Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-15 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини, мотивуючи тим, що 22 вересня 2005 року з відповідачем по справі зареєструвала шлюб у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1533. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Причиною розпаду сім'ї стали різні погляди на життя та різні інтереси. На даний час вона з чоловіком шлюбні відносини не підтримує. Відповідач коштів на утримання дитини не надає. За наведених обставин просила шлюб розірвати, дитину залишити на проживанні з нею, стягувати з відповідача аліменти у свою користь на утримання дитини в твердій грошовій сумі в розмірі 600 гривень щомісячно до досягнення дитиною повнолітня. Позивачка засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з мотивів наведених в позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов в частині розірвання шлюбу визнав. Однак вимогу про стягнення аліментів просив задовольнити частково, оскільки погодився сплачувати аліменти в розмірі 400 грн. щомісячно. Вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне. Згідно довідки про реєстрацію шлюбу № 1533 від 22 вересня 2005 року (а.с.4) сторони зареєстрували шлюб 22 вересня 2005 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що зроблено відповідний актовий запис за № 1533. В шлюбі народився син [PERSON], [INFO]. Сторони є батьками дитини, що підтверджується копією свідоцтва про народження [NUMBER] від 20 грудня 2005 року (а.с.5). Відповідно до ч. 2 ст. 104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. За приписами ч. 1 ст. 110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред'явлений одним із подружжя. Згідно з ч. 2 ст. 112 Сімейного кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. У відповідності до ст. 180 Сімейного кодексу України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст.ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов'язані забезпечити дітям умови для достатнього фізичного, духовного та культурного розвитку. За відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом. Про способи виконання обов`язку утримувати дитину в досудовому порядку сторони не домовилися, нотаріальних договорів не укладали. Частиною 3 ст. 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Згідно з ч. 1 ст. 184 Сімейного кодексу України і роз'яснень, викладених в пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів», якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі. З урахуванням наведених положень та відсутності доказів про те, що відповідач має постійний дохід, суд дійшов висновку, що аліменти, які підлягають стягненню з нього на користь позивачки на утримання дитини слід визначити в твердій грошовій сумі, а не в частці від заробітку. За змістом ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. За правилами ст. 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. При визначенні розміру аліментів суд відповідно до ст.182 СК України враховує, що відповідачем не надано суду доказів про його матеріальне становище та стан здоров'я. Проте, він є особою працездатного віку і спроможний платити аліменти на утримання дитини. Із зазначених підстав суд вважає, що вимога про стягнення аліментів на утримання дитини підлягає до часткового задоволення в розмірі, який суд за внутрішнім переконанням вважає достатнім, а саме в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення сином повноліття. Частиною 1 ст. 60 ЦПК України на сторін покладено обов'язок доказування і подання доказів. Це положення є одним із найважливіших наслідків принципу змагальності. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Відповідно до ч. 4 ст. 60 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, тобто твердженнях, які самі по собі потребують доведення. З огляду на викладене, суд вважає, що позов слід задовольнити частково: шлюб між сторонами розірвати, малолітнього сина залишити на проживанні з матір'ю, стягувати з відповідача аліменти в користь позивачки на утримання малолітньої дитини, в твердій грошовій сумі в розмірі 500 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття, починаючи з дня пред'явлення позову в суд. В решті вимог позову слід відмовити. Згідно із ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. У зв'язку із чим судовий збір слід стягнути з відповідача в дохід держави. На підставі наведеного, ст. ст. 104, 110, 112, 180, 181, 182, 184 Сімейного кодексу України, ст. 1, 2 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2014 рік», п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ відносно батьківства, материнства і стягнення аліментів»,ст. ст. 11, 88 Цивільно-процесуального кодексу України,

Outcome: partial