Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовною заявою до Харківського Торговельно-економічного інституту КНТЕУ, в якій просить суд стягнути з відповідача заборгованість з нарахованої та невиплаченої заробітної плати та інших видів виплат та компенсацій у розмірі 23410,92 грн. станом на 01.10.2019. В подальшому позивач уточнила свої позовні вимоги та просить стягнутим з Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ, Київського національного торговельно-економічного університету по справі 52976 грн, з яких 9595 грн - вихідна допомога при ліквідації підприємства, 5000 грн - моральної шкоди, 38381 грн - за затримку середньоденної заробітної плати у період з 29.07.2019 по 19.11.2019 рік. В обґрунтування позовних вимог зазначає, що працювала на посаді викладача відділення підготовки іноземних громадян Харківського Інституту Фінансів КНТЕУ з 01.03.2018 року по 28.02.2019 року. З 28 лютого 2019 року контракт було продовжено до 29 жовтня 2019 року. З 29 липня 2019 року знаходилась у тарифній відпустці, але відпускних та матеріальної допомоги на оздоровлення не отримала. 16 вересня 2019 року позивачем було написано заяву про звільнення. 22 вересня 2019 року позивач була звільнена згідно з ч. 1 ст. 40 КЗпП України, у зв`язку з ліквідацією ХІФ КНТЕУ. 19.11.2019 року правонаступник ХІФ - ХТЕІ КНТЕУ виплатив позивачу заборгованість у розмірі 8355,48 грн. Позивач вважає, що при виплаті заборгованості із заробітної плати їй не була виплачена вихідна допомога, у розмірі 9595,40 грн. Окрім того вважає, що відповідачі повинні їй виплатити суму заборгованості із заробітної плати, яка утворилася внаслідок затримки виплати зарплати за період 29.07.2019 по 19.11.2019, у розмірі 38381 грн. Однак зазначені виплати здійснені не були. У зв`язку з тим, що такі дії відповідача призвели до суттєвого зниження матеріального стану, душевних страждань, нервової обстановки в її сім`ї, постійних переживань щодо подальшого працевлаштування, і як наслідок порушили її права, просить стягнути, окрім зазначених вище сум заборгованості, моральну шкоду у розмірі 5000 грн. Ухвалою суду від 26 листопада 2019 року у справі відкрито спрощене позовне провадження. Від представника відповідачів надійшов на адресу суду відзив, в якому остання просила у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі, мотивуючи це тим, що вихідна допомога була виплачена відповідачу у повному обсязі у встановленому законом порядку, про що зазначено у відповідному розрахунковому листі. Також представник відповідача заперечує проти стягнення середнього заробітку, оскільки відповідно до закону така виплата можлива лише за наявності вини роботодавця у затримці виплати заробітної плати. Оскільки відповідачі вважають зазначені позовні вимоги безпідставними, то і підстав для стягнення моральної шкоди немає. Окрім того зауважує, що позивачем не надано жодного доказу підтвердження завдання їй моральної шкоди та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. Сторони у судове засідання не з`явились. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин, суд дійшов висновку про таке. Позивач працювала на посаді старшого викладача відділення підготовки іноземних громадян у Харківському інституті фінансів КНТЕУ за контрактом від 01.03.2018 року. Згідно наказу ХІФ КНТЕУ № 93-0 від 22.07.2019 року позивача було звільнено з 31.07.2020 року за внутрішнім сумісництвом, у зв`язку з закінченням дії трудового договору. Згідно до наказу № 2734 від 05.09.2019 було припинено відокремлений структурний підрозділ Харківського інституту фінансів Київського національного торговельно-економічного університету ( ХІФ КНТЕУ). Згідно наказу ХІФ КНТЕУ № 183-о від 17.09.2019 року по ст. 40 п. 1 КЗпП України позивача було звільнено за основною посадою, у зв`язку з ліквідацією ХІФ КНТЕУ. Позивач у позовній заяві зазначає, що відповідачем не було здійснено виплат, що передбачені чинним законодавством в день звільнення. За положенням ст.116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації провадиться в день звільнення. Згідно з частиною другою статті 233 Кодексу у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком. Відповідно до ч. 3 ст. 94 КЗпП України питання державного і договірного регулювання оплати праці, прав працівників на оплату праці та їх захисту визначається Кодексом, Законом та іншими нормативно-правовими актами. Наведений зміст поняття заробітної плати узгоджується з одним із принципів здійснення трудових правовідносин - відплатність праці, який дістав відображення у пункті 4 частини I Європейської соціальної хартії (переглянутої) від 3 травня 1996 року, ратифікованої Законом України від 14 вересня 2006 року № 137-V, за яким усі працівники мають право на справедливу винагороду, яка забезпечить достатній життєвий рівень. Крім обов`язку оплатити результати праці робітника, існують також інші зобов`язання роботодавця матеріального змісту. Ці зобов`язання стосуються тих витрат, які переважно спрямовані на охорону праці чи здоров`я робітника (службовця) або на забезпечення мінімально належного рівня його життя, у тому числі й у разі простою - зупинення роботи, що було викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами (форс-мажор) тощо. Такі зобов`язання відповідають мінімальним державним гарантіям, установленим ст. 12 Закону України «Про оплату праці», зокрема щодо оплати часу простою, який мав місце не з вини працівника. Зазначене дає підстави для висновку, що обсяг заробітної плати найманого працівника становлять винагорода за виконану роботу, про що йдеться у ст. 94 КЗпП України і ч.1 ст.1 Закону України «Про оплату праці», та гарантовані державою виплати, передбачені у статті 12 Закону. Таким чином, під заробітною платою, що належить працівникові, або, за визначенням, використаним у ч.2 ст.233 КЗпП України, належною працівнику заробітною платою необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем, незалежно від того, чи було здійснене нарахування таких виплат. Суд вважає за необхідне зазначити, що ця позиція ґрунтується, в тому числі, на Рішенні Конституційного Суду України № 8-рп/2013 від 15.10.2013 року. Враховуючи те, що вказаний обов`язок в даному випадку відповідачем як роботодавцем був виконаний з порушенням строків, то відповідно позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Виходячи з вказаних норм закону, виплата належних сум розрахунків при звільненні мала бути здійснена відповідачем саме 31 липня 2019 року та 22 вересня 2019 року відповідно, тобто в день звільнення позивача як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом. Таким чином, суд вважає, що відповідачем порушені трудові права позивача щодо невиплати належних їй при звільненні сум. Відповідно до п.20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі - наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі ст. 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при не проведенні його до розгляду справи - по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому свої вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності. Таке ж роз`яснення цієї норми права, крім наведеної вище постанови Пленуму Верховного Суду України, надав і Конституційний Суд України у своєму Рішенні від 22 лютого 2012 року № 4-рп/2012 у справі щодо офіційного тлумачення положень статті 233 Кодексу законів про працю України у взаємозв`язку з положеннями статей 117, 237-1 цього кодексу. При обчисленні середнього заробітку слід керуватися ст.27 Закону України «Про оплату праці» та п. 2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100, згідно з якими середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана виплата, тобто, що передують дню звільнення працівника з роботи. Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяця роботи, провадяться шляхом множення середньоденного заробітку на число робочих днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі дні на число відпрацьованих робочих днів. Відповідно до п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого Постановою КМУ від 8 лютого 1995 р. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження згідно з чинним законодавством, не враховуються, зокрема, одноразові виплати (компенсація за невикористану відпустку). Крім того, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю. Під час перерахунку судом встановлено, що при середньоденній заробітній платі 286,61 грн, сума за весь період затримки розрахунку за основним місцем роботи з 22 вересня 2019 року по 19 листопада 2019 року, що складає 13757,28 грн. Щодо суми за період затримки розрахунку за внутрішнім сумісництвом з 31 липня 2019 року по 19 листопада 2019 року, при середньоденній заробітній платі 142,15 грн, то вона складає 13219,95 грн. Отже, загальна сума за період затримки розрахунку відносно позивача як за основним місцем роботи, так і за сумісництвом становить 26977,23 грн. Щодо доводів відповідача про те, що не підлягають задоволенню вимоги позивача стосовно затримки сум виплат при звільненні, оскільки сталися не з вини відповідача, суд зазначає наступне. Згідно з ч. 1 ст. 117 КЗпП України, в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Постановою вченої ради Київського національного торговельно-економічного університету від 5 вересня 2019 року вирішено провести реорганізацію Харківського інституту фінансів шляхом приєднання до Харківського торговельно-економічного інституту. На виконання постанови вченої ради КНТЕУ «Про удосконалення організаційної структури КНТЕУ (щодо Харківського інституту фінансів») від 5 вересня 2019 року винесено наказ № 2734, відповідно до якого вирішено провести реорганізацію Харківського інституту фінансів КНТЕУ шляхом приєднання до Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ та створено комісію з реорганізації відокремленого структурного підрозділу ХІФ КНТЕУ. Пунктами 5, 6 вказаного Наказу передбачено створення комісії з реорганізації відокремленого структурного підрозділу ХІФ КНТЕУ у складі директора ХТЕІ КНТЕУ, головного бухгалтера ХТЕІ КНТЕУ та інших, яка повинна у термін до 1 жовтня 2019 року забезпечити, зокрема, погашення дебіторської та кредиторської заборгованості ХІФ КНТЕУ Пунктом 10 наказу № 2734 від 05.09.2019 визначено, що після припинення ХІФ КНТЕУ всі права та обов`язки щодо його діяльності переходять до ХТЕІ КНТЕУ. Наказом № 1392 Міністерства освіти і науки України від 5 листопада 2019 року підтримано пропозицію КНТЕУ щодо реорганізації Харківського інституту фінансів КНТЕУ шляхом приєднання до Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ. Положенням про ХТЕІ КНТЕУ визначено, що інститут самостійно ухвалює рішення в межах наданих повноважень, має самостійний баланс, рахунки у відділеннях Державної казначейської служби України і установах банків, печатку із зображенням Державного герба України і своїм найменуванням (п. 1.8.). Згідно із п. 3.1. Інститут має право, зокрема, здійснювати фінансово-господарську діяльність, самостійно розпоряджатися усіма видами асигнувань в інтересах розвитку Інституту, забезпечення нормального його функціонування. Відповідно до п. 3.5. Інститут зобов`язаний, зокрема, дотримуватися штатно-кошторисної дисципліни. Розділ 7 Положення передбачає порядок оплати праці ХТЕІ КНТЕУ. Здійснення оплати праці працівниками та пов`язаними з цим виплати здійснюється ХТЕІ КНТЕУ. Згідно з довідкою Харківського інституту фінансів КНТЕУ № 393 від 21.05.2020, середньоденна заробітна плата позивача складає 286,61 грн за основою посадою та 142,15 грн за внутрішнім сумісництвом. Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітною платою є винагорода у грошовому виразі, яку за трудовим договором власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану роботу. Статтею 115 КЗпП України передбачено, що заробітна плата виплачується робітникам регулярно в робочі дні в строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погоджені з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата. Згідно зі статтями 47,116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належить йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник у день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. У разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен у зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. З матеріалів справи вбачається, що на виконання постанови вченої ради КНТЕУ «Про удосконалення організаційної структури КНТЕУ (щодо Харківського інституту фінансів»), 5 вересня 2019 року було винесено наказ № 2734 про проведення реорганізації Харківського інституту фінансів КНТЕУ шляхом приєднання до Харківського торговельно-економічного інституту КНТЕУ та створено комісію з реорганізації відокремленого структурного підрозділу ХІФ КНТЕУ. Згідно з п.п. 6.5 Наказу № 2734 від 5 вересня 2019 року, комісії з реорганізації у термін до 1 жовтня 2019 року наказано забезпечити погашення дебіторської та кредиторської заборгованості ХІФ КНТЕУ. Відповідно до п. 7 наказано комісії у встановленому законодавством України порядку вжити заходів щодо забезпечення трудових прав працівників ХІФ КНТЕУ. Пунктом 10 Наказу визначено, що після припинення ХІФ КНТЕУ всі права та обов`язки щодо його діяльності переходять до ХТЕІ КНТЕУ. Таким чином, відповідно до змісту наказу, забезпечення прав працівників, в тому числі виплата заробітної плати, не пов`язане з переходом прав та обов`язків одного відокремленого підрозділу до іншого. Отже в період реорганізації Інституту, під час якої було звільнено позивача, комісія повинна була забезпечити трудові права позивача під час звільнення у строки та в порядку, встановлених трудовим законодавством. 5 листопада 2019 року Міністерством освіти і науки України, було прийнято Наказ № 1392 про реорганізацію Харківського інституту фінансів Київського національного торговельно-економічного університету. Зазначеними наказами не визначались джерела фінансування щодо погашення заборгованості із заробітної плати та графіків їх погашення працівникам ХІФ КНТЕУ, що не виправдовує відповідача у затримці розрахунку позивача при звільненні, оскільки ці питання відповідно до принципу належного врядування мають завчасно враховуватися при прийнятті рішення про звільнення працівника. Вимоги позивача щодо стягнення суми вихідної допомоги у розмірі грн. є такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне. Згідно зі ст.44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у п. 6 ст. 36 та п. 1,2 і 6 ст. 40 цього кодексу, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку. Відповідно до проведеного судом перерахунку, розмір вихідної допомоги за основним місцем роботи позивача становить 7595,17 грн. 30.09.2019 року позивачу було сплачено 15055,44 грн відповідно до платіжного доручення № 7 від 27.09.2019 року та 19.11.2019 року сплачено 8355,48 грн відповідно до платіжного доручення № 331 від 18.11.2019 року. З урахуванням вищезазначеного, відповідачем було сплачено позивачеві вихідну допомогу за основним місцем роботи, що у свою чергу входило до загальної суми боргу відповідача перед позивачем. Стосовно виплати вихідної допомоги за сумісництвом, суд зазначає наступне. Статтею 44 КЗпП України прямо передбачено вичерпний перелік підстав при припиненні трудового договору, за яких передбачається виплата вихідної допомоги. З урахуванням звільнення позивача з посади на засадах внутрішнього сумісництва з підстав, не передбачених вищезазначеною статтею, а саме закінчення строку трудового договору, підстави для виплати вихідної допомоги відсутні. Щодо стягнення з відповідача на користь позивача моральної шкоди, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позову у цій частині з огляду на те, що позивачем не надано жодного доказу підтвердження завдання їй моральної шкоди та здійснення додаткових зусиль для організації свого життя. У зв`язку із частковим задоволенням позовних вимог про стягнення суми у розмірі 26977,23 грн., що становить 50,92 % від суми заявленої вимоги, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий пропорційно задоволеної частини вимог, що становить 391 грн 27 коп. На підставі викладеного,

Outcome: partial