Jurisdiction: civil
Date: 2017-02-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просила здійснити поділ спільного майна подружжя; виділити їй у власність 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]; виділити [PERSON] у власність 1/2 частину квартири за адресою: [ADDRESS]. В обґрунтування позову посилається на те, що з [PERSON] вона перебувала у шлюбі, зареєстрованому 07.09.1996 року. З 2013 року разом не проживають. В період шлюбу, а саме у 2000 році за спільні кошти придбали квартиру за адресою: [ADDRESS]. Оскільки ніякого договору про набуте майно між ними не було, тому зазначене майно є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя та належить кожному з них у рівних частках. В судове засідання позивач не з'явилась, надала до суду заяву, в якій свої позовні вимоги підтримує у повному обсязі та просить розглядати справу в її відсутність. Відповідач у судове засідання не з'явився, надав до суду заяву, в якій не заперечує проти задоволення позову, просить розглядати справу у його відсутність. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч.4 ст.174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.1996 року по 08.12.2016 року (а.с.6). Під час шлюбу була придбана квартира за адресою: [ADDRESS], що вбачається з договору міни від 23.06.2000 року, посвідченого державним нотаріусом Дергачівської державної нотаріальної контори Харківської області за реєстровим номером 2-1575, право власності на який зареєстровано за [PERSON] (а.с. 19-20) Відповідно до вимог ст.ст. 60, 70 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. У разі поділу майна, що є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Як вбачається з п.19 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 N 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори про поділ майна подружжя, суди повинні враховувати, що само по собі розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності подружжя на майно, набуте за час шлюбу. Проте розпорядження таким майном після розірвання шлюбу здійснюється колишнім подружжям виключно за взаємною згодою відповідно до положень ЦК (435-15), оскільки в таких випадках презумпція згоди одного з подружжя на укладення другим договорів з розпорядження майном, що є у спільній сумісній власності подружжя вже не діє. Згідно ч.2 ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За таких обставин квартира є спільною сумісною власністю подружжя і підлягає розподілу, оскільки була придбана під час шлюбу; кожному з подружжя необхідно виділити по ? частині квартири. Виходячи з цих вимог закону, обставин по справі, визнання відповідачем позову, суд вважає можливим розділити спільне сумісне майно подружжя, визнавши за [PERSON] та [PERSON] право власності за кожним по 1/2 частині квартири за адресою: [ADDRESS].

Outcome: approved