Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про захист прав споживача, розірвання договору та стягнення збитків. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що 03.12.2014 вона уклала з ФОП [PERSON] договір про виготовлення та передачу у власність ПВХ конструкцій на загальну суму 4000 грн. Для виконання договору нею було укладено договір споживчого кредиту з ПАТ КБ «Приватбанк» для оплати товару. Однак, станом на 04.08.2016 у зв'язку із недобросовісним ставленням відповідача до взятих за договором зобов'язань, передачі у власність ПВХ конструкцій так і не відбулось, що є істотним порушенням умов договору. Кількість днів прострочення виконання зобов'язання за Договором складає 625 днів, а тому розмір неустойки становить 2500 грн. Також, нею було сплачено 6047,33 грн за договором споживчого кредиту. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд розірвати договір BF - 529 від 03.12.2014, укладений між нею та ФОП [PERSON]; стягнути з [PERSON] на її користь неустойку в сумі 2500 грн та сплачені нею кошти в сумі 6047,33 грн. В судовому засіданні позивач та її представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити. Відповідач, [PERSON], в судове засідання повторно не зявилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином. Відповідно до положень ч.4 ст.169 ЦПК України суд дійшов до висновку про можливість ухвалення заочного рішення. Вислухавши пояснення позивача та його представника, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані докази, суд приходить до наступного. Згідно ст. 865 ЦК України за договором побутового підряду підрядник, який здійснює підприємницьку діяльність, зобов'язується виконати за завданням фізичної особи (замовника) певну роботу, призначену для задоволення побутових та інших особистих потреб, а замовник зобов'язується прийняти та оплатити виконану роботу. До відносин за договором побутового підряду, не врегульованих цим Кодексом, застосовується законодавство про захист прав споживачів. Статтею 866 ЦК України встановлено, що договір побутового підряду вважається укладеним у належній формі, якщо підрядник видав замовникові квитанцію або інший документ, що підтверджує укладення договору. Відсутність у замовника цього документа не позбавляє його права залучати свідків для підтвердження факту укладення договору або його умов. Судом встановлено, що 03 грудня 2014 року між [PERSON] та ФОП [PERSON] було укладено договір BF 529(далі Договір), відповідно до умов якого ФОП [PERSON] зобовязалась організувати роботи з виготовлення та передачі у власність ПВХ конструкцій, а замовник зобов'язується оплатити та прийняти готові вироби та роботу згідно умов дійсного Договору. Згідно п.2 Договору вартість виробів становить 4000 грн, завдаток 4000 грн, заборгованість до передачі у власність 0 грн. В п.3.2 Договору визначено, що після виконання умов щодо оплати виконавець зобов'язується передати у власність виготовлені вироби протягом 30 робочих днів з момента укладення Договору. У випадку якщо вироби мають нестандартну комплектацію строк передачі у власність замовника виготовлених виробів збільшується до 40 робочих днів. Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу(ст.10,60 ЦПК України). Судом враховано те, що відповідачем не було надано до суду доказів, які б підтверджували виконання останнім умов договору. У зв'язку із цим, суд приходить до висновку, що [PERSON] допустила прострочення виконання зобов'язання. Відповідно до ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» \~споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов'язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим. Згідно ч.2 ст.22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Судом також було встановлено, що 03 грудня 2014 року між [PERSON] та ПАТ КБ «Приватбанк» було укладено договір, відповідно до якого [PERSON] отримала кредит «миттєва розстрочка» на суму 4000 грн на 24 місяці, щомісячний платіж 242,67 грн та щомісячна комісія 76 грн, що підтверджується копіями квитанцій від 03 грудня 2014(а.с.6, 32) Відповідно до умов вказаного кредитного договору банком було сплачено на рахунок ФОП [PERSON] 4000 грн, в рахунок виконання зобов'язань [PERSON] за договором BF 529. В рахунок погашення кредиту позивачем було сплачено 6047,33 грн, що підтверджується копією виписки по картці(а.с.40-46) Вказана сума, на думку суду є збитками, які [PERSON] понесла у зв'язку з укладенням договору BF 529 від 03 грудня 2014 року і наступним його невиконанням відповідачем. 09 березня 2016 року на адресу відповідача [PERSON] було направлено лист із вимогою про розірвання договору та стягнення коштів. Вказаний лист був залишений [PERSON] без виконання. З огляду на положення ч.1 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню вимоги [PERSON] про розірвання договору та стягнення коштів в сумі 6047,33 грн. Відповідно до п.4.2 Договору у разі невиконання п.3.2 виконавець зобов'язаний виплатити неустойку і розмірі 0,1% від вартості дійсного Договору за кожен робочий день прострочки. Станом на 18.07.2017(день подання уточненої позовної заяви) кількість днів прострочки виконання зобовязання становить 625 днів, отже сума неустойки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача 2500 грн(4000 грн*0,1%*625 днів) За таких обставин, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] підлягає задоволенню. Відповідно до ч.3 ст.88 ЦПК України якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Враховуючи те, що позивач звільнена від сплати судового збору, відповідно до ч.3 ст.22 ЗУ «Про захист прав споживачів», суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь держави судовий збір в сумі 640 грн.

Outcome: approved