Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ майна набутого під час шлюбу, та зазначила, що вона перебувала у шлюбі з відповідачем, за первісним позовом, з 07 серпня 2002 р. по 28 грудня 2016 р. В період шлюбних відносин, за її згоди, на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 р. [PERSON] придбав 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS] Позивачка зазначає, що на момент придбання зазначеної частки в будинку, офіційно працювала та отримувала велику по міркам того часу заробітну плату, яку використала на придбання цієї нерухомості, її ремонт, а також на оплачування навчання доньки відповідача, його матері. Відповідач з позовом не погодився, надав відзив, а також звернувся до суду із зустрічним позовом до [PERSON] про визнання майна особистою приватною власністю, в якому вказав, що 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] була придбана за його особисті кошти, оскільки за місяць до цього він продав належну йому з матір'ю квартиру у м. Ромни Сумської області. Кошти від цього продажу були спрямовані на купівлю спірної нерухомості. Позивачка (відповідачка за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явилась, до суду від представника позивачки надійшла заява про розгляд справи без участі позивачки та його представника, проти винесення заочного рішення не заперечує, позов підтримав, просив суд його задовольнити. Відповідач (позивач за зустрічним позовом) в судове засідання не з'явився, до суду від представника відповідача надійшла заява про розгляд справи без участі відповідача та його представника, проти заочного розгляду не заперечує. Просить первісний позов залишити без задоволення та задовольнити зустрічний позов. Суд вважає можливим розглянути справу, у загальному позовному провадженні, за відсутністю сторін, за наявними у справі матеріалами. Розглянувши матеріали справи, проаналізувавши всі докази у сукупності, суд вважає, що первісний позов є безпідставним, таким, що не підлягає задоволенню, а зустрічний позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню з наступних підстав. У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об'єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Така правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постановах Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц, від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц, а також в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 372/504/17 від 21 листопада 2018р. Судом встановлено, що з 07 серпня 2002 р. по 28 грудня 2016 р. сторони по справі перебували в зареєстрованому шлюбі. В період шлюбних відносин, на підставі договору купівлі-продажу від 20 жовтня 2005 р., який укладений між [PERSON] та [PERSON], діючої від імені [PERSON], та посвідченого приватним нотаріусом Запорізького районного нотаріального округу Запорізької області, зареєстровано в реєстрі за № 5503, [PERSON] придбав 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS]. Відповідно до п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з'ясовувати джерело і час його придбання. За таких умов, суд приймає до уваги той факт, що 13 вересня 2005 р., [PERSON] разом з матір'ю продали належну їм квартиру за адресою [ADDRESS], що підтверджується копією договору купівлі-продажу від 13 вересня 2005 р., посвідчений приватним нотаріусом Роменського міського нотаріального округу Проскурнею Л.І. При цьому, як вказано в зазначеному договорі купівлі-продажу, квартиру було продано за 104 125,00 гривень (п. 3 Договору). В той час як 1/2 частину житлового будинку [ADDRESS], Позивач придбав всього за 22 000 гривень (п. 2.1. Договору від 20 жовтня 2005 р.). Відповідно до наданих письмових пояснень, що надані свідком [PERSON], який є сусідом [PERSON], йому відомо, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 2002 по 2016 рр. В період шлюбу в 2005 році [PERSON] було придбано 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Свідок зазначив, що вказана частина будинку була придбана [PERSON] за свої особисті кошти, свідку відомо, що за місяць до цього [PERSON] та його матір продали належну їм обом квартиру в м. Ромни, Сумської області. Гроші, отримані від продажу квартири були спрямовані на купівлю зазначеної частки в будинку. Це свідку відомо, оскільки в період шлюбних відносин, він підтримував дружні відносини з колишнім подружжям, вони багато спілкувались. Як [PERSON] так і [PERSON] йому казали, що 1/2 будинку було придбано саме за гроші від продажу квартиру в м. Ромни, Сумської обл. Також про це ж йому вказала і матір [PERSON], яка на сьогодні померла, і якій також належала квартира в м. Ромни разом із [PERSON] Відповідно до наданих письмових пояснень, які надані свідком [PERSON], вона є рідною сестрою матері [PERSON], яка на сьогодні померла. Свідок особисто знає обидві сторони по справі. Їй відомо, що в 2005 р. [PERSON] та його матір продали належну їм обом квартиру м. Ромни, Сумської області. Свою частину грошей отриманих від продажу цієї квартири матір віддала [PERSON], який витратив їх, в тому числі, на придбання 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS]. Свідку відомо, що 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] була придбана тільки за ті, кошти, що отримав [PERSON] з матір'ю за продаж їх квартири. [PERSON] своїх коштів на цю купівлю не витрачала. Вказані обставини свідку відомі від померлої матері та від [PERSON] Відповідно до наданих письмових пояснень, що надані свідком [PERSON], вона проживає за адресою [ADDRESS]. Вона особисто знає обидві сторони по справі. Свідку належить половина вказаного будинку, іншу половину в 2005 р. придбав [PERSON]. Свідку відомо, що кошти на придбання своєї частини будинку [PERSON] отримав від продажу разом зі своєю матір'ю квартири в м. Ромни, Сумської області. В подальшому, в цій частині будинку [PERSON] почав проживати разом зі своєю дружиною, яка перестала там проживати після розлучення в 2016 р. Свідок неодноразово була в гостях у [PERSON] та [PERSON] поки вони були в шлюбі, де їй і стало відомо, що цю частину будинку було придбано саме за особисті кошти [PERSON], в той час як [PERSON] жодних своїх коштів на придбання квартири не витрачала. За таких, умов судом встановлено, що [PERSON] придбав оспорювану 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] за особисті кошти, які отримані ним від продажу власного нерухомого майна, що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири, за умовами якого [PERSON] разом з матір'ю відчужив належну їм на праві приватної власності квартиру на суму, що в 5 разів перевищує вартість оспорюваної нерухомості. Факт спрямування цих коштів на придбання спірної частки будинку підтверджується поясненнями свідків, які не спростовані Відповідачем, та в яких суд не вбачає підстав сумніватись. Зі свого боку, [PERSON] посилаючись на обставини витрат своїх зароблених коштів на спірну частину будинку, жодних доказів на підтвердження цього не надала. Аналогічні обставини були також встановлені і по справі № 214/1520/15-ц, в рамках якої Верховний Суд в постанові від 24 жовтня 2018 року погодився з правомірністю визнання спірної нерухомості особистою власністю, незважаючи на факт її придбання в шлюбі. За таких умов, суд приходить до висновку, що [PERSON] належними і допустимими доказами довів той факт, що 1/2 частини житлового будинку [ADDRESS] придбана ним за свої особисті кошти. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею/ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй/йому особисто. Таким чином, суд приходить до висновку про необхідність відмови у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову. Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справу на засадах змагальності сторін в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За таких умов, суд вважає, що встановлені вище обставини дають змогу повною мірою обґрунтувати прийняте рішення по цій справі, що зроблено вище. На підставі викладеного,

Outcome: approved