Jurisdiction: civil
Date: 2015-03-16 00:00:00

[PERSON]звернулась в суд із позовом до [PERSON] про виселення з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. В обґрунтування позову [PERSON] зазначає, що відповідач [PERSON], систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття та систематичним псуванням жилого приміщення, робить неможливим для інших проживання з ним в одній квартирі. В судовому засіданні позивачка [PERSON]позовні вимоги підтримала у повному обсязі та пояснила, що 09 лютого 1985 року вона зареєструвала шлюб з [PERSON] За час спільного проживання з [PERSON] у них народилося двоє дітей: дочка [PERSON], [INFO], та дочка [PERSON], [INFO]. 22 лютого 1993 року по обміну вони для сім'ї придбали квартиру [ADDRESS]. Даною квартирою вони користуються по даний час. За час сумісного проживання [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, що і ставало причиною звільнення його з роботи - спочатку з пожежної частини, а потім із РАЕС, де він в додаток до вживання спиртного, ще й побив майстра. Після цього відповідач вже ніде не працював, продовжував зловживати спиртними напоями і його поведінка дедалі ставала все агресивнішою. Відповідач почав не просто вчиняти сварки і застосовувати фізичне насильство як до неї, так і до дітей, він просто почав із сім'ї знущатися та катувати. Його поведінка виражалась в тому, що він почав виживати сім'ю з помешкання нелюдськими методами, зокрема вже як в нетверезому стані, так і в тверезому стані відповідач постійно бив її та доньок, прив'язував її до стільця та на очах дітей приставляв до неї ножа і погрожував, що вб'є її, при цьому включав голосно музику, в квартирі палив і кидав недопалки під ноги, відрізав шнури від телевізора, пральної машинки, праски, нищив її одяг. У кімнаті відповідач під подушкою на своєму ліжку постійно тримав ніж і шнурок, які використовував щодо неї, з погрозами, що завдасть шкоди її життю та здоров'ю. У 2012 році вони розлучилися і далі стало ще гірше. Коли старша дочка вийшла заміж, [PERSON] одного разу побив її так, що та вимушена була зняти побої та написати заяву в міліцію, однак працівники міліції умовили забрати заяву вказуючи на те, що в сім'ї всяке буває і що все ж таки це її батько. Після цього відповідач почав ще й вчиняти бійки із зятем, постійно дочці та зятю погрожувати та виганяти із квартири, на що діти були змушені переїхати жити в село до батьків зятя і звідти їздити на роботу в м.Кузнецовськ. Після одруження меншої дочки, [PERSON] почав виживати з квартири і того зятя. Відповідач почав до нього чіплятися, ображати нецензурними словами, битися, а одного разу ще й линув зятю в очі ацетон. Коли вони з дітьми вранці йшли на роботу, то повернувшись ввечері, вже в квартиру потрапити не могли, так як було зачинено із середини або взагалі змінені замки. Постійні неодноразові виклики міліції ніяких результатів не давала, працівники міліції приїздили, давали [PERSON] зауваження і їхали зі словами, що ви сім'я, то і розберетеся, а згодом взагалі перестали їздити на виклики. Все це призвело до того, що менша дочка із зятем зняли житло і переїхали туди проживати, а її життя перетворилося на пекло. Щоденно відповідач її бив, погрожував, що зробить її калікою або взагалі вб'є. 20 лютого 2014 року свої погрози [PERSON] таки здійснив. Ввечері того дня він зайшов до неї у кімнату з молотком і почав погрожувати їй, що зараз вб'є. При цьому між ними почалася сварки, в ході якої відповідач взяв ніж та наніс їй декілька ножових поранень. Вона встигла накинути на нього покривало і вискочити у коридор, де почала сильно кричати, однак [PERSON] наздогнав її у коридорі і почав ще бити кулаками зі словами « я тебе вб'ю». Вже сусіди викликали міліцію та швидку допомогу. Їй зробили декілька операцій, вона втратила нирку, частину селезінки, перенесла операцію на легенях і як наслідок стала інвалідом. [PERSON] 04.06.2014 року був засуджений за ч.1 ст.121 КК України до п'яти років шести місяців позбавлення волі і відбуває покарання в колонії с.Полиці Володимирецького району Рівненської області, однак навіть з колонії він шле листи до сусідів з погрозами, щоб ті не йшли в суд свідчити і надіслав їй лист з погрозами, на підставі якого міліція порушила кримінальне провадження. Крім того, відповідач постійно їй та меншій дочці телефонує з колонії і продовжує погрожувати. Позивачка переконана, що якщо не виселити [PERSON] з квартири, то він її та дітей вб'є. [PERSON] також зазначає, що у відповідача є батьківська хата і йому є куди повертатися з місць позбавлення волі. [PERSON] просить виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні повністю підтримала вимоги позивачки [PERSON] та вказала, що [PERSON] систематично порушував правила співжиття і до нього неодноразово застосовувались заходи попередження. Звернула увагу, що згідно вимог п.17 постанови Пленуму Верхового Суду України №2 від 12.04.1985 року, ст.116 ЖК України та ст.ст.3,8,27,28 Конституції України є підстави для виселення [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та просить позовні вимоги задовольнити. В судовому засіданні, в режимі відеоконференції, відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав та заперечив пояснення позивачки вказавши, що вони є надуманими. Пояснив, що квартиру [ADDRESS] надано для його сім'ї виключно через його трудову діяльність. Звернув увагу, що його на сварки та бійки провокували саме позивачка та діти і вказує, що є вина позивачки в тому, що сталося 20 лютого 2014 року. Щодо побиття дочки зауважив, що та спровокувала його сама на побиття. Вказав, що нищив домашні речі і одяг позивачки лише на її аналогічні дії. Також зазначив, що деякий час, після звільнення з РАЕС, він їздив на заробітки, заробляв кошти на які себе утримував. Вважає, що характеристика ЖЕД, яка надана відносно нього у даній справі, не відповідає дійсності, оскільки в ній зазначені суперечливі моменти щодо його поведінки з характеристикою, яка долучалася до матеріалів кримінального провадження. Також підтвердив, що дійсно після отримання позовної заяви про виселення він телефонував до позивачки та доньки, направив позивачці та сусідам, які заявлені свідками, листи, однак не вбачає, що у тексті листа до позивачки, є погрози. Підтвердив, що дійсно у нього є батьківська хата, однак він не має бажання їхати туди проживати. Просить в позові відмовити. В судовому засіданні представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору - виконавчого комітету Кузнецовської міської ради Рівненської області [PERSON] пояснила, що квартира [ADDRESS] є квартирою комунального житлового фонду Кузнецовської міської Ради Рівненської області. Вважає, що в судовому засіданні добуто достатньо доказів того, що [PERSON] систематично руйнував жиле приміщення, систематично порушував правила соціалістичного співжиття, а тому, на її думку, проживання з ним в одному приміщенні інших членів сім'ї є неможливим. Представник не заперечує щодо задоволення позову. В судовому засіданні були допитані свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] Свідок [PERSON] суду показала, що вона знає сім'ю [PERSON] тривалий час, оскільки є кумою [PERSON] Вказала, що [PERSON] не прожила свої роки, а промучилась, оскільки відповідач жив лише для себе, а не для сім'ї. [PERSON] постійно зловживав спиртними напоями, вчиняв насильство в сім'ї, бив меблі, нищив побутову техніку, одяг позивачки, постійно приміняв фізичну силу до [PERSON] та їх спільних дітей. Основною причиною цих бід було вживання [PERSON] спиртних напоїв. Вказала, що [PERSON] та діти не провокували [PERSON] на насильство і переконана, що якщо відповідача залишити проживати надалі у спірній квартирі, то рано чи пізно це закінчиться для [PERSON] трагедією. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає по сусідству з сім'єю [PERSON]. В будинку [ADDRESS] вона проживає п'ятнадцять років, а знає цю сім'ю років п'ять-шість. Вказує, що [PERSON] вона ніколи не бачила тверезим, через стіни будинку постійно чула крики з квартири [PERSON], оскільки проживає поверхом нижче. [PERSON] та дітей характеризує лише з позитивної сторони. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона проживає по сусідству з сім'єю [PERSON]. В будинку [ADDRESS] вона проживає з 2008 року. Із сім'єю [PERSON] тісних стосунків не підтримувала, а лише віталася. Вказує, що чула як [PERSON] вибивав двері, також, через стіни будинку, чула постійні сварки між сторонами. [PERSON] вона бачила лише у стані алкогольного сп'яніння. Вважає, що після того, що [PERSON] вчинив злочин відносно [PERSON], то позивачка не може надалі проживати разом з відповідачем, оскільки є пряма загроза її життю. В судовому засіданні свідок [PERSON] суду показала, що вона є дочкою [PERSON] та [PERSON] ЇЇ батько протягом всього життя постійно вживав спиртні напої, постійно погрожував їй, її чоловіку, матері, сестрі та чоловіку сестри, ламав майно, спав з ножами, нікому спокійно не давав жити, виламував двері. Вказала, що вона як йшла з роботи додому, то не знала чи потрапить до квартири чи ні. Звернула увагу, що вона не знає, як мама стільки років могла терпіти такі знущання, оскільки батько не пускав матір додому, погрожував ножами, бив скло, наносив тілесні ушкодження. Вона неодноразово викликала міліцію, однак працівники міліції приїдуть, поговорять і поїдуть. Зауважила, що все своє життя пам'ятає лише знущання зі сторони батька щодо матері, її та сестри і те, як вона маленькою бігала до сусідів та просила допомоги. Додатково вказала, що жити з батьком не бажає оскільки його поведінка є загрозливою для їх життя. Заслухавши та проаналізувавши пояснення позивачки, представника позивачки, відповідача, думку представника третьої особи, показання свідків, дослідивши інші докази, які є в матеріалах справи, суд вважає, що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі. Підставами для такого висновку суду є наступне. З ордера на жиле приміщення від 22.02.1993 року, який був виданий на підставі рішення Кузнецовської міської Ради про обмін, слідує, що [PERSON] видано ордер на зайняття жилого приміщення жилою площею 27,7 кв.м., яке складається з двох кімнат в квартирі [ADDRESS] для сім'ї в складі [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Із договору найму №444 від 15.05.2003 року слідує, що між [PERSON] та ЖЕД №2 Кузнецовського міського комунального підприємства укладено договір найму житла в будинках державного і комунального житлового фонду на квартиру [ADDRESS]. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] та [PERSON]перебували у зареєстрованому шлюбі до 12.11.2012 року, що підтверджується рішенням Кузнецовського міського суду Рівненської області від 12.11.2012 року по справі №1711/1824/12 про розірвання шлюбу. Також в судовому засіданні встановлено, що у [PERSON] та [PERSON]за період сумісного проживання народилися діти: [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO]. Довідкою ЖЕД №2 м.Кузнецовська від 03.06.2014 року за №1209 підтверджується, що в квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO], [PERSON], [INFO]. Довідкою №043 від 29.10.2012 року підтверджується, що квартплата та комунальні послуги за період з січня 2010 року по жовтень 2012 року вираховувалися із заробітної плати [PERSON]. Також в судовому засіданні встановлено і сторонами не оспорюється, що саме [PERSON] з січня 2010 року по теперішній час сплачує квартплату та комунальні послуги. Відповідно до вимог ст.116 ЖК України, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Виходячи із офіційного характеру заходів запобігання й громадського впливу, які мають передувати виселенню особи на підставі ст.116 ЖК України без надання іншого жилого приміщення, і відповідно до правил ст.59 ЦПК України про допустимість засобів доказування, факт застосування заходів запобігання повинен підтверджуватися доказами. Відповідно до ч.1 ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Із постанови Кузнецовського міського суду Рівненської області від 22.11.2006 року вбачається, що [PERSON] визнаний винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.1 ст.173-2 КУпАП і підданий адміністративному стягненню у вигляді штрафу в розмірі 17 грн. Із постанови Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 16.03.2011 року вбачається, що в порушенні кримінальної справи відносно громадянина [PERSON] по ст.296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину. Громадянина [PERSON] притягнуто до адміністративної відповідальності по ст.1732 КУпАП. Із постанови Кузнецовського МВ УМВС України в Рівненській області про відмову в порушенні кримінальної справи від 10.10.2012 року слідує, що в порушенні кримінальної справи відносно громадянина [PERSON] по ч.1 ст.296 КК України відмовлено за відсутністю в його діях складу злочину. За вчинення адміністративного правопорушення на громадянина [PERSON] скласти адміністративний протокол за ст.1732 КУпАП, та у відповідності до ст.221 КУпАП, направити на розгляд Кузнецовського міського суду. Із вироку Кузнецовського міського суду Рівненської області від 04.06.2014 року по справі №565/590/14-к вбачається, що [PERSON] визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.121 КК України та призначено покарання у виді п'яти років шести місяців позбавлення волі. З вищенаведеного вироку вбачається, що [PERSON] засуджено за те, що він 20 лютого 2014 року близько 21 години 40 хвилин знаходячись в приміщенні квартири [ADDRESS], перебуваючи у стані алкогольного сп'яніння, під час сварки з колишньою дружиною [PERSON], усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій та передбачаючи небезпечні наслідки у вигляді спричинення тяжких тілесних ушкоджень, наніс їй ножем, який взяв у кухонній кімнаті, один удар в ділянку живота, спричинивши тяжкі тілесні ушкодження у вигляді проникаючого ножового поранення черевної порожнини з ураженням селезінки, лівої нирки, зачеревної кровотечі та один удар в область лівої гомілки, спричинивши легкі тілесні ушкодження з короткочасним розладом здоров'я у вигляді різаної рани лівої гомілки. Довідкою до акта огляду МСЕК серії [NUMBER] від 18.06.2014 року підтверджується, що [PERSON], [INFO], з 18.06.2014 року і довічно встановлено третю групу інвалідності загального захворювання з ураженням внутрішніх органів. Із довідки Кузнецовського міського відділу УМВС України в Рівненській області №54/л-216 від 21.10.2014 року вбачається, що [PERSON], [INFO], в період часу з 21.03.2011 року по 17.05.2012 року перебував на обліках міськвідділу, як особа, що вчинила насильство в сім'ї. Із характеристики ЖЕД-2 за №160/139 від 27.10.2014 року вбачається, що за час проживання у спірній квартирі відповідач [PERSON] зарекомендував себе негативно, в ЖЕД-2 неодноразово надходили усні скарги від родичів та сусідів про його поведінку в побуті, в тому числі насильство в сім'ї. Із клопотання восьми жильців [ADDRESS] вбачається, що [PERSON] створив в сім'ї неможливі умови для спільного проживання і вказані жильці просять виселити відповідача із [ADDRESS]. Із витягу з кримінального провадження №12015180050000081 вбачається, що на підставі заяви [PERSON] та листа відповідача [PERSON] до позивачки [PERSON] із ПВК-76 Кузнецовським МВ УМВС України в Рівненській області 05.02.2015 року до ЄРДР внесені відомості щодо [PERSON] за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.129 КК України. Статтею 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров'я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Норми статтей 27, 28 Конституції України передбачають, що кожна людина має невід'ємне право на життя. Ніхто не може бути свавільно позбавлений життя. Обов'язок держави - захищати життя людини. Кожен має право захищати своє життя і здоров'я від протиправних посягань. Кожен має право на повагу до його гідності. Ніхто не може буди підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню. Статтею 8 Конституції України встановлено, що норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції гарантується. Крім того, статтею 3 ЦК України передбачено, що однією із засад цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. У відповідності з Рішенням Конституційного Суду України №15-рп/2004 від 02.11.2004 року справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Оскільки в судовому засіданні встановлено та підтверджено вищенаведеними доказами, що відповідач [PERSON] систематично руйнував жиле приміщення - вибивав двері, розбивав скло, нищив меблі, побутову техніку, одяг, систематично порушував правила соціалістичного співжиття - зловживав спиртними напоями, вчиняв психологічне насильство по відношенню до дружини та дітей, висловлював погрози здоров'ю та життю членам сім'ї, умисно наніс тяжкі тілесні ушкодження [PERSON], що призвели до інвалідності позивачки, робив неможливими умови проживання з ним в одній квартирі для інших членів сім'ї, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, та з метою запобігання в подальшому порушення Конституційних прав позивачки [PERSON] на життя і здоров'я, суд вважає за необхідне виселити [PERSON] з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення.

Outcome: approved