Jurisdiction: civil
Date: 2018-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 06.11.1994 року перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачем по справі [PERSON] Спільних неповнолітніх дітей вони не мають. Позивач зазначає, що спільно вони не проживають більше 22 років. За вказаних обставин позивач дійшла висновку про неможливість збереження шлюбу, тому просить суд ухвалити рішення, яким розірвати даний шлюб. В судове засідання позивач не з'явилась, однак попередньо подала до суду письмову заяву про розгляд справи без її участі, в поданій заяві також зазначила, що позов підтримує, після розірвання шлюбу просить залишити прізвище «[PERSON]», проти ухвалення заочного рішення не заперечує. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідач [PERSON] втретє до суду не з'явився без поважних причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлявся судом належним чином, в тому числі й шляхом опублікування оголошення про виклик до суду на сайті судової влади, що підтверджується матеріалами справи. Заяв про розгляд справи без його участі або про відкладення розгляду справи на адресу суду не надходило. Відзив на позовну заяву у запропонований судом строк відповідачем не подано. Згідно з ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою позивача, на підставі ухвали суду про заочний розгляд справи, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думку позивача по справі, викладену у поданій до суду письмовій заяві, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Судом встановлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] 06 листопада 1994 року зареєстрували шлюб у Бохоницькій сільський раді Вінницького району, про що було складено актовий запис № 14, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 8). Неповнолітніх дітей сторони по справі не мають. Згідно позовної заяви, сімейне життя у сторін по справі не склалось, подружні стосунки вони не підтримують більше 22 років. На примирення позивач не погоджуються. Відповідно до ч. 2 ст. 104, ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання. Шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 цього Кодексу. З'ясувавши фактичні взаємовідносини подружжя, обставини, викладені у позові, те, що позивач не бажає підтримувати подружні стосунки з відповідачем, їх взаємовідносини, суд вважає, що немає підстав для вжиття заходів для примирення подружжя, спільне життя подружжя та подальше збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам, що має істотне значення, тому шлюб необхідно розірвати. Встановленим судом фактам відповідають сімейні правовідносини, які регулюються Конституцією України та Сімейним кодексом України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, яка, відповідно до вимог ч.1 ст.9 Конституції України, ратифікована Законом від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 та 11 Конвенції», і є частиною національного законодавства України. Згідно ст.51 Конституції України та ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов'язки у шлюбі та сім'ї. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Відповідно до ст.5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов'язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Згідно зі ст. 113 СК України особа, яка змінила прізвище у зв'язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Позивач забажала після розірвання шлюбу залишити прізвище «[PERSON]», що відповідає вимогам ст. 113 СК України. На підставі викладеного та

Outcome: approved