Jurisdiction: civil
Date: 2018-03-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки [PERSON], [INFO] в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною повноліття, а також кошти на своє утримання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно з дати подання позову до суду та до досягнення дитиною 3-х років. В обґрунтування позовної заяви зазначила, що з 08.04.2016 року вона перебуває у шлюбі з відповідачем, від якого мають малолітню дитину [PERSON], [INFO]. З літа 2017 року шлюб між сторонами фактично розпався, вони мешкають окремо один від одного, спільного господарства не ведуть. В листопаді 2017 року відповідач забрав свої особисті речі та виїхав з квартири позивача, де вони мешкали однією родиною. За твердженнями позивача дитина зареєстрована та мешкає разом з нею, відповідач зрідка цікавиться життям позивача та їх дитиною, кошти на утримання дитини надає мінливо. Позивач просить стягнути аліменти на утримання доньки в частці від доходу відповідача, оскільки останній офіційно працевлаштований, отримує заробітну платню, тобто має стабільний щомісячний дохід, інших дітей та стягнень за виконавчими листами в нього немає. Як зазначає позивач, вона не працює, оскільки перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною, інших доходів, окрім щомісячної державної соціальної виплати при народженні дитини не має. Крім того, вона є інвалідом третьої групи інвалідності з дитинства та потребує постійного лікування, проходження обстежень, постійного прийому медикаментів, у звязку з чим також потребує матеріальної допомоги. У підготовче судове засідання 13.03.2018 року сторони не зявились, про день, час та місце його проведення повідомлялись у встановленому законом порядку. Представник позивача за довіреністю [PERSON] надала суду заяву за змістом якої просила суд розглядати справу без її участі та участі позивача та зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі, позов просить задовольнити, а також просила клопотання, подане через канцелярію суду 26.02.2018 року про витребування доказів залишити без розгляду. На підставі вищенаведеного судом не розглядалось клопотання позивача про витребування доказів подане до суду 26.02.2018 року. Відповідач в підготовче судове засідання не зявився, надав суду заяву за змістом якої просив суд розглядати справу без його участі та зазначив, що проти позовних вимог не заперечує, позов визнає в повному обсязі. У відповідності до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового засідання технічними засобами не здійснювалось. Відповідно до частин 3 та 4 статті 200 Цивільного процесуального кодексу України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу. Згідно з частиною 1 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. Визнання позову відповідачем не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, у зв'язку з чим судом ухвалено рішення про задоволення позову відповідно до частини 4 статті 200, частини 4 статті 206 Цивільного процесуального кодексу України. Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з'ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав. Суд наголошує на тій обставині, що обов'язок батьків утримувати свою неповнолітню дитину належить до конституційних обов'язків і передбачений частиною 2 статті 51 Конституції України, відповідно до якої батьки зобов'язані утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до частин 1, 2 статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. У відповідності до статей\~180,\~182 Сімейного кодексу України\~батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно з частиною 3\~статті 181 Сімейного кодексу України\~за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Відповідно до частини 1 статті 183 Сімейного кодексу України\~частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. У відповідності до частини 1\~статті 182 Сімейного кодексу України\~при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров'я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Відповідно до частин 2 та 4 статті 84 Сімейного кодексу України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Судом встановлено факт перебування сторін у зареєстрованому шлюбі, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, виданого 08.04.2016 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Запорізького міського управління юстиції (а.с.2). Від шлюбу сторони мають спільну дитину доньку [PERSON], [INFO], що підтверджується копією свідоцтва про народження, виданого 03.11.2016 року Шевченківським районним у місті Запоріжжі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області, серія І-ЖС № 325358, актовий запис № 1245 від 03.11.2016 року (а.с.3). Дитина мешкає з позивачем, що підтверджено довідками про реєстрацію місця проживання особи № 04-26/7-25046, № 04-26/7-25047 від 14.11.2017 року (а.с.9,10). За твердженням позивача, що не спростовано відповідачем, дитина знаходиться на матеріальному утриманні матері, відповідач матеріальної допомоги на утримання дитини у повному обсязі добровільно не надає. Позивач просить суд стягнути на її користь на утримання неповнолітньої доньки аліменти в розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу)відповідача, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, щомісяця та кошти урозмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача\~ на своє утримання щомісячнодо досягнення дитиною трьох років. Судом встановлено, що відповідач є працездатним за віком та станом здоровя, на користь інших осіб він аліментів не сплачує. Доказів на спростування цих висновків суду не надано. При визначенні розміру аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої доньки та коштів на утримання дружини, яка на даний час не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги, суд враховує стан здоров'я та матеріальне становище дитини та відповідача,те, що відповідач визнав заявлені позивачем позовні вимоги, відтак, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини у розмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця до досягнення дитиною повноліття та кошти урозмірі 1/4 частини з всіх видів заробітку (доходу) відповідача\~на утримання\~дружини щомісячно до досягнення дитиною [PERSON], [INFO], трьох років. Згідно з частиною 1 статті 191 Сімейного кодексу України, частиною 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України\~аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову, а рішення в частині стягнення аліментів за один місяць підлягає негайному виконанню. Відповідно до штампу вхідної кореспонденції позов [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів та коштів на утримання дружини пред'явлено 05.12.2017 року (а.с.1). Враховуючи зазначені обставини, суд дійшов до висновку про стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на утримання неповнолітньої дитини та коштів на утримання дружини до досягнення дитиною трьох років, починаючи з дня звернення, а саме з 05.12.2017 року. За приписами\~статті 141 Цивільного процесуального кодексу України\~з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір у розмірі 704 грн. 80 коп.

Outcome: approved