Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила: поновити для неї строк звернення до суду; визнати недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом на майнові та земельні частки (пай), видані нотаріусом Полонської державної нотаріальної контори 02 вересня 2000 року для [PERSON]; визнати недійсним Державний акт на право власності на земельну частку (пай), виданий на [PERSON]; визнати за нею право власності на ? частини майнового паю, земельної частки (паю) після смерті [PERSON] померлої [INFO]; а також визнати за нею право власності на 1/12 частину домоволодіння, що знаходиться в [ADDRESS], в порядку спадкування після смерті [PERSON] та на 1/6 частину цього ж домоволодіння в порядку спадкування після смерті [PERSON] В обґрунтування позову зазначала, що в [ADDRESS] є домоволодіння, споруджене в 1945 році, та до 01 липня 1990 року воно відносилось до колгоспного двору, головою якого являвся [PERSON], а членами були [PERSON] (дочка [PERSON].), [PERSON] (зять, обоє батьки позивачки), а також вона та її чоловік [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Бражинецької сільської ради № 97 від 21.10.1980 року зазначений колгоспний двір було розподілено на два двори по ? частині. В одному дворі членами залишились [PERSON], [PERSON], [PERSON], а в іншому - вона, її чоловік, та їхня дочка [PERSON] 12.07.2012 року вона, чоловік та дочка, на підставі згаданого рішення виконкому, зареєстрували своє право власності на ? частину домоволодіння в рівних частках. [INFO] помер [PERSON], після смерті якого, за діючим на той час законодавством, спадщина на майно колгоспного двору не відкривалась. [INFO] померла мати [PERSON], після якої відкрилась спадщина на належну для неї ? частину домоволодіння, а також на майновий і земельний паї, які спадкодавець мала у КСП «Колос» с. Бражинці. Спадщину після смерті матері прийняли, але не оформили її нотаріально батько [PERSON], вона та сестра [PERSON] В липні 2012 року вона, маючи намір отримати у нотаріальній конторі відповідні свідоцтва на спадщину після смерті матері, від нотаріуса дізналась, що [PERSON] 21 вересня 2000 року оформила на себе спадщину після смерті матері, зокрема в цілому на майновий та земельний паї, що на її думку є незаконним, а відтак, видані свідоцтва про право на спадщину [PERSON] є недійсними, та за позивачкою слід визнати в судовому порядку право власності на ? частину зазначених паїв та оскільки [PERSON] отримала Державний акт на право власності на земельну ділянку, тому просила суд визнати цей акт недійсним. Крім цього, [PERSON] вказувала, що [INFO] помер батько [PERSON], після смерті якого відкрилась спадщина на 1/3 частину згаданого домоволодіння. Позивачка та [PERSON] являються спадкоємцями за законом 1 черги і вона прийняла спадщину після смерті батька та отримала 02.04.2013 року у нотаріуса свідоцтва про право на спадщину за законом на ? частину майнового і земельного паїв. Разом з тим оформити в нотаріальному порядку право власності на частину домоволодіння не може, оскільки батько за життя не отримав відповідний правовстановлюючий документ на будинок, тому просила суд визнати за нею в порядку спадкування право на 1/6 частину спірного домоволодіння. [PERSON] також звернулась до суду з позовом, в якому просила: скасувати рішення виконавчого комітету Бражинецької сільської ради від 21.10.1980 року, поновивши для цієї вимоги строк звернення до суду; скасувати свідоцтво про право власності на нерухоме майно видане Бражинецькою сільською радою 12.07.2012 року яким оформлено за [PERSON], [PERSON], [PERSON] право власності на будинок [ADDRESS], кожному по 1/6 частині; визнати за нею в порядку спадкування після смерті батька [PERSON] право власності на ? частину зазначеного домоволодіння. В обґрунтування свого позову зазначала, що згадане рішення виконкому суперечить нормам цивільного законодавства, яке діяло на час його прий няття, зокрема розподіл колгоспного двору чи виділ з нього повинен був проводитись із залученням всього майна, яке необхідне для існування новоутвореного колгоспного двору, що в даному випадку не було дотримано. Крім цього, [PERSON] вказувала, що сім`я [PERSON] в 1984 році вибула із колгоспного двору, відносно якого виконавчий комітет Бражинецької сільської ради прийняв рішення про розподіл, оскільки придбала для себе в цьому ж селі інший будинок, де вони стали постійно проживати, у зв'язку з чим на підставі ст.126 ЦК УРСР 1963 року втратили права на свої частки у майні спірного колгоспного двору, а відтак видане 12.07.2012 року зазначеною сільською радою свідоцтво про право власності на нерухоме майно домоволодіння в [ADDRESS] для [PERSON], [PERSON], [PERSON] є незаконним. [PERSON] вважає, що після виходу сім`ї [PERSON] із згаданого колгоспного двору, домоволодіння в цілому стало належати для її батьків [PERSON], [PERSON] а після смерті матері будинок став належати лише батьку, який там залишався проживати, а тому вона та [PERSON] як спадкоємці за законом першої черги після смерті батька [PERSON] мають право на визнання за ними права власності на спірне домоволодіння в рівних частках, тобто кожна на ? частину. В судовому засіданні обидві позивачки та їхні представники заявлені ними позовні вимоги підтримали. Представник сільської ради зазначив, що за правильність вирішення заявлених позивачами вимог покладається на розсуд суду, при цьому пояснив, що згідно даних погосподарських книг та рішення виконавчого комітету Бражинецької сільської ради від 21.10.1980 року № 97 було проведено розподіл колгоспного двору [PERSON] на два двори, визнано право власності: на ? частину будинку за [PERSON], [PERSON], [PERSON]; та на іншу ? частину за [PERSON], [PERSON], [PERSON], з виділенням окремого погосподарського номеру. В 1982 році сім`я [PERSON] вибула в дворогосподарства [ADDRESS], а [PERSON] та [PERSON] стали повністю користуватись розподіленим будинком. Відповідачі [PERSON], [PERSON] в судове засідання не з'явились, подали письмові заяви, в яких заперечили позов [PERSON] та просили проводити розгляд справи у їхню відсутність. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд вважає, що обидва позови слід задовольнити частково. Встановлено, що спірне домоволодіння, розташоване в [ADDRESS] до 01.07.1990 року відносилось до колгоспного двору, головою якого являвся [PERSON], а членами були [PERSON] (дочка [PERSON],) [PERSON] (зять), а також [PERSON] (позивачка - дочка подружжя [PERSON]), її чоловік [PERSON] та дочка [PERSON] Рішенням виконавчого комітету Бражинецької сільської ради № 97 від 21.10.1980 року було проведено розподіл вказаного будинку між членами колгоспного двору. Визнано право власності на ?? частину будинку (кухня, 2 спальні) за [PERSON] - головою двору, [PERSON], [PERSON] Визнано право власності на ? частину будинку (кімната) за [PERSON] - головою двору, [PERSON], [PERSON] - члени двору та виділено для них окремий погосподарський номер. [INFO] [PERSON] помер. За положеннями ст.563 діючого на той час ЦК УРСР, в разі смерті члена колгоспного двору спадщина в майні двору не відкривалась. Вона відкривалась лише тоді, коли помирав останній член двору. Згідно даних погосподарської книги № 4 за 1983-1985 роки, а також довідок Бражинецької сільської ради, в 1982 році [PERSON], [PERSON], [PERSON] вибули із спірного господарства до господарства [ADDRESS], де вони з цього часу стали там проживати. Також про даний факт свідчить договір від 05.11.1983 року, згідно якого [PERSON] купив в с. Бражинці жилий будинок. 12.07.2012 року Бражинецька сільська рада видала на підставі рішення виконкому цієї ж ради від 21.10.1980 року № 97 для [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтво про право їхньої власності на ? частину жилого будинку, що розташований в [ADDRESS], кожному на 1/6 частки. З приводу вирішення законності вимог [PERSON] щодо визнання незаконними і скасування згаданих рішення виконавчого комітету та свідоцтва про право власності на нерухоме майно, а також поновлення строку звернення до суду суд зазначає. Відповідно до ст.ст.71, 76, 80 ЦК УРСР 1963 року загальний строк для захисту права за позовом особи, право якої порушено (позовна давність), встановлюється в три роки. Перебіг строку позовної давності починається з дня виникнення права на позов. Право на позов виникає з дня, коли особа дізналась або повинна була дізнатись про порушення свого права. Закінчення строку позовної давності до пред'явлення позову є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважною причину пропуску строку позовної давності, порушене право підлягає захисту. Згідно до ст.ст.257, 261, 267 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня. Коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу. Яка його порушила. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту. Приймаючи до уваги, що [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконкому Бражинецької сільської ради від 21.10.1980 року № 97 оформили своє право власності на ? частину спірного домоволодіння 12.07.2012 року, отримавши про це відповідне свідоцтво, з чим не була обізнана [PERSON], тому суд вважає, що остання пропустила строк на оскарження згаданого рішення з поважних причин. Разом з тим, згідно ст.125 ЦК УРСР 1963 року допускався розподіл колгоспного двору, при якому його майно ділилось між членами новоутворених дворів відповідно з частками членів та з урахуванням господарських потреб кожного із дворів. Отже, оспорюване рішення виконавчого комітету не суперечить діючому на час його прийняття законодавству, а тому підстав для визнання цього рішення недійсним суд не вбачає. Також, видача Бражинецькою сільською радою 12.07.2012 року для [PERSON], [PERSON], [PERSON] свідоцтва про право їхньої власності на ? частину спірного жилого будинку є правомірним, оскільки відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України 07.02.2002 N 7/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від 28.07.2010 N 1692/5), зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18 лютого 2002 р. за N 157/6445, яке діяло до 31.12.2012 року - оформлення права власності на нерухоме майно проводилось з видачею свідоцтва про право власності за заявою про оформлення права власності на нерухоме майно органами місцевого самоврядування (пункт 8.1). Відносно позиції [PERSON] щодо втрати права на частку в майні спірного колгоспного двору [PERSON], [PERSON], [PERSON] у зв'язку з їхнім вибуттям в 1983 році в інший колгоспний двір суд зазначає наступне. Відповідно до ст.126 ЦК УРСР 1963 року працездатний член колгоспного двору втрачає право на частку в майні двору, якщо він не менше трьох років підряд не брав участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору. Це правило не застосовується, якщо член двору не брав участі у веденні господарства в зв'язку з призовом на строкову військову службу, навчанням в учбовому закладі або хворобою. Приймаючи до уваги, що сім`я [PERSON] вибула у інший жилий будинок після розподілу спірного колгоспного двору, зокрема жилого будинку, що входив до нього на дві окремі частини, а відтак вони не можуть бути визнані такими, що втратили право на частину виділеного для них рішенням виконкому Бражинецької сільської ради від 21.10.1980 року № 97 із підстав визначених ст.126 ЦК УРСР 1963 року. Крім цього, суд звертає увагу, що відповідно до ст.101 ЦК УРСР 1963 року в особистій власності громадянина міг бути один жилий будинок (або частина його). У подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей міг також бути тільки один жилий будинок (або частина його), що належить на праві особистої власності одному з них або є в їх спільній власності. Стаття 103 цього Кодексу встановлювала - якщо в особистій власності громадянина або у подружжя, яке проживає спільно, та його неповнолітніх дітей стане з підстав, що допускаються законом, більше одного жилого будинку, або ж частина іншого будинку, власник вправі на свій вибір залишити у своїй власності будь-який з цих будинків. Інший будинок (будинки) повинен був власником протягом одного року проданий, подарований або відчужений іншим способом, добровільно у річний строк. Якщо власник протягом одного року не скористався своїм правом на відчуження будинку в будь-якій формі, цей будинок за рішенням виконавчого комітету районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів підлягає примусовому продажу в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом Української РСР для виконання судових рішень. Як вбачається із наданих сторонами доказів, після набуття подружжям [PERSON] в 1983 році крім частини будинку, яку для них передано у власність на підставі згаданого рішення виконавчого комітету від 21.10.1980 року, ще й іншого жилого будинку, їх право власності, зокрема на спірну частину будинку в установленому ст.103 ЦК УРСР 1963 року порядку припинено не було. [INFO] померла [PERSON], після смерті якої відкрилась спадщина на належну їй ? частину спірного домоволодіння, а також на майновий і земельний паї, які спадкодавець мала у КСП «Колос» с. Бражинці. Спадкоємцями за законом 1 черги відповідно до ст.529 ЦК УРСР 1963 року являлись [PERSON] (чоловік), [PERSON], [PERSON] (дочки). За даними спадкової справи [PERSON] 21.09.2000 року [PERSON] подала до Полонської державної нотаріальної контори заяву, в якій просила видати їй як спадкоємцю свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно: грошовий вклад, сертифікат на право на земельну частку (пай), майновий пай та цього ж дня державний нотаріус видав для [PERSON] відповідні свідоцтва на перелічене майно. Позивачка [PERSON] вважає видані для [PERSON] свідоцтва про право на спадщину після смерті матері незаконними, просила також поновити їй строк позовної давності. На думку суду, враховуючи, що [PERSON] довідалась про отримання [PERSON] спадщини після смерті їхньої матері 18.07.2012 року, коли подала державному нотаріусу заяву про прийняття спадщини (а.с.13), тому суд вважає, що ця позивачка пропустила строк на оскарження свідоцтв про право на спадщину, виданих для [PERSON], з поважних причин. Разом з тим, суд не вбачає підстав для визнання таких свідоцтв незаконними із наступних підстав. Відповідно до ст.548 ЦК УРСР 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або із застереженнями. Згідно ст.549 цього ж Кодексу визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. За положеннями ст.553 зазначеного Кодексу спадкоємець за законом або за заповітом вправі відмовитись від спадщини протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. Вважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини. Як вбачається із спадкової справи [PERSON] спадкоємець [PERSON] подала нотаріусу ощадну книжку спадкодавця, сертифікат на право на земельну частку (пай) [PERSON] та довідку про належність останній майнового паю. Такі дії [PERSON] свідчать, що вона фактично вступила в управління та володіння зазначеним спадковим майном, яке належало спадкодавцю, а тому державний нотаріус мав всі правові підстави для видачі вказаному спадкоємцю свідоцтв про право на спадщину за законом на належне спадкодавцю [PERSON] майно. Разом з тим, [PERSON] не надала суду доказів про те, що вона прийняла спадщину після смерті матері, вимог про встановлення такого факту, або ж про продовження строку на прийняття спадщини на підставі ст.550 ЦК УРСР 1963 року не заявила, а тому вона вважається спадкоємцем, який відмовився від спадщини, а відтак втратила своє право на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON] Інший спадкоємець [PERSON], за свого життя не забажав прийняти та оформити належну йому частку у спадковому майні спадкодавця [PERSON] а тому єдиним спадкоємцем , яка на законних підставах прийняла спірну спадщину, отримала у встановленому законом порядку відповідні свідоцтва є [PERSON] За положеннями ст.ст.548, 549 ЦК УРСР 1963 року не допускалось прийняття спадщини в якійсь її частині, прийняття частини спадкового майна означало прийняття спадщини в цілому. Таким чином, оскільки [PERSON] прийняла після смерті [PERSON] частину належного останній майна, а саме, грошовий вклад, майновий та земельні (паї), тому за нею також слід визнати право власності в порядку спадкування на ? частину спірного домоволодіння, власником якого являлась її покійна мати, яка за життя не отримала на домоволодіння відповідний правовстановлювальний документ. [INFO] помер [PERSON] Після його смерті відкрилась спадщина, зокрема на земельну частку (пай), майновий пай, що знаходяться у КСП «Колос», а також на ? частину спірного домоволодіння, на яку у спадкодавця відсутнє свідоцтво про право власності. Спадкоємцями за законом 1 черги згідно зі ст.1261 ЦК України являються його діти [PERSON] та [PERSON], які обоє прийняли спадщину, так як подали до нотаріальної контори у визначений для них рішенням Полонського районного суду від 27.11.2012 року додатковий строк заяви про прийняття спадщини, що сторонами не оспорюється. Відповідно до ч.1 ст.1267 ЦК України частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними. Отже, за [PERSON] та [PERSON] слід визнати право власності на 1/8 частину спірного домоволодіння в порядку спадкування після смерті їхнього батька. Суд не приймає доводи [PERSON] та її представника [PERSON] про те, що [PERSON] являвся власником всього домоволодіння на підставі рішення виконавчого комітету Бражинецької сільської ради № 2 від 23.01.2002 року. Як зазначалось вище, [PERSON], [PERSON], [PERSON] на підставі рішення виконкому Бражинецької сільської ради від 21.10.1980 року № 97 законно оформили своє право власності на ? частину спірного домоволодіння та 12.07.2012 року, отримали про це відповідне свідоцтво. За рішенням виконкому названої ради № 2 від 23.01.2002 року визнано право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і побутовими спорудами, які рахуються за [PERSON] на основі правоустановчих документів. Разом з тим у вказаному рішенні відсутня вказівка, що [PERSON] являється власником спірного домоволодіння в цілому, як про зазначає [PERSON] та її представник. Оскільки в 1980 році мав місце розподіл домоволодіння на дві однакові частини, про що маються відповідні записи у погосподарських книгах, тому в послідуючому [PERSON] стала належати ? частина спірного будинку. Так як обидва позови судом задоволено частково та позивачі не заявили вимог про відшкодування для них понесених судових витрат, тому такі витрати покладаються на кожну із сторін.

Outcome: partial