Jurisdiction: civil
Date: 2018-01-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей та на утримання дружини до досягнення дитиною трирічного віку. Позов мотивовано тим, що сторони перебуваються в зареєстрованому шлюбі з 10.05.2014р. В шлюбі від спільного проживання мають малолітню доньку - [PERSON], [INFO] та малолітнього сина - [PERSON], [INFO] На даний момент, діти проживають з позивачем та знаходяться на її утриманні. Відповідач добровільно коштів на утримання дітей не надає, та ухиляється від вказаного обов'язку, хоча фізично здоровий, працездатний, інших утриманців немає. У зв'язку з цим, на думку позивача, відповідач зобов'язаний сплачувати аліменти на утримання дітей та її утримання до досягнення дітьми трьох років. З огляду на викладене, позивач просить стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1500,00гривень щомісячно та на утримання сина [PERSON], [INFO] в розмірі 2000,00гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову і до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання в розмірі1500,00гривень, щомісячно, починаючи з дня пред'явлення позову та до досягнення дітьми трирічного віку. В судовому засіданні позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідач позов визнав частково, не заперечував щодо стягнення аліментів на утримання дітей на загальну суму 2000,00 грн. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення позову. При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER], 10.05.2014 р. [PERSON] та [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON]) зареєстрували шлюб (а.с.9). Під час перебування у шлюбі у сторін народився [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 02.11.2016 р. та серії [NUMBER] від 04.10.2015 р. відповідно. Згідно довідки № 1674 від 21.11.2017 р., виданої головою комітету мікрорайону «Слов'янка», [PERSON] зареєстрована та проживає за своєю адресою разом з дітьми [PERSON] та [PERSON], діти знаходяться на її утриманні. (а.с.8) Декларація з прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, закріплює, що дитина повинна мати можливість користуватися благами соціального забезпечення, повинна бути забезпечена належним харчуванням, житлом, розвагами та медичним обслуговуванням. Найкраще забезпечення інтересів дитини повинно бути головним принципом, і відповідальність за це лежить перш за все на батьках дитини. Відповідно до ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Держава вживає всіх необхідних заходів щодо забезпечення відновлення утримання дитини батьками. Відповідно до ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим врахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Крім того, статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави - учасниці зобов'язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов'язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Відповідно до статті 27 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, батько (- ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно статті 11 ЗУ «Про охорону дитинства» сім'я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Батько і мати мають рівні права та обов'язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов'язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Згідно ч. 1ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства», на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 179 СК Україниаліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім'я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини. Неповнолітня дитина має право брати участь у розпорядженні аліментами, одержаними на її утримання. Неповнолітня дитина має право на самостійне одержання аліментів та розпорядження ними відповідно до цивільного кодексу України. Частиною 1 статті 141 СК України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, і відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині 3 статті 181 СК України зазначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її батька або у твердій грошовій сумі. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку (ст. 182 СК України). Відповідно до ст. 182 СК України, при визначені розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення. Постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» передбачено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Зважаючи на положення ст.ст. 141,180-182 СК України, зокрема про солідарний обов'язок батьків на утримання неповнолітньої дитини та те, що відповідач інших утриманців не має, добровільно не надає матеріальної допомоги дітям, суд вважає, що з відповідача слід стягувати на користь позивача аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі в розмірі по 1000,00гривень, щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28.11.2017року і до досягнення старшою дитиною повноліття. Разом з тим, суд не враховує посилання позивача на необхідність сплати аліментів у збільшеному розмірі на утримання [PERSON], у зв'язку з хворобою останнього, виходячи з наступного. Необхідність стягнення аліментів на утримання [PERSON] у збільшеному розмірі, позивач обґрунтовувала тим, що останній часто хворіє, має діагноз - гостра кишкова інфекція, а тому потребує особливого домашнього догляду та лікування. За приписами ст.185 СК України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов'язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. На думку суду, витрати на лікування [PERSON], що пов'язані з його лікуванням, в розумінні ст. 185 СК України є додатковими витратами на дитину, що викликані особливими обставинами, а тому не повинні враховуватись судом при визначенні розміру аліментів. В той же час, досліджуючи можливість стягнення з відповідача аліментів на користь [PERSON] на її утримання до досягненню дітей трирічного віку, варто зазначити наступне. Згідно ч.2 ст.84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Отже, СК України передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Відповідно до ст. 183 СК України розмір аліментів на утримання дружини визначається судом. В ході розгляду справи судом встановлено, що позивач має щомісячний дохід близько 6500,00 грн., а відповідач отримує 3723,00 грн.,працюючи водієм, що підтверджується трудовим договором між працівником та фізичною особою, яка використовує найману працю від 15.01.2018 р. Визначаючи розмір аліментів на утримання дружини, суд виходить також з того, що ст.128 КЗпП України встановлено обмеження щодо розміру відрахувань із заробітної плати. В той же час, в ч.3 ст.128 КЗпП України, законодавець зазначив, що обмеження, розміру відрахувань із заробітної плати встановлені частинами першою і другою цієї статті, не поширюються на відрахування із заробітної плати при стягненні аліментів на неповнолітніх дітей і при відбуванні виправних робіт. У цих випадках розмір відрахувань із заробітної плати не може перевищувати сімдесяти відсотків. Таким чином, загальний розмір відрахувань з заробітної плати відповідача не може перевищувати 2606,1 грн., що є 70 % від його заробітної плати. Оцінюючи зібрані у справі докази за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, суд вважає, що необхідних і достатніх розміром аліментів на утримання дружини є 600,00гривень, щомісячно, починаючи з 28.11.2017року та до досягнення дитиною [PERSON], [INFO] трирічного віку, тобто до [INFO]. У відповідності до п.1 ч.1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць. З огляду на приписи ст. 137 ЦПК України, з відповідача на користь [PERSON] слід стягнути 1000,00 гривень у відшкодування витрат на правову допомогу. Також, згідно ст. 141 ЦПК України, оскільки позивача звільнено від сплати судового збору за подачу даного позову, він підлягає до стягненню в дохід держави з відповідача у розмірі 640 гривень. На підставі викладеного, згідно ст. ст. 80,84,141,179,180-183,185 СК України,

Outcome: partial