Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом про визнання права власності, в якому вказує, що чоловіку [PERSON] належав житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами (колишній колгоспний двір) в с.Золота Слобода, вул.Грушевського, 62, Козівського району на підставі свідоцтва про право особистої власності. 03 жовтня 2015 року [PERSON] помер, заповіту не залишив. [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок видане колгоспному двору. Просить визнати за нею право власності на житловий будинок (А), загальною площею 60,8\~м.кв., житловою площею 40,7\~м.кв., літню кухню (Б) площею 22,4\~м.кв., сарай (В) площею 14,5\~м.кв., сарай (Г) площею 38,2\~м.кв. в [PERSON], вул.Грушевського, 62, Козівського району, Тернопільської області. В судове засідання позивачка не з'явилась, подала клопотання, в якому позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити. Справу просить розглядати за її відсутності без застосування технічних засобів. Відповідач [PERSON] сільська рада в судове засідання подала відзив на позов, згідно якого позовні вимоги [PERSON] визнає, не заперечує проти їх задоволення, просить справу розглядати за їх відсутності. Суд, приймаючи до уваги клопотання позивачки, відзив на позов відповідача, дослідивши матеріали справи, надані докази, прийшов до наступного. Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, підтверджується наявними у справі доказами, 15 листопада 1989 року [PERSON] видано свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок (колишній колгоспний двір) в с.Золота Слобода, вул.Грушевського, 62, Козівського району, підтверджується довідкою Козівського РБТІ №50 від 02 червня 2016 року (а.с.7), копією свідоцтва (а.с.9). Згідно виписки з погосподарської книги станом на 15 квітня 1991 року №138 від 25 лютого 2016 року, членами колгоспного двору були [PERSON], [PERSON] (а.с.10). 03 жовтня 2015 року [PERSON] помер, підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ИД №195885 (а.с.4). Згідно довідки [PERSON] сільської ради №139 від 25 лютого 2016 року, з [PERSON] на час смерті проживала та була зареєстрована дружина [PERSON] (а.с.5). [PERSON] звернулась до нотаріуса для оформлення права власності на спадкове майно, їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки свідоцтво на право особистої власності на жилий будинок видане колгоспному двору, підтверджується відмовою нотаріуса №521/01-16 від 20 липня 2016 року (а.с.6). Згідно ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Відповідно ч.2 ст. 1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Згідно п.6 Постанови Пленуму ВСУ №20 від 22 грудня 1995 року «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору. Право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Відповідно ст.120-121 ЦК УРСР майно колгоспного двору належить його членам на праві сумісної власності. Володіння, користування і розпорядження майном колгоспного двору здійснюється за згодою всіх членів двору. Згідно ч.2 ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних. Відповідно ст.1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки визнання позову не суперечить вимогам закону, не порушує права, свободи та інтереси інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] про визнання права власності слід задовольнити. На підставі викладеного

Outcome: approved