Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], Запорізької філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», в якому (з урахуванням уточнення позовних вимог) просила: стягнути солідарно з [PERSON], Запорізької філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на її користь матеріальну шкоду та витрати з проведення автотоварознавчого дослідження 39 291,45 грн. стягнути з [PERSON] на її користь моральну шкоду в розмірі 9 811,91 грн.; стягнути солідарно з відповідачів судові витрати (арк. справи 91-93). В обґрунтування позову зазначила, що 25.05.2015 приблизно о 17:00 год. на перехресті вул. Перемоги - бульвар Шевченка в м. Запоріжжя сталася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобілів «Хюндай», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та автомобілем «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], під керуванням [PERSON], внаслідок чого було пошкоджено автомобіль позивача. Розмір завданої шкоди відповідно до висновку № 11 від 05.04.2016 експертного дослідження автотоварознавця становить 39 291,45 грн. Щодо [PERSON] працівниками ДАІ було складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП, однак, постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05.01.2016 справа про адміністративне правопорушення відносно неї була закрита на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю складу правопорушення. Щодо [PERSON] протокол не складався. Згідно з висновком судової авто-технічної експертизи № 199-15 від 04.11.2015 у справі про адміністративне правопорушення встановлено порушення вимог п.п. «е» п. 8.7.3 та п. 8.10 Правил дорожнього руху України. Оскільки цивільно-правова відповідальність [PERSON] застрахована в Запорізькій філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», а ДТП - є страховим випадком, з огляду на що в силу вимог Закону України «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності» страхова компанія має сплатити їй страхове відшкодування. Проте, оскільки позивачеві не відомо розміру виплати, тому просила стягнення матеріальної шкоди здійснити у солідарному порядку. Крім того, внаслідок неправомірних дій водія [PERSON] їй була завдана моральна шкода, яка полягає в тому, що вона була позбавлена можливості використовувати свій автомобіль по роботі, була змушена змінити спосіб життя, відчувала незручності, пригнічення, з'явилась знервованість, втома. Дії [PERSON] призвели до душевних страждань, переживань, порушення нормальних життєвих зав'язків, внаслідок чого вона змушена докладати додаткових зусиль для їхнього відновлення. Заподіяну моральну шкоду оцінює у 9 811,91 грн. Ухвалою суду від 17 жовтня 2016 р. провадження у справі закрито в частині позовних вимог до Запорізької філії ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» з тих підстав, що філія не є юридичною особою. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали, просили позов задовольнити. Відповідач-1 [PERSON] у судове засідання не з'явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином рекомендованими листами із повідомленнями, причин неявки суду не повідомив. Заяв про відкладення розгляду справи або про розгляд справи за його відсутності суду не надавав. Суд вважав за можливе розглянути справу за його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник відповідача-2 приватного акціонерного товариства «Страхове товариство «Іллічівське» у судове засідання не з'явився, надіслав письмові заперечення проти позову, за змістом яких просив у позові відмовити, оскільки позов пред'явлено до неналежного відповідача, та відсутні підстави для виплати страхового відшкодування (арк. справи 67-70). Крім того, на підставі клопотання представника відповідача-2 судом двічі приймались ухвали про застосування дистанційного судового провадження, однак представник не з'явився до суду м. Києва для взяття участі у розгляді справи в режимі відеоконференції. Тому суд вважав за можливе розглянути справу за відсутності представника відповідача-2 з урахуванням поданих ним письмових заперечень проти позову. Заслухавши позивача, її представника, свідків, вивчивши письмові докази, у т.ч. матеріали справи про адміністративне правопорушення у відношенні [PERSON], дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами в межах заявлених позовних вимог, суд встановив наступне. 25.05.2015 приблизно о 17.00 годин в місті Запоріжжі на перехресті вулиці Перемоги та бульвара Шевченка, сталася ДТП за участю автомобілів «Хюндай», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON], та «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], під керуванням водія [PERSON] У результаті зіткнення автомобілі отримали технічні ушкодження. Відповідно до ч. 1 ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення. Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Ст. 1166 ЦК України передбачає загальні підстави відшкодування шкоди, а саме: 1.наявність шкоди, 2.протиправність поведінки особи, що завдала шкоду, 3.причинний зв'язок між заподіяною шкодою та протиправною поведінкою, 4.вина особи, що завдала шкоду. Згідно з частиною другою статті 1166 ЦК України, особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини. Таким чином, діюче законодавство обов'язковою умовою відшкодування майнової шкоди визначає наявність вини особи, а доказом існування такої вини є доведеність неправомірності рішення, дії або бездіяльності цієї особи. Наявність матеріальної шкоди, завданої позивачеві внаслідок ДТП, підтверджується висновком експертного дослідження автотоварознавця по визначенню матеріальної шкоди, завданої володільцю колісного транспортного засобу, № 11 від 5 квітня 2016 р. (арк. справи 20-36). Згідно із цим висновком, розмір матеріальної шкоди, завданої позивачу внаслідок пошкодження автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER], становить 38 296,45 гривень. Перелік пошкоджень вказаного автомобілю наведено у протоколі огляду транспортного засобу, що є додатком до висновку дослідження (арк. справи 31). За проведення вказаного дослідження позивач сплатила 995,00 гривень, що підтверджується квитанцією № П264/4111998/1 від 05.04.2016 (арк. справи 37). Вказаний розмір шкоди відповідачами не заперечується та не спростовано. Транспортний засіб автомобіль «Хюндай», державний номер [NUMBER], належить позивачу на праві власності, підтвердженням чого є технічний паспорт, копія якого наявна в матеріалах справи про адміністративне правопорушення (арк. справи 14 справи № 335/5863/15-п). Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 5 січня 2016 р. про закриття провадження в адміністративній справі № 335/5863/15-п, провадження № 3/335/2/2016 відносно [PERSON] за ст. 124 КУпАП закрито у зв'язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення. Постанова є такою, що набрала законної сили. В межах розгляду справи про адміністративне правопорушення № 335/5863/15-п, провадження № 3/335/2/2016, судом було призначено автотехнічну експертизу, оцінка висновкам якої надана у вищезазначеній постанові, яка в силу вимог ч. 4 ст. 61 ЦПК України. За висновками експертизи № 199-15 від 04.11.2015 за варіантом розміру події відповідно до пояснень водія [PERSON] та свідка [PERSON] в діях водія автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER], [PERSON] не вбачається невідповідностей вимогам п.п. 8.7, 8.7.3 «а» Правил дорожнього руху України. В діях водія автомобіля «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], [PERSON] в даному варіанті розвитку події є невідповідності вимогам п.п. 8.7.3 «е», 8.10 Правил дорожнього руху України. Згідно обставин розвитку події, які наведені в постанові про призначення судової авто технічної експертизи від 03.07.2015, в діях водія автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER], [PERSON] невідповідностей пункту 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України не вбачається. При оцінці наданого висновку експертизи суд у постанові від 05.01.2016 за наслідками розгляду справи про адміністративне правопорушення відносно [PERSON] суд зазначив, що в діях водія автомобіля «Хюндай», державний номер [NUMBER], [PERSON] невідповідностей пункту 8.7.3 «г» Правил дорожнього руху України не вбачається. Також суд зазначив, що за висновком експертизи спростовується винуватість [PERSON] у скоєнні ДТП. Відповідно до частини 2 ст. 59 ЦПК України, обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Таким чином, з урахуванням змісту постанови суду від 05.01.2016 у справі про адміністративне правопорушення та встановлених у цій постанові обставин, суд дійшов висновку, що в діях водія [PERSON] відсутній склад адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Відтак, доводи представника відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» у письмових запереченнях проти позову про те, що за висновком вищевказаної експертизи в діях [PERSON] встановлені порушення Правил дорожнього руху України, не можуть братися до уваги судом, оскільки цьому висновку вже була надана оцінка судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення. Крім того, суд зазначає, що посилання представника відповідача ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» ґрунтуються на висновку експертизи за показаннями водія [PERSON], свідків [PERSON] і [PERSON], які судом не можуть бути взяті до уваги, оскільки сам [PERSON], який є відповідачем, у судове засідання не з'явився, будь-яких пояснень не надав, а свідки [PERSON] та [PERSON] не були допитані судом та попереджені про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивих показань. При цьому, жоден з учасників процесу з урахуванням принципу змагальності не надав суду клопотання в порядку статті 136 ЦПК України про виклик зазначених свідків. Також, суд зазначає, що за приписами статті 1166 ЦК України встановлено презумпцію вини заподіювача шкоди. Відповідач [PERSON] свою вину у вчиненні ДТП не спростував, у той час як вина водія [PERSON] була спростована вищенаведеною постановою суду, а також показаннями допитаних у судовому засіданні свідків [PERSON] та [PERSON], які були очевидцями події та зазначили, що позивач здійснювала проїзд перехрестя на зелений сигнал світлофору. Таким чином, суд з урахуванням наданих суду доказів, доходить висновку про наявність в діях водія [PERSON] протиправності, вини, а також причинного зв'язку між протиправною поведінкою та завданою шкодою позивачеві. Отже, судом встановлено наявність усіх елементів, які відповідно до статті 1166 ЦК України є підставою для відшкодування шкоди. На момент ДТП цивільно-правова відповідальність водія автомобіля транспортного засобу «ВАЗ 21099», державний номер [NUMBER], була застрахована в ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», підтвердженням чого є поліс № АІ/3822752 від 10.10.2014 (арк. справи 71). Про подію ДТП страхова компанія була проінформована, про що, зокрема, свідчить зміст письмових заперечень проти позову ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське», а також письмове повідомлення водія [PERSON] (арк. справи 72). До сфери обов'язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 1 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов'язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV). Метою здійснення обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон № 1961-IV (стаття 3) визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров'ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників. Об'єктом обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов'язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров'ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV). Згідно зі статтею 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров'ю та/або майну потерпілого. За змістом Закону № 1961-IV (статті 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров'ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов'язана зі смертю потерпілого. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою. Як передбачено статтею 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов'язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). З огляду на вищенаведене, сторонами договору обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є страхувальник та страховик. При цьому договір укладається з метою забезпечення прав третіх осіб (потерпілих) на відшкодування шкоди, завданої цим третім особам унаслідок скоєння дорожньо-транспортної пригоди за участю забезпеченого транспортного засобу. Завдання потерпілому шкоди особою, цивільна відповідальність якої застрахована, внаслідок дорожньо-транспортної пригоди породжує деліктне зобов'язання, в якому праву потерпілого (кредитора) вимагати відшкодування завданої шкоди в повному обсязі кореспондується відповідний обов'язок боржника (особи, яка завдала шкоди). Водночас така дорожньо-транспортна пригода слугує підставою для виникнення договірного зобов'язання згідно з договором обов'язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в якому потерпілий так само має право вимоги до боржника - в договірному зобов'язанні ним є страховик. Разом із тим, зазначені зобов'язання не виключають одне одного. Деліктне зобов'язання - первісне, основне зобов'язання, в якому діє загальний принцип відшкодування шкоди в повному обсязі, підставою його виникнення є завдання шкоди. Натомість страхове відшкодування - виплата, яка здійснюється страховиком відповідно до умов договору, виключно в межах страхової суми та в разі, якщо подія, в результаті якої завдана шкода, буде кваліфікована як страховий випадок. Одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов'язково припиняє деліктне зобов'язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди, й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов'язаною. При цьому, потерпілий стороною договору страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів не є, але наділяється правами за договором: на його, третьої особи, користь страховик зобов'язаний виконати обов'язок зі здійснення страхового відшкодування. Особа здійснює свої права вільно, на власний розсуд (частина перша статті 12 ЦК України). Особа не може бути примушена до дій, вчинення яких не є обов'язковим для неї (частина друга статті 14 ЦК України). Відповідно до статті 511 ЦК України зобов'язання не створює обов'язку для третьої особи. У випадках, встановлених договором, зобов'язання може породжувати для третьої особи права щодо боржника та (або) кредитора. Згідно з частинами першою та четвертою статті 636 ЦК України договором на користь третьої особи є договір, в якому боржник зобов'язаний виконати свій обов'язок на користь третьої особи, яка встановлена або не встановлена у договорі. Якщо третя особа відмовилася від права, наданого їй на підставі договору, сторона, яка уклала договір на користь третьої особи, може сама скористатися цим правом, якщо інше не випливає із суті договору. З огляду на вищенаведене, право потерпілого на відшкодування шкоди за рахунок особи, яка завдала шкоди, є абсолютним і не може бути припинене чи обмежене договором, стороною якого потерпілий не був, хоч цей договір і укладений на користь третіх осіб. Закон надає потерпілому право одержати страхове відшкодування, але не зобов'язує одержувати його. При цьому відмова потерпілого від права на одержання страхового відшкодування за договором не припиняє його права на відшкодування шкоди в деліктному зобов'язанні. Таким чином потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов'язань, деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування цієї шкоди, або шляхом звернення до страховика, у якого особа, яка завдала шкоди, застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому доособи, яка завдала шкоди, за наявності передбачених статтею 1194 ЦК України підстав. Зазначені висновки суду відповідають правовим висновкам Верховного Суду України у постанові від 20 січня 2016 р. у справі № 6-2808цс15, які є обов'язковими для суду в силу вимог статті 360-7 ЦПК України. У даному випадку позивач [PERSON], виходячи зі змісту позовної заяви (з урахуванням уточнень), ставить питання саме про виплату їй страхового відшкодування матеріальної шкоди страховою компанією, а не відповідачем [PERSON], до якого звернуті позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди. Позивач вказала про солідарне стягнення матеріальної шкоди з [PERSON] та страхової компанії через те, що вона не обізнана про суму страхового відшкодування, яку їй сплатить у майбутньому страхова компанія. Суд зазначає, що полісом № АІ/3822752 визначено ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, - 50 000 гривень, що є більшим за шкоду, завдану позивачеві, яка становить 39 291,45 грн. (з урахуванням витрат на проведення атвотоварознавчого дослідження). Таким чином, з урахуванням вищенаведених вимог Закону № 1961-IV, а також того, що судом встановлено факт настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди), суд доходить висновку про наявність підстав для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми, яка відповідає розміру оціненої шкоди. Отже, з ПрАТ «Страхове товариство «Іллічівське» на користь [PERSON] належить стягнути суму у розмірі 39 291,45 грн. Що стосується позовних вимог про стягнення з [PERSON] моральної шкоди у розмірі 9 811,91 грн., то суд ці вимоги вважає такими, що підлягають частковому задоволенню. Так, відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Частиною 3 ст. 23 ЦК України встановлено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом (ч.ч. 4, 5 ст. 23 ЦК України). Відповідно ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. Згідно з роз'ясненнями, наданими у п.п. 5, 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31.03.1995р. із змінами, внесеними згідно з Постановами Пленуму Верховного суду № 5 від 25.05.2001р., № 1 від 27.02.2009р., відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Враховуючи, що після настання ДТП 25.05.2015 та до теперішнього часу завдана позивачу матеріальна шкода не відшкодована, остання тривалий час позбавлена можливості здійснити ремонт пошкодженого автомобіля, з урахуванням тривалості позбавлення можливості користування транспортним засобом, порушення нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного життя, порушення стосунків з оточуючими людьми, вимушених змінах у життєвих і виробничих стосунках позивача, та виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, позовні вимоги в частині стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача моральної шкоди підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з відповідача [PERSON] на користь позивача в рахунок відшкодування моральної шкоди суми у розмірі 1 500 грн. Підсумовуючи вищевикладене, суд задовольняє позов [PERSON] частково та стягує з відповідача-2 на її користь 39 291,45 грн. матеріальної шкоди, а з відповідача-1 - 1 500 гривень компенсації за заподіяння моральної шкоди. На підставі статті 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів на користь позивача документально підтверджені судові витрати зі сплати судового збору, які підтверджені документально, пропорційно до задоволених позовних вимог щодо кожного з відповідачів.

Outcome: partial