Jurisdiction: civil
Date: 2018-08-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] особою, що втратила право користування квартирою [ADDRESS]. В обґрунтування позову зазначено, що [PERSON] є власником вказаної квартири. [PERSON], як її колишній співмешканець, зареєстрований в даній квартирі, проте з жовтня 2017 року і по теперішній час в квартирі не проживає. Реєстрація відповідача у житловому приміщенні порушує права позивачки, як власника щодо володіння, користування та розпорядження належним житлом, а тому вона звернулася з позовом до суду. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, надала пояснення по суті та просила суд задовольнити позов, з підстав, зазначених у позовній заяві, проти винесення заочного рішення у справі не заперечувала. Відповідач в судове засідання не з'явився, про час, дату та місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, а саме: судовими повістками за останнім відомим місцем проживання та шляхом розміщення оголошення про виклик до суду на офіційному сайті «Судова влада України». На пропозицію суду, відзив на позов від відповідача не надійшов, тому, з урахуванням відкритості та загальнодоступності інформації щодо справи її розгляд проведено без участі відповідача. Зі згоди позивача, на підставі ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи. Заслухавши позивача, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з таких підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 20.12.1995 року [NUMBER], яке зареєстровано в реєстровій книзі Кіровоградського ООБТІ за №110/1, [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що також підтверджується реєстраційним написом № 4 Кіровоградського ООБТІ (а.с. 7). Згідно довідки Вільненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 735 від 04.07.2018 року, на виконання вимог Закону України «Про засудження комуністичного та націонал-соціалістичного (нацистського) тоталітарних режимів в Україні та заборону пропаганди їхньої символіки», рішенням 40 сесії Вільненської сільської ради № 242 від 04.09.2015 року вулицю [ADDRESS] перейменовано на вулицю [ADDRESS] (а.с. 9). З довідки Вільненської сільської ради Кіровоградського району Кіровоградської області № 734 від 04.07.2018 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] та області фактично зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] (а.с. 8). Факт реєстрації [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується її паспортом (а.с. 6). Згідно акта обстеження матеріально-побутових умов життя сім'ї [PERSON], за адресою [ADDRESS] та області, комісією, в складі сільського голови - Новохатського С.М., секретаря сільської ради - Шевченко Т.В., депутата сільської ради - [PERSON], встановлено, що [PERSON] проживає одна. За результатами проведеного обстеження комісія встановила, що [PERSON] за вказаною адресою не проживає з жовтня 2017 року (а.с.26). Факт непроживання [PERSON] за вказаною адресою також підтверджується поясненнями свідків, допитаних судом. Так свідок [PERSON] пояснила, що вона з 1995 року вона є сусідкою [PERSON] З 1997 року разом з [PERSON] проживав [PERSON] В жовтні 2017 року він разом зі своїми речами виїхав з квартири і більше на території с.Вільне не з'являвся. Свідок, як працівник сільської ради, по телефону йому нагадувала про необхідність зняття з реєстрації за адресою проживання [PERSON], однак [PERSON] на даний час цього не зробив. Свідок [PERSON] суду пояснила, що вона проживає за адресою [ADDRESS] протягом останніх двадцяти років. Зі своєю сусідкою [PERSON] вона знайома з 1974 року. В період з 1997 року по жовтень 2017 року разом з [PERSON] проживав [PERSON], проте він виїхав із села разом зі своїми речами та більше в село не повертався. З жовтня 2017 року і по даний час [PERSON] проживає сама. Відповідно до вимог ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ч. 1 ст. 15 та ч.1 ст.16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтями 12, 13, 89 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Статтею 41 Конституції України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.47 Конституції України, якою гарантується право на житло і встановлено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Згідно ст.ст.319, 321, 391 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до вимог п.2 ч.1 ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою. Таким чином, суд приходить до висновку, що позовні вимоги про визнання відповідача таким, що втратив право користування квартирою, яка належить позивачу, є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню. На підставі ст.ст.319, 321, 383, 391 ЦК України, ст.7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні»,

Outcome: approved