Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] - про зобов'язання не чинити перешкоди у здійсненні права власності, виселення та вселення. Позивач [PERSON] звернулася до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про усунення перешкод користування житловим приміщенням, виселенням та вселенням і просила суд виселити відповідачів з частини будинку 53/100 [ADDRESS], яке складається з приміщень коридора 1-1 прощею 9,3 кв.м., кухні 1-2 площею 4,9кв.м, житлової кімнати 1-3 площею 11,8 кв.м, жилої кімнати 1-4 площею 11,2 кв.м, мотивуючи це тим що дана частина приміщення належить їй на праві особистої власності, що підтверджуються свідоцтвом про право на спадщину за законом від 24 липня 1997 року та договором дарування частини жилого будинку від 3 вересня 1997 року, а також рішенням Солом'янського районного суду міста Києва від 17 жовтня 2012 року, згідно якого їй при розділі житлового будинку виділено ці приміщення, а інша частина цього будинку розміром 47\\100, що складається з приміщень кухні 3-1 площею 7,6 кв.м, жилої кімнати 3-3 площею 25,5 кв.м належить відповідачу [PERSON], але відповідачі самовільно, без дозволу, зайняли частину її будинку, проживають там і чинять їй перешкоди в доступі до її приміщення, даний будинок та земельна ділянка поділено між нею та відповідачем [PERSON] в натурі. В зв'язку із зазначеним позивач просила суд про задоволення позову. Позивач та її представник в судовому засіданні позовну заяву підтримали в повному обсязі, просили суд про задоволення позову. Відповідачі: [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, своїх представників до суду не направили, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень, які містяться в матеріалах справи. Відповідачі про причини неявки суду не повідомили, жодних заяв чи клопотань до суду не подавали. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, направивши до суду електронне повідомлення про неможливість явки в судове засідання в зв'язку із перебуванням на стаціонарі в лікарні в м. Біла Церква, в зв'язку з чим просив суд відкласти розгляд справи на іншу дату. При цьому слід зазначити, що доказів на підтвердження обставин не можливості явки в судове засідання відповідачем до суду подано не було. Відповідно до приписів вимог ст. ст. 27-30 ЦПК України засобами доказування в цивільній справі є пояснення сторін і третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Тобто, вказані принципи щодо обов'язковості доведення тих чи інших обставин є обов'язковими не лише при з'ясуванні обставин справи по суті, а й, як у даному випадку, при поданні клопотання про відкладення розгляду справи, обґрунтованого хворобою відповідача. З матеріалів справи вбачається, що судове засідання по справі, яке було призначено на 03. 07. 2015 року було відкладено в зв'язку із клопотанням відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи, яке було вмотивоване не можливістю явки в судове засідання через незадовільний стан здоров'я (а.с. 131). При цьому слід зазначити, що доказів на підтвердження обставин не можливості явки в судове засідання відповідачем до суду подано не було. З огляду на зазначене, зважаючи на те, що відповідачем [PERSON] вдруге подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи, яке вмотивоване неможливістю явки в судове засідання через незадовільний стан здоров'я, при цьому будь-яких доказів на підтвердження обставин викладених в заяві про відкладення розгляду справи, суд вважає клопотання відповідача [PERSON] про відкладення розгляду справи таким, що призводить до штучного затягування розгляду справи, в умовах існуючих процесуальних строків її розгляду, а тому вважає, що воно не підлягає задоволенню, а тому суд вважає неявку відповідача [PERSON] в судове засідання неповажною та вважає за можливе провести розгляд справи у його відсутність. Згідно ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та представника позивача, вивчивши та дослідивши матеріали справи, об'єктивно оцінивши докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступного. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві особистої власності належить 53/100 частини будинку [ADDRESS], а інша частина будинку в розмірі 47/100 належить відповідачу [PERSON] Кожна частина будинку має окремий вхід. Відповідачі до рішення Солом'янського районного суду міста Києва від 18 квітня 2012 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про виділ частки із майна, що є у спільній частині власності та про визначення порядку користування земельною ділянкою, самовільно зайняли частину будинку позивача, проживають там, не впускають її в це приміщення і чинять різні перешкоди в користуванні будинком. Вбачається, що позивач [PERSON] неодноразово зверталась до відповідачів з вимогою звільнити належну їй частину будинку, так як це необхідно для власного користування, оскільки іншого житла вона не має, але останні на її прохання не реагують і продовжують чинити перешкоди в користуванні частиною її будинку. Відповідно до ч.4 ст. 41 Конституції України, право власності є непорушним, ніхто не може бути протиправно позбавлений чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст.316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.317 Цивільного кодексу України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Ч. 1 статті 319 Цивільного кодексу України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд і має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. За нормою ч.2 ст.386 Цивільного кодексу України, власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його права, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Згідно ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном Відповідно до ст.321 Цивільного кодексу України, право власності є непорушним . Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Відповідно до ст.150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Зважаючи на те, що відповідачі самовільно, без дозволу позивача зайняли її частину будинку і перешкоджають їй користуватися цим приміщенням, суд приходить до висновку про обґрунтованість вимог позивача в зв'язку з чим вважає за можливе позов задовольнити в повному обсязі. З урахуванням задоволення позову у відповідності до вимог ст.. 88 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 243,60 грн.

Outcome: approved