Jurisdiction: civil
Date: 2019-03-31 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що з 26 липня 2003 року перебуває у зареєстрованому шлюбі із [PERSON] Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Спільне життя з відповідачем не склалось через відсутність взаєморозуміння між ними. На даний час спільне господарство не ведуть. Почуття любові та взаєморозуміння між ними немає. Вважає, що примирення та збереження шлюбу неможливі. Шлюб носить формальний характер, а тому просить суд шлюб між ними розірвати. Позивач [PERSON] в судове засідання не з'явилася, подала до суду заяву, в якій просила справу розглянути у її відсутність, наполягає на розірванні шлюбу з відповідачем. Проти винесення заочного рішення не заперечила. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, хоча про час, день та місце розгляду справи повідомлений у встановленому законом порядку за місцем реєстрації, причини неявки не повідомив, заяви про розгляд справи у його відсутність та відзив на позов не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. За таких обставин суд вважає за можливе справу розглядати по суті за відсутності відповідача, на підставі наявних в справі доказів з ухваленням заочного рішення, оскільки позивач не заперечив проти такого вирішення справи. Фіксування судового процесу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, суд знаходить позов підлягаючим задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч. 1 ст.\~24\~Сімейного кодексу\~України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Згідно ч.ч.3, 4 ст.56 Сімейного кодексу України, кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до збереження шлюбних відносин є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість. Відповідно ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно ч. 2 ст.\~114 Сімейного кодексу\~України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 26 липня 2003 року, про що в книзі реєстрації шлюбів зроблено актовий запис за № 194. Прізвище після одруження: чоловіка та дружини [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії 1-БВ №082559, виданим 26 липня 2003 року відділом державної реєстрації актів громадянського стану Шепетівського міського управління юстиції Хмельницької області. Від шлюбу мають неповнолітню дочку [PERSON], [INFO]. Сторони сімейні відносини не підтримують, разом як сім'я не проживають. Відсутність спільного побуту, суд розцінює як підтвердження розладів шлюбних відносин, формального існування шлюбу між ними. Отже, підстав для надання сторонам строку на примирення суд не вбачає та приходить до переконання, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам сторін, їхньої дитини, являється порушенням права на повагу до сімейного життя, що має істотне значення, а тому приходить до висновку про наявність підстав для задоволення позову.

Outcome: approved