Jurisdiction: civil
Date: 2014-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення нікчемності правочину. В подальшому позивач звернулась з відповідними вимогами й до [PERSON]. Остаточно [PERSON] просила суд визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] нікчемним правочином, витребувати з чужого незаконного володіння [PERSON] спірну квартиру та скасувати записи про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] В обґрунтування позову [PERSON] зазначила, що [INFO] року померла мати позивача - [PERSON], якій на праві власності належала квартира [ADDRESS]. [PERSON] є єдиною спадкоємицею [PERSON] Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, яка складається із зазначеної квартири. В вересні 2012 року позивач дізналась про те, що 21 червня 2013 року зазначену квартиру було відчужено за договором купівлі-продажу від імені померлої [PERSON] Покупцем в договорі купівлі-продажу квартири виступав [PERSON] 31 жовтня 2013 року Малиновським районним судом м. Одеси ухвалено рішення, яким [PERSON] надано додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті матері - [PERSON] Позивач звернулась до нотаріальної контори та прийняла спадщину. 30.08.2013 року право власності на спірну квартиру перейшло від [PERSON] до [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу. 26 травня 2014 року відповідач [PERSON] звернувся до позивача [PERSON] та [PERSON] з зустрічним позовом про визнання [PERSON] добросовісним набувачем квартири [ADDRESS] та визнання правочину чинним. Зустрічний позов обґрунтований такими обставинами. В червні 2013 року [PERSON] продав квартиру [ADDRESS] яка залишилась йому у спадщину. На отримані гроші [PERSON] вирішив придбати своїй доньці квартиру, та 30.08.2013 року між ним та [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS]. Через деякий час [PERSON] дізнався про те, що вказана квартира раніше належала [PERSON] та була відчужена [PERSON] від імені [PERSON] вже після її смерті. 24.10.2013 року з цього приводу відкрито кримінальне провадження, в якому [PERSON] визнано потерпілим. Представник позивача в судовому засіданні підтримав позов та просив його задовольнити, проти зустрічного позову заперечував. Відповідач [PERSON] та його представник в судовому засіданні заперечували проти позову, подали письмові заперечення, зазначивши, що правочин, вчинений між [PERSON] та [PERSON] відповідає всім нормам ЦК України, підтримали свій зустрічний позов. Відповідач [PERSON] неодноразово викликався в судове засідання, жодного разу не з'явився, про причини неявки суд не повідомив, заяву про розгляд справи за його відсутністю до суду не подав. Суд, вивчивши первісну та зустрічну позовну заяви, заслухавши пояснення сторін, допитавши свідка, дослідивши матеріали справи, вивчивши нормативно-правові акти, які регулюють спірні правовідносини, проаналізувавши і оцінивши докази в їх сукупності вважає, що позов [PERSON] належить задовольнити частково, зустрічний позов [PERSON] задовольнити неможливо. Як встановлено в судовому засіданні, [PERSON] є донькою [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Відділом ЗАГС Сосновського райвиконкому м. Черкаси 16 червня 1989 року. Зміна прізвища позивача з «Перевера» на «Фьодорова» підтверджується свідоцтвом про шлюб, укладеним між [PERSON] та [PERSON] від 24.11.2012 року, виданим Будинком цивільних обрядів Гомельського міськвиконкому, про що зроблено запис про укладення шлюбу № 1032. [INFO] року [PERSON] померла, про що 21 лютого 2012 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі Одеського міського управління юстиції складено відповідний актовий запис № 1857. Судом встановлено, що при житті [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS], яка була придбана [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 25 лютого 1992 року. Право власності [PERSON] на вказану квартиру було зареєстровано 30 квітня 1992 року в Одеському міжміському бюро технічної інвентаризації № 636 стор. 128 кн. 62доп. 31 жовтня 2013 року рішенням Малиновського районного суду м. Одеси [PERSON] визначено додатковий тримісячний строк для прийняття спадщини після смерті [PERSON] Як вбачається із листа приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу [PERSON] від 28.10.2014 року за № 299/01-16 [PERSON], 16.12.2013 року подала заяву про прийняття спадщини після смерті матері [PERSON] Однак у видачі свідоцтва про право на спадщину [PERSON] було відмовлено в зв'язку із тим, що згідно з даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що спадкове майно, а саме квартира [ADDRESS] відчужена за договором купівлі-продажу 21.06.2013 року та 30.08.2012 року. 21 червня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передає у власність, а [PERSON] приймає у власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1255. Судом встановлено, що відчуження спірної квартири від імені [PERSON] на користь [PERSON] сталося після смерті самої [PERSON] 30 серпня 2013 року було укладено договір купівлі-продажу, відповідно до якого [PERSON] передав у власність, а [PERSON] прийняв у власність квартиру [ADDRESS]. Вказаний договір посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу [PERSON] та зареєстровано в реєстрі за № 1229. 30 серпня 2014 року відбулася державна реєстрація право власності [PERSON] на вказану квартиру, що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна № 18959312 від 13.03.2014 року. В судовому засіданні сторонами визнано факт відкриття кримінального провадження щодо [PERSON], якого в теперішній час оголошено в розшук. І [PERSON], і [PERSON] в зазначеному кримінальному провадженні визнано потерпілими. Надаючи оцінку виниклим між сторонами правовідносинами та надаючи їм правову кваліфікацію суд вважає, що вони регулюються Главами 16, 29 ЦК України, так як правовідносини виникли в зв'язку із недодержанням сторонами при вчиненні правочину вимог закону та захистом права власності. Відмовляючи [PERSON] в задоволенні вимог щодо визнання правочину, вчиненому від імені померлої [PERSON] нікчемним, суд керується наступним. Як вбачається із змісту ст. 215 ЦК України, необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом. При проведенні правового аналізу договору купівлі-продажу від 21 червня 2013 року, укладеного від імені померлої [PERSON] та [PERSON], суд дійшов до висновку, що вказаний правочин є оспорюваним. Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Разом із цим, ч. 2 ст. 203 ЦК України передбачено, що особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Разом із цим, судом встановлено, що на момент укладення та посвідчення договору [PERSON] померла. При таких обставинах, суд вважає, що вказаний договір є недійсним, однак, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства суд розглядає справу не інакше як за зверненням фізичної особи, в межах заявлених вимог та не може в резолютивній частині рішення вказати на недійсність правочину. Задовольняючи позов [PERSON] про витребування від [PERSON] спірної квартири, суд вважає, що [PERSON] обрано належний спосіб захисту свого порушеного права шляхом подання віндикаційного позову, зокрема від добросовісного набувача [PERSON] Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 388 ЦК України якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Задовольняючи позов, суд також вважає, що у [PERSON], згідно зі ст. 1268 ЦК України, яка у встановленому законом порядку прийняла спадщину, право володіння та користування спірною квартирою виникло з часу відкриття спадщини, тобто з дня смерті [PERSON], та вона може захищати свої порушені права відповідно до глави 29 ЦК України. Разом із цим, відмовляючи [PERSON] в задоволенні позову в частині скасування записів про реєстрацію права власності на спірну квартиру за [PERSON] та [PERSON] суд зазначає, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень є компетенцією органів, визначених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та Постановою КМУ від 17 жовтня 2013 р. № 868 «Про затвердження Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень і Порядку надання інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме». Позивачем не було заявлено вимог до відповідних органів державної реєстрації прав на нерухоме майно, що й унеможливлює задоволення цієї частини позовних вимог. Разом із цим, суд, відповідно до вимог ст. 217 ЦПК України вважає за необхідне визначити порядок виконання рішення, яке буде підставою для органів державної реєстрації прав на нерухоме майно здійснити скасування запису про реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] за [PERSON] Що стосується скасування запису про реєстрацію права власності за [PERSON], то суд наголошує на тому, що відповідно до наданої представником позивача інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, щодо об'єкта нерухомого майна від 13.03.2014 року єдиним записом про право власності на спірну квартиру є запис про право власності [PERSON] Відмовляючи в задоволенні зустрічного позову [PERSON] до [PERSON] та [PERSON] про визнання [PERSON] добросовісним набувачем та визнання правочину дійсним суд керувався наступним. Добросовісність набуття - це не предмет позову, а одна з обставин, що має значення для справи, яка підлягає доказуванню. У зв'язку з цим не підлягають розгляду позовні вимоги про визнання набувача майна добросовісним, оскільки відповідно до ст. 338 ЦК питання добросовісності набуття майна є одним із фактів, що має значення для вирішення справи і встановлюється судом відповідно до ст. 214 ЦПК (про це зазначено в рішенні Верховного Суду України від 19 січня 2011 р. у справі № 6-13839св10). Як вбачається з матеріалів справи, право власності на спірну квартиру [PERSON] набув 30 серпня 2013 року на підставі договору купівлі-продажу, який було посвідчено нотаріально та зареєстровано, в установленому законом порядку. При таких обставинах суд вважає, що [PERSON] є добросовісним набувачем спірної квартири. Вимоги [PERSON] про визнання договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 30.08.2013 року дійсним також не підлягають задоволенню в зв'язку із тим, що відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Питання про визнання договору купівлі-продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON] недійсним ніким із сторін не порушувалось, в зв'язку із чим і діє презумпція правомірності вказаного правочину, що і є підставою у відмові в задоволенні зустрічного позову [PERSON] Судові витрати при вирішенні спору розподілені судом відповідно до вимог ст. 88 ЦПК України, частиною першої якої передбачено, що стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Із матеріалів справи вбачається, що в ході розгляду справи [PERSON] було сплачено судового збору на загальну суму 1431 грн. (квитанція № 80023863 від 24.12.2013 р. - 229 грн. 40 коп. - за подання позову немайнового характеру; квитанція № 80025969 від 24.01.2014 р. - 958 грн. - за подання позову майнового характеру; квитанція № 80029366 від 05.03.2014 р. - 121 грн. 80 коп. - заява про забезпечення доказів; квитанція № 80025969 від 20.03.2014 р. - 121 грн. 80 коп. - заява про забезпечення позову). Судом задоволено вимоги [PERSON] майнового характеру, пред'явлені до [PERSON], за які було сплачено судовий збір на суму 958 грн., в зв'язку із чим судовий збір за подання заяв про забезпечення позову та про забезпечення доказів також повинні бути стягнуті з [PERSON] ( 958 грн. + 121.80 + 121,80 = 1201 грн. 60 коп.).

Outcome: partial