Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до АТ «Банк «Фінанси та кредит» відділення №98 м. Тернопіль, публічного акціонерного товариства «Банк «Фінанси та кредит» про стягнення пені та відсотків за прострочення виконання надання послуг. В обґрунтування позовних вимог представник позивача покликається на те, що 12.12.2014 року між позивачем та відповідачем було укладено строковий договір № 300131/146783/3-14 про банківський строковий вклад в національній валюті 20000, 00 грн. в строк з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року. Станом на дату подання позову відповідачем було сплачено на користь позивача лише кошти вкладу в сумі 20000 грн. Згідно договору відповідач зобов'язаний був повернути кошти позивачу не пізніше 12.03.2015 року, однак користувався ними до 1.07.2015 року, а тому сума процентів за користування коштами становить 2692 грн. Також представник позивач просить стягнути з відповідача пеню за прострочення за період з 13.03.2015 року по 21.07.2015 року в розмірі 78600 грн., суму трьох відсотків річних в розмірі 215,34 грн. та моральну шкоду, яку вона оцінює в 15000 грн. Представник позивача позов підтримала, просить його задоволити в повному обсязі.і. Представник відповідача АТ «Банк «Фінанси та кредит» в судове засідання не з'явився, однак на адресу суду надійшли письмові заперечення проти позову, в яких він просить відмовити у задоволенні позову. Представник відповідача Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з'явився з невідомої на те суду причини, хоча про день та час судового засідання повідомлявся. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, вважає, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав. Згідно ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. Договір банківського вкладу, в якому вкладником є фізична особа, є публічним договором. До відносин банку та вкладника за рахунком, на який внесений вклад, застосовуються положення про договір банківського рахунка, якщо інше не встановлено цією главою або не випливає із суті договору банківського вкладу. В силу ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладаєтьсяна умовах видачі вкладу на першу вимогу(вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Договором може бути передбачено внесення грошової суми на інших умовах її повернення. За договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором.Умова договору про відмову від права на одержання вкладу на першу вимогу є нікчемною.Якщо вкладник не вимагає повернення суми строкового вкладу зі спливом строку, встановленого договором банківського вкладу, або повернення суми вкладу, внесеного на інших умовах повернення, після настання визначених договором обставин договір вважається продовженим на умовах вкладу на вимогу, якщо інше не встановлено договором. Відповідо до ст.2 ЗУ «Про банки і банківську діяльність» N 2121-III від 07.12.2000 року вклад (депозит) - це кошти в готівковій або у безготівковій формі, у валюті України або в іноземній валюті, які розміщені клієнтами на їх іменних рахунках у банку на договірних засадах на визначений строк зберігання або без зазначення такого строку і підлягають виплаті вкладнику відповідно до законодавства України та умов договору. В судовому засіданні встановлено, що 12.12.2014 року між [PERSON] та АТ «Банк «Фінанси та кредит» було укладено строковий договір № 300131/146783/3-14 про банківський строковий вклад в національній валюті 20000, 00 грн. в строк з 12.12.2014 року по 12.03.2015 року. Станом на дату подання позову відповідачем було сплачено на користь позивача кошти вкладу в сумі 20000 грн. За приписами ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. З матеріалів справи, зокрема із письмового заперечення відповідача щодо позову вбачається, що ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» віднесено до категорії неплатоспроможних та запроваджено тимчасову адміністрацію з 18.09.2015 року. В силу п.6 статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», ліквідація банку - це процедура припинення банку як юридичної особи відповідно до законодавства. Отже, у спорах, повязаних з виконанням банку, у якому введена тимчасова адміністрація та/або запроваджена процедура ліквідації, своїх зобовязань перед його кредиторами, норми Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» є спеціальними, і цей Закон є пріоритетним відносно інших законодавчих актів України у таких правовідносинах. Зокрема, згідно з підпунктами 1,2 частини 5 статті 36 вищенаведеного Закону під час тимчасової адміністрації не здійснюється задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку, примусове стягнення коштів та майна банку, звернення стягнення на майно банку, накладення арешту на майно та кошти банку. Відповідно до ч.2 статті 46 цього ж закону з дня призначення уповноваженої особи Фонду банківська діяльність завершується закінчення технологічного циклу конкретних операцій у разі, якщо це сприятиме збереженню чи збільшенню ліквідаційної маси. Таким чином, взявши до уваги норми вищенаведеного Закону, суд приходить до переконливого висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача на користь позивача суми процентів за користування коштами становить 2692 грн., пені за прострочення за період з 13.03.2015 року по 21.07.2015 року в розмірі 78600 грн., суми трьох відсотків річних в розмірі 215,34 грн. та моральної шкоди в розмірі 15000 грн. є безпідставними, а тому не підлягають до задоволення.

Outcome: dismissed