Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про надання дозволу на виїзд дитини за кордон. Позовні вимоги мотивовано ти, що сторони мають спільну неповнолітню дитину - доньку [PERSON], [INFO], однак вже тривалий час не проживають разом та не спілкуються. Відповідач на час звернення з позовом позивача до суду відбуває покарання в кримінально-виправному закладі Автономної Республіки Крим. У позивача на даний час виникла необхідність разом з дитиною виїхати з країни, однак дозвіл батька на виїзд неповнолітньої доньки отримати не можливо. Тому звернулась до суду та просить дозволити [PERSON] у супроводі матері виїхати за межі території України без згоди батька до її повноліття. Представник позивача та представник третьої особи в судове засідання не з'явились, надали до суду заяви, в яких просять розглядати справу за їх відсутності, представник позивача позовні вимоги підтримала повністю та просила їх задовольнити. Проти заочного розгляду справи не заперечувала. Представник третьої особи не заперечувала проти задоволення позовних вимог. Враховуючи, що представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд вважає можливим розглянути справу на підставі наявних доказів. Дослідивши та оцінивши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню виходячи з наступного. В судовому засіданні встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження Серія [NUMBER], актовий запис №24). Донька проживає разом з матір'ю за адресою: [ADDRESS] (довідка ОСББ - 18/5 № 329 від 28.04.2015 р.). 09.11.2011 року вироком Ялтинського міського суду Автономної Республіки Крим [PERSON] визнано винним по ст. 185 ч. 3 КК України та призначено покарання у вигляді чотирьох років позбавлення волі з відбуванням в кримінально-виправному закладі. Строк відбування рахувати з 09.11.2011 р. Згідно раніше наданої згоди засвідченої посадовою особою виправної колонії № 2 Управління Федеральної служби виконання покарання по Республіці Крим та місту федерального значення Севастополю Росії, [PERSON] вже надавав згоду на виїзд своєї неповнолітньої доньки за межі країни 14.04.2015 р. Відповідно до ст. 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватись на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватись всупереч інтересам дитини. Згідно вимог ч. 2 ст. 4 ЗУ «Про порядок виїзду з України і виїзду в Україну громадян України» оформлення проїзного документа дитини проводиться на підставі нотаріально засвідченого клопотання батьків або законного представника батьків чи дітей у разі потреби самостійного виїзду неповнолітнього за кордон. За відсутності згоди одного з батьків виїзд неповнолітнього громадянина України за кордон може бути дозволено на підставі рішення суду. Таким чином, зважаючи не те, що згоди батька на виїзд дитини за межі України отримати неможливо, у з в'язку з тим, що він відбуває покарання на тимчасово окупованій території Автономної Республіки Крим, однак з матеріалів справи вбачається, що раніше ним вже були надані такі дозволи і він не заперечував проти виїзду доньки за межі країни, суд вважає за можливе надати відповідний дозвіл [PERSON] Разом з тим, суд вважає, що дозвіл на виїзд дитини за межі країни рішенням суду необхідно надати на строк не пізніше 09.11.2015 р. по закінченню строку відбування відповідачем покарання за вироком суду, тому позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial