Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-06 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області з позовом до [PERSON], Виконавчого комітету Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області, в якому просить визнати відповідача - [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: [ADDRESS] та зняти з реєстрації відповідача - [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що її на підставі договору дарування р. № 474 від 22 січня 2004 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чуприн Т.А., на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]. 20 червня 2018 року вона отримала від Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області довідку, з якої вбачається, що за адресою: [ADDRESS], зареєстрована інша особа - відповідач по справі [PERSON], [INFO], яка не проживає в ньому. У зв'язку з тим, що в житловому будинку зареєстрована інша особа [PERSON], [INFO], який не є родичем позивача та не є власником житлового будинку за адресою: [ADDRESS], у позивача виникли труднощі щодо реалізації свого права власності, а саме: сплата додаткових коштів на утримання будинку за відповідача та можуть виникнути труднощі в майбутньому при здійсненні свого права при відчуженні житлового будинку, , а тому позивач просить визнати відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням та зняти його з реєстрації. Позивач у судове засідання не з'явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечує. Відповідачі в судове засідання не з'явились, про день, час та місце розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку. Про поважні причини своєї неявки суд не повідомили, заяв про відкладення розгляду справи та про розгляд справи за їхньої відсутності від них не надходило, тому суд визнає їхню неявку неповажною та вважає можливим розглянути справу за їхгьої відсутності, ухваливши заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України. Зі згоди позивача суд проводить заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів, відповідно до ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи та всебічно проаналізувавши обставини в їх сукупності, дав оцінку зібраним по справі доказам, виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному, об'єктивному та всебічному з'ясування обставин справи, вислухавши пояснення позивача, прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому у цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.ст. 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Згідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін, при цьому кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Відповідно до ст. 76 цього Кодексу доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі письмових, речових та електронних доказів, висновків експертів та показаннями свідків. Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на підставі договору дарування р. № 474 від 22 січня 2004 року, посвідченого нотаріально приватним нотаріусом Мелітопольського міського нотаріального округу Запорізької області Чуприн Т.А., на праві приватної власності належить житловий будинок, розташований за адресою: [ADDRESS]./а.с.7/ Згідно копії витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 2651612 від 24 січня 2004 року [PERSON] є єдиною власницею житлового будинку за адресою: [ADDRESS]./а.с.8/ Відповідно до копії довідки Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області у належному позивачці житловому будинку за адресою: [ADDRESS], зареєстрований - відповідач по справі [PERSON], [INFO], який є іншою особою та не проживає в ньому./а.с.12/ На запит суду, 17 вересня 2018 року до Мелітопольського міськрайонного суду Запорізької області надійшла відповідь Терпіннівської сільської ради Мелітопольського району Запорізької області № 365 від 14 вересня 2018 року про те, що [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [ADDRESS]./а.с.24/ В силу того, що відповідач [PERSON], [INFO], зареєстрований за вказаною адресою, але не проживає, позивач не може в повній мірі володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі відчуження власником свого майна. Частиною 1 ст. 383 ЦК України передбачено, що власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім'ї, інших осіб. Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України право власності є право особи на річ (майно), що вона здійснює відповідно до закону по своїй волі, незалежно від волі інших осіб. Згідно з ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч. 1 ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні, зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою». Згідно до ст.. 116 ЖК України, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення Судом встановлено, що на теперішній час за адресою: [ADDRESS], залишається зареєстрованим [PERSON], [INFO], який не є родичем [PERSON] та не є власником житлового будинку, що перешкоджає [PERSON], [INFO], як власнику будинку користуватися та розпоряджатися своїм майном, а тому на підставі викладеного, аналізуючи зібрані у справі докази, кожний окремо та всі в сукупності, суд вважає, що позовні вимоги про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням підлягають задоволенню. На підставі вищевикладеного,

Outcome: approved