Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до Державного підприємства «Український науково-технічний центр металургійної промисловості Енергосталь», в якому просить стягнути з відповідача на її користь заборгованість по заробітній платі у сумі 97427,57 грн. за період з травня 2018 по червень 2018 і з 01.08.2018 по грудень 2019 років. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 20.03.2003 по теперішній час вона перебуває в трудових відносинах з відповідачем. За період з травня 2018 по червень 2018 і з 01.08.2018 по грудень 2019 років відповідачем була нарахована, але досі не виплачена позивачу заробітна плата в загальній сумі 97427,57 грн. Ухвалою судді від 10.03.2020 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. 21.05.2020 представником відповідача до суду надана заява, в якій просить закрити провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення заборгованості за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 в сумі 90160,61 грн., оскільки 08.05.2020 позивачу була виплачена частина заборгованості за вказаний період в зазначеному розмірі. Позивач в судове засідання не з`явилась, надала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в сумі 88266,96 грн. в зв`язку з уточненням позовних вимог. Представник відповідача в судове засідання не з`явився, причину неявки суду не повідомив. Згідно ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті. Враховуючи викладені обставини, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи у відсутність осіб, які в судове засідання не з`явились, на підставі письмових доказів, що містяться в матеріалах справи та з урахуванням заяв по суті справи. Суд, дослыдивши матерыали справи, дійшов наступного висновку. Згідно ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників. Судом встановлено та не оспорюється сторонами по справі, що [PERSON] з 20.03.2003 по теперішній час перебуває у трудових відносинах з Державним підприємстваом «Український науково-технічний центр металургійної промисловості «Енергосталь», що підтверджується даними трудової книжки [PERSON] , довідки від 17.02.2020 №1-05/53, виданої ДП «УкрНТЦ Енергосталь» про те, що [PERSON] дійсно працює у ДП «УкрНТЦ «Енергосталь» з 20.03.2003, наказ №140-к від 20.03.2003, на посаді палітурника відділу оформлення та випуску науково-технічної документації, по теперішній час. Згідно ч. 1 ст. 21 ЗУ «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору. Статтею 94 КЗпП України визначено, що заробітна плата це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Згідно зі ст. 97 КЗпП України власник або уповноважений ним орган чи фізична особа не має права в односторонньому порядку приймати рішення з питань оплати праці, що погіршують умови, встановлені законодавством, угодами, колективними договорами. Частиною 5 вказаної статті встановлено, що оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. Всі інші платежі здійснюються власником або уповноваженим ним органом після виконання зобов`язань щодо оплати праці. За приписами ч. 1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Статтею 110 КЗпП України встановлено, що при кожній виплаті заробітної плати власник або уповноважений ним орган повинен повідомити працівника про такі дані, що належать до періоду, за який провадиться оплата праці: загальна сума заробітної плати з розшифровкою за видами виплат; розміри і підстави відрахувань та утримань із заробітної плати; сума заробітної плати, що належить до виплати. Частиною 6 ст. 24 ЗУ «Про оплату праці» передбачено, що своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Отже, держава гарантує та захищає законом право громадянина на своєчасне одержання винагороди за працю. Своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості. Оплата праці працівників здійснюється в першочерговому порядку. У ст. 30 вказаного Закону міститься аналогічна норма, доповнена зобов`язанням роботодавця забезпечити достовірний облік виконуваної працівником роботи і бухгалтерський облік витрат на оплату праці у встановленому порядку. На підставі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. В спорах, що виникають з трудових правовідносин про порушення трудових прав, діє презумпція вини роботодавця. Згідно ч. 2 ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право на звернення до суду з позовом про стягнення належній йому зарплати без обмеження будь-яким строком. З довідки про розмір нарахованої та не виплаченої заробітної плати [PERSON] за період з 01.05.2018 по 31.12.2019, виданої за підписом генерального директора та головного бухгалтера ДП «УкрНТЦ Енергосталь» за № Б-02/88 від 12.02.2020, вбачається, що загальна сума заборгованості із заробітної плати становить 97427,57 грн. Також, з наданого відповідачем повідомлення № Б-02/332 від 19.05.2020 вбачається, що 08.05.2020 була виплачена заробітна плата [PERSON] за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 в сумі 9160,61 грн. Згідно поданої до суду заяви [PERSON] вона просить стягнути з відповідача 88266,96 грн., що узгоджується з довідкою відповідача про часткову виплату заборгованості. Отже, суд приходить до висновку про часткову виплату заробітної плати позивачеві, а саме за період з 01.05.2018 по 30.06.2018 в сумі 9160,61 грн. Зазначене визнається позивачем. Таким чином, різниця між загальною заборгованістю та виплаченою сумою заробітної плати складає суму в розмірі 88266,96 грн. Враховуючи викладене, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, в зв`язку з чим з відповідача на користь позивача підлягає стягненню нарахована, але не виплачена заробітна плата в розмірі 88266,96 грн. Суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення в частині стягнення на користь позивача заробітної плати в межах суми платежу за один місяць. Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі. Враховуючи викладене, з відповідача на користь держави підлягає стягненню 840,80 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved