Jurisdiction: civil
Date: 2014-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя, вказуючи, що вона з відповідачем перебувала у зареєстрованому шлюбі з 07 серпня 2010 року. . За період сумісного проживання сторонами було набуто спільне майно, а саме : автомобіль на «Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.09.2012 року, автомобіль «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 06.07.2010 року; а також рухоме майно : розкладний диван, журнальний стіл, спальний гарнітур, трюмо, кухонні шафи, кухонний стіл, холодильник, електрична плита, бойлер, супутникова антенна, телевізор, набір кухонного посуду. Угоди про добровільний розподіл вищевказаного майна сторонами не досягнуто. У зв'язку з цим позивачка звернулась до суду та просить суд визнати вищевказане майно об'єктом права спільної сумісної власності, та здійснити розділ майна, стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини автомобілю «Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], стягнути з відповідача [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини автомобілю «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], та виділити [PERSON] розкладний диван, спальний гарнітур, кухонні шафи, холодильник, телевізор, набір кухонного посуду, розкладений диван, спальний гарнітур; [PERSON] виділити журнальний стіл, трюмо, кухонний стіл,електричну плиту, бойлер, супутникову антенну, журнальний стіл, трюмо. [PERSON] звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та визнання його удаваним правочином, встановлення того, що договір дарування є договором купівлі-продажу, визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири, вказуючи, що [PERSON] до переліку майна, яке підлягає розділу, не включена квартира [ADDRESS]. Власником цієї квартири є [PERSON] на підставі договору дарування, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON]. Однак, як вказує [PERSON] цей договір дарування є удаваним правочином, тобто вчинений для приховання іншого договору - договору купівлі-продажу, та просить суд визнати договір дарування квартири [ADDRESS] недійсним та удаваним правочином, встановити, що цей договір є договором купівлі-продажу, визнати вищевказану квартиру об'єктом права спільної сумісної власності; визнати за [PERSON] право власності на ? частина цієї квартири; визнати спільною сумісною власністю подружжя наступне рухоме майно : кухонний уголок, спальний гарнітур, розкладний диван, комп'ютерний стіл, холодильник, пральну машинку, газоелектричну плиту, бойлер, телевізор, супутникову антенну, ДВД-плеєр, набір кухонного посуду, поділити це майно. виділивши [PERSON] : холодильник, розкладний диван, пральну машинку, супутникову антенну, набір кухонного посуду; [PERSON] просить виділити : кухонний уголок, спальний гарнітур, комп'ютерний стіл, газоелектричну плиту, бойлер, ДВД-плеєр, телевізор. У судовому засіданні позивач по первісному позову [PERSON] уточнила свої позовні вимоги - відмовилась від позовних вимог в частині визнання об'єктом права спільної сумісної власності рухомого майна : розкладного дивану, журнального столу, спального гарнітуру, трюмо, кухонної шафи, кухонного столу, холодильнику, електричної плити, бойлеру, супутникової антенни, телевізору, набору кухонного посуду та розподілу цього майна, іншу частину позовних вимог залишила без змін та просила їх задовольнити; щодо вимог зустрічного позову, то пояснила, що не визнає вимоги зустрічного позову та просить суд відмовити у його задоволенні, оскільки вимоги зустрічного позову є необґрунтованими та недоведеними. Адвокат в інтересах [PERSON] - [PERSON] повністю підтримав доводи [PERSON] та просив задовольнити первісну уточнену заяву, у задоволенні зустрічного позову просив суд відмовити. Адвокат в інтересах [PERSON] - [PERSON] у судовому засіданні уточнив вимоги зустрічного позову та відмовився від позовних вимог в частині визнання рухомого майна : кухонного кутку, спального гарнітуру, розкладного дивану, комп'ютерного столу, холодильника, пральної машинки, газоелектричної плити, бойлеру, телевізору, супутникової антенни, ДВД-плеєру, набору кухонного посуду об'єктом права спільної сумісної власності ,та розділу цього майна, іншу частину позовних вимог зустрічного позову залишив без змін та просив його задовольнити; у задоволенні вимог первісного позову просив відмовити у повному обсязі, оскільки автомобіль «Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER] взагалі не підлягає розділу, оскільки він був придбаний [PERSON] до укладення шлюбу, а що стосується автомобілю «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], то представник [PERSON] вважає довідку про вартість цього автомобілю не належним доказом, тому просить відмовити у задоволенні первісного позову. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] у судовому засіданні вирішення питання щодо вимог первісного позову залишила на розсуд суду, оскільки [PERSON] не є стороною по первісному позову, у задоволенні вимог зустрічного позову просила суд відмовити. оскільки ці вимоги є недоведеними, та необґрунтованими. Представник відповідача по зустрічному позову [PERSON] у судовому засіданні вирішення питання щодо вимог первісного позову залишила на розсуд суду, оскільки [PERSON] не є стороною по первісному позову,щодо вимог зустрічного позову, просила суд відмовити у задоволенні цих вимог, оскільки [PERSON] не надав суду належних та допустимих доказі в обґрунтування своїх позовних вимог. Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - Приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] у судове засідання не з'явилась, надала на адресу суду засвідчені копії документів, на підставі яких було посвідчено договір дарування від 06.01.2011 року, а також письмові пояснення щодо вимог зустрічного позову, згідно яких вказала, серед іншого, що договір нею посвідчений у відповідності до вимог чинного законодавства, окремо звернула увагу на те, що згідно п. 13 цього договору вказано, що він не має характеру фіктивного та удаваного правочину, сторони мали на меті реальне настання правових наслідків від укладеного правочину, також просила розглянути справу за її відсутності та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства. Допитаний в якості свідка [PERSON] пояснив, що він є батьком [PERSON]. У серпні 2010 року його син [PERSON] одружився із [PERSON], і спочатку вони жили у його будинку. Потім знайшли квартиру, через ріелтора, яка коштувала 16 000 доларів США та придбали цю квартиру. При передачі коштів за придання цієї квартири він не був присутній. На даний час у цій квартирі ніхто не проживає там проживають квартиранти. також поясни в, що його син - [PERSON] ходить у море на протязі приблизно 10 років. Допитана в якості свідка [PERSON] пояснила, що вона є мамою [PERSON] також пояснила, що у серпні 2010 року її син одружився із [PERSON] Спочатку [PERSON] та [PERSON] проживали у них в будинку. Потім вирішили купити свою квартиру. Знайшли ріелтора, яка порадила їм придбати квартиру [ADDRESS], яка коштувала 16 000 доларів. Поїхали оглядати цю квартиру, хазяїном якої був [PERSON], разом з ріелтором. Говорили з хазяїном, намагались знизити ціну на цю квартиру,однак, знизити ціну не вдалось,. Потім [PERSON] взяла номер телефону у хазяїна цієї квартири, і питання щодо ціни квартири вони вирішували між собою. Дали завдаток за цю квартиру у розмірі 1000,00 доларів США, про що він написав розписку, яку потім забрала собі [PERSON]. Потім при оформленні квартири у нотаріуса, були присутні власники квартири, [PERSON]. Безпосередньо при оформленні договору вона не була присутня. Однак, їй не було відомо, що між [PERSON] та [PERSON] оформлюється договір дарування, оскільки вона вважала, що вони оформлюють договір купівлі-продажу. Після оформлення договору вони поїхали до квартири [PERSON]- квартири [ADDRESS], де йому були передані кошти, які він перерахував. Грошові кошти за квартиру передавала безпосередньо сама свідок - [PERSON]. Про отримання усієї суми грошей [PERSON] розписку не писав. При здійсненні перерахунку [PERSON] не сподобалась одна із купюр яка була йому передана, у зв'язку з чим вони поїхали на Білгород-Дністровський міський ринок, де перевіряли цю купюру. Також пояснила, що її син [PERSON] тривалий час ходить у море, а [PERSON] ніде не працювала. Допитаний в якості свідка у судовому засіданні [PERSON] пояснив, що він є батьком [PERSON], також пояснив, що його донька [PERSON] перебувала у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] Що стосується обставин набуття його дочкою квартири [ADDRESS], то йому лише відомо, що цю квартиру його дочці [PERSON] подарували, інших обставин він не знає. Вивчивши матеріали справи, заслухавши [PERSON], адвоката в її інтересах, представника [PERSON], представника [PERSON], представника [PERSON], свідків, суд приходить до наступного. У судовому засіданні встановлено, що 07 серпня 2010 року [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, що підтверджується Свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] від 07.08.2010 року. Згідно відповіді відділення РЕР ДАІ з обслуговування м. Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району Управління Державтоінспекції № 7/4 -190 від 08.02.2013 року, за [PERSON] зареєстровані наступні автомобілі : автомобіль «Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 06.07.2010 року; та автомобіль «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.09.2012 року. Тобто, автомобіль «Mitsubishi Galant», 1998 року випуску, зеленого кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON], на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 06.07.2010 року був придбаний [PERSON] до шлюбу, та, у відповідності до статті 60 Сімейного кодексу України, не може убути визнаний об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, тому суд вважає позовні вимоги первісного позову у цій частині необґрунтованими, та такими, що не підлягають задоволенню. Автомобіль «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.09.2012 року, тобто був придбаний сторонами у період шлюбу,тому, у відповідності, до положень статті 60 Сімейного кодексу України, суд визнає цей автомобіль об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та задовольняє позовні вимоги [PERSON] в цій частині, стягнувши з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини цього автомобілю. Згідно довідки центру надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району УДАІ ГУМВС України в Одеській області № 7/4-810 від 17.06.2014 року, згідно бази даних комп'ютерного обліку центра надання послуг пов'язаних з використанням автотранспортних засобів з обслуговування м. Білгород-Дністровського та Білгород-Дністровського району, оціночна вартість транспортного засобу марки «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.09.2012 року - 66 100, 12 гривень згідно довідки-рахунку № 638322 від 04.09.2012 року. Таким чином, суд вважає за необхідне стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] вартість ? частини «Ford С-max», 2006 року випуску, чорного кольору, № кузова [NUMBER], державний реєстраційний номер [NUMBER], який належить [PERSON] на підставі Свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії [NUMBER], виданого 11.09.2012 року, тобто стягнути суму у розмірі 33050, 06 гривень. Щодо вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та визнання його удаваним правочином, встановлення того, що договір дарування є договором купівлі-продажу, визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири, судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Згідно статті 717 ЦК України, за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдарованому) безоплатно майно (дарунок) у власність. Договір, що встановляє обов'язок обдарованого вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування. Згідно статті 655 ЦК України, за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов'язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. Згідно статті 235 ЦК України, удаваним є правочин, який вчинено сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили. Якщо буде встановлено, що правочин був вчинений сторонами для приховання іншого правочину, який вони насправді вчинили, відносини сторін регулюються правилами правочину, який сторони насправді вчинили. Згідно п. 25 Постанови Пленуму Верховного Суду України №9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про ви знання правочинів недійсними», за удаваним правочином (стаття 235 ЦК) сторони умисно оформляють один правочин, але між ними насправді встановлюються інші правовідносини. На відміну від фіктивного правочину, за удаваним правочином права та обов'язки сторін виникають, але не ті, що випливають зі змісту правочину. Встановивши під час розгляду справи, що правочин вчинено з метою приховати інший правочин, суд на підставі статті 235 ЦК має визнати, що сторонами вчинено саме цей правочин, та вирішити спір із застосуванням норм, що регулюють цей правочин. Якщо правочин, який насправді вчинено, суперечить закону, суд ухвалює рішення про встановлення його нікчемності або про визнання його недійсним. До удаваних правочинів наслідки недійсності, передбачені статтею 216 ЦК, можуть застосовуватися тільки у випадку, коли правочин, який сторони насправді вчинили, є нікчемним або суд визнає його недійсним як оспорюваний. Згідно Узагальнення Верховного суду України Практики розгляду судами цивільних справ про визнання правочинів недійсними від 24.11.2008 року, удаваним є правочин, що вчинюється з метою приховання іншого правочину, який сторони насправді вчинили. Тому при укладенні удаваного правочину до відносин його учасників застосовуються правила щодо правочину, який сторони мали на увазі (який сторони приховали). Суб'єкт, який вимагає визнання правочину недійсним як укладеного з метою приховати інший правочин, повинен довести, що правочин укладений з такою метою. Воля сторін в удаваному правочині спрямована на встановлення інших цивільно-правових відносин, ніж ті, які передбачені правочином (наприклад, договір купівлі-продажу квартири, що насправді є договором застави в забезпечення повернення позики або укладений з метою уникнути звернення стягнення на заставлене майно в судовому порядку). При цьому позивач повинен вказати, який інший правочин приховується з допомогою укладеного правочину. Спільною ознакою фіктивного та удаваного правочинів є те, що розбіжність між волею та її зовнішнім виявом стає наслідком навмисних дій його учасників, які мають за мету одержання певної користі усіма або принаймні одним із них. Різниця полягає в тому, що за удаваного правочину настають інші права та обов'язки, ніж ті, що передбачені правочином. За удаваним правочином обидві сторони свідомо, з певною метою, документально оформлюють правочин, але насправді між ними встановлюються інші правовідносини. Приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] були надані суду засвідчені копії документів справи, на підставі яких було посвідчено 06.01.2011 року договір дарування квартири № квартири [ADDRESS]. Ці матеріали містять наступні документи : - договір дарування квартири [ADDRESS] від 06.01.2011 року, преамбула якого містить текст про те, що [PERSON] та [PERSON], попередньо ознайомлені нотаріусом із загальними вимогами законодавства, додержання яких є необхідним для чинні правочину, володіючи повним обсягом цивільної дієздатності, повністю усвідомлюючи значення своїх дій та згідно з вільним волевиявленням, яке відповідає їх внутрішній волі, маючи на меті реальне настання правових наслідків від укладеного правочину, уклали цей договір дарування; згідно п. 13 цього договору - сторонами нотаріусу підтверджено, що сторони договору однаково розуміють значення і умови цього договору, його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його укладанні, а також те, що договір не має характеру фіктивного та удаваного правочину; - витяг про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 03.06.2010 року, згідно якого [PERSON] є власником квартири № квартири [ADDRESS]; - договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.04.2010 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], - заяву [PERSON] про те, що вона надає згоду своєму чоловікові [PERSON] на дарування квартири [ADDRESS], яка належить їм на праві спільної сумісної власності, [PERSON], та на укладення відповідного договору дарування вищезазначеного нерухомого майна; - довідка № 17 КП «ЖЕО №1» проте, що за адресою : квартира [ADDRESS] ніхто не зареєстрований; - витяг з Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна від 06.01.2011 року 09 годин 58 хвилин, про те, що квартира [ADDRESS] не перебуває під забороною; - витяг з Державного реєстру обтяжень рухомого майна про податкові застави від 06.01.2011 року 10 година 00 хвилин про те, що інформація щодо [PERSON], [PERSON] у цьому реєстрі відсутня; - ідентифікаційний номер [PERSON], - ідентифікаційний номер [PERSON]; - ідентифікаційний номер [PERSON]; -паспорт [PERSON]; -паспорт [PERSON]; -свідоцтво про укладення шлюбу між [PERSON] та [PERSON] Як пояснив представник [PERSON], позовні вимоги зустрічного позову, тобто удаваність правочину дарування квартири від 06.01.2011 року, він обґрунтовує наступним : покупка вищевказаної квартири за 16 000,00 доларів США; звернення до агентства нерухомості для придбання цієї квартири; а також тим, що у судове засідання, не приймаючи до уваги на неодноразові визнання явки обов'язковою, не з'явились [PERSON] та [PERSON] Як встановлено у судовому засіданні, свідок [PERSON] дійсно давала покази у судовому засіданні відносно того, що вона передавала грошові кошти [PERSON], але, суд приймає до уваги той факт, що [PERSON] не є стороною оспорюваного договору дарування від 06.01.2011 року, а також факт того, що жодних розписок про отримання коштів [PERSON] сторонами суду не надано, крім того, представник [PERSON] категорично заперечувала факт отримання [PERSON] грошових коштів. Твердження представника відповідача щодо звернення [PERSON] до агентства нерухомості для підбору квартири, також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки саме представником [PERSON] було заявлено клопотання про виклик та допит в якості свідка ріелтора яка знайшла для [PERSON] вищевказану квартиру, однак, цей свідок у судове засідання так і не з'явилась, як пояснив представник [PERSON] - через те, що їй не сплатили кошти за її роботу ріелтора при пошуку вищевказаної квартири. Твердження представника [PERSON] про неявку у судове засідання [PERSON] та [PERSON] як доказ фіктивності договору суд не приймає до уваги, оскільки воно не ґрунтується на законі. Згідно статті 1 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий , неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Згідно статті 10,11 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених позовних вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Кожна сторона повинна довести ті обставин, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених статтею 6 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору. Згідно статті 57 ЦПК України, доказами є будь які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Стаття 58 ЦПК України передбачає, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно ч.ч. 1,2,3 статті 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Таким чином, приймаючи до уваги усі надані суду доказі у їх сукупності, суд приходить до висновку, що представником [PERSON] не надано суду належних та допустимих доказів в обґрунтування своїх позовних вимог, тобто представником [PERSON] суду не доведено, що [PERSON] та [PERSON], укладаючи 06 січня 2011 року договір дарування квартири [ADDRESS], вчиняли цей правочин з метою приховати вчинення договору купівлі-продажу, що воля [PERSON] та [PERSON] була направлена на встановлення інших відносин, ніж відносини з приводу договору дарування. Крім того, суд приймає до уваги, що твердження представника [PERSON] щодо фіктивності правочину спростовуються показами усіх інших учасників судового процесу, а також копіями документів справи, на підставі яких було посвідчено 06.01.2011 року договір дарування квартири № квартири [ADDRESS], які надані суду приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] Згідно статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Згідно статті 213 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. З урахуванням вищевказаного, суд вважає, що позовні вимоги первісного позову [PERSON] до [PERSON] про поділ сумісного майна подружжя є доведеними, обґрунтованими, та такими, що підлягають частковому задоволенню; у задоволенні вимог зустрічного позову [PERSON] до [PERSON], [PERSON], [PERSON], третя особа - приватний нотаріус Білгород-Дністровського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання договору дарування удаваним та визнання його удаваним правочином, встановлення того, що договір дарування є договором купівлі-продажу, визнання квартири об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнання права власності на ? частину квартири суд вважає за необхідне відмовити. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial