сумським міським відділом реєстрації актів громадянського стану в книзі реєстрації актів про одруження зроблено запис № 1368 (а.с. 5). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] (а.с. 6). [INFO] у сторін народилась донька [PERSON] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с. 8). Заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 13.03.2014 по справі № 591/211/14-ц шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано (а.с. 9). Крім того, заочним рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 16.07.2014 із [PERSON] стягнуто аліменти на утримання доньок [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини заробітку, але не менше 30 % прожиткового мінімуму на кожну дитину відповідного віку щомісячно до досягнення ними повноліття (а.с. 10). Згідно з довідкою «Сумського фахового медичного коледжу» від 23.02.2021 № 564 [PERSON] є студенткою Сумського фахового медичного коледжу І рівня акредитації другого курсу зі спеціальності 224 Технологія медичної діагностики та лікування спеціалізації «Лікувальна діагностика». Термін навчання з 01.09.2019 по 30.06.2022 з денною формою бюджетного фінансування (а.с. 12). Згідно з довідкою Обласного комунального навчально-тренувального закладу «Сумська кінна дитячо-юнацька спортивна школа», [PERSON] займається кінним спортом з 2014, має третій спортивний розряд з кінного спорту (а.с. 13). Відповідно до довідки Комунальної установи Сумська загальноосвітня школа І-ІІІ ступенів № 27, [PERSON] має на утриманні доньку [PERSON] , [INFO] . Батько, [PERSON] з питань навчання та виховання доньки [PERSON] з класним керівником, адміністрацією школи не спілкувався, батьківських зборів не відвідував (а.с. 14). Згідно з довідкою лікаря [PERSON] , [PERSON] уклала декларацію з сімейним лікарем педіатром своїх дітей: [PERSON] , [PERSON] . Мати постійно з дітьми звертається до лікаря, проф. щеплення зроблені (а.с. 15). Згідно з довідкою Сумського міського центру науково-технічної творчості молоді від 22.02.2021 № 01-19/29, донька [PERSON] , [PERSON] дійсно відвідує клуб спортивного бального танцю «Візаві» та гурток «Оригамі» Сумського міського центру НТТМ, її батько [PERSON] на заняття дитину не приводив та після занять не забирав, дитячі свята не відвідував (а.с. 16). Згідно з довідкою Лебединського міськрайонного відділу ДВС від 22.02.2021 № 6724-18.8, сума заборгованості [PERSON] по аліментам на 22.02.2021 становить 33709,92 грн. (розрахунок проводився з урахуванням середньостатистичної заробітної плати) (а.с. 18). Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає наступне. Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Стаття 9 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року (далі - Конвенція про права дитини) зобов`язує держави-учасниці забезпечувати, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про охорону дитинства»). Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона/він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Тлумачення вищенаведеної статті дозволяє дійти висновку, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Європейський суд з прав людини у справі «Хант проти України» наголошував на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини. ЄСПЛ також зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України», рішення ЄСПЛ у справі «М. С. проти України»). Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків. Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17.10.2018 по справі № 402/428/16-ц. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Разом з тим згода дитини на проживання з одним з батьків не повинна бути абсолютною для суду, якщо така згода не буде відповідати та сприяти захисту прав та інтересів дитини. Допитана в судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона сусідка батьків позивача, часто бачить дітей у дідуся та бабусі. Батька не бачила років 7. Свідок [PERSON] (мати позивача) пояснила, що батько останнім часом не спілкується з дітьми, при цьому позивач не чинила йому в цьому жодних перешкод. Старша онука скаржилася на батька, оскільки той уникав її прохань дати грошей на окремі потреби. Також вказала, що [PERSON] приїздив до [PERSON] , питав про [PERSON] . Коли влітку 2020 року вони були у с. Ворожба і відповідач дізнався про це, він сам приїхав побачити [PERSON] . Свідок [PERSON] (батько позивача) суду пояснив, що батько не брав участі у вихованні дітей, усі клопоти лягли на плечі дідуся та бабусі. Донька була вимушена їздити на заробітки за межі України, батько не допомагав фінансово. Крім того, представник позивача вказувала на те, що позбавлення [PERSON] батьківських прав було ініціативою старшої доньки [PERSON] в чому її підтримала мати. В судовому засіданні [PERSON] пояснила, що батько не виявляє інтересу до її життя та життя [PERSON] . Пояснила також, що батько колись у Сумах підвозив її автомобілем, однак у зворотному напрямку підвезти відмовив. Ігнорував її прохання надати кошти. Про те, що батько дзвонив меншій сестрі їй не відомо. За таких умов вона вважає за доцільне позбавити батька батьківських прав. Вислухавши [PERSON] суд дійшов висновку, що бажання старшої доньки позбавити [PERSON] батьківських прав пов`язане із тим, що донька ображена на батька в основному через те, що останній не здійснював належним чином фінансового забезпечення своїх дітей. В судовому засіданні [PERSON] прямо вказала на те, що думки про необхідність позбавлення батька його прав виникли після того, як матері довелося на тривалий період виїздити за межі України на заробітки. На питання про те, яким чином рішення суду про позбавлення [PERSON] батьківських прав змінить її життя, [PERSON] не змогла відповісти конкретно та зазначила, що ніяким чином. Суд зазначає, що хоча і відповідно до норм Сімейного кодексу України думка дитини при вирішенні питання про позбавлення батьківських прав має бути вислухана та врахована при прийнятті рішення, однак в даному випадку суд не може однозначно дійти висновку, що позбавлення батьківських прав [PERSON] по відношенню до дітей відповідатиме їх найкращим інтересам. Взагалі не відомо, яким чином рішення про позбавлення батьківських прав в даному випадку може змінити життя дітей відповідача на краще. Крім того, думка меншої доньки судом не з`ясовувалась, а тому підстави вважати, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відповідатиме її інтересам взагалі відсутні. Твердження [PERSON] про те, що менша сестра не заперечує проти позбавлення [PERSON] батьківських прав не можуть бути прийняті судом до уваги за таких обставин. Відповідно до ч. ч. 5, 6 ст. 19 Сімейного кодексу України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Дослідивши висновок служби у справах дітей суд зазначає, що служба не встановила умисної поведінки батька щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків. Висновок складено формально, в якості підстави для позбавлення [PERSON] батьківських прав указано те, що батько не спілкувався з дітьми на рівні, достатньому для їх самоусвідомлення, що призвело до втрати зв`язку батька з доньками. При цьому у висновку не надано оцінки тому факту, що батько проживає у с. Ворожба, Сумського району, а діти у м. Суми. В узагальненому вигляді зазначено ставлення дітей до позбавлення батька батьківських прав, а саме зазначено: «Дітям відомо про наявність позову про позбавлення батька батьківських прав, як вони пояснили, ставляться до цього «спокійно», оскільки уваги від батька не отримують». Яким чином висновок про «спокійне» ставлення дітей до позбавлення [PERSON] батьківських прав інтерпретовано у доцільність позбавлення його батьківських прав у висновку не наведено. Крім того суд зазначає, що такий загальний вираз без конкретизації ставлення кожної із дітей, які є окремими особистостями, до можливості позбавлення батьківських прав їх рідного батька є надміру формальним підходом до вирішення настільки серйозного питання життя дітей. У своїй постанові від 18.02.2021 по справі № 645/920/19 Верховний Суд зазначив, що при вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків. При цьому в судовому засіданні відповідач неодноразово зазначав, що діти йому потрібні. На підтвердження доводів щодо намагання спілкуватися з дітьми надав роздруківки з мобільного телефону (месенджер «Вайбер») із яких видно, що дійсно, спілкування із старшою донькою (« [PERSON] ») не достатньо активне, починається з 07.01.2021 (а.с. 62). Натомість спілкування з меншою донькою (« [PERSON] »), яке також починається з 07.01.2021, є більш насиченим, а саме донька вітає відповідача з днем народження, листування свідчить про намагання [PERSON] побачитись та поспілкуватись із донькою (а.с. 63-66). З приводу наданих доказів представник позивача у судових дебатах зазначила, що такі докази були подані з порушенням порядку їх подання, позивачу та його представнику такі докази надані не були і з їх змістом вони не були ознайомлені. З даного приводу суд зазначає, що указані докази були подані відповідачем у судовому засіданні 08.06.2021. При цьому були присутні як позивач [PERSON] так і її представник [PERSON] . Зауважень щодо подання таких доказів від них не надходило, клопотань щодо ознайомлення з їх змістом вони не заявляли. Крім того, судом такі докази були досліджені у судовому засіданні 12.07.2021. Тобто знаючи про їх наявність, позивач та її представник протягом часу з 08.06.2021 до 12.07.2021, маючи можливість ознайомитися з матеріалами справи, із такими доказами не ознайомились. Суд також зазначає, що з урахуванням висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 16.01.2019 по справі № 465/3694/14-ц, наявність у відповідача заборгованості зі сплати аліментів не може бути обґрунтуванням необхідності позбавлення його батьківських прав. Із наданого розрахунку заборгованості зі сплати аліментів вбачається, що з 30.04.2018 позивачем хоча і не завжди щомісячно, ознак із достатньою періодичністю (майже щомісяця) сплачувались належні суми, що подекуди були більшими за необхідні. При цьому мали також місце випадки сплати значних сум (18950,00 грн. 30.09.2019; 6000,00 грн. 31.12.2019), що не може свідчити про ухилення [PERSON] від сплати аліментів та його незацікавленість у житті своїх дітей, нехтування ним своїх батьківських обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Враховуючи обставини встановлені в ході розгляду даної справи, суд доходить висновку про те, що факт винної поведінки відповідача по ухиленню від виконання своїх обов`язків щодо виховання та утримання дітей не підтверджено та не доведено позивачем належними та допустимими доказами. З огляду на викладене вище, суд відмовляє в задоволенні позовних вимог [PERSON] до [PERSON] про позбавлення його батьківських прав.

Outcome: dismissed