Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому просила розірвати кредитний договір від 29.11.2007року, який укладений між нею та Публічним акціонерним товариством Комерційний банк «ПриватБанк». В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до вказаного договору вона отримала кредиту розмірі 11500 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 22,8% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом. Вважає, що банк при укладанні договору порушив її права як споживача. Так відповідно, до ст.11 Закону України «Про захист прав споживачів», Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджені Постановою НБУ від 10.05.2007 року №168, Банки зобовязані перед укладенням кредитного договору надати споживачу в письмовій формі інформацію про умови кредитування, а також орієнтовну сукупну вартість кредиту, зазначивши таке: а) найменування та місцезнаходження банку- юридичної особи та його структурного підрозділу; б) умови кредитування , зокрема: можливу суму кредиту; строк, на який кредит може бути одержаний; мету, для якої кредит може бути використаний; форми та види його забезпечення; необхідність здійснення оцінки майна та,якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється;наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними,у тому числі між зобовязаннями споживача; тип процентної ставки (фіксована,плаваюча тощо); переваги та недоліки пропонованих схем кредитування; в) орієнтовну сукупну вартість кредиту з урахуванням процентної ставки за кредитом, вартості всіх супутніх послуг, а також інших зобовязань споживача, які повязані з отриманням, обслуговуванням і погашенням кредиту (у тому числі на користь третіх осіб страховиків, оцінювачів, реєстраторів, нотаріусів тощо); варіантів погашення кредиту, уключаючи кількість платежів , їх періодичність та обсяги; можливості та умови дострокового повернення кредиту; г) інші умови передбачені законодавством. Наведені вище вимоги банком виконані не були, а тому відповідно до ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» є підстави для розірвання кредитного договору. В судовому засіданні представник позивача за договором про надання правової допомоги адвокат [PERSON] підтримав позовні вимоги, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судове засідання не зявився. Подав заяву про розгляд справи у його відсутність, просив в задоволенні позову відмовити. Заслухавши представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про відсутність підстав для задоволення позову в звязку з наступним. Відповідно до вимог ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може грунтуватися на припущеннях. Згідно ч.1 ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» договір про надання споживчого кредиту укладається між кредитодавцем та споживачем, відповідно до якого кредитодавець надає кошти (споживчий кредит) або бере зобов'язання надати їх споживачеві для придбання продукції у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач зобов'язується повернути їх разом з нарахованими відсотками. Частиною 2 вказаної статті встановлено, що перед укладенням договору про надання споживчого кредиту кредитодавець зобов'язаний повідомити споживача у письмовій формі про: 1) особу та місцезнаходження кредитодавця; 2) кредитні умови, зокрема: а) мету, для якої споживчий кредит може бути витрачений; б) форми його забезпечення; в) наявні форми кредитування з коротким описом відмінностей між ними, в тому числі між зобов'язаннями споживача; г) тип відсоткової ставки; ґ) суму, на яку кредит може бути виданий; д) орієнтовну сукупну вартість кредиту (в процентному значенні та грошовому виразі) з урахуванням відсоткової ставки за кредитом та вартості всіх послуг (реєстратора, нотаріуса, страховика, оцінювача тощо), пов'язаних з одержанням кредиту та укладенням договору про надання споживчого кредиту; строкок, на який кредит може бути одержаний; є) варіанти повернення кредиту, включаючи кількість платежів, їх частоту та обсяги; ж) можливість дострокового повернення кредиту та його умови; з) необхідність здійснення оцінки майна та, якщо така оцінка є необхідною, ким вона здійснюється; и) податковий режим сплати відсотків та про державні субсидії, на які споживач має право, або відомості про те, від кого споживач може одержати докладнішу інформацію; і) переваги та недоліки пропонованих схем кредитування. У разі ненадання зазначеної інформації суб'єкт господарювання, який повинен її надати, несе відповідальність, встановлену статтями 15 і 23 цього Закону. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги). Правові наслідки порушення права споживача на інформацію визначені у ч. 7 ст. 15 вказаного Закону. Зокрема, згідно з п. 1 цієї норми у разі, коли надання недоступної, недостовірної, неповної або несвоєчасної інформації про продукцію та про виробника (виконавця, продавця) спричинило придбання продукції, яка не має потрібних споживачеві властивостей, споживач має право розірвати договір і вимагати відшкодування завданих йому збитків. Згідно зі ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів в їх сукупності. На підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, з урахуванням норм Закону України «Про захист прав споживачів», суд приходить до висновку про те, що позивач не довів те, що відповідач надав йому неповну та недостовірну інформацію про наданий кредит, а також те, що внаслідок неотримання даної інформації він придбав послугу, яка не має для нього властивостей. Навпаки, надані самим позивачем суду документи, зокрема, анкета-заява, умови та правила надання банківських послуг, памятка клієнта, довідка про умови кредитування та приклади використання кредитних коштів на платіжній картці «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду з розрахунком загальної суми витрат клієнта спростовують твердження позивача щодо ненадання йому відповідачем необхідних відомостей, які потрібні при укладанні договору кредиту. Так, підписавши анкету-заяву, позивач підтвердив, що ознайомився та погодився з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, які були надані йому у письмовому вигляді. Також своїм підписом позивач підтвердив факт отримання ним інформації про умови кредитування в ПриватБанку, а також його місцезнаходження. Крім того, умови на яких був наданий кредит визначені в довідці про умови кредитування з використанням платіжної картки «Кредитка універсальна» 55 днів пільгового періоду, яка підписана позивачем. За таких обставин в позові слід відмовити.

Outcome: dismissed