Jurisdiction: civil
Date: 2017-06-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон.. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, уточнила позовні вимоги, просила надати їй дозвіл на багаторазовий тимчасовий виїзд за межі України неповнолітнього [PERSON], [INFO] без згоди батька в період з 15.06.2017 року по 31 грудня 2020 року у країну Іспанію. Відповідач в судове засідання не з'явився, хоч про час і місце судового розгляду повідомлявся у встановленому порядку, а тому, виходячи зі змісту ч.1 ст. 224 ЦПК України, та того, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, а позивач подав достатньо матеріалів, які свідчать про взаємовідносини сторін, суд вважає, що можливо провести заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи, встановивши фактичні обставини справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав. Згідно свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.3) від 03.03.2007 року батьками [PERSON], [INFO] є [PERSON] та [PERSON]. Рішенням Івано-Франківського міського суду від 03.12.2010 року (а.с.4) було розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON], неповнолітнього сина [PERSON], [INFO] залишено проживати з матір'ю. Згідно довідки Чукалівської сільської ради від 05.08.2016 року №06/6 неповнолітній син [PERSON] проживає із матір'ю [PERSON] (а.с.5). У позовній заяві позивач зазначає, що відповідач добровільно відмовляється від надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Позивач зазначає, що лише у випадку відмови від стягнення аліментів, [PERSON] готовий надати дозвіл. За вимогами ч.3 ст.313 ЦК України фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними. Позивач підтвердила мету тимчасового виїзду - оздоровлення сина, який має хронічні захварювання ЛОР органів. Відповідно до ст.1,2 закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. Як зазначено ч.1 ст.18 Конвенції про права дитини, батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Закон України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України» зі змінами та доповненнями врегулювано порядок здійснення права громадян України на виїзд з України та в'їзд в Україну, порядок оформлення документів для зарубіжних поїздок, встановлено порядок вирішення спорів у цій сфері. Постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. №152 «Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення» (зі змінами та доповненнями) затверджено Порядок оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України для виїзду за кордон, його тимчасового затримання та вилучення. Паспорт для виїзду за кордон оформляється особам, які не досягли шістнадцятирічного віку, на чотири роки, а особам, які досягли шістнадцятирічного віку, - на 10 років. А тому, з врахуванням вищезазначеного і ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, яка встановлює обов'язок приділяти першочергову увагу якнайкращому забезпеченню інтересів дитини, а також те, що виїзд дитини за кордон на оздоровлення та відпочинок не порушує прав батька, суд приходить до висновку що позовні вимоги є обґрунтованими та такими що підлягають до задоволення частково. Щодо строку, на який просить позивач, тобто до 2020 року, то слід надати дозвіл на тимчасовий виїзд дитини для лікування з часу набрання рішення законної сили, але не раніше 01.07.2017 року до 01.09.2018 року (з врахуванням можливого виїзду дитини шкільного віку на канікулярний період). Ч.3 ст.10 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст..212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі наведеного, відповідно до ст. 15, 313 ЦК України, Закону України «Про порядок виїзду та в'їзду в Україну громадян України», постановою Кабінету Міністрів України від 07.05.2014р. №152 та

Outcome: partial