Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 02.09.2001 року, шлюб розірвано 10.02.2005 року. Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина [PERSON], 25.06.2002 р.н, який на даний час проживає разом із позивачкою та перебуває на її утриманні. Вказує, що відповідач необхідної матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, хоча має нерегулярний мінливий дохід, і домовленості про спосіб участі в утриманні неповнолітньої дитини між ними не досягнуто. Позивачка сама не взмозі утримувати сина, оскільки рівень його матеріального забезпечення постійно зростає, та вказує, що відповідач зможе надавати грошову допомогу на утримання сина без погіршення його матеріального стану. За вказаних обставин позивачка звернулась до суду та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітнього сина [PERSON] в твердій грошовій сумі в розмірі 1000 гривень щомісячно і до досягнення дитиною повноліття. Позивачка [PERSON]у судове засідання не зявилась, подала до суду письмову заяву в якій позовні вимоги змінила та просить стягувати з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої дитини в розмірі ? частини усіх видів заробітку щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, подав до суду письмову заяву в якій змінені позовні вимоги визнає, не заперечує проти їх задоволення. Суд, дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Згідно з ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Згідно вимог ст.180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Як убачається із свідоцтва про розірвання шлюбу від 11.05.2005 року серії І-ЕГ №001091 виданого відділом РАЦСу Луцького МУЮ шлюб укладений між [PERSON] та [PERSON] було розірвано 10.02.2005 року, про що зроблено відповідний актовий зпис №85. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину: сина [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №100564 від 22.11.2002 року). У судовому засіданні встановлено, що відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини не надає, не виконує батьківських обов'язків, хоча із представленої суду довідки №50 від 22.10.2015 року виданої ДП «Універсал-Луцьк» убачається, що відповідач [PERSON] працює на ДП «Універсал-Луцьк» Торгово-промислового підприємства «Універсал» на посаді завскладом, отримує стабільну заробітну плату, а отже має можливість надавати грошову допомогу на утримання неповнолітнього сина без погіршення його матеріального стану. Доказів, які б спростовували дані обставини, стороною відповідача суду не надано. Відповідно до ч.1, ч.2 ст.183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватись як аліменти на дитину, визначається судом. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватись до досягнення найстаршою дитиною повноліття. При цьому, згідно ст.182 цього ж Кодексу при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоровя та матеріальне становище дитини; 2) стан здоровя та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інших обставин, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не можу бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, за винятком випадків, передбачених статтею 184 цього Кодексу. Таким чином, суд вважає підставною вимогу позивачки про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини саме в розмірі 1/4 частини усіх видів заробітку щомісячно, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття. На підставі вимог п.1 ч.1 ст.367 ЦПК України слід допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць. Судові витрати у справі згідно ст.88 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: approved