Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою за участю заінтересованої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори про встановлення факту належності правовстановлюючого документа. Заява мотивована тим, що згідно з договором міни від 01.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. за реєстровим №5-542, заявнику належить 2/5 частини жилого будинку [ADDRESS] . У зазначеному документі прізвище заявника вказано як [PERSON] , а ім`я та по батькові - [PERSON] . У паспорті громадянина України та в індивідуальному податковому номері прізвище вказано як « [PERSON] ». Також прізвище « [PERSON] » вказано у закордонному паспорті. На час оформлення договору міни від 01.03.1996 року заявник не звернула увагу на правильність написання свого прізвища. В травні 2019 року, маючи намір продати належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку, заявник звернулась до приватного нотаріуса, який виявив помилку у договорі міни, а саме розбіжність у паспорті прізвище « [PERSON] » з прізвищем у договорі міни « [PERSON] ». Таким чином, заявник отримала від нотаріуса усну відмову у вчиненні нотаріальних дій. У червні 2019 року заявник отримала відповідь-відмову №2152/02-19 про неможливість встановити, чи дійсно мала місце помилка, в зв`язку з чим вона змушена звернутись до суду із заявою. Заявник подала заяву про розгляд справи у її відсутність, заявлені вимоги підтримала у повному обсязі. Представник заінтересованої особи Першої вінницької державної нотаріальної контори подала заяву про розгляд справи у її відсутність, при вирішенні справи покладалась на розсуд суду. Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення заяви про встановлення факту належності правовстановлюючого документа з наступних підстав. Згідно з договором міни від 01.03.1996 року, посвідченого державним нотаріусом Першої вінницької державної нотаріальної контори Грабовенською Т.А. за реєстровим №5-542, заявнику належить 2/5 частини жилого будинку [ADDRESS] . У зазначеному документі прізвище заявника вказано як [PERSON] , а ім`я та по батькові - [PERSON] . У паспорті громадянина України та в індивідуальному податковому номері прізвище вказано як « [PERSON] ». Також прізвище « [PERSON] » вказано у закордонному паспорті. На час оформлення договору міни від 01.03.1996 року заявник не звернула увагу на правильність написання свого прізвища. В травні 2019 року, маючи намір продати належну їй на праві приватної власності частину житлового будинку, заявник звернулась до приватного нотаріуса, який виявив помилку у договорі міни, а саме розбіжність у паспорті прізвище « [PERSON] » з прізвищем у договорі міни « [PERSON] ». Таким чином, заявник отримала від нотаріуса усну відмову у вчиненні нотаріальних дій. У червні 2019 року заявник отримала відповідь-відмову №2152/02-19 про неможливість встановити, чи дійсно мала місце помилка. Різниця у написанні прізвища заявника є наслідком довільного перекладу прізвища з російської, якою було складено всі правовстановлюючі документи за часів СРСР на українську мову, з числа осіб, які після припинення держави СРСР, заповнювали та видавали документи українською мовою. Доказом цьому є ксерокопія паспорту серії [NUMBER] , виданого Відділом внутрішніх справ Оймяконського райисполкому Якутської АССР 29.08.1978 року на ім`я « [PERSON] ». Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суди розглядають справи про встановлення фактів належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у паспорті. Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 12 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 31.03.1995 року «Про встановлення фактів, що мають юридичне значення» при розгляді справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я по батькові, місце і час народження якої зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові надати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Відповідно до листа Верховного Суду України від 01.01.2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення», коли установи, які видали документи не можуть виправити допущені в них помилки, відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України громадяни мають право звернутись до суду з заявою про встановлення факту належності правовстановлюючого документу. Проте сам по собі факт належності документа не породжує для його власника жодних прав, юридичне значення має той факт, що підтверджується документом. Таким чином, для заявника важливо не саме одержання документа, а оформлення особистих чи майнових прав, які випливають з цього факту. Це означає, що в судовому порядку можна встановити належність громадянину такого документа, який є правовстановлюючий. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved