Jurisdiction: civil
Date: 2016-06-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтневого районного суду міста Маріуполя Донецької області із вищезазначеним позовом, в якому просила кредитний договір, укладений між [PERSON] та ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» від 15.02.2012 року, визнати недійсним. В позовній заяві вказала, що на підставі рішення суду від 14.10.2014 року її син [PERSON] визнаний недієздатним у звязку із психічним захворюванням, та вона призначена опікуном. 15.02.2012 року її син уклав договір в Маріупольському відділенні ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК» № 3003191 на суму 7343,93 грн., але зобовязання по виплаті кредиту не виконав, у звязку із чим виникла заборгованість за тілом кредиту та процентам. Вважала, що вказаний кредитний договір на підставі статей 215, 216, 225 ЦК України підлягає визнанню недійсним у звязку із порушенням волевиявлення сторони договору та порушення вимог про надання інформації перед укладення договору, включення до договору несправедливих умов, про що просила ухвалити рішення. Позивач [PERSON] надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні. Представник відповідача надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги не визнала, просила відмовити у задоволенні позову. Враховуючи те, що у справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, відповідно до поданих заяв суд розглянув справу у відсутності сторін та без фіксації судового процесу технічними засобами відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України. Суд, дослідивши письмові докази, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню за наступними підставами. Судом встановлено, що відповідно до анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 15.02.2012 року [PERSON] виявив бажання оформити на своє імя платіжну картку Кредитка «Універсальна» із зазначенням бажаного кредитного ліміту в розмірі 2000 гривень. 06.11.2013 року згідно з анкетою-заявою про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку [PERSON] оформив на своє імя картковий рахунок з метою отримання банківських послуг. Згідно з рішенням суду від 10.04.2014 року, у справі № 263/13708/13-ц, яке набрало законної сили 22.04.2014 року, [PERSON] було визнано недієздатним та призначено над ним опікуна [PERSON] Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 42 від 29.03.2016 року встановлено [PERSON] страждає хронічним стійким психічним розладом у формі шизофренії, виражений змішаний тип дефекту. За своїм психічним станом в період часу з 02.02.2012 року він не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними. Згідно ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, а саме, що 1) зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; 2) особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; 3) волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; 4) правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним; 5) правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Згідно ст. 225 ЦК України, правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені. У разі наступного визнання фізичної особи, яка вчинила правочин, недієздатною позов про визнання правочину недійсним може пред'явити її опікун. Оскільки [PERSON] при вчиненні спірного правочину не міг розуміти значення своїх дій та керувати ними, тому суд вважає, що [PERSON] було недодержано в момент вчинення спірного правочину умову ст. 215 ЦК України щодо його вільного волевиявлення та відповідності його внутрішній волі, тому такий правочин повинен бути визнаний недійсним. Згідно ч. 1 ст. 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що повязані з його недійсністю. Вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред'явлена будь-якою заінтересованою особою. Оскільки згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних осіб в межах заявлених ними вимог, а відповідно до ст. 216 ЦК України суд може застосувати з власної ініціативи наслідки недійсності лише нікчемного правочину, тому суд не вирішує питання юридичних наслідків визнання спірного правочину недійсним. У зв'язку з задоволенням позову, суд, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, стягує з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 243,60 грн. На підставі ст. 215, 216, 225 ЦК України, Закону України «Про захист прав споживачів»,

Outcome: approved