Jurisdiction: civil
Date: 2021-05-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] , 1992 р.н., на її користь аліменти на утримання дитини [PERSON] , 2011 р.н., в розмірі однієї чверті заробітку (доходу) боржника, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. Свої вимоги мотивує тим, що 16 липня 2011 року вона уклала шлюб з відповідачем, [PERSON] . 06 квітня 2020 року їх шлюб було розірвано за рішенням суду. Від шлюбу вони мають неповнолітню дитину, [PERSON] , [INFO] , яка проживає разом з нею та знаходиться повністю на її утриманні, оскільки відповідач в добровільному порядку коштів на утримання дитини не надає. У судовому засіданні позивачка свої вимоги підтримала, зазначила, що хоче, щоб відповідач допомагав дитині до досягнення нею повноліття. Відповідач у судовому засіданні позовні вимоги визнав, зазначив, що погоджується виплачувати аліменти. Суд, заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи приходить до таких висновків. Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989 року, яка ратифікована Постановою ВР України № 789-ХІІ (78912) від 27.02.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 8 Закону України від 26.04.2001 № 2402-III «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно зі ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Відповідно до ч. 1 ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. За змістом ч. 2 ст. 182 СК України, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з ч. 1 ст. 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Частина 1 ст. 191 Сімейного кодексу України передбачає, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Судом встановлено, 16 липня 2011 року між сторонами було укладено шлюб. Відповідно до свідоцтва про народження від 24 жовтня 2011 року серії [NUMBER] , виданого Павлівською сільською радою Генічеського району Херсонської області, позивач та відповідач є батьками малолітньої дитини - [PERSON] , [INFO] . Рішенням Генічеського районного суду Херсонської області від 06 квітня 2020 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано. Відповідач, [PERSON] , від обов`язку утримувати малолітню доньку ухиляється, дитина знаходиться на утриманні матері. Враховуючи те, що дитина, [PERSON] , знаходиться на повному утриманні своєї матері, відповідач є батьком дитини та не виконує обов`язків щодо її утримання, є особою працездатного віку та з огляду на недоведеність іншого, не встановлення підстав для звільнення відповідача від обов`язку утримання дитини, суд приходить до висновку, що вимоги позивачки про стягнення з відповідача аліментів є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а тому з відповідача слід стягнути аліменти на утримання дитини, [PERSON] , [INFO] , у розмірі однієї чверті заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 (п`ятдесяти) відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття. Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. Згідно з ч. 6 ст. 141 ЦПК України якщо сторону на користь якої ухвалено рішення, звільнено від оплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, що їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. З огляду на те, що позивачка на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закон України від 08.07.2011 № 3674-VI «Про судовий збір» була звільнена від сплати судового збору за вимогу про стягнення аліментів, яка була задоволена, то з відповідача слід стягнути судові витрати у розмірі 908 грн. на користь держави.

Outcome: approved