Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить позбавити [PERSON], батьківських прав відносно неповнолітньої доньки [PERSON],[INFO], та стягнути з відповідача судові витрати. Ухвалою суду від 04.10.2018 року вказаний позов залишено без руху, для виконання вимог ухвали. Ухвалою суду від 19.10.2018 року відкрито провадження по справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 06.02.2019 року підготовче засідання закрито та призначена справа до розгляду. Позивач та її представник у судове засідання не з'явились, про час і місце розгляду справи повідомлені належним чином, надали до суду заяву про розгляд справи без їх участі, в яких позовні вимоги підтримали в повному обсязі, не заперечували проти винесення заочного рішення. Відповідач до суду не з'явився, про час розгляду справи належно повідомлявся, про причини неявки суд не повідомив, заяв та клопотань до суду не надав. Суд находить за можливе слухати справу за його відсутності. Представник третьої особи до суду не з'явився, надала до суду заяву в якій підтримала Висновок органу опіки та позовну заяву позивача,вважає за можливе її задовольнити. Згідно ст.280 ЦПК України, суд визнає причини неявки неповажними і вирішує справу розглядати за даної явки і наявних матеріалів у справі. Представник позивача згідно заяви не заперечує проти заочного розгляду справи та винесення заочного рішення. Суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, суд находить позов який підлягає задоволенню. Встановлено, що позивач та відповідач є батьками [PERSON], [INFO], що підтверджуюється свідоцтвом про народження серії [NUMBER] виданим Центральним відділом реєстрації актів цивільного стану Кіровоградського обласного управління юстиції, актовий запис №19, від 25.02.2005 року (а.с.10). У позивача з відповідачем життя не склалось і він від початку народження дитини перестав виконувати батьківські обов'язки по утриманню та вихованню доньки. Відповідач не цікавиться здоров'ям дитини, навчанням, інтересами та потребами доньки. На теперішній час неповнолітня [PERSON] мешкає разом з позивачкою за адресою: [ADDRESS], що підтверджується довідкою № 517 від 11.09.2018 року, виданою квартальним комітетом № 12(а.с. 12). Відповідач добровільно не сплачує аліменти на утримання доньки; з позовом до суду про стягнення аліментів з відповідача [PERSON] не зверталась, а тому вона самостійно своїми силами виховує свою доньку. В 2014 році відповідач надав нотаріальну завірену заяву, якою він відмовляться від батьківських обов'язків та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно доньки - [PERSON], [INFO], що підтверджується нотаріально завіреною заявою від 25.04.2014 року, яка зареєстрована в реєстрі за № 428 (а.с.40). Взагалі відповідач ігнорує будь який контакт з позивачкою та її донькою і їм не відомо взагалі де він перебуває останні п'ять років. Згідно висновку виконавчого комітету Міської ради міста Кропивницького від 20.08.2018 року № 3985/49-05-24 орган опіки та піклування міської ради м. Кропивницького вважає за доцільне позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO]. Доказом, що підтверджує дану обставину є вищенаведений висновок(а.с.55-56). Згідно п.2 ч.1 ст.164 Сімейного Кодексу України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дітей. Згідно з роз'ясненнями, що містяться в п.15 Постанови Пленуму Верховного суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», які мають для суду характер правового звичаю і підлягають застосуванню через статтю 7 ЦК України, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Відповідно до роз'яснень, що містяться в п.6 зазначеної постанови Пленуму, ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Відповідно до ч.2 ст.171 Сімейного кодексу України дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей (Страсбург, 25 січня 1996 року) суд надає дивині можливість висловити свою думку і приділяє цій думці належну увагу. В ч.2 ст.3 Конвенції про права дитини, що діє на Україні з 27 вересня 1991 року вказано: «Держави-учасники зобов'язуються забезпечити дитині такий захист та опіку, які необхідні їй для її злагоди, приймаючи до уваги права та обов'язки її батьків, опікунів та інших осіб, котрі відповідають за неї по закону і з цією метою приймають всі відповідні законодавчі та адміністративні заходи». Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» від 26 квітня 2001 року № 2402 зазначено, що «Кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних доля всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України». Статтею 11 цього ж Закону вказано, що «Сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини». Згідно статті 12 цього ж Закону вказано, що «Виховання в сім'ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці». Відповідно до статті 15 цього ж Закону встановлено, що «Дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов'язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею». З письмових пояснень свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] вбачається, що відповідач не приймає участі у вихованні доньки практично з перших місяців її життя, не платить аліментів, взагалі не цікавиться її існуванням; утриманням та вихованням [PERSON] займається її матір та бабуся з дідом по матері (а.с.32-36, 37-38). Відповідно до довідки № 163 від 17.05.2018 року з загальноосвітньої школи № 4, довідки № 297 від 27.06.2018 року Комунального позашкільного закладу навчального закладу «Кіровоградський обласний центр дитячої та юнацької творчості» вихованням [PERSON], [INFO] займається тільки матір, батько дитини ніколи не був присутнім ні на батьківських зборах, ні на виступах(а.с.36,39). Таким чином, суд вважає, за необхідне позбавити відповідача батьківських прав відносно його неповнолітньої доньки. Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі ст. ст. 150, 164-166 СК України та

Outcome: approved