overthelex/ua-case-outcome-6m huggingface dataset:
Jurisdiction: civil
Date: 2014-06-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання його такою особою, що втратила право на користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона, [PERSON], є наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] у м. Хмельницькому. Також в означеній квартирі зареєстрований її брат - [PERSON], який вже 11 років не проживає в квартирі, не сплачує комунальні платежі, не отримує кореспонденцію за даною адресою, особистих речей в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Позивач просить визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] у м. Хмельницькому. У судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, пояснивши, що відповідач не проживає за означеною адресою понад одинадцять років без поважних причин. Відповідач у судове засідання не з'явився, повідомлений належним чином і від нього не надійшло повідомлення про причини неявки. Суд приходить до висновку ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Заслухавши пояснення позивача та його представника, свідків, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню. Згідно ст. 71 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем однокімнатної квартири [ADDRESS] у м. Хмельницькому, що підтверджується договором найму житла в будинку комунального житлового фонду від 01.04.2014 р. Також згідно довідки про склад сім'ї від 28.01.2014 р. в означеній квартирі зареєстрований брат позивачки - [PERSON], який вже 11 років не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, особистих речей його в квартирі не має. Перешкод в користуванні жилим приміщенням позивач відповідачу не чинила. [PERSON] добровільно визначив собі інше місце проживання і спірним жилим приміщенням не користуються понад 6 місяців без поважних причин. Факт відсутності відповідача більше одного року підтверджується довідкою ЖЕК № 3 від 30.01.2014 р., де зазначено, що [PERSON] не проживає у [ADDRESS] у м. Хмельницькому з січня 2003 р. та актами ЖЕК № 3 від 31.10.2006 р., від липня 2006 р., від серпня 2006 р., від 10.08.2010 р. Факт не проживання відповідача підтверджується також показами як свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], які у судовому засіданні підтвердили той факт, що відповідач в означеній квартирі без поважних причин не проживає з січня 2003 р. Суд приходить до висновку, що права позивача порушені і підлягають захисту.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання квартири [ADDRESS], спільною сумісною власністю подружжя, виділення їм у власність по ? її частки та припинення права власності відповідача на неї, посилаючись на те, що вона була придбана ними 19 грудня 2006 року за час шлюбу та за спільні кошти подружжя. Однак, в добровільному порядку провести поділ вказаного майна останній відмовляється. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судовому засіданні проти позову заперечує, посилаючись на неможливість поділу даної квартири. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає частковому задоволенню. Так, відповідно до вимог ст. 368 ч. 3 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Відповідно до вимог ст. 68 ч. 1 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Відповідно до вимог ст. 69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 70 СК України у разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували в шлюбі з 20 липня 1986 року по 13 грудня 2017 року. За час шлюбу та за спільні кошти подружжя 19 грудня 2006 року ними була придбана квартира [ADDRESS]. А тому вказане майно є їхньою спільною сумісною власністю. В зв'язку з цим, суд вважає за можливе виділити [PERSON] у власність ? її частки, залишивши за [PERSON] право власності на ? частки вказаного майна. Відповідно до вимог ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі: 1) відчуження власником свого майна; 2) відмови власника від права власності; 3) припинення права власності на майно, яке за законом не може належати цій особі; 4) знищення майна; 5) викупу пам'яток культурної спадщини; 6) примусового відчуження земельних ділянок приватної власності, інших об'єктів нерухомого майна, що на них розміщені, з мотивів суспільної необхідності відповідно до закону; 8) звернення стягнення на майно за зобов'язаннями власника; 9) реквізиції; 10) конфіскації; 11) припинення юридичної особи чи смерті власника. Право власності може бути припинене в інших випадках, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 365 ч. 1 ЦК України право особи на частку у спільному майні може бути припинене за рішенням суду на підставі позову інших співвласників, якщо: 1) частка є незначною і не може бути виділена в натурі; 2) річ є неподільною; 3) спільне володіння і користування майном є неможливим; 4) таке припинення не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника та членам його сім'ї. Таких підстав для припинення права власності [PERSON] на ? частки спірної квартири суд не знаходить. А тому в решті позовних вимог необхідно відмовити.

Outcome: partial
Jurisdiction: civil
Date: 2021-12-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на його частку. В обґрунтування позову позивач посилається на те, що 12.04.2008 року вона уклала шлюб з [PERSON] . У період шлюбу за спільні кошти вони побудували житловий будинок [ADDRESS] . Згідно декларації про готовність об`єкта до експлуатації від 26.02.2020 року, за відповідачем 30.03.2020 року зареєстровано право власності на вказаний житловий будинок. Рішенням Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 07.10.2021 року шлюб між сторонами було розірвано. Так як зазначене нерухоме майно придбане під час шлюбу, відповідно до ст. 60 СК України, воно належить сторонам на праві спільної сумісної власності. Виходячи з вимог ст. 70 СК України частки дружини та чоловіка у спільному сумісному майні подружжя є рівними, так як іншої домовленості між сторонами не було. На підставі викладеного позивач просив визнати житловий будинок [ADDRESS] спільною сумісною власністю подружжя [PERSON] та [PERSON] , визнати по 1/2 частині права власності на вказаний житловий будинок за [PERSON] та [PERSON] в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя та стягнути із відповідача судові витрати. Ухвалою Южноукраїнського міського суду Миколаївської області від 28.09.2021 року дану справу передано за підсудністю на розгляд до Арбузинського районного суду Миколаївської області. Ухвалою Арбузинського районного суду від 03.11.2021 року провадження у справі відкрите, справу визначено розглядати в порядку загального позовного провадження. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилася, про час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, надала суду заяву про розгляд справи в її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, зазначених у позовній заяві. Відповідач [PERSON] в підготовче судове засідання не з`явився, про час і місце судового розгляду повідомлений належним чином. Надав суду заяву про розгляд справи в його відсутність, заявлені позивачем позовні вимоги визнав у повному обсязі, щодо вирішення питання про судові витрати, послався на ч. 1 ст. 142 ЦПК України. Судом на підставі частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У відповідності до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Суд, з`ясувавши всі обставини справив межах заявлених позовних вимог, оцінивши наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та безпосередньому їх дослідженні, а також оцінивши їх з точки зору належності і допустимості, а їх сукупність - з точки зору достатності та взаємозв`язку,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частки квартири №37, що по вул. Кам'янецькій, 65 в м. Хмельницькому, укладеного між ними 28 серпня 2013 року, посилаючись на те, що вона помилилась щодо його природи, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав. Відповідач в судове засідання не з'явився без поважних причин, повідомлений про дату, час і місце судового засідання належним чином, направивши на адресу суду клопотання, в якому просить розглянути дану справу за його відсутності, проти позову не заперечує. Заслухавши учасника процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 28 серпня 2013 року позивач уклала нотаріально посвідчений договір, за яким подарувала [PERSON] ? частки квартири №37, що по вул. Кам'янецькій, 65 в м. Хмельницькому. Відповідно до вимог ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ст. 229 ч. 1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як з'ясовано судом, [PERSON], [INFO], є особою похилого віку та потребує стороннього догляду. В силу свого віку та стану здоров'я вона помилилась щодо природи вказаного правочину, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання недійсним договору дарування ? частки квартири №47, що по вул. П'яскорського, 6 в м. Хмельницькому, укладеного між ними 11 грудня 2007 року, посилаючись на те, що вона помилилась щодо його природи, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали. Відповідач та її представник в судовому засіданні проти позову заперечують, посилаючись на те, що [PERSON] укладала договір довічного дарування 11 грудня 2007 року добровільно та з власної ініціативи. В зв'язку з цим просять суд застосувати строки позовної давності. Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню. Так, судом встановлено, що 11 грудня 2007 року позивач уклала нотаріально посвідчений договір дарування, за яким подарувала [PERSON] ? частки квартири №47, що по вул. П'яскорського, 6 в м. Хмельницькому. 29 січня 2016 року відповідач уклала шлюб з [PERSON] Відповідно до вимог ст. 216 ч. 1 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов'язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов'язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Відповідно до вимог ст. 229 ч. 1 ЦК України якщо особа, яка вчинила правочин, помилилася щодо обставин, які мають істотне значення, такий правочин може бути визнаний судом недійсним. Істотне значення має помилка щодо природи правочину, прав та обов'язків сторін, таких властивостей і якостей речі, які значно знижують її цінність або можливість використання за цільовим призначенням. Помилка щодо мотивів правочину не має істотного значення, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до вимог ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов'язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно. Як з'ясовано судом, [PERSON], [INFO], інвалід другої групи, є хворобливою особою та потребує стороннього догляду. В силу свого віку та стану здоров'я вона помилилась щодо природи вказаного правочину, оскільки вважала, що укладає договір довічного утримання. Вказані обставини також підтверджуються показаннями свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON] Крім того, іншого житла на праві власності у позивача немає. Підстав для застосування строків позовної давності суд не вбачає, оскільки позивач дізналась про порушення свого права 17 січня 2018 року при роз'ясненні їй нотаріусом відсутності обов'язку [PERSON] її утримувати. Оцінюючи встановлене, суд приходить до висновку, що вимоги позивача є обгрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2019-07-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи таким, що втратив право користування жилим приміщенням, а саме будинком [ADDRESS] , у зв`язку з відсутністю в ньому понад один рік без поважних причин. На обґрунтування своїх вимог вона вказала, що є власником житлового будинку по [ADDRESS] . В даному будинку крім неї та чоловіка зареєстрований її брат - [PERSON] , проте він не проживає в будинку, про що вказано в відповідному акті та довідці сільської ради. Всі обов`язки щодо утримання будинку та сплати комунальних платежів вона несе самостійно, є пенсіонеркою і хоче оформити субсидію, а тому зареєстрована особа, яка не проживає, є перешкодою для її оформлення. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримав. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином, письмового відзиву до суду не направляв. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України. Заслухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позовні вимоги слід задоволити. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини: [PERSON] є власником житлового будинку по [ADDRESS] . Відповідач по справі - [PERSON] зареєстрований у вказаному будинку, однак не проживає у ньому. Про факт не проживання відповідача в спірному будинку свідчить акт від 15.03.2019 року, довідка Розсошанської сільської ради від 01.03.2019 року за №247 та довідка Розсошанської сільської ради від 08.05.2019 року за №498. Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Згідно положень статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 71 ЖК України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Згідно статті 72 ЖК України - визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, проводиться в судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач більше одного року не проживає у спірному будинку без поважних причин, а тому втратив право користування ним. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком за адресою: [ADDRESS]. В обгрунтування своїх вимог позивачка зазначає, що вона є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS]. В належному їй будинку зареєстровані відповідач [PERSON], але фактично не проживає, жодних оплат за користування житлом не здійснює, спільне господарство не велось. Позивач вважає, що відповідач втратив право користування будинком, добровільно не знімається з реєстраційного обліку, чим порушує її права власника квартири, тому вона вимушена звернутись до суду за захистом своїх прав. Позивач подала до суду заяву, в якій позов підтримала і просила розглянути справу без її участі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з'явився, про час і місце були повідомлені судом у встановленому порядку у відповідності до ч.7,8 ст.128 ЦПК України, тому згідно ст. 280 ЦПК України, суд вважає необхідним винести заочне рішення по справі на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.04.2016 року позивачці на праві власності належить будинок за адресою: [ADDRESS] ( а.с.8). Копією довідки про склад зареєстрованих у житловому приміщенні осіб зазначається, що зареєстрованими відповідач [PERSON] ( а.с.7). Відповідно до ст.150 Житлового кодексу України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд. Відповідно ст.391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Судом встановлено, що відповідач [PERSON] зареєстрований, але вродовж довгого часу не проживають в будинку, але залишається в ньому зареєстрованим, чим порушують права позивача, як власника будинку. В судове засідання відповідач не з'явився, іншого не довів, тому суд вважає, що він втратив право користування житловим будинком за адресою: [ADDRESS]. На підставі викладеного,

Outcome: approved
Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування будинком. Позовна заява мотивована тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS]. Відповідач в будинку не проживає понад 5 років, участі в утриманні та оплаті комунальних послуг не приймає, будинком не цікавиться. Таким чином, позивач не має можливості в повній мірі володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю на власний розсуд, оскільки відповідач залишається зареєстрованою у даному жилому приміщенні і тим самим чинить перешкоди в користуванні та розпорядженні її майном. З підстав, зазначених вище, позивач звернулась до суду з даною позовною заявою. В судове засідання позивач не з'явилась, згідно з її заявою просила розглянути справу за її відсутності, вимоги позову підтримує в повному обсязі, не заперечує щодо заочного розгляду справи. Відповідач в судове засідання не з'явився, згідно заяви представника відповідача він позов визнав в повному обсязі. Дослідивши матеріали цивільної справи, надавши належну оцінку усім доказам, що є у справі, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що позивач є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується Свідоцтвом про право власності на житло від 12 листопада 2007 року. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності відповідач є власником квартри [ADDRESS]. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. Згідно з ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Приймаючи до уваги, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує чиї-небудь охоронювані права та законні інтереси, суд приходить до висновку, що вимоги позовної заяви про визнання [PERSON] таким, що втратив право користування зазначеним вище жилим приміщенням, підлягають задоволенню. Судові витрати за заявою позивача суд залишає без відшкодування. На підставі викладеного,

Outcome: approved