Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, мотивуючи свої позовні вимоги тим, що з 20.11.1993р. вона з відповідачем [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був розірваний 26.08.2014р. згідно рішення Черкаського районного суду. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] Відповідач зловживає спиртними напоями, на цьому грунті влаштовував скандали та бійки. Вказує, що сторони під час шлюбу спільною працею та за кошти сім'ї побудували житловий будинок [ADDRESS], який зареєстрований за відповідачем на підставі свідоцтва про право власності від 25.08.1999р. №10. Даний будинок є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. В будинку проживає вона з неповнолітнім сином [PERSON]. З жовтня 2010р. вона з відповідачем стали проживати окремо: відповідач переїхав проживати до своєї матері, спільне господарство вони не ведуть, бюджет окремий. Позивачка вважає, що оскільки з нею проживає неповнолітній син, відповідач недобросовісно сплачує аліменти, маючи на даний час заборгованість по сплаті аліментів близько 30000грн., не дбав про матеріальне забезпечення сім'ї, неодноразово виносив з дому спільне майно, яке фактично пропивав, завдаючи шкоду інтересам сім'ї, тому суд має право відповідно до ч.2, 3 ст.70 СК України відступити від засад рівності часток подружжя на її користь. У зв'язку з цим, позивачка звернулась до суду та просить визнати жилий будинок з господарськими спорудами [ADDRESS] об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Поділити вказане майно, визнавши право власності за позивачкою на 3/5 частин будинковолодіння, а за відповідачем 2/5 частин. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник [PERSON] підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили позов задовольнити. Додатково позивачка вказала, що десь рік тому вона обмежила відповідачу доступ до будинку і змінила замки від вхідних дверей. З 2010р. вона з відповідачем проживають окремо, з 2010р. вона утримує будинок самостійно і платить за компослуги. За свої кошти вона встановила в будинку бойлер, поклеїла обої, змінила крани, встановила лічильник на воду, змінила замки від вхідних дверей, зробила стяжку стін і стелі в літній кухні, тощо. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] в судовому засіданні позов визнали частково, а саме щодо розподілу майна не заперечували, однак вказали, що 12% спірного будинковолодіння є особистою приватною власністю [PERSON], оскільки відповідач отримав в дар незакінчений будівництвом (готовністю 12%) будинок [ADDRESS] від своєї матері [PERSON] згідно договору дарування від 23.04.1996р. зареєстрованого в реєстрі за №1009. На момент укладення договору дарування, за вказаною адресою були побудовані: фундамент, літня кухня-сарай, пристройка, сарай, погріб, уборна, огорожа №1-2, водоколонка №4, що підтверджується заключенням з архівної справи БТІ по спірному домоволодінню. Вказані споруди знаходяться там і на даний час. А на місці старого будинку, який був знесений, сторонами був побудований новий будинок. Крім цього, відповідач вважає, що відсутні підстави для відступу від рівності часток подружжя і збільшення частки майна на користь позивачки. Витрати на утримання будинку [ADDRESS] він не несе з 2010року, оскільки з вказаного часу він в будинку не проживає. Спиртними напоями від не зловживає, а доводи позивачки з даного приводу він вважає бездоказовими. Допомогу на утримання дітей він надає в межах можливого, з урахуванням того, що він ніде офіційно не працює і має тимчасові заробітки, тому і аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] сплачує не регулярно. Вказав, що він сплачує за навчання у Черкаському медичному коледжі своєї старшої дочки [PERSON]: в 2012р. сплатив суму 3275грн., в 2013р. сплатив суму 3275грн., що підтверджується квитанціями. Спільне майно не пропивав, шкоду інтересам сім'ї не завдавав, і доказів щодо цього позивачка не надала. У зв'язку з цим, відповідач просив поділити 88% спірного будинковолодіння між сторонами (з урахуваннм того, що 12% будинковолодіння є його особистою приватною власністю) в рівних частках по 44% кожній із сторін. В судовому засіданні допитані свідки [PERSON], [PERSON], які є сусідами позивачки в с.Сагунівка та свідок [PERSON], яка є матір'ю позивачки. Свідки пояснили, що з 1993р. з моменту спільного проживання [PERSON] та [PERSON] на ділянці [ADDRESS] були побудовані: стара хата, времянка, сарай, свининець. Стару хату розвалили. Десь в 1994-1995р.р. батько позивачки привіз камінь і зробив фундамент під нову хату. З часом сторони побудували нову хату. В період спільного проживання між позивачкою та відповідачем постійно виникали сімейні сварки і скандали, оскільки [PERSON] зловживав спиртними напоями і навіть лікувався з даного приводу десь у 2000р. Дітьми займається позивачка. Відповідач матеріальної допомоги дітям не надає. Зі спільного будинку відповідач забирав майно, зокрема забрав корморізку, яка була необхідна по господарству. Заслухавши пояснення учасників процесу, вивчивши письмові докази по справі, суд встановив наступні фактичні обставини справи. Судом встановлено, що з 20.11.1993р. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі. Шлюб був розірваний 26.08.2014р. згідно рішення Черкаського районного суду Черкаської області. Від шлюбу сторони мають двох дітей: [PERSON], [INFO] та неповнолітнього [PERSON], [INFO] Позивачка разом із неповнолітнім сином [PERSON] проживають в будинку [ADDRESS]. З жовтня 2010р. сторони стали проживати окремо: відповідач переїхав проживати до своєї матері, спільне господарство вони не ведуть, бюджет окремий. На підставі свідоцтва про право власності від 25.08.1999р. №10 за відповідачем [PERSON] зареєстрований жилий будинок [ADDRESS]. Судом встановлено, що [PERSON] отримав в дар незакінчений будівництвом (готовністю 12%) будинок [ADDRESS] від своєї матері [PERSON] згідно договору дарування від 23.04.1996р. зареєстрованого в реєстрі за №1009. На момент укладення договору дарування, за вказаною адресою були побудовані: фундамент, літня кухня-сарай, пристройка, сарай, погріб, уборна, огорожа №1-2, водоколонка №4, що підтверджується заключенням з архівної справи БТІ по спірному домоволодінню. Вказані споруди знаходяться там і на даний час. А на місці старого будинку, який був знесений, сторонами в період шлюбу був побудований новий будинок. Суд констатує, що поясненнями позивачки та показами свідків не може бути спростований як доказ вищевказаний договір дарування від 23.04.1996р., який суд визнає належним та допустимим доказом. Відповідно до п.2 ч.1 ст.57 Сімейного кодексу України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування. Таким чином, суд вважає, що 12/100 частин будинковолодіння, що розташоване [ADDRESS], є об'єктом права особистої приватної власності [PERSON], тому розподілу між сторонами не підлягають. Оскільки, новий житловий будинок (літ.А-1 на технічному плані) був побудовний сторонами в період шлюбу, тому на підставі ст.ст.60, 61 СК України суд вважає 88/100 частин вказаного будинковолодіння об'єктом права спільної сумісної власності подружжя [PERSON] та [PERSON]. Згідно ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Згідно ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. Що стосується питання відступлення від засад рівності часток подружжя згідно ч.2 та ч.3 ст.70 СК України, про що вказує позивачка, суд вважає наступне. Згідно ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст.61 ЦПК. Письмових доказів про те, що відповідач в 2010р. залишив позивачці великі борги за газ та воду, та що позивачка з 2010р. самостійно сплачує за комунальні послуги по утриманню спірного будинку, - позивачкою до суду не надано. Незалежно від цього, ту обставину, що позивачка з 2010р. самостійно сплачує за комунальні послуги по утриманню спірного будинку, суд не вважає такою, що має істотне значення для відступу від засад рівності часток подружжя. Судом встановлено, що станом на 01.10.2014р. відповідач має заборгованість по сплаті аліментів на користь позивачки в сумі 26869грн. 15коп., що підтверджується довідкою-розрахунком з ВДВС Черкаського РУЮ від 16.10.2014р. З вказаної довідки-розрахунку вбачається, що з 2010р. по лютий 2014р. відповідач фактично не сплачував аліменти, а з березня 2014р. почав сплачувати, однак не регулярно. Позивачка не стягувала з відповідача заборгованість по аліментах в судовому порядку. Суд вважає, що дане питання про стягнення заборгованості по аліментах необхідно вирішувати в установленому порядку. Позивачкою подано до суду три постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 18.01.2008р., 09.11.2008р., 27.09.2009р., з яких вбачається, що між сторонами склались складні сімейні стосунки, виникали сварки, бійки, в т.ч. з нанесенням один одному легких тілесних ушкоджень. Однак, в подальшому сторони не зверталися в суд із скаргами приватного обвинувачення за ознаками злочину, передбаченого ст.125 КК України. Належних доказів про те, що відповідач неодноразово виносив з дому спільне майно і витрачав його на шкоду інтересам сім'ї, про що вказує позивачка, - до суду не надано. Суд не вважає по справі суттєвою ту обставину, що відповідач забрав з дому корморізку, про що вказували свідки та пояснювала позивачка. Доводи позивачки та пояснення свідків з приводу того, що відповідач зловживав та зловживає спиртними напоями, пропивав спільне майно, суд вважає необґрунтованими та безпідставними, оскільки до суду не надано належних доказів (висновків компетентних органів, протоколів про адмінправопорушення, характеризуючих матеріалів сільської ради, тощо), які б підтверджували дані обставини. Враховуючи викладене, суд вважає, що при вирішенні даного спору необхідно керуватись принципом рівності часток кожного з подружжя, визначеного в ч.1 ст.70 СК України, оскільки позивачка не навела достатніх доводів та не надала достатніх доказів, які б вказували на необхідність відступлення від принципу рівності часток подружжя та вказували б на необхідність виділення позивачці 3/5 частин спірного будинку, а відповідачу 2/5 частин будинку. На підставі викладеного, суд вважає, що позов підлягає до часткового задоволення. Згідно ст.88 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки 50% судових витрат по справі, пропорційно задоволених позовних вимог.

Outcome: partial