Jurisdiction: civil
Date: 2020-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду з позовом до [PERSON] про реальний розподіл майна, мотивуючи тим, що з відповідачем проживала у фактичних шлюбних відносинах з вересня 1996 року. 25 квітня 1998 року вони зареєстрували шлюб. За час шлюбу вони побудували будинковолодіння [ADDRESS] . Рішеннями Тисменицького районного суду по цивільній справі №352/2550/14-ц від 25 лютого 2016 року та апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року, залишеного без змін 28 серпня 2017 року Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ, за позивачкою визнано право власності на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Позивачка є власником 1/2 частини будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку А, загальною площею 110,6 кв.м., житлова площа 40,1 кв.м., гаражу Б та огорожі,1. Власником іншої частини домоволодіння є відповідач. У зв`язку з тим, що відповідач поміняв замки до всіх дверей у домоволодінні та чинить перешкоди в його користуванні в серпні 2014 року вона вимушено покинула будинок в с. Березівка та переїхала проживати в м. Тисмениця, тому не проживає в належному їй будинковолодінні хоча і зареєстрована в ньому. Згоди на добровільний поділ між ними не досягнуто. Просить постановити рішення, яким провести реальний розподіл будинковолодіння по [ADDRESS] , що складається з житлового будинку А, загальною площею 110,6 кв.м., житловою площею 40,1 кв.м., гаражу, Б та огорожі, 1. Виділити [PERSON] , у власність у житловому будинку підвал І пл.4,9 кв.м., веранду 1-І площею 4,8 кв.м., коридор 1-1 площею 5,1 кв.м., прихожу 1-2 площею 17,1 кв.м, житлову кімнату 1-6 площею 20,3 кв.м. з відповідною частиною гаражу та огорожі. Іншу частину житлового будинку та огорожі виділити відповідачу. Припинити право спільної часткової власності на будинковолодіння по [ADDRESS] Позивачка в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд справи без її участі, позов підтримала в повному обсязі (а.с.222). Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, про дату та час судового засідання повідомлялися належним чином, причини неявки не повідомили (а.с.229). З урахуванням положень ст. 280 ЦПК України суд ухвалив провести заочний розгляд справи. Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Як вбачається з матеріалів справи, рішенням Тисменицького районного суду від 25 лютого 2016 року по цивільній справі №352/2550/14-ц за позовом [PERSON] до [PERSON] [PERSON] про поділ майна, яке залишено без змін рішенням колегії суддів судової палати у цивільних справах апеляційного суду Івано-Франківської області від 10 травня 2016 року, та ухвалою Колегії суддів судової плати у цивільних справах Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 28 серпня 2017 року, скасовано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, видане 22 жовтня 2015 року реєстраційною службою Тисменицького районного управління юстиції Івано-Франківської області, видане [PERSON] на житловий будинок із господарськими будівлями і спорудами в [ADDRESS] . Визнано за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Визнати за [PERSON] право власності на 1/2 частину будинковолодіння [ADDRESS] . Зобовязано [PERSON] та [PERSON] не чинити [PERSON] перешкоди у користуванні будинковолодінням [ADDRESS] . Стягнуто з [PERSON] в користь [PERSON] 89 427,14 грн. вартості рухомого майна та речей побутового вжитку (а.с.9-15, 17-26, 27-30). Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, за адресою: [ADDRESS] , на праві приватної власності належить [PERSON] , розмір частки 1/2 ( а.с.32-33). Відповідно до довідки від 15.12.2017 Березівської сільської ради Тисменицького району, станом на 15.12.2017 року за адресою: [ADDRESS] зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] (а.с.45-46). Як вбачається з Витягу з рішення 12 сесії 21 скликання від 29.12.1993 року про передачу земель у приватну власність, вирішено передати у приватну власність безоплатно громадянам земельні ділянки під ведення особистого селянського господарства і присадибні ділянки, [PERSON] , 1 0400 га (а.с.47). Відповідно до положень ст. 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. Тобто, з аналізу вказаних вище правовстановлюючих документів та положень статті 356 ЦК України вбачається, що позивач та відповідач і є суб`єктами спільної часткової власності. Статтею 358 ЦК України передбачено, що право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Положеннями статті 364 цього ж Кодексу встановлено, що співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню. Поділ майна між співвласниками є однією з підстав для припинення права спільної часткової власності. Таким чином, юридичним наслідком поділу майна завжди є припинення права спільної часткової власності між колишніми учасниками. Спорідненість правовідносин поділу та виділу ґрунтується на тому, що можливість поділу, як і виділу, залежить від того, чи є річ за своїми характеристиками подільною або не подільною. Згідно ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. За умовами ч. 1 ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованих Законом України від 17.07.1997року №475/97-ВР, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Виходячи з положень ст. ст.183,367 ЦК України та роз`яснень, викладених у п. п. 6, 7 Пленуму Верховного Суду України від 4 жовтня 1991 року № 7 «Про практику застосування судами законодавства, що регулює право приватної власності на житловий будинок», виділ частки в натурі (поділ будинку) може мати місце за наявності технічної можливості виділення кожній із сторін відокремленої частини будинку із самостійним виходом (квартири), яка відповідає розміру їх часток у приватній власності або наявності технічної можливості переобладнання будинку в ізольовані квартири. Таким чином, право позивача на виділ у натурі частки із вказаного будинку, що перебуває у спільній частковій власності, закріплене вимогами ч. 3 ст.358, ч. 1 ст.364 ЦК України. У постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року в справі №6-1443цс16 зроблено висновок, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває в спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди господарському призначенню майна. Якщо в результаті поділу (виділу) співвласнику передається частина нерухомого майна, яка перевищує його частку, суд стягує з нього відповідну грошову компенсацію і зазначає в рішенні про зміну часток у праві власності на це майно. Так, згідно з висновком експерта № 74 судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 12.07.2018 року, ринкова вартість будинковолодіння [ADDRESS] , яке складається з житлового будинку А загальною площею 110,6 кв.м житловою площею 40,1 кв.м., гаражу Б та огорожі 1, без врахування вартості земельної ділянки, станом на час проведення дослідження, становить 94 1206 грн. Проведення реального розподілу житлового будинку відповідно до ідеальних часток у співвідношенні 1/2 та 1/2 технічно можливий. Експерт на розгляд суду пропонує два варіанти поділу домоволодіння та гаражного приміщення за адресою: [ADDRESS] (а.с.79-113). Вивчивши зазначені варіанти поділу будинку та гаражного приміщення, суд вважає, що І варіант є найбільш наближеним до часток сторін. При цьому можлива експлуатація будинку і господарських будівель як окремих об`єктів нерухомості, передбачені окремі входи, роздільне електропостачання, газопостачання, опалення, водопостачання, каналізація, не порушується цілісність каркасу будинку, необхідність проведення, передбачених цим варіантом переобладнань, не потребує великого обсягу затрат матеріального характеру та фізичних зусиль. Також при поділі за вказаним варіантом не порушуються права та інтереси сторін, їх частки мінімально відрізняються від ідеальних, а зменшення частки однієї зі сторін у спірному будинку з господарськими будівлями та спорудами компенсується в грошовому еквіваленті. Таким чином, враховуючи наявність технічної можливості для виділу позивачці частки домоволодіння у натурі відповідно до висновку судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи, думку позивачки та відсутність заперечень відповідача ,суд вважає, що позов [PERSON] підлягає до задоволення та [PERSON] необхідно виділити в натурі: 1) підвал літ. І пл.4,9 кв.м., веранду літ. 1-І пл. 4,8 кв.м., коридор літ.1-1 пл. 5,1 кв.м., прихожу літ.1-2 пл. 17,1 кв.м, житлову кімнату літ. 1-6 п. 20,3 кв.м. Разом по житловому будинку - 52,2 кв.м., вартістю 328 709,74 грн. 2) господарські споруди: гаражне приміщення літ. «Б (2)» вартістю 133 990 грн., 1/2 частину огорожі літ.N1 вартістю 22 919 грн. Тоді загальна вартість реальної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку пропонується виділити першому співвласнику 1/2 частини, становить 485617,74грн. Реальна частка становить 51,6%. [PERSON] необхідно виділити в натурі: 1) підвал літ. ІІ пл.19,6 кв.м.,, коридор літ. ІІІ пл.3,2 кв.м.; кухня літ. 1-3 пл. 11.2 кв.м., ванна літ. 1-4 пл. 4,6 кв.м, житлову кімнату літ. 1-5 пл. 19,8 кв.м. Разом по житловому будинку - 58,4 кв.м., вартістю 285 239,26 грн. 2) господарські споруди: гаражне приміщення літ. «Б (1)» вартістю 147 430 грн., 1/2 частину огорожі літ.N1 вартістю 22 919 грн. Тоді загальна вартість реальної частини житлового будинку, господарських будівель та споруд, яку пропонується виділити другому співвласнику 1/2 частини, становить 455588,26 грн. (чотириста п`ятдесят п`ять тисяч вісімдесят вісім гривень 26коп.). Реальна частка становить 48,4%. Відповідно до ухвали ВССУ від 30.05.2012 року при обранні варіанта поділу зазначеного майна в натурі, слід обирати такий варіант при якому частки майна, які виділяються співвласникам, найближче відповідають їхнім ідеальним часткам. За найменшого відхилення від ідеальних часток підлягає стягненню відповідна грошова компенсація співвласнику за зменшення його частки в спільному майні у разі його поділу (виділу). Аналогічний висновок про обов`язковість сплати грошової компенсації співвласнику за зменшення його частки у спільному майні у разі його поділу (виділу) міститься також в ухвалах ВССУ від 05.11.12, 21.11.12. Грошову компенсацію за відхилення від частки в сумі 15 014,74 грн. повинен отримати другий співвласник 1/2 частини. Згідно з вказаним висновком експертизи для здійснення першого варіанту поділу домоволодіння необхідно провести наступні переобладнання: 1) між приміщенням під літ.1-2 та приміщенням під літ. 1-3 закласти дверний отвір; 2) між приміщенням під літ.1-2 та приміщенням під літ. 1-4 закласти дверний отвір; 3) між приміщенням під літ.1-2 та приміщенням під літ.1-5 закласти дверний отвір; 4) в приміщенні під літ.1-2 влаштувати роздільні пере стінки 5) у приміщенні під літ.1-3 з приміщення прибудови під літ.2-1 влаштувати дверний проріз; 6) у приміщенні під літ.1-4 з приміщення прибудови під літ.2-1 влаштувати дверний проріз; 7) у приміщенні під літ.1-5 з приміщення прибудови під літ.2-1 влаштувати дверний проріз, вартість яких складатиме 43323,60грн. див. локальний кошторис з розрахунком договірної ціни на ремонтно-будівельні роботи варіантів 1 додаток №4 до висновку експерта №74. Розподіл житлового будинку передбачає влаштування добудови під літ. 2-1, для першого співвласника вартість якої становить при першому варіанті розподілу 58032,00грн. Окрім вищенаведених робіт, необхідно кожному із співвласників користуватися горищем, що виділяються відповідно у їх користування; для цього кожній із сторін необхідно влаштувати окремий вхід на горище - приміщення під літ. 1-2 розділити перегородкою на приміщення кухні під літ. 1-2 (1) та приміщення прихожої під літ. 1-2 (2). Також необхідно обладнати автономні мережі електропостачання та газопостачання (оформити та погодити в установленому порядку з спеціалізованими організаціями); встановити індивідуальну систему опалення (електричне, газове, альтернативне); влаштувати вентиляцію в приміщенні кухні; прокласти внутрішню мережу водопостачання; розмістити вигрібну яму, згідно чинних норм та правил. Для виконання даних робіт необхідно отримати технічні умови, виконати проектно-кошторисну документацію (розрахунок) відповідною спеціалізованою організацією, яку погодити в установленому порядку. Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Відповідно до ст..76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів),що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи,та інших обставин,які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами :письмовими,речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Згідно ст.80 ЦПК України достатніми є докази,які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи,які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18.12.2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення. Виходячи з заявлених позовних вимог аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги є обгрунтованими, та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки, позовні вимоги підлягають до задоволення, то з відповідача слід стягнути на користь позивачки 1280,00 грн. витрат по оплаті судового збору. На підставі наведеного, відповідно до ст. ст. 364 Цивільного кодексу України,

Outcome: approved