Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-02 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про встановлення факту батьківства, мотивуючи свої вимоги тим, що 08 серпня 2009 року вона народила дочку [PERSON]І, батьком якої є [PERSON], який помер 22 березня 2014 року. Зазначає, що у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] вона не перебувала. Однак, при реєстрації народження дитини секретарем сільської ради було допущено порушення норм закону і рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2014 року виключено відомості з актового запису № 21 про народження [PERSON], [INFO] про [PERSON], як батька, вчиненого 03 вересня 2009 року секретарем виконавчого комітету Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] Посилається на те, що вона була знайома з [PERSON], ще зі шкільних років, а після повернення із-за кордону, з липня 2007 року почала спілкувалась та зустрічалась із [PERSON] Однак, у вересні знову поїхала за кордон і після повернення через рік у вересні 2008 року, вони почали підтримувати близькі стосунки, проживаючи періодично разом в м. Чернівці. В листопаді 2008 року вона завагітніла і повідомила про це [PERSON], який був цьому радий. У фактичних шлюбних стосунках перебували до січня 2009 року. Та коли, вона дізналася, що [PERSON] зрадив подружній вірності, вона повернулась проживати в с. Нові Драчинці. Перебуваючи в пологовому будинку, [PERSON] відвідував її, визнавав себе батьком дитини та за життя регулярно приходив до дитини, займався її вихованням, піклувався, матеріально забезпечував. Встановлення факту батьківства необхідне для прийняття спадщини та отримання допомоги по втраті годувальника, тому просила позовні вимоги задовольнити та встановити факт батьківства [PERSON] відносно дитини [PERSON] Представник позивачки у судовому засіданні підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладенні у позові та просила їх задовольнити. Представник відповідача просила відмовити у задоволенні позову, вказуючи на те, що позовні вимоги є необґрунтованими, оскільки позивачем не надано переконливих та беззаперечних доказів, які б підтвердили посмертно факт батьківства [PERSON], відносно народженої [PERSON] дитини. Крім того, вказувала на те, що категорично не визнає висновок експерта, щодо встановлення батьківства, оскільки експертиза виконана посмертно, дозвіл на відібрання зразків крові трупа [PERSON] у його родичів не відбирався, а отже і сумнівним є походження зразків крові саме від трупа [PERSON] Заслухавши пояснення сторін та їх представників, покази свідків, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позову [PERSON] слід відмовити, виходячи з наступних підстав: За положеннями ст.11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Судом встановлено, що [PERSON] народилася 08 серпня 2009 року. Відповідно до копії актового запису про народження № 21 від 03 вересня 2009 року дитину зазначено під прізвищем матері [PERSON], а батьком записано [PERSON], на підставі заяви про визнання батьківства. (а.с. 17) 22 березня 2014 року в м. Чернівці [PERSON] помер. З 06 березня 2015 року по 03 квітня 2015 року за заявою [PERSON] проведено судово-медичну експертизу про встановлення факту батьківства [PERSON], відповідно до висновку якої № 35 [PERSON], який помер 22 березня 2014 року, може являтися біологічним батьком дитини [PERSON], 08 серпня 2009 року, народженої [PERSON], з ймовірністю 99,99999%, таким чином батьківство практично доведене. (а.с. 7-11). Згідно Конвенції «Про права дітей», ратифіковану Верховною Радою України 27.02.1991 року, у ст.2 зазначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст.125 Сімейного кодексу України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров'я про народження нею дитини. Якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду. Правовій аналіз ст.125 Сімейного кодексу України дає змогу дійти висновку про існування двох способів визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою: добровільний та судовий. Добровільний спосіб полягає у двосторонньому волевиявленні матері та батька, яке полягає у зверненні до державного органу реєстрації актів цивільного стану із відповідною заявою, або ж у зверненні особи, яка вважає себе батьком дитини. Іншими словами добровільний спосіб можливо назвати реєстраційним або позасудовим. Суть судового способу визначення походження дитини, батьки якої не перебувають у шлюбі між собою полягає у зверненні одного з подружжя до суду, який в результаті розгляду цивільної справи по суті встановлює батьківство судовим рішенням, яке є обов'язковим для виконання. Відповідно до ст.128 Сімейного кодексу України, за відсутності заяв, право на подання яких встановлено статтями 126 і 127 цього кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Позов про визнання батьківства може бути пред'явлений матір'ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Дана стаття регламентує судовий спосіб захисту сімейних прав та інтересів у сфері батьківства. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Причому таке право може бути реалізоване як в порядку позовного провадження за наявності спору про право (визнання батьківства за рішенням суду), так і в окремому провадженні (встановлення факту батьківства). Дана стаття регулює відносини щодо реалізації права на батьківство в порядку позовного провадження. Згідно ст.130 Сімейного кодексу України. у разі смерті чоловіка, який не перебував у шлюбі з матір'ю дитини, факт його батьківства може бути встановлений за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до ст.57 Цивільного процесуального кодексу України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі вище перераховані докази в сукупності. Причому кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень (ч.1 ст.60 Цивільного процесуального кодексу України). Виходячи з наведеного визначальним при встановленні батьківства в судовому порядку є встановлення факту спільного проживання та ведення спільного господарства матір'ю і батьком дитини до її народження , або спільне виховання чи утримання ними дитини, або докази, що з достовірністю підтверджують визнання відповідачем батьківства. Тобто батьківство може бути встановлено при доведеності однієї з двох підстав: спільного проживання батьків до народження дитини або визнанням відповідачем батьківства. Як розяснив Пленум ВСУ у своїй постанові №3 від 15.05.2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ст.212 ЦПК, згідно з якою жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення. Так, позивачем [PERSON] не надано суду доказів, того, що померлий [PERSON] проживав разом з нею та дитиною [PERSON] після її народження, що вони вели спільне господарство, що він утримував її та дитину. Крім того, за життя [PERSON] вони не зверталися до суду з позовом про встановлення факту батьківства чи стягнення аліментів. Посилання [PERSON] на довідку Драчинецької сільської ради № 1615 від 25 вересня 2014 року, як на доказ підтвердження того, що [PERSON] брав участь у вихованні та утриманні дитини [PERSON], спростовується довідкою виданою Драчинецькою сільською радою №1966 від 24 грудня 2014 року, в якій зазначено, що інформація яка зазначена у вищевказаній довідці, записана зі слів самої [PERSON], а документального підтвердження того, що [PERSON] брав участь у вихованні та уриманні [PERSON], у сільської ради немає. (а.с. 14, 44) Крім того, на підтвердження своїх позовних вимог позивачем було заявлено клопотання про допит свідків, які ніби то можуть підтвердити факт батьківства [PERSON] по відношенню до дитини [PERSON] Покази свідків [PERSON], [PERSON] та [PERSON], суд оцінює критично, оскільки вони суперечать одні одним. Так, свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] та [PERSON] проживали однією сімєю у с. Драчинці у мами. Він визнавав, що [PERSON] являється його дитиною. Крім того, вона вказала на те, що в роддом до позивачки він не приходив, і в період народження дитини проживав з іншою жінкою на імя [PERSON]. Свідок [PERSON] надала суду пояснення про те, що [PERSON] проживала разом з померлим [PERSON] у с. Драчинці і у м. Чернівці, вдома в останнього. І коли позивачка народжувала, то [PERSON] приходив до неї у роддом. Свідок [PERSON] пояснила суду, що позивачка та [PERSON] проживали разом в м. Чернівці, до того часу, поки не прийшла інша жінка, [PERSON] та вигнала [PERSON] з будинку. Однак, померлий [PERSON] неодноразово передавав через неї гроші та подарунки для дитини [PERSON] Також зазначила, що останній рік вона з братом не сходилася. Доводи позивача [PERSON] спростовуються також поясненнями свідка [PERSON], яка являється другом покійного [PERSON] та суду пояснила, що після розірвання шлюбу з першою жінкою, [PERSON] проживав один. Від першого шлюбу у нього залишився тільки один син. Про те, що у [PERSON] була ще одна дитина від іншої жінки, його друзі ніколи від нього не чули. Аналогічні пояснення надали в судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON] та [PERSON], які являлися друзями покійного [PERSON] Рішенням Кіцманського районного суду Чернівецької області від 09 грудня 2014 року виключено відомості про [PERSON], [INFO], який помер 22 березня 2014 року, як батька з актового запису № 21 про народження дитини [PERSON], [INFO], вчиненого 03 вересня 2009 року секретарем виконавчого комітету Драчинецької сільської ради Кіцманського району Чернівецької області [PERSON] Зазначені обставини у вказаному рішенні [PERSON] у судовому засіданні визнані та не спростовані. (а.с. 42-43) В силу ч. 3 ст.61 ЦПК України обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. А отже наведені вище обставини доказуванню не підлягають. Що стосується висновку експертизи, то слід зазначити, що у ньому вказано про те, що [PERSON] може являтися біологічним батьком дитини [PERSON], тобто відсутній категоричний висновок, а тому його слід оцінювати лише в сукупності з іншими доказами. Крім того, існує сумнів, щодо походження зразків крові саме від трупа [PERSON], так як дозів на їхнє відібрання, у родичів не відбирався. Відповідно зі ст.ст. 57, 60 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Отже, на думку суду, зазначене вище свідчить про відсутність батьківських правовідносин, які б виникли у [PERSON] за його життя відносно дитини [PERSON], а саме не доведена наявність матеріальної допомоги, піклування, бажання спілкування, турботи, участь у вихованні, які б слугували підставами для встановлення батьківства. А тому підстав для задоволення позовних вимог про встановлення факту батьківства не вбачається. При цьому суд виходить також з того, що як вже зазначалося вище, допитані в ході судового розгляду справи свідки не змогли з достовірністю підтвердити факт батьківства [PERSON]. Враховуючи наведене та

Outcome: dismissed