Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Позовні вимоги позивач мотивувала тим, що вона є членом сім'ї наймача кімнати №17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці Полтавської області. Вона зареєстрована та мешкає за вказаною адресою разом з малолітньою донькою [PERSON]. Крім того, в кімнаті №17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці зареєстрований її батько [PERSON], який не проживає за вказаною адресою з 2006 року. Відповідач жодним чином не піклується про утримання жилого приміщення, не сплачує вартість комунальних послуг, які обраховуються з урахуванням його реєстрації. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням кімнатою №17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці Полтавської області.. В судовому засіданні представник позивача, [PERSON], позов підтримав та просив його задовольнити з підстав викладених у ньому. Вказав, що на даний час позивач бажає здійснити обмін, з метою поліпшення житлових умов, або приватизувати кімнату, але через те, що у ній зареєстрований відповідач не може це зробити. Крім того, [PERSON] має право на отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг, але відсутність довідки про доходи відповідача, позбавляє її такої можливості. Підтвердив, що до Кременчуцької міської ради Полтавської області [PERSON] із заявами про укладення договору найму кімнати №17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці не зверталась. Також вона не подавала відповідної заяви з приводу приватизації спірного жилого приміщення. Відповідач, [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). В судовому засіданні було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи. Представник третьої особи [PERSON] проти задоволення позову заперечував. Вказав, що позивач не є власником кімнати чи її наймачем. Спірне житло це кімната у гуртожитку, який перебуває у власності територіальної громади міста, тому позивач не може висувати вимогу про визнання наймача - [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням, правові підстави для цього відсутні. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступного. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Судом встановлено, що житловий будинок №9 по вул.Молодіжній перебуває на балансі КГЖЕП «Автозаводське» та відноситься до житлового фонду міста Кременчука, що підтверджується відповіддю КГЖЕП «Автозаводське» від 29.05.2017. Згідно рішення Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області від 19.03.2010 «Про впорядкування статусу житлових будинків, формування та використання фондів житла соціального призначення та для тимчасового проживання громадян у м.Кременчуці» будинку 9 по вул.Молодіжній надано статус гуртожитку. У вказаному будинку в кім.17 зареєстрована позивач, [PERSON], що підтверджується копією паспорту громадянина України серії КО №796832, виданого 10 серпня 2009 року Автозаводським РВ КМУ ГУМВС України в Полтавській області, довідкою ТОВ «Житлорембутсервіс» від 22.09.2016. Згідно довідки ТОВ «Житлорембутсервіс» від 22.09.2016 у вказаній кімнаті зареєстрований відповідач, [PERSON], який є наймачем. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт тривалого не проживання відповідача у кімнаті 17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці підтверджується актом ТОВ «Житлорембутсервіс» №24 від 14.03.2012, згідно з яким свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON], за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Молодіжна, будинок 9, кімната 17 з 2006 року, а також актом ТОВ «Житлорембутсервіс» №1835 від 05.10.2016, згідно з яким свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON], за адресою: Полтавська область, м.Кременчук, вул.Молодіжна, будинок 9, кімната 17 з 2006 року. Як розяснив Пленум Верховного Суду України в постанові №2 від 12.04.85 «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України» В силу ст.61 ЖК житлово-експлуатаційна організація, а при її відсутності - підприємство, установа, організація як наймодавець можуть бути стороною в спорах, що виникають з договорів найму жилого приміщення. Вони вправі, зокрема, пред'являти позови про визнання наймача таким, що втратив право користування жилим приміщенням, розірвання договору найму жилого приміщення і виселення в зв'язку з систематичним порушенням правил співжиття, псуванням і руйнуванням жилих приміщень. Однак у справах із питань, віднесених до компетенції органів місцевого самоврядування чи місцевої державної адміністрації, або з питань управління житловим фондом, віднесених його власником або уповноваженим ним органом до свого відання згідно зі ст. 18 ЖК (наприклад, про визнання ордера недійсним, надання, бронювання або обмін жилого приміщення, визнання права на жиле приміщення крім випадків, коли в ньому проживають інші члени сім'ї наймача), належною стороною повинен бути відповідний орган чи власник житлового фонду. При розгляді спорів, що не урегульовані житловим законодавством, суд застосовує норми цивільного законодавства. Положення Житлового Кодексу України не передбачають права наймача та членів сім'ї наймача звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Натомість положення Цивільного Кодексу України містять норми, якими перебачено право власника вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Тобто, власник майна може звертатись до суду із позовом про визнання особи такою, що тратила право користування жилим приміщенням. З огляду на те, що позивач є членом сімї наймача, у останньої таке право не виникає. Разом з тим, згідно ст. 106 ЖК УРСР повнолітній член сім'ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім'ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім'ї наймача. У разі відмови наймодавця у визнанні члена сім'ї наймачем за договором найму спір може бути вирішено в судовому порядку. Тобто, позивач не позбавлена можливості звернутись із заявою про визнання її наймачем кімнати 17 в буд.9 по вул.Молодіжній в м.Кременчуці. Згідно зі ст.3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, вказана норма встановлює об'єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов'язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Тобто, суд вправі захищати не будь-які права особи, а лише ті, що порушуються, невизнаються або оспорюються. Таке порушення прав повинно мати реальний характер на момент звернення особи до суду. В ст. 60 ЦПК України вказано, що кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Так, суд відзначає, що позивачем не було надано суд доказів, які б підтверджували порушення її прав чи інтересів. Крім того, в судовому засіданні представник позивача підтвердив суду, що із заявами про визнання її наймачем, чи з приводу приватизації або обміну спірного жилого приміщення позивач не зверталась. За таких, обставин позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed