Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-25 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням. Позовні вимоги мотивувала тим, що з 1990 року перебувала у шлюбі з відповідачем. На підставі ордера на житло від 29.12.1992 року, на склад сім'ї з трьох осіб була отримана квартира [ADDRESS]. На даний час квартира не приватизована, в ній зареєстровані вона, [PERSON], її колишній чоловік, [PERSON], їх доньки та онуки. З 2005 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, його особистих речей в квартирі немає. Також [PERSON] не приймає жодної участі в оплаті житлово-комунальних послуг, а його реєстрація у квартирі унеможливлює оформлення субсидії для відшкодування вартості житлово-комунальних послуг. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 49 в буд.158 по проспекту Свободи в м.Кременчуці Полтавської області. Позивач в судове засідання не з'явилась, про час та місце розгляду справи повідомлялась належним чином, надіслала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач, [PERSON] повторно не зявився в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Згідно ч.4 ст.169 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). Треті особи Кременчуцька міська рада Полтавської області, Автозаводський районний відділ у м.Кременчуці УДМС України в Полтавській області, ТОВ «Житлорембутсервіс» в судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Суд, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Частиною 1 ст. 29 ЦК України встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 64 ЖК УРСР члени сім'ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов'язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім'ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов'язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. За змістом ст. 65 ЖК УРСР наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім'ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. У такому випадку особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім'ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім'ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім'ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Згідно ст. 163 Житлового кодексу України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається займане житлове приміщення у випадках та в межах строків передбачених діючим законодавством. У відповідності зі ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його родини за ними зберігається житлове приміщення на протязі шести місяців. Згідно ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що 29.12.1992 року Виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів було видано ордер на житлове приміщення за №2268 на ім'я [PERSON] для сім'ї з 3 осіб дружини [PERSON] та доньки [PERSON] на право заняття квартири [ADDRESS](нова назва проспект Свободи) в м.Кременчуці Полтавської області. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та довідкою ТОВ «Житлорембутсервіс» №5368 від 14.09.2016. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт тривалого не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом ТОВ «Житлорембутсервіс» №2024 від 20.10.2016, згідно з яким свідки [PERSON] та [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] за адресою: [ADDRESS] з 2005 року. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житлі більше 6 місяців, а його реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для інших користувачів квартири, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON], ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою 49 в буд.158 по проспекту Свободи в м.Кременчуці Полтавської області. Відповідно до ст. 88 ЦПК України з відповідача на користь позивача необхідно стягнути судові витрати, повязані зі сплатою судового збору в сумі 551,20 грн.

Outcome: approved