Jurisdiction: civil
Date: 2015-01-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду з позовною заявою до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим будинком, третя особа Лисичанський міський відділ управління Державної міграційної служби в Луганській області. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилається на те, що 26 червня 2013 року приватний нотаріус Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] посвідчила договір купівлі-продажу житлової квартири [ADDRESS] між представником покупця [PERSON], яка на підставі довіреності № 2535 від 21 серпня 2012 року діяла від імені [PERSON] та продавцями [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідний договір зареєстрований в реєстрі за № 1225. Право власності позивача на зазначену житлову квартиру підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів № 1431178 віл 26 червня 2013 року. До укладення договору купівлі-продажу квартири, відповідача пообіцяли звільнити житлову квартиру та самостійно знятися з реєстраційного обліку. Крім цього, відповідні зобов'язані відповідачі підтвердили своїми підписами в договорі купівлі-продажу квартири в розділі «Інші умови», де в абзаці третьому пункту 11 зазначено, що продавець зобов'язаний звільнити квартиру та знятися з реєстраційного обліку по вищевказаній квартирі до 01.07.2013 року. Після укладення договору купівлі-продажу № 1225 від 26 червня 2013 року відповідачі звільнили приміщення житлової квартири, але до цього часу з реєстраційного обліку не знялися і позивач до теперішнього часу змушена сплачувати всі комунальні послуги на всіх осіб, які прописані в житловій квартирі за адресою: [ADDRESS]. На її усні прохання щодо зняття з реєстрації відповідачі ніяким чином не відреагували і до теперішнього часу перебувають на реєстраційному обліку у її квартирі. Вважає, що її права як власника вказаного нерухомого майна є порушеними зазначеними відповідачами, а тому підлягають захисту. На підставі викладеного, просила суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] такими, що втратили право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Зобов'язати третю особу Лисичанський міській відділ управління Державної міграційної служби України в Луганській області зняти з реєстрації [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO] з обліку користувачів житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтвердив доводи, викладені у позові, однак зменшила позовні вимоги та просила суд визнати [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування житловою квартирою, розташованою за адресою: [ADDRESS]. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явилась, про причину неявки суд не повідомила, про день, час та місце слухання справи повідомлялася належним чином. Представник третьої особи - Лисичанський міський відділ управління Державної міграційної служби в Луганській області в судове засідання не з'явився, про причину неявки суд не повідомив, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що позивач її донька. Вона підписувала договір купівлі-продажу квартири від імені покупця на підставі нотаріально посвідченої довіреності. Відповідачі одразу не виписались із квартири, так як там була зареєстрована неповнолітня дитина. За договором вони повинні були звільнити квартиру до 2013 року. Відповідачі у квартирі не проживають десь з 15 років. В судовому засіданні свідок [PERSON] пояснила, що вона проживає за адресою: [ADDRESS]. Вона з 2002 року проживає у цьому будинку та жодного разу не бачила відповідачі. Відповідно до ч. 1 ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Позивач не заперечував проти розгляду справи за відсутності відповідачів. У зв'язку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Вислухавши позивача, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Стаття 1 Протоколу № 1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Стаття 41 Конституції закріплює у нормі-гарантії, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Стаття 317 ЦК України закріплює, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Стаття 319 ЦК України регламентує наступне: власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов'язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Стаття 321 ЦК України призюмує, що право власності є непорушним, ніхто не може бути обмежений у його здійсненні. Згідно з статтею 379 ЦК України, житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Стаття 382 ЦК України дає легальне визначення квартири, тобто квартирою є ізольоване помешкання в житловому будинку, призначене та придатне для постійного у ньому проживання. Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України, власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва. Стаття 386 ЦК України передбачає, що власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі-продажу квартири від 26.06.2013 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанськогоіваі міського нотаріального округу [PERSON], в реєстрі за № 1225, [PERSON], яка діяла від свого імені та від імені [PERSON] та [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу [PERSON] від 17.06.2013 року за реєстровим № 2971, продали, а [PERSON], від імені якої діяла [PERSON] на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу [PERSON] від 21.08.2012 року в реєстрі за № 2535, купила квартиру [ADDRESS]. Перехід права власності на вищевказане нерухоме майно зареєстрований у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, про що свідчить витяг з Держаного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 5361995 віл 26.06.2013 року. Згідно з довідкою, виданою КП «ПАСПОРТНА СЛУЖБА» № 74 від 23.03.2014 року, у кварирі за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Згідно з довідкою № 06 від 12.01.2015 року, наданою КП «Лисичанська житлово-експлуатаційна контора № 8», вбачається, що за адресою: [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], які не мешкають за даною адресою більше ніж 10 років, так як фактичною мешкають у м. Києві. Як встановлено з пояснень позивача, існування реєстрації відповідачів у квартирі позивача обмежує її права, так як вона змушена сплачувати комунальні послуги за зареєстрованих відповідачів, які у комунальних витратах участі не приймає. Крім того, реєстрація вказаних відповідачів порушує її права як власника вказаного нерухомого майна. Судом також встановлено, що відповідачі не проживають у вказаній більше ніж один рік. За таких обставин суд вважає, що позов заявлено обґрунтовано, доводи, викладені позивачем на підтвердження своїх вимог, знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, відповідачі дійсно не проживають у квартирі за адресою: [ADDRESS] тривалий час, більше ніж один рік та судом не встановлено поважність причини їх відсутності, у зв'язку з чим позов підлягає задоволенню.

Outcome: approved