Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду із цивільним позовом до [PERSON] про виселення із квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач та представник позивача позов підтримали повністю за мотивів, що викладені у позовній заяві та просили суд позов задоволити повністю, прийняти рішення, яким виселити відповідача з житлового приміщення, а саме: квартири [ADDRESS], оскільки відповідач вселився в квартиру без її згоди. На даний момент відповідач не зареєстрований у даній квартирі, оскільки вона не дає на те згоду. В судове засідання відповідач [PERSON] повторно не з'явився. Про день та час розгляду справи повідомлявся завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомив, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавав. Вважається можливим ухвалити заочне рішення на підставі наявних доказів за згодою позивача, відповідно ст.ст. 224-228 ЦПК України. Ухвалою суду за клопотанням позивача, до розгляду справи, в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, було залучено [PERSON], яка є дружиною відповідача і співнаймачем даної квартири. В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] не з'явиляся. Про день та час розгляду справи повідомлялася завчасно та належним чином. Причин своєї неявки суду не повідомила, заяв чи клопотань про перенесення розгляду справи до суду не подавала. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, допитавши свідка, повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ст. 61 цього Кодексу. Судом встановлено на підставі наявних доказів, що основним квартиронаймачем квартири [ADDRESS] є позивач [PERSON], що підтверджується копією Типового Договору про надання послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій від 03.03.2010 року. Крім того, вказане сторонами не оспорюється, а тому згідно ст. 61 ЦПК України, вказане не підлягає доказуванню. Згідно копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] виданого відділом державної реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції 24 травня 2012 року, після укладення шлюбу [PERSON] змінила прізвище на «[PERSON]». За вищевказаною адресою зареєстровані [PERSON], її сестра [PERSON], дочки сестри [PERSON] та [PERSON], син сестри [PERSON], що підтверджується довідкою №60 від 20.06.2014 року, виданою начальником ЖКП «Перспективне». У своїй позовній заяві [PERSON] вказує, що протягом тривалого часу сумісне життя з відповідачем стало неможливе. Відповідач вчиняє сварки з позивачем, створює конфліктні ситуації, погрожує застосуванням фізичної сили. За приписами ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. Відповідно до п. 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України», вирішуючи спори про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати, чи дотриманий встановлений порядок при їх вселенні, зокрема: чи була письмова згода на це всіх членів сім'ї наймача, чи приписані вони в даному жилому приміщенні, чи було це приміщення постійним місцем їх проживання, чи вели вони з наймачем спільне господарство, тривалість часу їх проживання, чи не обумовлювався угодою між цими особами, наймачем і членами сім'ї, що проживають з ним, певний порядок користування жилим приміщенням. При цьому, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України в п. 15 постанови від 1 листопада 1996 р. N 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», наявність чи відсутність прописки сама по собі не може бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім'ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Однак відсутність письмової згоди членів сім'ї наймача на вселення сама по собі не свідчить про те, що особи, які вселилися, не набули права користування жилим приміщенням, якщо за обставинами справи безспірно встановлено, що вони висловлювали таку згоду. В судовому засіданні беззаперечно встановлено, що позивач, проживаючи на законних підставах у квартирі [ADDRESS], згоду на проживання відповідача в квартирі не давала. Зазначені обставини також підтвердила свідок [PERSON], яка проживає за адресою, [ADDRESS], яка зазначила, що відповідач дійсно вселився у квартиру без письмової згоди позивача, і там проживає без реєстраційного обліку. У відповідності до ч. 1 ст. 109 ЖК України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Відповідно ч. 1 ст. 116 ЖК України якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. В судовому засіданні позивач [PERSON] довела належними та допустимими доказами про те, що відповідач [PERSON] систематично порушує правила співжиття, вчиняє сварки, конфліктні ситуації, погрожує застосуванням фізичною силою; позивач по справі згоди на вселення у спірну квартиру відповідачу не давала, отже, відповідач вселений у квартиру всупереч вимогам ст. 156 ЖК України. Відповідач в судовому засіданні належними та допустимими доказами пояснення позивача не спростував, тому з цих підстав позов підлягає до задоволення, а відповідач виселенню без надання іншого житлового приміщення. У відповідності до ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір в розмірі 243,60 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved