Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником домоволодіння [ADDRESS] . Відповідач по справі, онука позивача, зареєстрована в даному будинку, але не проживає в ньому з 2001 року, так як проживає за адресою: [ADDRESS] . Позивач вказує, що та обставина, що відповідач [PERSON] зареєстрована в будинку, який належить позивачу, обмежує її право на вільне володіння, користування та розпорядження своїм майном. Тому, позивач просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим приміщенням - будинком за адресою: [ADDRESS] . Ухвалою судді від 22 травня 2019 року відкрито провадження по справі в порядку загального позовного провадження. Ухвалою суду від 01 серпня 2019 року підготовче провадження закрито та призначено справу до судового розгляду. В судове засідання позивач не з`явилась, про день слухання справи повідомлялась належним чином, через канцелярію суду надала письмову заяву в якій позовні вимоги підтримала в повному обсязі, просила позов задовольнити, не заперечувала проти ухвалення заочного рішення. Відповідач [PERSON] , яка належним чином повідомлена про відкриття провадження по справі в порядку загального позовного провадження, та про день слухання справи через оголошення на офіційному веб-сайті Судової влади України, не скористалась своїм правом подати відзив на позовну заяву, тому в силу ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішує справу за наявними матеріалами. Позивач у своїй заяві не заперечує проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів у зв`язку з чим суд на підставі ст. 280 ЦПК України, вважає за можливе вирішити справу у його відсутність за наявними у справі доказами, ухваливши заочне рішення. Суд, вивчивши письмові матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право особистої власності на житловий будинок від 08.12.1987 позивачу [PERSON] належить будинок по [ADDRESS] (а.с.8). Згідно Довідки №142 від 19.02.2019 виданої Мотовилівською сільською радою Фастівського району, встановлено, що у житловому будинку [ADDRESS] дійсно зареєстровані: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] , [INFO] . Фактично постійно проживають у вказаному будинку всі, крім [PERSON] , яка з 2001 року за даною адресою не проживає (а.с.9). Також, даний факт не проживання відповідачки [PERSON] за вкказаною вище адресою підтверджується аналогічними довідками депутата Мотовилівської сільської ради Є.В.Ступак, які знаходяться в матеріалах справи (а.с.10-12). Довідкою депутата Васильківської міської ради VІІ скликання Федорової Л.О . від 19 лютого 2019 року підтверджено факт проживання відповідача [PERSON] , [INFO] за адресою: [ADDRESS] (а.с.13). Частиною 1 ст. 71 Житлового кодексу України передбачено, що при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 Житлового кодексу України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки провадиться у судовому порядку. Пленум Верховного Суду України в частині 2 пункту 15 постанови від 1 листопада 1996 року № 9 «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя» роз`яснив, що при розгляді спорів про право користування жилим приміщенням необхідно брати до уваги, що стаття 33 Конституції гарантує кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, свободу пересування та вільний вибір місця проживання. Це означає, що наявність чи відсутність прописки самі по собі не можуть бути підставою для визнання права користування жилим приміщенням за особою, яка там проживала чи вселилась туди як член сім`ї наймача (власника) приміщення, або ж для відмови їй у цьому. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач не проживає в за адресою: [ADDRESS] понад шести місяців без поважних причин, особистих речей в будинку немає, перешкод в користуванні житловим приміщенням їй ніхто не чинить, та остання має вільний доступ до житлового приміщення. За таких обставин суд вважає, що відповідач втратила право користування вказаним жилим приміщенням, оскільки не проживає у ньому без поважних причин понад шість місяців. Рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житлом, є прямим доказом для зняття особи з реєстрації місця проживання і не потребує інших додаткових рішень суду для зняття даної особи з реєстрації. Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню судовий збір на користь позивача в розмірі 768,40 грн. Враховуючи вищевикладене та

Outcome: approved