Jurisdiction: civil
Date: 2021-08-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рівненського міського суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю « Лайм Кепітал » про захист прав споживача та визнання договору недійсним. В обґрунтування позову вказує, що 08 липня 2020 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Лайм Кепітал» та невідомою особою, на підставі її анкетних даних та від її імені було укладено Кредитний договір ЛЛ-00566464. Вказує, що згідно п. 1.1 даного Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 1500,00 (одна тисяча пятсот гривень 00 копійок) гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах договору. В Кредитному договорі вона значиться як Позичальник, а в розділі «Підписи та реквізити сторін» зазначено, її паспортні дані, картковий рахунок у Райффайзен Банк Аваль та міститься посилання на електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Однак, вона не підписувала Кредитний договір від 08.07.2020 р., зазначений у договорі від її імені електронний підпис одноразовим ідентифікатором виконано не нею. Більше того, згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.08.2020 року № Д5-В123/30- 360 вбачається, що в неї станом на 08.07.2020 року у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні карткові та поточні рахунки фізичної особи. Зазначає, що про наявність даного договору її стало відомо з CMC повідомлень, які вона почала отримувати на свій емейл з вимогами сплатити заборгованість. За її заявою про вчинення кримінального правопорушення Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області зареєстровано кримінальне провадження №12020185010000920 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 25 серпня 2020 року вона надіслала директору ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТАЛ»» претензію, в якій зазначила, що кошти, вона не отримала та просила виключити неправдиву інформацію з реєстру боргових зобов`язань, оскільки ніяких договорів з ними не укладала та не підписувала. Однак, відповідач до уваги надані докази не взяв та і надалі продовжує наполягати на виконанні умов договору. Зважаючи на вищевказані обставини та відповідні їм правовідносини, Кредитний договір ЛЛ-00566464 не відповідає зазначеним вище нормам права, суперечить порядку укладення таких договорів та не був нею підписаний, а підписаний особою, яка не мала на це повноважень. У зв`язку з цим звертається до суду з даною позовною заявою. 13 квітня 2021 року від відповідача на адресу суду надійшов письмовий відзив на позовну заяву, в якому вони вказали, що позовні вимоги не визнають повністю, просили суд відмовити в задоволенні позову. Позивач в судове засідання не з`явилась. Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутність сторони позивача. В заяві вказала, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити з підстав вказаних у позовні заяві. Представник відповідача в судове засідання не з`явився. Подали до суду заяву, в якій просили суд розгляд справи здійснювати у їхню відсутність. Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що 08 липня 2020 року було укладено Кредитний договір ЛЛ-00566464. Згідно п. 1.1 даного Кредитного договору Кредитодавець передає Позичальнику грошові кошти (кредит) в сумі 1500,00 (одна тисяча п`ятсот гривень 00 копійок) гривень на умовах строковості, зворотності, платності, а Позичальник зобов`язується повернути позику та сплатити проценти за користування позикою на умовах договору. В Кредитному договорі позивач значиться як Позичальник, а в розділі «Підписи та реквізити сторін» зазначено, її паспортні дані, картковий рахунок у Райффайзен Банк Аваль та міститься посилання на електронний підпис одноразовим ідентифікатором. Згідно довідки АТ «Райффайзен Банк Аваль» від 25.08.2020 року № Д5-В123/30- 360 вбачається, що в [PERSON] станом на 08.07.2020 року у АТ «Райффайзен Банк Аваль» відсутні карткові та поточні рахунки фізичної особи. За заявою [PERSON] про вчинення кримінального правопорушення Рівненським ВП ГУНП в Рівненській області зареєстровано кримінальне провадження №12020185010000920 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 190 КК України. 25 серпня 2020 року позивач надіслала директору ТОВ «ЛАЙМ КЕПІТАЛ» претензію, в якій зазначила, що кошти, вона не отримала та просила виключити неправдиву інформацію з реєстру боргових зобов`язань, оскільки ніяких договорів з ними не укладала та не підписувала. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. Відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України, учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно з приписами ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини. Відповідно до ч. 1 ст. 627 та ст. 6 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Згідно з вимогами ст. 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач за власним розсудом обирає спосіб захисту. Обравши способом захисту визнання правочину недійсним, позивач у силу ст. 12 ЦПК України зобов`язаний довести правову та фактичну підставу недійсності правочину. Частинами другою та третьою статті 207 ЦК України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства. Порядок укладання договорів в електронній формі регламентується Законом України «Про споживче кредитування» та Законом України «Про електронну комерцію». У статті 13 Закону України «Про споживче кредитування» зазначено, що договір про споживчий кредит, договори про надання додаткових та супутніх послуг кредитодавцем і третіми особами та зміни до них укладаються у письмовій формі (у паперовому або електронному вигляді з накладенням електронних підписів, електронних цифрових підписів, інших аналогів власноручних підписів (печаток) сторін у порядку, визначеному законодавством). Кожна сторона договору отримує по одному примірнику договору з додатками до нього. Примірник договору, що належить споживачу, має бути переданий йому невідкладно після підписання договору сторонами. Примірник укладеного в електронному вигляді договору про споживчий кредит та додатки до нього надаються споживачу у спосіб, що дозволяє встановити особу, яка отримала примірник договору та додатків до нього, зокрема шляхом направлення на електронну адресу або іншим шляхом з використанням контактних даних, зазначених споживачем під час укладення договору про споживчий кредит. Обов`язок доведення того, що один з оригіналів договору (змін до договору) був переданий споживачу, покладається на кредитодавця. Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Статтями 7 та 8 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення. Згідно зі ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію», електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначений Порядок укладення електронного договору. Зокрема, відповідно до ч. 3 цієї статті електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідно до ч. 4 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Частиною 6 цієї статті передбачено шляхи надання відповіді особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт), до яких відноситься: - надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; - вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. У статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» закріплено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: - електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; - електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; - аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів. Отже, відповідач належними та допустимими доказами не довів суду факт підпису позивачем договору ЛЛ-00566464 від 08.07.2020 року. Суд зауважує, що факт укладення кредитного договору та отримання кредитних коштів міг би бути підтверджений вчинення конклюдентних дій, зокрема отримання позивачем відповідного платежу на свою платіжну картку. З матеріалів справи слідує, що відповідач здійснив такий платіж на картку у Райфайзен банк Аваль, при цьому при введені її реквізитів не було вказано ім`я держателя картки. Це свідчить про те, що відповідачем були перераховані кредитні кошти на користь невідомої особи, а не позивача, а отже вона такий платіж не приймала та не вчинила конклюдентних дій, які могли б розцінюватися судом як визнання факту укладення кредитного договору. Інших доказів на отримання позивачем кредитних коштів відповідачем не зазначено та не долучено. З матеріалів справи слідує, що позивач будь-якого платежу не приймала та не вчиняла конклюдентних дій, які могли б розцінюватися судом як визнання факту укладення кредитного договору. Крім того, згідно ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї зі сторін має бути досягнуто згоди. Відповідно до ч.1 ст.215 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою етапі 203 цього Кодексу. Згідно ч.1 ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Відповідно до ч.3 ст.203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. На підставі викладено, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають до задоволення. Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати. На підставі наведеного та

Outcome: approved