Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м. Кременчука із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є наймачем кімнати №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці Полтавської області. Ордер на вказане житлове приміщення вона отримала 19.12.1986 на підставі рішення виконавчого комітету Кременчуцької міської Ради народних депутатів № 919 від 18.12.1986. 15.03.2004 у даному житловому приміщенні за згодою інших користувачів були зареєстровані [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] [PERSON] з 2012року, а [PERSON] з 2013 року не проживають у спірному житловому приміщенні, участі у його утриманні не приймають, чим порушують права позивача, оскільки вона вимушена сплачувати кошти за надані житлово-комунальні послуги з урахуванням реєстрації відповідачів. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON], [PERSON] такими, що втратили право користування жилим приміщенням кімнатою №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці Полтавської області. Ухвалою суду від 16.05.2018 залишено без розгляду позов [PERSON] в частині позовних вимог до [PERSON] про визнання його таким, що втратив право на користування кімнатою №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці Полтавської області. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Від позивача, [PERSON], надійшла заява про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] про причини своєї неявки суд не повідомляв. Треті особи, Кременчуцька міська рада Полтавської області та орган опіки та піклування Кременчуцької міської ради Полтавської області надіслали клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача, з огляду на положення ч.4 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 29 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Судом встановлено, що [PERSON] є наймачем кімнати у гуртожитку,- кімнати №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці Полтавської області. За вказаною адресою з 15.03.2004 також зареєстрований її онук, [PERSON] , що підтверджується даними відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та довідкою ТОВ «Житлорембудсервіс» №4228. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача чи членів його сімї за ними зберігається жиле приміщення на протязі шести місяців. Згідно положень ст. 72 ЖК України, визнання особи такою що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності такої особи більше визначеного строку проводиться в судовому порядку. Главою 4 ЖК УРСР визначено порядок користування гуртожитками. Нормами вказаної глави не передбачено підстав для визнання громадян такими, що втратили право користування жилими приміщеннями в гуртожитку. Разом із тим, оскільки правовий режим гуртожитків прирівняний до правового режиму жилих приміщень у будинках державного і громадського житлового фонду, то на мешканців таких гуртожитків у разі їх тимчасової відсутності поширюються норми ст. ст. 71, 72 ЖК УРСР. Тобто, у разі тимчасової відсутності наймача чи членів його сімї жилого приміщення в гуртожитку більше шести місяців, останні можуть бути визнані такими, що втратили право користування жилим приміщенням. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. [PERSON] з 2012 року не проживає у кімнаті №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці. Вказаний факт підтверджується актом ТОВ «Житлорембудсервіс» за № 469 від 15.08.2017, складеним за участю свідка [PERSON], яка проживає у кімнаті №104 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житлі більше року, а його реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для наймача, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням кімнатою №100 в буд.№6 по вул.Гвардійській у м.Кременчуці Полтавської області. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved