Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом до Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки», [PERSON] , Видавництва «[INFO]», зважаючи на наступне. Позивач з січня 2004 р. по липень 2010 року працювала звукооператором в ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки». В період з 02 червня 2010 р. по 22 червня 2010 р. позивач перебувала на амбулаторному лікуванні у Броварській центральній лікарні. Під час лікування було зроблено операцію. По закінченню лікування позивачу видано листок непрацездатності № 010782, який 23.06.2010 р. здано на підприємство. В подальшому позивача було звільнено з посади на підставі наказу № 106-К від 05.07.2010 р. за п. 4 ст. 40 КЗпП України- прогули, які виникли в результаті анулювання частини лікарняного листа. Під впливом стресу, отриманого під час звільнення позивач не мала ні моральних сил, ні відповідних юридичних знань для з`ясування правомірності звільнення. Тільки після сплину декількох років, більш юридично обізнані люди, повідомили позивачу про можливість оскарження звільнення в судовому порядку. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 17.07.2017 р., яке набрало законної сили було стягнуто з ДП вирішено «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» заборгованість по заробітній платі у розмірі 1 458 грн. 24 коп. Також на розгляді Броварського міськрайонного суду Київської області знаходилась ще одна справа за позовом [PERSON] про поновленні на роботі. Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 14.01.2019 р. звільнення позивача у липні 2010 р. визнано незаконним. 28.02.2018 р. позивач дізналась про те, що в інтернет - виданні « [INFO] » міститься публікація, яка було замовлена Державним підприємством і написана [PERSON] під назвою: « [INFO] ». Трохи згодом така стаття вийшла і в друкованому виданні «[INFO]». Автор статті, яка знаходиться у трудових відносинах з Державним підприємством розповсюдила в засобі масової інформації недостовірну інформацію щодо особистого життя [PERSON] , її трудових відносин із ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки», змалювала позивача у негативному світлі, зазначаючи, що [PERSON] працювала в театрі «от прогула до выговора», ставлячи під сумнів її професійну репутацію та сам факт захворювання. Твердження юриста театру, що позивач працювала від прогулу до прогулу є вкрай невірне і образливе. Це зрозумів і власник видання [PERSON] , який після звернення до нього через мережу «Фейсбук» і роз`яснення йому всіх невідповідностей інформації дійсним обставинам справи, з власної ініціативи видалив публікацію зі свого інтернет-видання, тим самим визнавши свої дії протиправними та незаконними. Проте, стаття у друкованому виданні розійшлася тиражем 270 000 екземплярів. Так, в публікації автором в глузливій, принизливій формі описує перебіг захворювання позивача і видачу начебто «липового» лікарняного . Автор зазначає, що завдяки своїм нечуваним хитрощам позивач «нафантазувала» собі захворювання і під час «надуманого» лікування поїхала за кордон відпочивати. Звернення [PERSON] до суду протягом 2016 р. та 2017 р. за захистом своїх прав [PERSON] називає «хронічним набряком хитрощів», а позивача - «комбінаторшою». Автор статті вказує на невеликі суми отримані [PERSON] , і в той саме час стверджує, що позивач вже заробила зовсім іншу суму, а саме мільйон гривень. Всі звернення до суду відповідач називає не інакше «як наглістю, помноженою на безпринципність», «бажанням побільше урвати». Далі в статті зазначаються висловлювання народних артистів театру які абсолютно не знаючи про дійсні обставини справи, спираючись тільки на чутки та плітки, в унісон підспівують відповідачу. За таких обставин, позивач просить суд визнати розповсюджену відповідачами інформацію, викладену в статті « [INFO] », розміщеній в інтернет-виданні « [INFO] » [INFO] і в газеті «[INFO] недостовірною; зобов`язати відповідачі розмістити в інтернет-виданні « [INFO] » та у друкованому засобі масової інформації щотижневику « [INFO] » спростувати поширену ним недостовірну інформацію наступного змісту: «Державне підприємство «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» заявляє, що інформація поширена юристом нашого театру [PERSON] на сторінках інтернет-видання «[INFO]» та друкованому засобі масової інформації № [NUMBER] «[INFO]» від [INFO] в публікації «[INFO]» відносно колишнього звукооператора театру громадянки [PERSON] не відповідає дійсності. Інформація про те, що вона у грудні 2010 році «нафантазувала» собі хворобу, придбала «липовий» лікарняний і в нечесний спосіб намагалась отримати з ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» один мільйон гривень - не відповідає дійсності, тому що в згаданій період часу вона дійсно була хворою, перебувала на амбулаторному лікування у Броварській ЦРЛ (нині - Комунальне некомунальне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області) після чого їй був видано листок непрацездатності № 010782, який у законний спосіб не визнавався необгрунтовано подовженим, а, отже, є дійсний до цього часу. Вона не є «комбінаторшою», якою театр змалював її в очах читачів щотижневика [INFO]», тому що в той період часу дійсно хворіла , що підтверджено документально і не планувала через «хронічний набряк хитрощів» заробити за рахунок держави мільйон гривень, а її вимоги в судових інстанціях є абсолютно правомірними, тому що базуються на чинному законодавстві. Народні артисти театру [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] не володіли інформацією про дійсні обставини, а тому приносять свої вибачення за свої висловлювання на сторінках щотижневика « [INFO] . В свою чергу приносить свої вибачення перед [PERSON] генеральний директор - художній керівник державного підприємства ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» [PERSON] та автор публікації, юрист театру - [PERSON] »; стягнути солідарно з відповідачів на користь позивача моральну шкоду у розмірі 100 000,00 грн.; стягнути з відповідачів солідарно судові витрати в вигляді судового збору та витрат на послуги адвоката. На виконання ухвали суду від 25.02.2019 р. про залишення позовної заяви без руху 03.04.2019 р. [PERSON] подано позовну заяву з усунутими недоліками де прохальну частину викладено в наступній редакції: визнати розповсюджену відповідачами інформацію, викладену в статті « [INFO] », розміщеній в інтернет-виданні « [INFO] » [INFO] і в газеті «[INFO] недостовірною; зобов`язати відповідачів розмістити в інтернет-виданні « [INFO] » та у друкованому засобі масової інформації щотижневику « [INFO] » спростувати поширену ними недостовірну інформацію наступного змісту: «Державне підприємство «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» заявляє, що інформація поширена юристом нашого театру [PERSON] на сторінках інтернет-видання «[INFO]» та друкованому засобі масової інформації № [NUMBER] «[INFO]» від 20 лютого 2018 року в публікації «[INFO]» відносно колишнього звукооператора театру громадянки [PERSON] не відповідає дійсності. Інформація про те, що вона у грудні 2010 році «нафантазувала» собі хворобу, придбала «липовий» лікарняний і в нечесний спосіб намагалась отримати з ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» один мільйон гривень - не відповідає дійсності, тому що в згаданій період часу вона дійсно була хворою, перебувала на амбулаторному лікування у Броварській ЦРЛ (нині - Комунальне некомунальне підприємство «Броварська багатопрофільна клінічна лікарня» Броварської районної ради Київської області та Броварської міської ради Київської області) після чого їй був видано листок непрацездатності № 010782, який у законний спосіб не визнавався необгрунтовано подовженим, а, отже, є дійсний до цього часу. Вона не є «комбінаторшою», якою театр змалював її в очах читачів щотижневика [INFO]», тому що в той період часу дійсно хворіла , що підтверджено документально і не планувала через «хронічний набряк хитрощів» заробити за рахунок держави мільйон гривень, а її вимоги в судових інстанціях є абсолютно правомірними, тому що базуються на чинному законодавстві. Державне підприємство «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» приносить свої вибачення колишньому звукооператору театру [PERSON] за нанесення їй своїми діями великою моральної шкоди»; стягнути з відповідачів на користь позивача моральну шкоду, завдану гідності, честі і діловій репутації в розмірі 100 000 грн. 00 коп. та покласти на відповідачів судові витрати. Провадження у справі відкрито 18.04.2019 р., відповідно до приписів ст. ст. 19, 274 ЦПК України вирішено питання по її розгляд за правилами загального позовного провадження. Від представник ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» надійшов відзив на позов де зазначено наступне. [PERSON] дійсно є співробітником Театру, працює на посаді провідного юрисконсульта. Однак, за своїми функціональними обов`язками не відноситься до категорії посадових осіб. Створення а автором статті відбувалось не на виконання вимоги Театру. Свої позовні вимоги [PERSON] обгрунтовує нормою ч. 3 ст. 277 ЦК України, а тому навіть якщо припустити, що спірна інформація яка міститься у статті не є оціночним судженням, позивачем не надано жодного доказу щодо її недостовірності. Разом з тим, вказане в статті є саме оціночними судженнями, які не можуть бути спростовані. Крім того, позивачем не зазначено, якої саме шкоди їй спричинено та яким саме немайновим благам завдано шкоду, не зазначено яким чином спірна інформація перешкоджає позивачу повно та своєчасно здійснювати свої немайнові права. Спірна інформація висловлена у сатиричній формі, як оціночне судження, не є негативною, а тому не порушує права позивача. Також заявлені вимоги містять не лише вимогу про визнання інформації недостовірною, а і прохання встановити, серед іншого, факт хвороби позивача, що виходить за межі даного спору і було предметом судового розгляду. У підготовчому засіданні задоволено клопотання представника [PERSON] здійснено заміну первісних відповідачів Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» , Видавництво «[INFO]» на належних: [PERSON] , Товариство з обмеженою відповідальністю «ручі Дніпра». Також вирішено питання про залучення Державного підприємства «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на стороні відповідача. [PERSON] було збільшено позовні вимоги у зв`язку із ти, що 02.04.2019 р. в друкованому виданні «[INFO]» за квітень 2019 року № 14 розміщено іншу статтю « [INFO] » в якій також розміщено недостовірну інформацію: що, ніби - то у зв`язку із втратою пам`яті позивач не подавала протягом шести років після звільнення позов про поновлення на роботі, розповсюджено інформацію про хворобу і роботу [PERSON] . Позивач вказує, що обидві статті пронизані нічим не обгрунтованим негативом щодо неї. За таких обставин позивач просить суд визнати, що [PERSON] та Товариством з обмеженою відповідальністю було порушено її право на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканності її ділової репутації; визнати інформацію поширену в статті « [INFO] » розміщену в друкованому виданні «[INFO]» [INFO] № [NUMBER] та інформацію поширену в статті « [INFO] » в друкованому виданні « [INFO] » за [INFO] № [NUMBER] недостовірною і такою, що порочить гідність, честь та ділову репутацію позивача та зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю «Видавничий Дім «Кручі Дніпра» спростувати її у такій же формі, у якій вона була розповсюджена, а саме розмістити в друкованому виданні « [INFO] » протягом місяця з дня набрання законної сили рішенням суду у дані справі статтю наступного змісту: «Інформація, поширена юристом Театру імені Лесі Українки [PERSON] у друкованому засобі масової інформації «[INFO]» в публікації « [INFO] » від 20 лютого 2018року № [NUMBER] та в публікації «[INFO]» в друкованому виданні «[INFO]» [INFO] № [NUMBER] відносно колишнього звукооператора театру громадянки [PERSON] , такою, що не відповідає дійсності. Інформація про те, що вона у червні 2010 року «нафантазувала» собі хворобу, отримала «липовий» лікарняний і в нечесний спосіб намагалась отримати в театру один мільйон гривень - не відповідає дійсності, тому що в даний період вона дійсно була хворою, перебувала на амбулаторному лікуванні у Броварській центральній районній лікарні, після чого їй був виданий листок непрацездатності « [NUMBER] , який у законний спосіб не визнавався необгрунтовано подовженим, а, отже є дійсним до цього часу. Вона не є «комбінаторшою», якою театр змалював в очах читачів щотижневика «[INFO]», тому що в той період дійсно хворіла, що підтверджено документально і не планувала через «хронічний набряк хитрощів» заробити за рахунок держави мільйон гривень»; стягнути з [PERSON] на користь позивача моральну шкоду, завдану порушенням права на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації в розмірі 50 000 грн.; стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий Дім «Кручі Дніпра» на користь позивача моральну шкоду завдану порушенням права на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації в розмірі 50 000 грн. та стягнути з відповідачів судові витрати. Від третьої особи в порядку ст. 181 ЦПК України надійшло пояснення зміст якого є аналогічним відзиву ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки». Представником ТОВ «Видавничий дім «Кручі Дніпра» подано відзив на позовну заяву [PERSON] де вказано наступне. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності. Позивачем не враховано характер викладеного у статті, судження автора виражено такими словами як «очевидно», «возможно», «можна сказать» тощо. Публікація не носить стверджувального чи обвинувального характеру . За своїм змістом, стаття є оціночними судженнями які є вираженням суб`єктивної думки щодо зазначених в ній обставин, та не містять образливих висловів щодо позивача. Крім того, відповідно до положень Закону України «Про інформацію» забороняється будь - яка цензура та втручання у професійну роботу журналіста, контроль за змістом поширюваної інформації. Висновок же позивача щодо «видалення» публікації власником є визнанням останнім протиправності дій повністю грунтується на власних уявленнях [PERSON] про право. [PERSON] не скористалась правом надати відзив на позовну заяву. В судовому засіданні позивач, її представник підтримали заявлені вимоги, просили задовольнити. Представник ТОВ «Видавничий Дім «Кручі Дніпра» заперечував щодо задоволення позову, просив відмовити у задоволенні заявлених [PERSON] вимог. Інші учасники процесу в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином. Вислухавши доводи [PERSON] , представника позивача, представника ТОВ «Видавничий Дім «Кручі Дніпра», дослідивши надані докази суд приходить до висновок, що позов задоволенню не підлягає, виходячи з наступного. Встановлено, і не заперечується учасниками процесу, що у лютому 2018 року у друкованому засобі масової інформації «[INFO]» (№ [NUMBER] було розміщено статтю [PERSON] , юриста Театру імені Лесі Українки під назвою « [INFO] ». Також не оспорювалась сторонами та обставина, що в квітні 2019 р. юристом [PERSON] розміщено в друкованому засобі масової інформації «[INFO] (№ [NUMBER] статтю під назвою «[INFO]». Як вбачається із даних публікацій, відповідачем висвітлювалась події, які мали місце в ДП «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» щодо [PERSON] , яка працювала в Державному підприємстві звукооператором і була звільнена з посади за п. 4 ст. 40 КЗпП України, звернення позивача до суду, стягнення на користь позивача коштів. Позивач [PERSON] зазначає, що публікації в глузливій, принизливій формі описується перебіг її захворювання і видача начебто «липового» листка непрацездатності і намагання розвести державу на мільйон гривень. Також позивач вказує, що дії відповідачів, а саме автора та ТОВ «Видавничий Дім «Круч Дніпра», яким було розміщено статті [PERSON] у друкованому засобі масової інформації порушено право на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканості ділової репутації, що і просить визнати [PERSON] , а також визнати поширену у статтях інформацію недостовірною та розмістити в друкованому виданні «[INFO]» статтю зі змістом, викладеним у позові. Згідно по положень ст.. 200 ЦК України інформацією є будь-які відомості та/або дані, які можуть бути збережені на матеріальних носіях або відображені в електронному вигляді. Відповідно до ст.. 5 Закону України «Про інформацію» кожен має право на інформацію, що передбачає можливість вільного одержання, використання, поширення, зберігання та захисту інформації, необхідної для реалізації своїх прав, свобод і законних інтересів. Реалізація права на інформацію не повинна порушувати громадські, політичні, економічні, соціальні, духовні, екологічні та інші права, свободи і законні інтереси інших громадян, права та інтереси юридичних осіб. Положеннями ст. 27 Конституції України кожен має право на повагу його гідності. Приписами ст. 270 ЦК України встановлені види особистих немайнових прав, зокрема, право на повагу до гідності та честі, що відповідно до вимог ст. 269 ЦК України належать фізичній особі довіку. В свою чергу відповідно до ст. 299 ЦК України фізична особа має право на недоторканість своєї ділової репутації. Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи» при розгляді справ зазначеної категорії суди повинні мати на увазі, що юридичним складом правопорушення, наявність якого може бути підставою для задоволення позову, є сукупність таких обставин: а) поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; б) поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; в) поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; г) поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним особистим немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право. Отже підставою для задоволення позову є наявність всіх вищенаведених складових правопорушення. Приймаючи рішення по суті спору суд має наголосити на наступному. За положеннями ст. 12 ЦПК України Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, як це визначено ст. 13 ЦПК України. Також слід зазначити, що положеннями ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Сторона позивача в судовому засіданні наполягала, що вся інформація, яка міститься у статтях «[INFO]» та «[INFO]» є недостовірною і має бути спростована у спосіб вказаний у прохальний частині позову. Разом з тим, як свідчать вищезазначені статті, викладені в них обставини стосуються не лише [PERSON] а й інших осіб, які не є позивачами у справі. Крім того, відсутність конкретизації, яка саме інформація, що викладена у статтях має бути визнана недостовірною, які дії відповідачів призвели до наслідків вказаних у позові, з урахуванням вищенаведених норм процесуального права, не дає суду підстав та права самостійно визначитись з заявленими вимогами і на власний розсуд визначити, яка інформація має бути визнана недостовірною та які дії відповідачів спричинили порушення право позивача на особисте життя, повагу до гідності, честі та недоторканності її ділової репутації. Способами захисту гідності, честі чи ділової репутації від поширення недостовірної інформації можуть бути, крім права на відповідь та спростування недостовірної інформації, також і вимоги про відшкодування збитків та моральної шкоди, заподіяної такими порушеннями як фізичній, так і юридичній особі. Зазначені вимоги розглядаються у відповідності до загальних підстав щодо відповідальності за заподіяння шкоди, як це роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 27 вищезазначеної постанови № 1 від 27.02.2009 р. З огляду на вищенаведене, суд приходить до висновку, що позов [PERSON] до [PERSON] , Товариства з обмеженою відповідальністю «Видавничий дім «Кручі Дніпра», третя особа: Державне підприємство «Національний академічний театр російської драми імені Лесі Українки» про визнання розповсюдженої інформації недостовірною, яка порочить честь, гідність і ділову репутацію фізичної особи, зобов`язання спростувати дану інформацію та стягнення моральної шкоди не підлягає задоволенню в повному обсязі. Розподіляючи судові витрати, суд керується положеннями ст. 141 ЦПК України. Виходячи з наведеного,

Outcome: dismissed