Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду Рівненської області з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Вимоги обґрунтовує тим, що вона є власником квартири [ADDRESS], де зареєстровані вона, її чоловік [PERSON] та їх син [PERSON] Вказує, що чоловік, тривалий час не проживає за місцем реєстрації. З 2011 року шлюб з відповідачем має лише формальний характер, оскільки сторони фактично припинили шлюбні відносини та ведення спільного господарства. З червня 2011 року відповідач перестав підтримувати звязок з позивачем і за місцем реєстрації жодного разу не зявився, що підтверджується актами ТОВ «КК Західна». Позивач вказує, що реєстрація відповідача створює перешкоди у здійсненні нею права власності та тягне додаткові витрати на утримання житла. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовільнити з підстав викладених у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позовні вимоги позивача визнав, не заперечував проти їх задоволення. Заслухавши представника позивача, відповідача, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд приходить до наступних висновків. Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору дарування від 19 грудня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу [PERSON], власником квартири [ADDRESS] є [PERSON], що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек. Єдиного реєстру заборон відчуження обєктів нерухомого майна щодо субєкта від 23 жовтня 2018 року. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії 1-ГЮ № 009565 виданого повторно відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції від 07 лютого 2006 року. [PERSON] та [PERSON] перебувають в зареєстрованому шлюбу з 14 жовтня 1983 року. Згідно ч.1 ст.317\~ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч.1 ст.319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 ст. 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. У ч. 1 ст.383\~ЦК України встановлено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї. Вимогами ст.386\~ЦК України передбачено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Як зазначено в ст.391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ст.\~7\~Закону України\~«Про свободу\~пересування та\~вільний вибір\~місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням. Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. За таких обставин суд, враховуючи визнання відповідачем позову та те, що факт реєстрації відповідача чинить перешкоди позивачеві в користуванні житловим приміщенням позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved