Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом [PERSON] , треті особи: Головне управління юстиції в м. Києві, [PERSON] про встановлення факту проживання однією сім`єю. В обґрунтування позову зазначила, що 13.06.1987, позивачкою, на підставі договору купівлі-продажу, було придбано 1/3 частину будинку [ADDRESS] . В одній із частин будинку по сусідству проживав [PERSON] . Оскільки він був самотнім, позивачка допомагала йому вести усі домашні справи: готувала їсти, прала білизну, купувала продукти харчування, прибирала житло, обробляла земельну ділянку. Через деякий час, після переїзду матері позивачки, [PERSON] , у квітні 1990 року [PERSON] запропонував їй жити разом і вона перейшла проживати у його частину будинку. Вказує на те, що в 1997 року, позивачка, її мати та [PERSON] , як одна сім`я, найнявши бригаду будівельників, за кошти [PERSON] та [PERSON] , зробили капітальний ремонт квартир та у суміжній стінці встановили двері для того, щоб можна було ходити з однієї квартири в іншу, не виходячи на вулицю. Між земельними ділянками також зняли паркан і з двох ділянок вийшла одна, яку разом обробляли. 21.01.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГС Печерського районного управління юстиції в м. Києві. Позивачка зазначає, що спільне господарство велося разом, мали спільний бюджет, за який купували все необхідне для сім`ї, що складалася з чотирьох чоловік. [PERSON] вважав позивачку та її сина своєю сім`єю, в зв`язку з чим все своє майно та належну частину будинку заповідав позивачці - [PERSON] , що підтверджується нотаріально посвідченим заповітом від 17.04.2003. [INFO] [PERSON] помер. Відповідач [PERSON] звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання права власності у порядку спадкування за законом на 1/3 частину будинку про [ADDRESS] , припинення права власності та виселення. Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2013, позов [PERSON] задоволено частково та визнано спадкоємцем п`ятої черги за законом. Позивачка зазначає, що встановити факт її проживання однією сім`єю з [PERSON] , необхідно для визнання її спадкоємицею четвертої черги за законом, в зв`язку з чим і звернулася до суду за захистом своїх прав та охоронюваних законом інтересів. Позивачка в судове засідання не з`явилася. Про час та день слухання справи повідомлялася у встановлений законом строк. Заяв про залишення позову без розгляду не надходило. Суд, враховуючи неодноразові відкладення судових засідань за клопотанням позивача, що свідчить про актуальність, підтримання позовних вимог та те, що позивач не відмовилась від них, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, дійшов до висновку про можливість розгляду справи за відсутності позивача. Відповідач в судове засідання повторно не з`явився. Про день та час слухання справи повідомлявся у встановлений законом строк. Причини неявки суду не відомі. Представник третьої особи Головне управління юстиції в м. Києві в судове засідання не з`явився. До суду надійшли пояснення на позовну заяву, в якій зазначено, що обставини, на які вказує позивачка у позовній заяві, потребують доказування у відповідності до вимог ЦПК України. До числа спадкоємців четвертої черги не входить особа, яка хоча і проживала спільно зі спадкодавцем, але перебувала у зареєстрованому шлюбі з іншою особою. Проживання однією сім`єю жінки і чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них права на спадкування за законом в першу чергу на підставі ст. 1261 ЦК України. Зважаючи на те, що дії посадових осіб Головного територіального управління юстиції у м. Києві та його підпорядкованих органів позивачем не оскаржують ся, просили розгляд даної справи залишити на розсуд суду та розглянути у відсутність представника Головного територіального управління юстиції у м. Києві з урахуванням фактичних обставин справи та ухвалити рішення відповідно до вимог діючого законодавства. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з`явилася. Як вбачається з електронного повідомлення № 20 від 14.02.2017, яке надійшло на адресу суду від позивачки, [PERSON] померла. Згідно ст. 280 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків. Судом встановлено, що 21.01.2003 [PERSON] та [PERSON] уклали шлюб, який був зареєстрований відділом РАГСу Печерського районного управління юстиції в м. Києві у книзі реєстрації актів про одруження за №21. [PERSON] помер [INFO] . Після його смерті була відкрита спадщина на належне йому майно. [PERSON] успадкувала як дружина, що пережила чоловіка, 1/3 частини житлового будинку по [ADDRESS] , про що 05.08.2010 державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори у спадковій справі №154/10 видано свідоцтво про право на спадщину за законом. Встановлено, що [PERSON] складено заповіт від 17.04.2003, який посвідчений державним нотаріусом Шостої Київської державної нотаріальної контори Прудь Н.В. та зареєстрований в реєстрі за № 6-1361, згідно якого заповідав все своє майно, де б воно не було та з чого б воно не складалося, [PERSON] . [PERSON] , який є племінником померлого [PERSON] , 04.12.2012 подав до Шостої Київської Державної нотаріальної контори заяву про прийняття вище наведеної спадщини, мотивування якої полягає у поважності причин пропуску строків на її подачу у зв`язку із хворобою та мешканням в іншій області України, посиланням на те, що він є єдиним спадкоємцем після смерті свого рідного дядька [PERSON] . Право на спадщину [PERSON] отримав після 28.09.2012, а саме з дати анулювання відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, актового запису про шлюб [PERSON] та [PERSON] . Відповідач звернувся до Печерського районного суду м. Києва із позовом до [PERSON] , [PERSON] про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання права власності, припинення права власності, виселення та визнання недійсним правочину. Свої вимоги обґрунтовував тим, що [PERSON] не входить до кола осіб, які мають право на отримання спадщини, яка відкрилась внаслідок смерті [PERSON] , оскільки актовий запис про шлюб [PERSON] та [PERSON] було анульовано. Як встановлено з матеріалів справи, 28.09.2012, відділом державної реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції, на підставі висновку відділу державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області, анульовано актовий запис №21 про шлюб [PERSON] та [PERSON] , складений 21.01.2003 відділом реєстрації актів цивільного стану Печерського районного управління юстиції у м. Києві. 21.09.2012 відділ державної реєстрації актів цивільного стану Переяслав-Хмельницького міськрайонного управління юстиції у Київській області повторно видав свідоцтво про шлюб, що укладений між [PERSON] та [PERSON] , чим підтвердив перебування у шлюбі останнє зазначених осіб. Рішенням Печерського районного суду м. Києва 13.12.2012, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 13.02.2013, позов [PERSON] задоволено частково, свідоцтво про право на спадщину за законом, видане 05.08.2010 державним нотаріусом шостої Київської державної нотаріальної контори у спадковій справі №154/10 на ім`я [PERSON] на отримання спадщини, яка складається з 1/3 частини житлового будинку який знаходиться в [ADDRESS] - визнати недійсним; визнати право власності за [PERSON] на 1/3 частину будинку, який знаходиться в [ADDRESS] ; припинити право власності [PERSON] на 1/3 частину будинку, який знаходиться в [ADDRESS] ; виселити [PERSON] та [PERSON] з 1/3 частини будинку, що знаходиться в [ADDRESS] , на яку за рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13.12.2012 по справі за позовом [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , третя особа Головне управління юстиції у м. Києві, про усунення перешкод у користуванні житловим будинком, визнання права власності, припинення права власності, виселення та визнання недійсним правочину, визнано право власності за [PERSON] . Відповідно до ч. 1, 6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Частиною другою статті 3 СК України визначено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Відповідно до частин першої та другої статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення у них прав та обов`язків подружжя. Згідно із частиною першою статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя. Відповідно до статті 74 СК України, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу. У четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (ст. 1264 ЦК України). У постанові від 17.06.2020, справа №755/18012/16, Верховний Суд зробив правовий висновок, що обов`язковою умовою для визнання осіб членами сім`ї, крім факту спільного проживання, є ведення спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин. Відповідно до ч. 1 ст. 90 ЦПК України, показання свідків - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідків, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини. Факт проживання однією сім`єю [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] своїми підтверджено показами свідків [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] в судовому засіданні 01.12.2016 (т. 1 а.с. 88-92). Так, в судовому засіданні була опитана свідок [PERSON] , яка підтвердила факт спільного проживання разом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та факт ведення побуду. Свідок [PERSON] підтвердив факт спільного проживання та ведення побуду [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та спільного відпочинку. Свідок [PERSON] підтвердила факт спільного проживання разом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] та зазначила, що вони мали вигляд справжньої сім`ї, підтвердила, що вели спільний побут та спільне господарство. Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є невід`ємною частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. У пункті 35 рішення від 12.03.2009 у справі «Плахтєєва та Плахтєєв проти України» (заява № 20347/03; рішення від 12.03.2009) Європейський суд з прав людини вкотре наголосив на гарантованому кожній особі праві на звернення до суду з позовом щодо її прав та обов`язків цивільного характеру. Європейський суд з прав людини у рішенні Палати від 22.12.2004 у справі «Мерже і Крос проти Франції» зазначив, що сімейне життя включає не лише соціальні, моральні чи культурні взаємини, а й інтереси матеріального характеру. У статті 3 СК України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Встановлення факту проживання позивачки та [PERSON] однією сім`єю має юридичне значення, а саме, від встановлення вказаного факту залежить визнання [PERSON] спадкоємицею четвертої черги за законом. Заслухавши пояснення свідків, проаналізувавши вищевикладені обставини справи та докази в їх сукупності, суд дійшов до висновку, що доводи позивачки знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв?язку з чим, позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved