Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила позбавити [PERSON] батьківських прав щодо їхньої дочки [PERSON], [INFO]. В обґрунтування позову зазначала, що відповідач неналежно виконують свої батьківські обов'язки відносно дитини, зокрема не приймає участі у її вихованні, не надає матеріальну допомогу, не цікавиться навчанням дочки, не спілкується з нею, не турбується про стан її здоров'я, а тому вважає, що є підстави для позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні позивачка позов підтримала і просила такий задовольнити. Аналогічну позицію висловила також представник органу опіки і піклування. Неповнолітня [PERSON] будучи заслухана судом пояснила, що починаючи з 2015 року батько припинив з нею спілкуватись, зустрічатись, вітати з днем народження, цікавитись її навчанням, життям, а тому заслуговує на позбавлення його батьківських прав. Відповідач позов не визнав, пояснив, що він дійсно протягом 2015-2016 років не зустрічався і не спілкувався з дочкою, хоча неодноразово телефонував їй, однак вона не відповідала йому, та зі свої сторони не намагалась з ним зустрітись. Аліменти він сплачував поки мав постійну роботу, а після звільнення з роботи у нього виникла заборгованість, яку він в більшій частині сплатив після подачі цього позову до суду. При цьому запевнив суд, що він змінить своє відношення до дитини, налагодить з нею стосунки, буде приймати участь у її вихованні, та надавати матеріальну допомогу. Заслухавши пояснення учасників судового розгляду, дослідивши письмові докази суд вважає позов задоволенню не підлягає. Відповідно до ч.1 п. 2 ст.164 СК батьки можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони - ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пленум Верховного Суду України в пп. 15, 16 постанови від 30 березня 2007 року № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз'яснив, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов'язками. В ході розгляду справи встановлено, що сторони 27.01.2001 роки зареєстрували шлюб, який фактично між ними припинився в 2007 році, а 20.10.2014 року згідно судового рішення шлюб розірвано, про що свідчать дані рішення Полонського районного суду від 07.10.2014 року. Відповідач є батьком [PERSON], [INFO], та після 28.09.2014 року перестав приймати участь у вихованні дитини, цікавитись її життям, навчанням, припинив зустрічатись і спілкуватись, а також надавати матеріальну допомогу. Дані обставини сторонами не заперечуються. Разом з тим, після пред'явлення позову [PERSON] сплатив заборгованість по аліментах, запевнив суд що відновить з дочкою нормальні батьківські відносини, буде піклуватись про неї, приймати участь у її вихованні. Згідно роз'яснень викладених у пункті 18 зазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України,зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків. Як слідує із наведених доказів відповідач дійсно у згаданий період часу ухилявся від виконанню своїх обов'язків по вихованню та утриманні дочки, однак приймаючи до уваги, причини такої поведінки, запевнення висловлені в суді про припинення ним подібних дій, враховуючи дані про його особу, суд вважає за необхідне попередити [PERSON] щодо зміни його ставлення до виховання дитини.

Outcome: dismissed