Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комінтернівського районного суду м. Харкова з позовом до [PERSON] , в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання непрацездатної матері у розмірі 15 548, 18 грн., та судові витрати у розмірі 768, 40 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона не може працювати за станом свого здоров`я, має пенсійне забезпечення в розмірі 2069, 69 грн., розмір якого є недостатнім для задоволення життєвих потреб, сплати комунальних послуг та лікування. Інших джерел доходів, окрім пенсії, вона не має. [PERSON] є її сином. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 27 листопада 2014 року з [PERSON] було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] в твердій грошовій сумі у розмірі 300, 00 грн. щомісячно, починаючи з 15.10.2014 року. Відповідно до рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 23 травня 2018 року розмір стягуваних аліментів збільшено з 300, 00 грн. до 800, 00 грн. щомісячно, починаючи з 29.01.2018. Останні роки вона тяжко хворіє, та стан її здоров`я суттєво погіршився, в зв`язку з чим потребує постійного лікування та вживання ліків. З початку 2019 року тричі лежала у лікарні, перебуває на обліку у кардіолога, окуліста та терапевта. Ліки купує за кошти, які позичає, а тому її матеріальне становище є вкрай нужденним. [PERSON] останні півроку добровільно не допомагає, працює на тимчасових роботах та має гарний дохід. [PERSON] 07.02.2020 року подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити в задоволені позовних вимог. В обґрунтування свого відзиву [PERSON] посилається на те, що позивач не надала доказів на обґрунтування позовних вимог, відсутні докази про розмір заробітної плати або доходів відповідача. Окрім того, з доданих копій фіскальних чеків не вбачається, що саме вона придбала ці ліки для свого використання. Заборгованості щодо сплати аліментів у відповідача перед позивачем немає. Зазначає, що дохід позивача є достатнім для проживання осіб відповідного віку, оскільки позивач отримує пенсію в розмірі 1804, 30 грн. Крім того, зазначив, що у позивача є також працездатна донька, однак до неї позивач вимогу не пред`являє. [PERSON] 18.02.2020 року подала до суду відповідь на відзив, в якій просить позовну заяву задовольнити в повному обсязі. Доводи відповіді\~на відзив\~обґрунтовує тим,\~що \~отримує пенсію\~в розмірі\~2100\~грн.,\~інших доходів\~немає,\~власного житла\~немає,\~вимушена мешкати\~деінде,\~оскільки не\~має коштів\~для оренди\~житла.\~Відповідач постійно\~працює,\~має достатній\~дохід.\~Утриманців не\~має.\~У позивача\~також є\~донька \~ [PERSON] ,\~яка на\~теперішній час\~є непрацездатною\~особою,\~пенсіонеркою,\~не працює\~та має\~невелику пенсію.\~На її\~утримані перебуває\~двоє неповнолітніх\~онуків 8\~та 12\~років,\~мати яких\~померла в\~2015\~році.\~З урахуванням\~зазначених обставин,\~донька позивача\~не має\~можливості матеріально\~допомагати,\~а тому\~вона звернулась\~з позовною\~заявою тільки\~до сина\~ [PERSON] . \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 20.01.2020 року відкрито провадження у справі та призначено її розгляд за правилами загального провадження. Ухвалою Комінтернівського районного суду м. Харкова від 15.06.2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. У судове засідання позивач не з`явилась, надала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила розглядати справу за її відсутності. Відповідно до п. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку шляхом направлення судової повістки на адресу зареєстрованого місця проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, причини неявки суду не повідомив. Розглянувши матеріали справи, дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини. Згідно з копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] [PERSON] є сином [PERSON] . Відповідно до копії виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 5150 [PERSON] в період з 21.03.2019 по 30.03.2019 перебувала на лікуванні в Державному закладі «Спеціалізована медико-санітарна частина №13». Згідно з копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 1225 [PERSON] в період з 28.04.2019 по 30.04.2019 перебувала на лікуванні в хірургічному відділенні Дергачівської центральної районної лікарні. [PERSON] в період з 11.11.2019 по 20.11.2019 перебувала на лікуванні в комунальному некомерційному підприємстві Харківської обласної ради «Обласна клінічна лікарня», що підтверджується копією виписки з медичної карти стаціонарного хворого № 9.18187/2789. Дохід позивача за період з січня 2019 року по червень 2019 року відповідно до копії довідки від 03.07.2019 № 204 складає 12 199, 12 грн. Відповідно до копій фіскальних та товарних чеків в період з 04.01.2019 року по 27.11.2019 року позивач придбала ліків та медичних виробів на загальну суму 15 447, 38 грн. Згідно з копією розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданою Міжрайонним відділом державної виконавчої служби по Основ`янському та Слобідському районах м. Харкова, [PERSON] станом на 01.12.2019 року має заборгованість зі сплати аліментів на користь [PERSON] в розмірі 2400 грн. Статтею 51 Конституції України передбачено, що повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків. Правовідносини, пов`язані з обов`язком повнолітніх дочки, сина утримувати батьків врегульовані Главою 17 Розділу ІІІ СК України. Згідно із частиною першою статті 202 СК України повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними і потребують матеріальної допомоги. Непрацездатним, в розумінні ч. 3 ст. 75 СК України, вважається той з батьків, хто досяг пенсійного віку, встановленого законом, або є інвалідом I, II чи III групи. Потреба у матеріальній допомозі визначається в кожному конкретному випадку залежно від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Статтею 203 СК України визначено, що дочка, син, крім сплати аліментів, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на батьків, викликаних тяжкою хворобою, інвалідністю або немічністю. Відповідно до ст. 206 СК України у виняткових випадках, якщо мати, батько є тяжко хворими, особами з інвалідністю, а дитина (стаття 6 цього Кодексу) має достатній дохід (заробіток), суд може постановити рішення про стягнення з неї одноразово або протягом певного строку коштів на покриття витрат, пов`язаних з лікуванням та доглядом за ними. Згідно із статтею 205 СК України, при визначенні розміру аліментів та додаткових витрат суд бере до уваги можливість одержання утримання від інших дітей, до яких не пред`явлено позову про стягнення аліментів, дружини, чоловіка та своїх батьків. У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги (стаття 202 СК України), не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (стаття 204 СК України). Зобов`язання повнолітніх дітей по утриманню батьків не виникає у разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов. Обов`язок повнолітніх дітей не пов`язується з їх працездатністю і можливістю надавати батькам матеріальну допомогу. При встановленні того, чи батьки потребують матеріальної допомоги, повинні враховуватися будь-які обставини, які свідчать про необхідність в матеріальній допомозі. При цьому, отримання матір`ю чи батьком доходів, які є більшими за прожитковий мінімум, автоматично не свідчить, що мати (батько) не потребують матеріальної допомоги. Зазначеного висновку у подібних правовідносинах дійшла Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 05 вересня 2019 року у цивільній справі № 212/1055/18-ц (касаційне провадження № 61-2386сво19). Відповідно до ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2019 рік» прожитковий мінімум на осіб, які втратили працездатність, складав: з 1 січня 2019 року - 1497 гривень, з 1 липня - 1564 гривні, з 1 грудня - 1638 гривень.. Законом України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» установлено такі розміри основних мінімальних соціальних стандартів у 2020 році, зокрема, на осіб, які втратили працездатність: з 1 січня 2020 року - 1638 гривень, з 1 липня - 1712 гривень, з 1 грудня - 1769 гривень. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] є пенсіонеркою, непрацездатною особою. Розмір її доходу практично дорівнює прожитковому мінімуму для особи непрацездатного віку. При цьому, посилання відповідача на те, що позивач отримує пенсію у розмірі, що перевищує прожитковий мінімум, встановлений законом для осіб, які втратили працездатність, а тому не потребує матеріальної допомоги, є безпідставними, оскільки положення статей 202, 203 СК України, які регулюють спірні правовідносини, не передбачають врахування лише прожиткового мінімуму, встановленого законом, як обов`язкової умови для стягнення чи відмови у стягненні додаткових витрат на утримання непрацездатних батьків. Відповідно до виписок з історії хвороби та медичної карки хворого [PERSON] неодноразово у 2019 році перебувала на стаціонарному та амбулаторному лікуванні, з огляду на що змушена була придбавати ліки за призначеннями лікарів. Дослідженням доданих до позовної заяви фіскальних та товарних чеків встановлено, що позивач купляла ліки та проходила обстеження, які їй були призначені лікарями. З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку щодо обов`язку сина [PERSON] брати участь у додаткових витратах, пов`язаних з хворобою його матері [PERSON] . Визначаючи розмір цих додаткових витрат, суд виходить з наступного. Приписами ст. 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Частинами 1, 2 ст. 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Приписами ст. 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом. До матеріалів справи, позивачем додано копії фіскальних та товарних чеків в період з 04.01.2019 року по 27.11.2019 року на придбання ліків та медичних виробів на загальну суму 15 447, 38 грн., а тому саме цю суму додаткових витрат на лікування суд вважає доведеною належними та допустимими доказами. Крім того, позивачем не заперечується, що, крім сина [PERSON] , у неї є донька [PERSON] , а тому суд відповідно до приписів ч. 2 ст. 205 СК України враховує можливість одержання позивачем утримання від іншої дитини, до якої цей позов не пред`явлено. В п. 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» наголошується, що п.1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, а в п.58 рішення Європейського суд у справі «Серявін та інші проти України» зазначається про те, що призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті… Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватися публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»). З огляду на викладене, оцінивши надані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, а також належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, перевіривши всі доводи і заперечення сторін, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача на користь позивача додаткових витрат на утримання непрацездатної матері у розмірі 7 723, 69 грн. (15447,38грн./2). Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до ст. 141 ЦПК України пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Outcome: partial