Jurisdiction: civil
Date: 2021-10-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , про стягнення аліментів на її користь на утримання сина [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/4 частини з усіх видів його заробітку (доходу), щомісяця, починаючи від пред`явлення позову до суду і до закінчення сином навчання, але не більш як до досягнення ним 23 років. Ухвалою від 09 липня 2021 року позовну заяв було залишено без руху судом позивачу надано строк для усунення недоліків, а ухвалою від 20 липня 2021 року, після усунення недоліків позовної заяви, провадження у справі було відкрито, справу вирішено розглянути за правилами спрощеного позовного провадження, а перше судове засідання було призначено на 20 серпня 2021 року о 09 годині 00 хвилин. Але у зв`язку із витребуванням доказів, судове засідання було відкладено на 06 жовтня 2021 року, 14 годину 15 хвилин. В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач просила розглянути справу без її участі, свої вимоги підтримала. У випадку неявки відповідача, не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідач у встановлений йому строк правом на подачу відзиву на позов не скористався. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Аргументи учасників спору. Позиція позивача полягала у тому, що у неї з відповідачем є спільна дитина, яка досягла повноліття, але у зв`язку із тим, що дитина продовжує навчання у навчальному закладі, на денній формі навчання, у зв`язку з цим потребує матеріальної допомоги, але відповідач, який має можливість надавати таку допомогу, добровільно її не здійснює. І тому позивач просить стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини. Відповідач правом на подачу відзиву на позов не скористався, і будь-які докази суду не надав; був належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; позивач не заперечує проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Щодо заочного розгляду справи. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Встановлені судом обставини. На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: [PERSON] та [PERSON] з 17 вересня 1988 року перебували у зареєстрованому шлюбі, який між ними було розірвано рішенням Первомайського міського суду Луганської області від 10 грудня 2012 року (дата набрання законної сили 21 грудня 2012 року) (а.с. 10). Під час перебування ними у шлюбі, [INFO] [PERSON] народила сина - [PERSON] , про що свідчить надана позивачкою копія свідоцтва про народження, в якому в графі батьки, батьком записаний [PERSON] , а матір`ю [PERSON] (а.с.7). [PERSON] , який [INFO] набув повноліття, фактично проживає разом з матір`ю: [PERSON] , за адресою: [ADDRESS] (а.с.6,8). З 01 вересня 2018 року, [PERSON] навчається у Відокремленому підрозділі «Рубіжанського політехнічного коледжу імені О.Є. Порай-Кошиці Луганського Національного університету імені Тараса Шевченка», на денній формі навчання, яке розраховане з 01 вересня 2018 року по 30 червня 2022 року, і наразі, він являється студентом четвертого курсу (а.с.9). \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Встановлені судом правовідносини. Таким чином, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли сімейні правовідносини, в межах яких між ними, як батьками повнолітньої дитини (сина), виник спір щодо виконання ними батьківського обов`язку з утримання своєї повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, який батько не виконує у добровільному порядку. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~Оцінка суду щодо права позивачки. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини другої статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Поряд з цим, згідно з положеннями частини першої статті 199 Сімейного кодексу України якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років, за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Отже, тільки за наявності вказаних у частині першій статті 199 Сімейного кодексу України умов, як виключення із загального правила, обов`язок батьків щодо утримання дитини після досягнення нею повноліття, може виникнути знову. При цьому, застосовуючи вказану норму матеріального права, суд враховує роз`яснення надані Пленумом Верховного Суду України у постанові №3 від 15 травня 2006 року Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів , зокрема у пункті 20, в частині того, що: обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. У цій справі судом встановлено, що син позивача і відповідача: [PERSON] , на день звернення позивача до суду досяг повних 18 років, але не досяг 23 років (а.с.1-2,7). З 01 вересня 2018 року [PERSON] був зарахований на перший курс денної форми навчання до Відокремленого підрозділу «Рубіжанський політехнічний коледж імені О.Є. Порай-Кошиці Луганського Національного університету імені Тараса Шевченка». При цьому, навчання розраховано до 30 червня 2022 року (а.с.9). Суд вважає встановленою і ту обставину, що [PERSON] у зв`язку із навчанням має потребу у матеріальній допомозі, оскільки: він навчається на денній формі, що потребує постійного додаткового витрачання часу на навчання, на що вказує позивач, що виключає за загальним правилом, можливість отримання заробітку своєю працею для забезпечення себе навіть мінімально необхідними потребами для звичайної життєдіяльності кожної людини (мінімальний набір продуктів харчування та набір непродовольчих товарів, а також мінімальний набір послуг), а матеріали справи не містять належних, достовірних та допустимих доказів того, що [PERSON] , як виключення із загального правила, працює та отримує за це дохід або має будь-яке власне джерело доходу від яких-небудь активів. Що стосується рівня вартості визначених судом вище мінімально необхідних потреб, то тут суд послуговується положеннями статті 7 Закону України Про Державний бюджет України на 2021 рік якими встановлено розмір прожиткового мінімуму на одну особу, на місяць (який є вартісної величиною достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування, непродовольчих товарів, набору послуг, необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості стаття 1 Закону України Про прожитковий мінімум). Також, суд вважає доведеним і те, що [PERSON] , як батько [PERSON] , має можливість надавати синові матеріальну допомогу, оскільки він є працездатною особою (суду не надано інформації про обмеження його працездатності чи обмеження його дієздатності) та може отримувати дохід (а.с.1-49). Тож за таких обставин, суд вважає що у відповідача, як батька [PERSON] дійсно виник обов`язок з його утримання, внаслідок продовження сином навчання та потребою у зв`язку із цим у матеріальній допомозі, оскільки забезпечити себе самостійно роботою із власним доходом, через характер навчання, він себе не може. В силу положень частини третьої статті 199 Сімейного кодексу України право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів на повнолітню доньку чи сина, які продовжують навчання, мають як самі дочка чи син, які продовжують навчання, так і той із батьків, з якими вони проживають. Враховуючи викладене та те, що [PERSON] проживає разом з матір`ю [PERSON] (а.с.6,8), яка і подала позов (а.с.1-2,16-17), суд вважає, що вона має право на стягнення аліментів з [PERSON] , на утримання сина [PERSON] , як такого, що продовжує навчання і потребує у зв`язку із цим матеріальну допомогу, з дати подання позову і до припинення навчання, але не більше як до досягнення ним двадцяти трьох років. Вирішуючи питання про розмір аліментів, які підлягають присудженню з відповідача, суд виходить з наступного: Відповідно до положень частини 1 статті 200 Сімейного Кодексу України, суд визначає розмір аліментів на повнолітнього сина у твердій грошовій сумі або у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених статтею 182 Сімейного Кодексу України. Згідно з частиною другою статті 182 Сімейного кодексу України мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку, а сам їх розмір повинен бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитину. При визначенні розміру аліментів, суд врахував: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; матеріальне становище платника аліментів; відсутність даних про поганий стан здоров`я та наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, інших дітей; відсутність відомостей про наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів відповідача; відсутність доведених стягувачем аліментів витрат платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів. Отже, оскільки позивач просить суд захистити її порушене право способом, який передбачений законом шляхом стягнення з відповідача аліментів на утримання їх дитини (сина): [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, суд вважає, що вказані вимоги підлягають задоволенню. При визначенні розміру аліментів, суд врахував положення частини першої статті 184 Сімейного кодексу України, та те що в матеріалах справи відсутні будь-які докази, які б підтверджували незадовільний стан здоров`я [PERSON] чи відповідача, перебування чи необхідність перебування відповідача на стаціонарному лікуванні, наявність у відповідача інших дітей та/або непрацездатних батьків або інших обставин, що мають істотне значення для визначення розміру аліментів чи призначення його розміру у твердій сумі. В силу положень пункту 1 частини 1 статті 430 ЦПК України, також слід допустити негайне виконання рішення в межах суми платежу за один місяць. З огляду на те, що позов підлягає задоволенню на користь позивача, але позивач звільнений від сплати судового збору, то в силу положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, з відповідача у дохід держави, стягненню він не підлягає. Таким чином,

Outcome: approved