Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування від 23.05.2016 року 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна в м. Чернігові, укладеного між [PERSON] та [PERSON]; витребування 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна в м. Чернігові, з незаконного володіння [PERSON]; зобовязання реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію вищевказаного договору дарування та стягнути понесені судові витрати. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що згідно свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2004 року є власником 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна (нині [PERSON]) в м. Чернігові. Вказує, що на даний час проживає в АР Крим. В серпні 2015 року вказану частину будинку вона заповіла своєму племіннику - [PERSON] та надала йому довіреність щодо управління та розпорядження вказаним майном. В липні 2016 року вона дізналась, що невідомі люди проводять ремонтні роботи в її будинку. В наступному було встановлено, що 23.05.2016 року, згідно договору дарування, [PERSON] придбала спірну частину будинку. Зазначає, що ні вона, ні від її імені частина житлового будинку не дарувалася. Вказує на те, що договір дарування повинен посвідчуватися при наявності правовстановлюючих документи на будинок, але на момент укладання договори вони знаходились в племінника. За таких обставин, вважає даний правочин недійсним. Ухвалою Новозаводського районного суду м.Чернігова від 23.08.2016 року позов [PERSON] до [PERSON], третя особа: приватний нотаріус [PERSON] в частині вимог про витребування 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна в м. Чернігові, з незаконного володіння [PERSON] та зобовязання реєстраційну службу Чернігівського міського управління юстиції скасувати державну реєстрацію вищевказаного договору дарування повернуто позивачу у відповідності до п.1 ч.3 ст.121 ЦПК України. У судовому засіданні позивач та її представники позов підтримали, просили його задовольнити. Відповідач та її представники в судовому засіданні проти заявленого позову заперечували, просили в позові відмовити в повному обсязі з підстав зазначених в запереченнях (а.с.59-60). Відповідач доповнила, що під час укладання спірного правочину у нотаріуса була інша [PERSON], а не позивач. Третя особа приватний нотаріус Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не зявився, про день та час проведення судового засідання повідомлений належним чином, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, просить розглянути справу за наявними матеріалами в справі (а.с.160). Допитана в судовому засіданні як свідок відповідач по справі [PERSON], пояснила, що під час укладання договору дарування від 23.05.2016 року у нотаріуса були присутні: [PERSON], [PERSON], [PERSON] ріелтор, її невістка та брат. Всі документи були у нотаріуса і вона особисто їх не оглядала. Під час укладання договору ніяких сумнівів у неї не виникало. Свідок [PERSON] племінник позивача, в судовому засіданні пояснив, що коли він був на заробітках йому зателефонувала мама і повідомила, що йдуть незаконні будівельні роботи по вул. Комінтерна, 29 в м. Чернігові. На підставі доручення йому передано право користування даним майном. 23.05.2016 року він був відсутній в м. Чернігові. Зазначив, що [PERSON] не знає і ніколи не бачив. Його тітка склала на нього заповіт на все майно. В даному будинку не реєстрував своє місце проживання, але в майбутньому мав намір переїздити до м. Чернігова. Про те, що був укладений договір дарування дізнався від матері. З відповідачем не спілкувався. Тітка останній раз приїздила в м. Прилуки в 2015 році, коли складався заповіт. Ніяких доручень щодо розпорядження майна іншим особам тітка не надавала. Свідок [PERSON] та свідок [PERSON] в судовому засіданні показали, що були присутні разом з [PERSON] у нотаріуса під час укладання договору дарування. Спочатку нотаріус посвідчив особу [PERSON], а потім посвідчував документи. Кошти в сумі 5 500 доларів США передавались [PERSON] під розписку. Розписку писали під диктовку нотаріуса. Ніхто із присутніх не запитував чому в розписці зазначено, що кошти сплачуються на ремонт, оскільки довіряли нотаріусу. Вказали, що їм показували копію дубліката свідоцтва про право на спадщину, але ніхто не запитував чому воно отримано 14.04.2016 року. Свідок [PERSON] засвідчив, що зустрілись з ріелтором на вул. Комінтерна і останній показав будинок. [PERSON] зявився в той час, коли почали укладати договір дарування. Він показав довіреність, що має право представляти інтереси [PERSON] Вони самі захотіли, що під час укладання договору була присутня господарка [PERSON] Зазначив, щоб його дружина писала розписку про передачу коштів. [PERSON] попросила написати розписку, а потім сама її підписала. Вислухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Як вбачається із матеріалів справи, на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2004 року [PERSON] отримала у спадок від померлої сестри [PERSON] 1/4 частину житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна в м. Чернігові (а.с.5). Право власності на дану частку будинку зареєстровано в КП «ЧМБТІ» 15.11.2004 року, номер запису 2348 в книзі 133 (а.с.6). Відповідно до ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов'язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність. Виходячи зі змістом ст. ст. 203, 717 ЦК України договір дарування вважається укладеним, якщо сторони мають повну уяву не лише про предмет договору, а й досягли згоди про всі його істотні умови. Договір, що встановлює обов'язок обдаровуваного вчинити на користь дарувальника будь-яку дію майнового або немайнового характеру, не є договором дарування, правовою метою якого є передача власником свого майна у власність іншої особи без отримання взаємної винагороди. 23.05.2016 року між [PERSON] та [PERSON] укладено договір дарування 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна в м. Чернігові, який засвідчений в реєстрі за №1076 приватним нотаріусом Чернігівського міського нотаріального округу [PERSON] (а.с.60-61). Даний факт також підтверджується відомостями з державного реєстру речових прав на нерухоме майно (а.с.62). В результаті даного правочину [PERSON] отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 137 500 грн, що еквівалентно 5 500 доларів США та у звязку з чим склала розписку у присутності представника [PERSON] [PERSON], та повідомила в ній, що кошти передає за ремонт належній їй 1/4 частини спірного будинку (а.с.63). Згідно ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Статтею 16 ЦК України передбачені способи захисту цивільних прав та інтересів, зокрема шляхом визнання правочину недійсним. Відповідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Згідно ч.2 ст.207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його сторонами. 10.07.2016 року від [PERSON] прийнято заяву до Чернігівського ВП ГУ НП в Чернігівській області щодо незаконного заволодіння майном по вул. Комінтерна, 29 в м. Чернігові (а.с.7). За даним фактом відібрано пояснення від [PERSON] та [PERSON] (а.с.8,9). З висновку №37/38/17-24 судово-почеркознавчої експертизи, складеного 02.02.2017 року вбачається, що досліджуваний підпис від імені [PERSON] в договорі дарування частини спірного будинку від 23.05.2016 року виконаний не [PERSON], а іншою особою (а.с.133-136). Згідно інформації Управління ДМС України в Чернігівській області від 16.05.2017 року копія паспорту серії ЕТ №084461 громадянина України [PERSON], на підставі якого засвідчувався договір дарування від 23.05.2016 року, виданий 04.07.2007 року Феодосійським МВ ГУ МВС України в АР Крим з відбитком гербової печатки «Державна міграційна служба», однак територіальні підрозділи ДМС розпочали оформлення паспортів з серпня 2012 року (а.с.104-105, 184). Також, згідно листа ГУ ДФС у Чернігівській області від 23.05.2017 року вбачається, що [PERSON], [INFO], для реєстрації платником податків до ГУ ДФС у Чернігівській області не зверталась, відомості зазначені в картці платника податків (а.с.105), наданої від імені [PERSON] під укладання договору дарування від 23.05.2016 року не відповідають дійсності (а.с.186). Як свідчать матеріали справи, під час укладання оспорюваного договору дарування на підтвердження права власності на спірну частину будинку був наданий дублікат свідоцтва про право на спадщину, виданий 14.04.2016 року [PERSON] на підставі довіреності від 07.04.2016 року (а.с. 91-94, 98). В той час, як оригінал свідоцтва про право на спадщину за законом від 05.10.2004 року знаходився у родичів позивача. Згідно ст. ст. 317, 319 ЦК України право розпорядження майном, в тому числі шляхом його дарування, належить власнику. Оскільки оспорюваний договір дарування був укладений не позивачем, а іншою особою, що не була у встановленому порядку уповноважена на його підписання, цей правочин виходячи з наведеного є таким, що не відповідає вимогам закону, що є підставою для визнання його недійсним. Враховуючи наведене, зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв'язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що у суду є всі підстави для задоволення позовних вимог [PERSON] та визнання недійсними договору дарування від 23.05.2016 року 1/4 частини житлового будинку №29 з належною частиною надвірних споруд по вул. Комінтерна (нині [PERSON]) в м. Чернігові. У звязку із задоволенням позову, відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути судові витрати, повязані зі сплатою судового збору (а.с.1). На підставі наведеного,

Outcome: approved