Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на 75% частки в статутному капіталі приватного підприємства «Ніколя-Інвест». Позивач свої вимоги мотивувала тим, що [INFO] помер її чоловік - [PERSON] . Заповіту померлим складено не було. Спадкова маса після чоловіка складається з: Ѕ частини квартири [ADDRESS] ; Ѕ частини гаражу з льохом та оглядовою ямою за адресою: [ADDRESS] ; 18/100 частини цеху (комплексу будівель та споруд, загальною площею 8160,5 м2 та Ѕ частки в статутному капіталі приватного підприємства «Ніколя-Інвест». 11.02.2016 року позивач подала до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. заяву про прийняття спадщини за законом. 15.06.2020 року позивач звернулась до приватного нотаріуса Проботюк Ю.М. із заявою про видачу їй свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності та свідоцтва про право на спадщину на ј частку в статутному капіталі приватного підприємства «Ніколя-Інвест», номінальним власником 100% статутного капіталу якого був її чоловік. 06.10.2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної власності та свідоцтва про право на спадщину на ј частку в статутному капіталі ПП «Ніколя-Інвест», через те, що не вбачається можливим встановити факт належності вищевказаного спадкового майна померлому [PERSON] , так як виявлено невідповідність прізвища, ім`я, по батькові, оскільки за даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань власником спадкового майна зазначено: [PERSON] . На підставі наведеного, а також з врахуванням того, що в позасудовому порядку захистити свої права позивач не має можливості. Просить позов задовольнити. У судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, подала заяву, згідно якої позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить справу розглянути у її відсутність. Представник відповідача [PERSON] - адвокат Остахов В.П., у судове засідання не з`явився. Подав до суду заяву, згідно якої позовні вимоги визнає, просить справу розглянути за його відсутності. Третя особа - приватний нотаріус Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. подала до суду заяву про розгляд справи у її відсутність. У відповідності до ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Дослідивши матеріали справи, суд, з урахуванням факту визнання позову відповідачем в підготовчому судовому засіданні, вважає за необхідне за результатами підготовчого провадження здійснити розгляд справи по суті, за відсутності сторін. Судом встановлено, що [INFO] помер чоловік позивача - [PERSON] , що підтверджується свідоцтвом про смерть №46 від 05.01.2016 року виданим відділом реєстрації актів цивільного стану мерії м. Реймс, Франція. Заповіту померлим складено не було, що підтверджує лист нотаріальної контори Генрі Рейа від 28.10.2016 року про відсутність заповіту і спадкоємців (з нотаріально посвідченим перекладом). Спадкоємцями померлого є: неповнолітній (на час відкриття спадщини) син померлого - [PERSON] та дружина померлого - [PERSON] . Спадкова маса після померлого складається, зокрема, з Ѕ частин: квартири [ADDRESS] ; гаражу з льохом та оглядовою ямою за адресою: [ADDRESS] ; 18/100 частини цеху (комплексу будівель та споруд, загальною площею 8160,5 м2 та Ѕ частки в статутному капіталі приватного підприємства «Ніколя-Інвест». Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 15.06.2020 року, яке набрало законної сили, визнано за [PERSON] право власності на Ѕ частину спадкового майна (на ј частину квартири [ADDRESS] ; 1/4 частину гаражу з льохом та оглядовою ямою за адресою: [ADDRESS] , ГК-4; 9/100 частин комплексу будівель по [ADDRESS] ) (справа №524/8029/19). Під час розгляду справи встановлено, що останнє місце реєстрації проживання померлого - [PERSON] було товариство співмешканців житла [ADDRESS] . Позивачем заявлено про визнання права власності на 75% статутного капіталу приватного підприємства «Ніколя-Інвест», у зв`язку з чим, суд враховує наступне: відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 02.09.2020 року померлий був власником 100% статутного капіталу приватного підприємства «Ніколя-Інвест». Відповідно до ст. 113 Господарського кодексу України приватним підприємством визнається підприємство, що діє на основі приватної власності одного або кількох громадян, іноземців, осіб без громадянства та його (їх) праці чи з використанням найманої праці. Приватним є також підприємство, що діє на основі приватної власності суб`єкта господарювання - юридичної особи. За змістом частин третьої та п`ятої статті 63 ГК України залежно від способу утворення (заснування) та формування статутного капіталу в Україні діють підприємства унітарні та корпоративні. Корпоративними є кооперативні підприємства, підприємства, що створюються у формі господарського товариства, а також інші підприємства, в тому числі засновані на приватній власності двох або більше осіб. Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду від 04.09.2019 року у справі № 450/624/15-ц. Системний аналіз статей 57, 60, 61 СК України дає змогу дійти висновку про те, що майно фізичної особи-підприємця може бути об`єктом спільної сумісної власності подружжя і предметом поділу між ними з урахуванням загальних вимог законодавства щодо критеріїв визначення спільного майна подружжя та способів поділу його між ними. Під час здійснення поділу майна в судовому порядку суд повинен виходити з презумпції рівності часток, а також з вимог статті 71 СК України, відповідно до якої поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі або реалізується через виплату грошової компенсації вартості його частки у разі неподільності майна (частина друга статті 364 ЦК України). При цьому відповідно до частини третьої статті 71 СК України, речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. У Рішенні Конституційного Суду України від 19 вересня 2012 року у справі № 1-8/2012 за конституційним зверненням приватного підприємства «ІКІО» щодо офіційного тлумачення положення частини першої статті 61 СК України при вирішенні питання відносно правового режиму майна фізичної особи-підприємця зазначено, що приватне підприємство (або його частина), засноване одним із подружжя, - це окремий об`єкт права спільної сумісної власності подружжя, до якого входять усі види майна, у тому числі вклад до статутного капіталу та майно, виділене з їх спільної сумісної власності. Отже, статутний капітал приватного підприємства, сформований за рахунок спільної сумісної власності подружжя, є об`єктом їх спільної сумісної власності. Частка у статутному капіталі пропорційна частці у майні підприємства. Рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука від 29.09.2016 року (справа №524/6619/16-ц) встановлено факт спільного проживання [PERSON] та померлого як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу (до реєстрації шлюбу), а також визнано спільною власністю і визнано право власності на майно, яке придбано ними в період після січня 2004 року, а саме, на: Ѕ частину квартири [ADDRESS] ; Ѕ частину гаража з льохом та оглядовою ямою за адресою: [ADDRESS] . Таким чином, статутний капітал ПП «Ніколя-Інвест» є об`єктом права спільної власності, Ѕ частина якого належить позивачу як дружині. Інша Ѕ частина статутного капіталу повинна спадкуватись на загальних підставах, відповідно до Закону. Право на частку у статутному капіталі приватного підприємства є об`єктом спадкування, а відтак переходить до спадкоємців в загальному порядку. Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Позивач, у відповідності до ст. 1268 ЦК України, 11.02.2016 року звернулась з відповідною заявою до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. в установлений законом 6-місячний строк, що підтверджується заявою про прийняття спадщини. За заявою позивача приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. заведена спадкова справа на підставі свідоцтва про смерть від 05.01.2016 року виданого Уповноваженим відділу реєстрації актів цивільного стану мерії Реймсу князівства Монако, з офіційним перекладом з французької на українську мову, засвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Чигрін А.О. 17.02.2016 року. При цьому інший спадкоємець, син померлого (неповнолітній на момент відкриття спадщини) - [PERSON] - відповідач, вважається таким, що її прийняв. Спадкоємцями померлого [INFO] [PERSON] , є його дружина - [PERSON] та [PERSON] . Інші спадкоємці відсутні. 15.06.2020 року [PERSON] звернулась до приватного нотаріуса Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. із заявою про видачу свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної сумісної власності та свідоцтва про право на спадщину на ј частку в статутному капіталі приватного підприємства «Ніколя-Інвест», номінальним (титульним) власником 100% статутного капіталу якого був померлий чоловік позивача. 06.10.2020 року приватним нотаріусом Кременчуцького міського нотаріального округу Проботюк Ю.М. винесено постанову про відмову у видачі свідоцтва про право власності на Ѕ частку у праві спільної власності та свідоцтва про право на спадщину на ј частку в статутному капіталі ПП «Ніколя-Інвест», у зв`язку з тим, що не вбачається можливим встановити факт належності вищевказаного спадкового майна померлому [PERSON] , так як виявлено невідповідність прізвища, ім`я, по батькові, оскільки за даним Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань власником спадкового майна зазначено: [PERSON] . Таким чином, позивач позбавлена можливості отримати свідоцтво про право власності та свідоцтво про право на спадщину в позасудовому порядку. Судом встановлено, що в перекладі свідоцтва про смерть з французької на українську мову допущена помилка та зазначено ім`я померлого « [PERSON] », замість « [PERSON] ». Така помилка зумовлена особливістю перекладу і написання імені на українській, італійській та французькій мові, оскільки в Італії (на італійській мові) ім`я померлого - [PERSON] (як зазначено в паспорті громадянина Італії) а вже в князівстві Монако (на французькій мові) - [PERSON] (що підтверджується свідоцтвом про смерть №46 від 05.01.2016 року видане відділом реєстрації актів цивільного стану р. Франція з апостилем). Суд враховує, що паспорт громадянина князівства Монако, довідка про присвоєння ідентифікаційного номеру в Україні, правовстановлюючі документи на об`єкти власності померлого містять правильне написання його імені, а саме: [PERSON] , а не « [PERSON] », як зазначено в перекладі свідоцтва про смерть. Ухвалою Автозаводського районного суду м. Кременчука від 14.11.2016 року (справа №524/6619/16-ц, провадження №2-во/524/139/16), яка набрала законної сили, встановлений факт, що прізвище, ім`я, по батькові померлого визначено як: [PERSON] . Враховуючи наявність розбіжностей в написані імені померлого, зазначеного в свідоцтві про смерть та в Єдиному державному реєстрі речових прав на нерухоме майно а також в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, що не позбавляє позивача можливості (в позасудовому порядку) оформити право власності і спадкові права, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню. Статтею 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Отже, успадковуються права та обов`язки, які належали фізичній особі, а не юридичній особі, що була створена цією фізичною особою. Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу положень чинного законодавства вбачається, що доцільність формування статутного фонду приватного підприємства вирішується засновником підприємства. У разі наявності статутного фонду свідоцтво про право на спадщину може бути видано на майно, внесене до статутного фонду приватного підприємства. Якщо ж статутний фонд у приватному підприємстві не сформовано, то питання спадкування необхідно вирішувати у суді. У відповідності до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Відповідно до вимог статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. З аналізу положень чинного законодавства вбачається, що доцільність формування статутного фонду приватного підприємства вирішується засновником підприємства. У разі наявності статутного фонду свідоцтво про право на спадщину може бути видано на майно, внесене до статутного фонду приватного підприємства. Якщо ж статутний фонд у приватному підприємстві не сформовано, то питання спадкування необхідно вирішувати у суді. У відповідності до ст. 178 ЦК України, об`єкти цивільних прав можуть вільно відчужуватися або переходити від однієї особи до іншої в порядку правонаступництва чи спадкування або іншим чином, якщо вони не вилучені з цивільного обороту, або не обмежені в обороті, або не є невід`ємними від фізичної чи юридичної особи. Пленум Верховного Суду України, зазначив у пункті 9 постанови від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», відповідно до якої спадкується не право на участь, а право на частку в статутному (складеному) капіталі. Таким чином, право на частку у статутному капіталі приватного підприємства, у якого сформовано статутний капітал, спадкується на загальних підставах. Відповідно до ст. 1 ЗУ «Про міжнародне приватне право» визначає, що іноземний елемент - це ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм: хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою; об`єкт правовідносин знаходиться на території іноземної держави; юридичний факт, який створює, змінює або припиняє правовідносини, мав чи має місце на території іноземної держави. Таким чином, у приватноправових відносинах щодо прийняття спадщини після смерті чоловіка позивача, присутній іноземний елемент, тому правовідносини, щодо нерухомого майна, яке знаходиться на території України слід застосувати положення ЗУ «Про міжнародне приватне право». Відповідно до ст. 70 ЗУ «Про міжнародне приватне право» з урахуванням положень статей 71, 72 цього Закону спадкові відносини регулюються правом держави, у якій спадкодавець мав останнє місце проживання, якщо спадкодавцем не обрано в заповіті право держави, громадянином якої він був. Вибір права спадкодавцем буде недійсним, якщо після складання заповіту його громадянство змінилося. Згідно ст.ст. 71, 72 ЗУ «Про міжнародне приватне право» спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України. Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» спадкові відносини регулюються Цивільним кодексом України, Законами України від 02 вересня 1993 року № 3425-XII «Про нотаріат», від 23 червня 2005 року № 2709-IV «Про міжнародне приватне право», іншими законами, а також прийнятими відповідно до них підзаконними нормативно-правовими актами. Відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У відповідності до п. 16 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 року №24-754/0/4-13 «Про практику розгляду справ з іноземним елементом» : у законодавстві України зазначено, що права іноземців щодо спадщини виникають на тих самих підставах, що і в громадян України, і спадщина переходить до спадкоємців незалежно від громадянства. Принцип зрівняння у правах є основою національного режиму та визначає головні аспекти здатності іноземців мати права, що виникають при спадкуванні. Суть спадкових прав залишається незмінною як у випадку набуття їх іноземцями, так і у випадку набуття громадянами України. Об`єкт також залишається незмінним - спадщина (сукупність суб`єктивних прав та обов`язків спадкодавця). Таким чином, іноземці (особи без громадянства) здійснюють свої спадкові права на території України нарівні з громадянами України. Відповідно до ст.ст. 1269, 1270 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто. Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно ч.5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Позивач, згідно ст. 1261 ЦК України, належним чином прийняла спадщину після смерті свого чоловіка - [PERSON] , шляхом подання заяви про прийняття спадщини у визначений Законом 6-місячний строк та є спадкоємцем першої черги за Законом, як дружина померлого, відповідно до ст. 1218 ЦК України до неї переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинялися внаслідок його смерті. Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. У відповідності до п. 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року за № 7 свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. Уразі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. За вказаних обставин, визнання позову, суд приходить до висновку про обґрунтованість заявлених позивачем вимог про визнання права власності, у зв`язку з чим право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову. Судові витрати розподіляються згідно ст. 141 ЦПК України. На підставі наведеного,

Outcome: approved