Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з даним позовом до [PERSON] про позбавлення батьківських прав, третя особа - Служба у справах дітей Новоайдарської РДА. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що з травня 2007 року до серпня 2010 року вона проживала разом з відповідачем [PERSON] В зареєстрованому шлюбі сторони не перебували. Сторони мають спільного сина - [PERSON], [INFO], який на даний час проживає разом з позивачем та знаходиться на її утриманні. З серпня 2010 року відповідач проживає окремо, з сином не спілкується, матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не приймає участі у вихованні сина, не дбає про його фізичний і духовний розвиток, про стан здоров'я та розвиток дитини не піклується, тобто фактично самоусунувся від виконання своїх батьківських обов'язків по вихованню та утриманню дитини. На підставі вищенаведеного, [PERSON] просила суд позбавити [PERSON] батьківських прав відносно малолітнього [PERSON], [INFO]. Представник позивача - адвокат Борисов В.М. та позивач [PERSON] у судове засідання не з'явились, надали до суду письмові заяви, в яких просили суд розглядати справу за їх відсутності, позовні вимоги підтримали (а.с.27, 28), заперечень проти заочного розгляду справи не надали. Відповідач - [PERSON] відзиву до суду не надав, у жодне судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча належним чином був сповіщений про дату, час та місце розгляду справи. Представник служби у справах дітей Новоайдарської РДА Труняков Є. С. у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, зазначивши, що вважає, що [PERSON] відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України може бути позбавлений батьківських прав відносно його малолітнього сина - [PERSON], [INFO] (а.с.23). Відповідно до 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу технічними засобами не проводилось у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв'язку з розглядом справи за відсутності осіб, які беруть участь у справі. Суд повно, всебічно та об'єктивно дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, вважає що позов підлягає задоволенню за таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що батьками малолітнього [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER], виданого 05.02.2009 року Жовтневим відділом реєстрації актів цивільного стану Луганського міського управління юстиції (а.с.8). Факт зміни прізвища позивачем з «[PERSON]» на «[PERSON]» підтверджується відміткою про реєстрацію шлюбу в паспорті позивача (а.с. 6 - зворотна сторона). З довідки №23 від 21.01.2019 року та психолого - педагогічної характеристики від 19.01.2019 року, виданих ОНЗ Новоайдарська школа - гімназія, вбачається, що [PERSON] навчається в НВК Новоайдарська школа - гімназія з першого класу. На даний час [PERSON] навчається в 4-Б класі Опорного навчального закладу Новоайдарська школа - гімназія. В вихованні, розвитку та житті дитини належну участь приймають мати - [PERSON] та її чоловік - [PERSON], які постійно спілкуються з класним керівником дитини, приймають активну участь в житті дитини, постійно відвідують батьківські збори та шкільні заходи. Вони виявляють зацікавленість у справах і планах сина, намагаються всьому допомогти. Вдома створено всі необхідні житлово - побутові умови для нормального розвитку дитини. Батько - [PERSON] участі в житті сина не приймає, з класним керівником не спілкується, досягненнями сина в школі не цікавиться (а.с.11, 12). Згідно довідки про склад сім'ї №291, виданої 18.01.2019 року виконавчим комітетом Новоайдарської селищної ради (а.с.13), [PERSON] проживає за адресою: [ADDRESS], разом з нею за даною адресою проживають: син - [PERSON], [INFO], та чоловік - [PERSON] З акту, складеного 17.01.2019 року депутатом Новоайдарської селищної ради [PERSON] (а.с.14) вбачається, що [PERSON] та [PERSON] вказали, що знають сім'ю [PERSON], батька дитини - [PERSON] з моменту проживання в смт Новоайдар, тобто з 01.07.2014 року до теперішнього часу ніколи не бачили. Дитину - [PERSON] виховує та утримує одна мати. 20.02.2019 року Новоайдарська РДА Луганської області надала висновок щодо можливості позбавлення батьківських прав [PERSON] відносно [PERSON], [INFO] (а.с.25-26). Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров'я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Дитинство в Україні охороняється державою (частина третя статті 51 Конституції України). Пріоритетом у правовому регулюванні сімейних відносин є забезпечення кожної дитини сімейним вихованням, можливістю духовного та фізичного розвитку (частина друга статті 1, частина третя статті 5 Сімейного Кодексу України. Ратифікувавши у 1991 році Конвенцію про права дитини, Україна визнала, що дитині для повного і гармонійного розвитку особи необхідно зростати в сімейному оточенні, в атмосфері щастя, любові та розуміння. Згідно п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» №3 від 30 березня 2007 року, позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Як зауважив Європейський Суд з прав людини ( далі по тексту - ЄСПЛ) у ряді рішень з цього приводу, визначаючи, чи був такий захід, як позбавлення батьківських прав, «необхідним у демократичному суспільстві» слід проаналізувати, чи може він найкраще задовольняти інтереси дитини. Водночас ЄСПЛ нагадує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага. Оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв'язків, вимагатиме від судів ретельно оцінювати низку факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте, необхідно пам'ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими (п.79 рішення ЄСПЛ від 10 січня 2008 у справі «Кірнс проти Франції» (Kearns v. France) (заява № 35991/04). При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв'язків із сім'єю, крім випадків, коли сім'я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним ( п. п. 94-102. рішення ЄСПЛ у справі «Мамчур проти України» від 16 липня 2015 року ( заява № 10383/09). Статтею 150 СК України, передбачено, що батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Невиконання та ухилення від покладених на батьків обов'язків щодо виховання дитини є підставою для позбавлення батьків батьківських прав, як це передбачено ст. 164 СК України. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що відповідач [PERSON] є батьком малолітнього [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про народження [PERSON], де в графі «батько» зазначено «[PERSON]» (а.с.8). Відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків, не цікавиться життям сина, матеріально його не утримує, не дбає про його здоров'я, культурний та духовний розвиток. Малолітній [PERSON] проживає з позивачем та перебуває на її повному утриманні, відповідач проживає окремо, не займається вихованням дитини, не піклується про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, у зв'язку з чим позовні вимоги підлягають задоволенню. Відповідно до приписів ч. 2 ст. 166 Сімейного кодексу України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов'язку щодо утримання дитини. На основі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які посилалась позивач, як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв'язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, враховуючи, що відповідач у судове засідання не з`явився, доказів на спростування доводів позивача не надав, свідомо ухиляється від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню. Висновки суду підтверджуються письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні. На підставі ст. ст. 150, 164, 167 СК України,

Outcome: approved