Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-04 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про зміну розміру аліментів на утримання неповнолітніх дітей та стягнення пені за прострочення сплати аліментів. Позовні вимоги мотивує тим, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.08.2010 року вирішено стягувати з відповідача в її користь аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 360 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.08.2010 року до досягнення кожною дитиною повноліття. З моменту постановлення рішення значно зросла потреба у коштах на утримання дітей, крім того відповідач може надавати більше коштів на їх утримання. Крім того, тривалий час відповідач умисно ухиляється від виконання своїх аліментних зобовязань, сплачує аліменти нерегулярно, що привело до виникнення заборгованості, яка станом на 31.12.2017 року становить 18100 грн. Вважає, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на утримання дітей і дана заборгованість виникла з причин, які не є поважними, а тому зобовязаний сплатити пеню за прострочення сплати аліментів. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд змінити розмір стягнення аліментів та стягувати з [PERSON] в її користь на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], аліменти в розмірі по 1500 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня пред'явлення позову до суду та до досягнення кожною дитиною повноліття, а також стягнути з відповідача в її користь пеню за прострочення сплати аліментів в сумі 8464 грн. На підставі ч. 5 ст. 279 ЦПК України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь якої зі сторін про інше. Відповідно до ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобовязані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно із ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Судом встановлено, що рішенням Ківерцівського районного суду Волинської області від 30.08.2010 року присуджено стягувати з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання неповнолітніх дітей в твердій грошовій сумі в розмірі по 360 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 03.08.2010 року до досягнення кожною дитиною повноліття /а.с. 5/. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №111067 від 02.09.2016 року [PERSON] уклала шлюб із [PERSON], внаслідок чого відбулася зміна прізвища позивача з «Ліпяніної» на «Палій» /а.с.7/ Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров'я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Свідченням матеріального становища платника аліментів, є величина витрат на утримання особою себе та членів своєї сім'ї. Під зміною сімейного стану розуміється з'явлення у сім'ї платника або одержувача аліментів осіб, яким вони за законом зобов'язані надавати утримування і які фактично знаходяться на їх утриманні. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. З урахуванням вищенаведеного, а також положень статті 182 СК України щодо встановлення мінімального розміру аліментів відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів», суд приходить до висновку, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача підлягає до збільшення. Разом з тим, частиною другою статті 182 СК України (в редакції чинній з 08 липня 2017 року), визначено, що мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2018 рік» № 2246-VІІI від 07.12.2017 року передбачено, що для дітей віком від 6 до 18 років з 1 січня 2018 року прожитковий мінімум становить 1860 грн., тобто 50 відсотків становитиме - 930 грн. Відповідно до вимог ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненнями фізичних чи юридичних осіб, поданих відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб які беруть участь у справі. При цьому, кожна із сторін зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Згідно до частини 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Визначаючи розмір стягуваних аліментів, суд враховує матеріальне становище сторін та неповнолітньої дитини, те що сторони не змогли добровільно досягнути згоди про розмір сплачуваних аліментів, а також, що обовязок утримувати дитину покладається рівною мірою на матір і батька. В силу ст. 184 ч. 1 СК України, суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Таким чином, суд вважає, що [PERSON] спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання неповнолітніх дітей: сина [PERSON], [INFO], та сина [PERSON], [INFO], в розмірі по 1000 грн. на кожну дитину щомісячно, починаючи з 25.01.2018 року до досягнення кожною дитиною повноліття. Разом з тим, як роз'яснив Пленум Верховного Суду України у п. 2 постанови № 3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», передбачена ст. 196 СК відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв'язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках стягується неустойка за весь час прострочення сплати аліментів. З довідки-розрахунку, виданої старшим держаним виконавцем Ківерцівського РВ ДВС ГТУЮ у Волинській області [PERSON] вбачається, що в період з 03.08.2010 року по 31.12.2017 року [PERSON] в користь [PERSON] сплачено аліменти у розмірі 46130 грн. Також з даної довідки-розрахунку вбачається, що заборгованість по аліментах становить 18100 грн./а.с.6/. Отже, суд погоджується з доводами позивача, що з вини відповідача, який зобов'язаний сплачувати аліменти за рішенням суду, виникла заборгованість по аліментам, яка станом на 31.12.2017 року становить 18100 грн., що також узгоджується з розрахунком державного виконавця. Доказів про те, що заборгованість по аліментам виникла внаслідок з незалежних від платника причин, зокрема несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками або по іншим поважним причинам, відповідач суду не надав. Відповідно до ч. 1 ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Розмір неустойки може бути зменшений судом з урахуванням матеріального та сімейного стану платника аліментів. Таким чином, виходячи зі змісту норм ст. 196 СК України суд, відповідно до вимог ст. 214 ЦПК України, повинен встановити факт заборгованості за аліментами й наявність чи відсутність вини особи, яка зобов'язана сплачувати аліменти за рішенням суду, у її виникненні та залежно від цього вирішити питання про наявність чи відсутність у одержувача аліментів права на стягнення неустойки. За правовою природою, аліментні зобовязання це періодичні платежі, які боржник зобовязаний сплачувати щомісячно. Несвоєчасна сплата аліментів передбачає настання негативних наслідків матеріального характеру у вигляді неустойки (пені). Оскільки неустойка у вигляді пені обчислюється у відсотках від суми невиконаних або неналежно виконаних зобовязань, які виникають у боржника щомісяця, то й пеня має триваючий характер і обчислюється за прострочення кожного зобовязання окремо. Отже, ураховуючи правову природу пені як дієвого стимулу належного виконання обовязку та виходячи з розуміння аліментів як періодичних платежів, які виникають (стягуються) щомісячно, за змістом статті 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, у якому не проводилося стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення пені (неустойки) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення полягає в тому, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, то строк виконання цього зобовязання буде різним, а отже, кількість днів прострочення зі сплати аліментів за кожен місяць буде різнитись. Тобто, неустойка (пеня) за один місяць обчислюється так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1% пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місць). Згідно з розрахунком заборгованості наявним в матеріалах справи, вбачається, що розмір неустойки (пені) [PERSON] по аліментах за період з 03.08.2010 по 31.12.2017 року складає 8464 грн. Суд погоджується з таким розрахунком, оскільки правильність даного розрахунку підтверджується правовою позицією, висловленою у постановах Верховного Суду України від 01 липня 2015 року № 6-94цс15, від 03 лютого 2016 року № 6-1477цс15, від 01 червня 2016 року № 6-535цс16. Таким чином, суд вважає, що вимоги позивача про стягнення з відповідача суми неустойки (пені) за прострочку сплати аліментів на утримання дітей знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду справи, а тому підлягають задоволенню. Згідно положення ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. У звязку з тим, що позивач звільнена від сплати судового збору на підставі п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», тому судовий збір в сумі 1409,60 грн. слід стягнути з відповідача на користь держави. На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України, судове рішення слід допустити до негайного виконання в частині стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. На підставі вищевикладеного та

Outcome: partial