Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог зазначила, що 26.09.2013р. за рішенням Автозаводського районного суду м. Кременчука шлюб між нею та [PERSON] було розірвано. 18.11.2013р. вони з відповідачем уклали угоду, якою врегулювали питання розподілу спільного майна подружжя. За умовами даної угоди квартира [ADDRESS] вважається особистою приватною власністю відповідача, а квартира [ADDRESS], вважається її особистою приватною власністю. Крім того, відповідач зобов'язався сплатити їй 20000 грн., в якості з компенсації вартості ? частини спільного майна та ? частки вартості ремонту, проведеного за спільні кошти в кв.№31. Проте, сплатити грошові кошти відповідач відмовився та письмову вимогу про сплату боргу не виконує. Посилаючись на вказані обставини, просила суд стягнути з [PERSON] на її користь 20000грн. та судові витрати. В судовому засіданні позивач підтримала свій позов та просила його задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник відповідача, [PERSON], проти задоволення позову заперечував. Зазначив, що грошові зобов'язання між позивачем та відповідачем відсутні. Угода, укладена між позивачем та відповідачем про поділ майна подружжя є нікчемною, оскільки сторонами не було додержано вимоги про її нотаріальне посвідчення. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступного. Судом встановлено, що з 25.09.1999р. по 26.09.2013р. сторони перебували у шлюбі(а.с.7). За цей час [PERSON] було придбано квартиру [ADDRESS], а [PERSON](дошлюбне прізвище [PERSON]) О.С.- квартиру [ADDRESS](а.с.8-11). 18.11.2013р. між сторонами була укладена угода про поділ майна подружжя. Відповідно до вказаної угоди, сторони, зокрема, домовились вважати особистою власністю [PERSON] квартиру [ADDRESS] та все майно, що розташоване в цій квартири на момент підписання угоди. В якості компенсації вартості ? частини майна, яке залишається у власності [PERSON], останній повинен сплатити на користь [PERSON](дошлюбне прізвище [PERSON]) 15000грн. та ? частину вартості ремонту проведеного сторонами в квартирі [ADDRESS] в сумі 5000 грн.(а.с.12). 19.05.2016р. позивачем на адресу відповідача було направлено вимогу про виконання п.3 Угоди, а саме про сплату 20000 грн.(а.с.13,14). Вказана вимога відповідачем не отримана, що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні. Правовий режим майна, що перебуває у спільній сумісній власності врегульовано положеннями\~ст. 368 ЦК України. Так, майно, набуте подружжями за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Кореспондуючою є спеціальна норма закону, встановлена\~ст. 60 СК України, за якою майно, набуте подружжям за час шлюбу належить дружині та чоловіку на праві спільної сумісної власності. Відповідно до ч. 1 ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Частиною 2 зазначено статті встановлено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Згідно ч.1 ст. 209 ЦК України, правочин, який вчинений у письмовій формі, підлягає нотаріальному посвідченню лише у випадках, встановлених законом або домовленістю сторін. Частино. 1 ст. 220 ЦК України визначено, що у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Відповідно до ч.2 ст.215, ч.1 ст.216 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. Судом встановлено та не заперечувалось позивачем, що угода від 18.11.2013р. щодо поділу майна [PERSON]М та [PERSON](дошлюбне прізвище [PERSON]) О.С., до складу якого входило нерухоме майно, а саме квартири 31 та 29 в буд.25 по вул.Трохима Карнаухова в м.Кременчуці, була укладена у простій письмовій формі. Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що вказана угода є нікчемною, а тому позовні вимоги [PERSON] про стягнення грошових коштів за даною угодою задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed