Jurisdiction: civil
Date: 2019-05-07 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] , про встановлення порядку користування квартирою. В обґрунтування своїх позовних вимог вказувала, що їй належить на праві спільної власності 46/100 частин квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 30 квітня 1997 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Сушик Л.А., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №144918507 від 12.11.2018року. 54/100 частин вказаної квартири належить на праві власності відповідачеві [PERSON] , на підставі договору дарування від 15.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Четверговою Є.О. З моменту набуття права власності на спірну квартиру відповідачем, у них постійно виникають конфлікти щодо розподілу прав та обов`язків, сплаті комунальних платежів. Фактично відповідач у спірній квартирі не проживає, а всією квартирою користується сім`я з 4-х осіб на підставі договору оренди частки квартири від 01 жовтня 2016 року , який уклала відповідач із [PERSON] строком на 2(два) роки 11 місяців. Оскільки вона, як співвласник вказаної квартири , не була повідомлена про укладення договору оренди відповідачем з іншою особою, вважає свої права співвласника жилого приміщення порушеними , і такими , що позбавляють її можливості використовувати свою частину квартири за призначенням. У вказаній квартирі зареєстрована вона одна, інший співвласник та особи, які в даний час у ній проживають , у цій квартирі не зареєстровані. В даний час у неї виникла потреба у користуванні своєю часткою власності, тому вона змушена звертатись до суду з даним позовом.Згоди щодо порядку користування спірною квартирою на даний час між нею та відповідачем не досягнуто, оскільки особи , які орендують частку відповідача у спірній квартирі, користуються всією квартирою, а відповідач періодично звертається до суду з позовом до неї про відшкодування витрат по комунальних послугах, які вона практично не отримує , проте, як співвласник змушена нести ці витрати на підставі рішень Луцького міськрайонного суду. Спірна квартира розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку , складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м. , у тому числі: 1-а кімната- 12.5кв.м., 2-а кімната- 16,8 кв.м., кухня площею -8,5 кв.м. , вбиральня площею- 1,3 кв.м., ванна кімната площею- 2,6 кв.м., коридор -8,0 кв.м. , вбудована шафа -0,7;0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,5 кв.м., лоджією 1,4 кв.м. 3агальна площа квартири -52,8 кв.метри. Вважає можливим надання їй у користування кімнату площею -12,5 кв.м, відповідачеві -кімнату площею-16,8 кв.м., а кухню, вбиральню, ванну кімнату , коридор, вбудовану шафу - залишити у загальному користуванні співвласників квартири. Посилаючись на вищенаведене, позивач просить суд постановити рішення, яким встановити між нею та відповідачем порядок користування квартирою [ADDRESS] наступним чином : їй надати у користування кімнату жилою площею-12,5 кв.м., з лоджією; відповідачеві [PERSON] надати у користування кімнату жилою площею - 16,8 кв.м., з балконом; а кухню площею-8,5 кв.м., вбиральню площею-1,3 кв.м., ванну кімнату площею-2,6 кв.м., коридор площею-8,0 кв.м., вбудовану шафу 0,7;0,5 кв.м. залишити у їхньому загальному користуванні. Представник відповідача надіслала до суду відзив на позов, в якому вказувала, що заперечує проти його задоволення, оскільки він є безпідставним та необгрунтованим, і доводи позивача про те, що між сторонами у справі склався фактичний порядок користування квартирою, за якого позивач повністю одноосібно займає та користується належною їй житловою кімнатою на плані квартири, а відповідачі користуються іншими житловими кімнатами, не відповідають дійсним обставинам. Квартира за адресою [ADDRESS] до 15 жовтня 2010р. належала на праві спільної часткової власності [PERSON] ( 54 /100 частки) та [PERSON] (46/100 частки). 15 жовтня 2010р. був укладений договір дарування, згідно з яким [PERSON] (дядько) передав безоплатно як дар 54/100 частки двокімнатної квартири [ADDRESS] на [ADDRESS] відповідачу [PERSON] (племінниці), яка на той час була неповнолітньою, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав № 27867583 від 03.11.10р. Відповідно до Витягу про державну реєстрацію прав [PERSON] є власником частки квартири 54/100, тобто форма власності приватна спільна часткова. Також відповідно до Технічного паспорту на квартиру [ADDRESS] власниками квартири є [PERSON] - розмір частки 46/100, [PERSON] - розмір частки 54/100. З 15 жовтня 2010р. і до часу звернення в суд з позовом позивача відповідач [PERSON] виконує обов`язки по сплаті всіх комунальних платежів, незважаючи на те, що за адресою місцезнаходження спірної квартири не зареєстрована, а відповідно не має можливості укласти договори щодо надання житлово - комунальних послуг. Будинкова книга знаходиться у позивача [PERSON] Також відповідачем були погашені борги [PERSON] по комунальних платежах за період до 15.10.10р., оскільки на дану квартиру був накладений арешт. За позовом ДКП «Луцьктепло» до [PERSON] було стягнуто 6 226,32коп. заборгованості станом на 01.12.2009р. за послуги теплопостачання . За період з 2010р. по червень 2012р. згідно з заочним судовим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області (справа № 161/16729/13-ц) від 21.01.14р. стягнуто з [PERSON] 5 759 грн. 09 коп. суми коштів, сплачених за утримання квартири . За період з липня 2012р. по червень 2014р. заочним судовим рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області (справа № 161/13677/14-ц) від 30.10.14р. судом стягнуто з [PERSON] 6 151 грн.40 коп. суми коштів сплачених за утримання квартири . За період з липня 2014р. по вересень 2017р. заочним рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області (справа № 161/14706/17) від 05.12.17р. стягнуто з [PERSON] 35 710,84. суми коштів сплачених за утримання квартири . За період з жовтня 2017р. по липень 2018р. рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області (справа № 161/14364/18) від 31.01.19р. стягнуто з [PERSON] 5 253,02 коп. суми коштів, сплачених за утримання квартири , що свідчить про те, що позивач [PERSON] не проживає за адресою [ADDRESS] , та не сплачує комунальні послуги за утримання квартири, а комунальні платежі оплачуються відповідачем [PERSON] самостійно. [PERSON] не проживає у спірній квартирі та ніколи в ній не проживала. До 15.10.2010р. квартира за адресою [ADDRESS] була непридатною для проживання, в цій квартирі ніхто з співвласників не проживав, а відповідно житло знаходилось в антисанітарному та занедбаному стані, де проводили свій час безхатьки, так як квартира була без вхідних дверей. Твердження позивача, що відповідач використовує частку у квартирі для своїх потреб, здаючи в оренду всю квартиру, не може братись судом до уваги, так як немає жодного відношення до предмету позову і при цьому не відповідає дійсності. Частка (54/100) [PERSON] за договором оренди частки квартири від 2016р. надається в безкоштовне користування її рідній сестрі (та її сім`ї) виключно для утримання квартири на період навчання [PERSON] у вищому навчальному закладі. Розмір орендної плати становить 1 грн. в місяць. Тобто використовується лише частка [PERSON] - 54/100. Щодо позбавлення користування позивача її часткою не відповідає дійсності. У неї є ключі від квартири і вона має постійний доступ до неї, але приходить туди, з метою суперечок, а не для того, щоб прибрати і оплатити інші витрати на майно. Відповідач з вересня 2018 р. знаходиться в Україні і жодного разу не сплатила комунальні платежі чи витрати по утриманню квартири. [PERSON] просить суд встановити наступний порядок користування спільною квартирою: надати їй в користування кімнату площею - 12,5 кв. метрів, а кухню, вбиральню, ванну кімнату, коридор, вбудовану шафу залишити у загальному користуванні. Проте, відповідач вважає, що такий порядок станом на даний час є неможливим. Відповідно до технічного паспорту - загальна площа квартири 52,8м.кв., житлова - 29,3 м. кв., тобто відповідно до частки [PERSON] в користування їй може бути надано: 52,8/100*46= 24,28 м.кв.: 12,5 кімната + ((8,5 (кухня)+1,3 (вбиральня) + 2,6 (ванна кімната) +8 коридору + 0,7 (вбудованої шафи) = 21,10/2=10,55 + 12,5 м.кв. = 23,05м. кв. + лоджія 1,4 м. кв. (яка знаходиться за кімнатою, площею 12,5м.кв.)= 24,45м.кв. Таким чином, за [PERSON] залишається в користуванні частка 28,35 м.кв., що становить менше 54/100 належної їй частки, а саме: 28,51 м.кв., З чим відповідач не може погодитися, а тому просить відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. В судовому засіданні позивач та її представник - адвокат Басалик В.Ф. заявлений позов підтримали у повному обсязі з мотивів, наведених у позовній заяві.Позивач суду пояснила, що дійсно на даний момент не проживає у спірній квартирі, оскільки повернувшись в Україну, в результаті тривалого конфлікту з відповідачем вона не має можливості повноцінно користуватись квартирою і для того щоб проживати в ній їй необхідно встановити порядок користування спірним житловим приміщенням. Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позову заперечувала частково, та просила не стягувати з відповідача понесені позивачем судові витрати по справі, оскільки даний спір можливо було врегулювати в позасудовому порядку. Заслухавши пояснення сторін, їх представників, дослідивши матеріали справи, та подані сторонами докази на підтвердження обґрунтованості заявлених позовних вимог та заперечень, суд установив таке. Згідно з ст.47 Конституції України, ч.3 ст.9 Житлового кодексу України кожен громадянин має право на житло та ніхто не може бути обмежений у праві користування жилим приміщенням. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, згідно зі ст. 391 ЦК України. Судом встановлено, що позивачу на праві спільної власності належить 46/100 частин квартири [ADDRESS] , що стверджується договором купівлі-продажу, посвідченим 30 квітня 1997 року державним нотаріусом Першої Луцької державної нотаріальної контори Волинської області Сушик Л.А., та витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно №144918507 від 12.11.2018року. Крім того, судом встановлено, що 54/100 частини спірної квартири належить на праві власності відповідачеві [PERSON] , на підставі договору дарування від 15.10.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Четверговою Є.О. Згідно з ст.41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатись своєю власністю , результатами своєї інтелектуальної , творчої діяльності. Відповідно до п.14 Постанови Пленуму Верховного Суду України №20 від 22.12.1995 року « Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира , яка є спільною сумісною чи частковою власністю , на вимогу учасника цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири , якщо про це заявлено позов. У цьому разі окремі підсобні приміщення / кухня , коридор , тощо/ можуть бути залишені в загальному користуванні учасників спільної часткової власності. Відповідач у відзиві посилалась на те, що у запропонованому позивачем варіанті порядку користування спільним майном, порушуватимуться ст.ст. 357, 366, 371, 379 ЦК України та закріплені в них презумпція рівності часток співвласників. У своєму відзиві відповідач посилалась на те, що порядок користування житловими приміщеннями у будинку, який належить на праві власності кільком особам, може бути встановлений у випадку, коли такі приміщення відповідають за розміром часткам цих осіб у будинку. Як випливає із змісту ст.358 Цивільного кодексу України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. Якщо договір між співвласниками про порядок володіння та користування спільним майном відповідно до їхніх часток у праві спільної часткової власності посвідчений нотаріально, він є обов`язковим і для особи, яка придбає згодом частку в праві спільної часткової власності на це майно. Ця стаття свідчить про те, що первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Очевидним є те, що рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас, при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд. При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим. Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним, у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників. На думку суду, позивач обґрунтовано звернувся до суду з вимогою про визначення порядку користування квартирою. Вказаний позивачем варіант найбільш враховує баланс інтересів кожного зі співвласників, встановлення порядку користування приміщенням квартири між співвласниками відповідно до змісту статей 319, 368 ЦК України є складовою здійснення ними права спільної часткової власності та не змінює розміру часток належних кожному зі співвласників. Запропонований позивачем порядок користування спірною квартирою не погіршить житлові умови сторін та не порушуватиме їхніх прав. Як встановлено судом, спірна квартира розташована на першому поверсі 5 поверхового будинку , складається з двох кімнат житловою площею 29,3 кв.м. , у тому числі: 1-а кімната - 12.5кв.м., 2-а кімната- 16,8 кв.м., кухня площею -8,5 кв.м. , вбиральня площею- 1,3 кв.м., ванна кімната площею- 2,6 кв.м., коридор -8,0 кв.м. , вбудована шафа -0,7;0,5 кв.м. Квартира обладнана балконом 0,5 кв.м., лоджією 1,4 кв.м. 3агальна площа квартири -52,8 кв.метри. За таких обставин, суд вважає можливим надати позивачу у користування кімнату 1-а площею -12,5 кв.м з лоджією 1,4 кв.м. , відповідачеві -кімнату 2-а площею-16,8 кв.м. з балконом 0,5 кв.м, а кухню, вбиральню, ванну кімнату , коридор, вбудовану шафу - залишити у спільному користуванні співвласників квартири. Відповідно до ч. 2 ст.141 ЦПК України, в разі задоволення позову, судові витрати , пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача. Оскільки рішення ухвалено на користь позивача, з відповідача [PERSON] на користь позивача [PERSON] слід стягнути 768,40грн. понесених судових витрат по сплаті судового збору.

Outcome: approved