Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-27 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], й вході розгляду справи збільшила свої вимоги в редакції від 25 травня 2017 року, треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Сазонова О.М., приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Рогач В.В., ТОВ «Мегарент», про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Мотивуючи свої вимоги тим, що вона 26 грудня 2014 року на підставі довідки-рахунку № 633639 придбала автомобіль марки «Тойота», 2009 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], який був знятий з реєстраційного обліку в органах ДАІ, а 27 грудня 2017 року зареєструвала вказаний автомобіль в центрі ДАІ, про що отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, ставши його власником. Однак 16 вересня 2016 року її автомобіль було зупинено працівниками поліції, за наслідками якого автомобіль було затримано та вилучено у неї із поставленням на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16 вересня 2016 року з підстав перебування автомобіля під арештом на підставі постанови державного виконавця, постановленого на підставі виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06 червня 2016 року про звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за борговими зобов»язаннями, які виникли між ТОВ «Мегарент», [PERSON] в сумі 64 000 грн. 00 коп. на користь [PERSON], й згідно виконавчого напису нотаріуса від 16 листопада 2016 року про звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за борговими зобов»язаннями, які виникли між ТОВ «Мегарент» та [PERSON] в сумі 260 000 грн. 00 коп. на користь [PERSON] Вважає, що вказані виконавчі написи підлягають визнанню таким, що не підлягають виконанню, оскільки не відповідають вимогам ст. 88 Закону України «Про нотаріат», п.1 Постанови Кабінету Міністрів України № 1172 «Про затвердження переліку документів за якими стягнення заборогованості провадиться у безпірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» від 29 червня 1999 року, гл. 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України № 296/5 від 22 лютого 2012 року, а саме є такими, що вчинені за відсутності документів, що підтверджують безспірність заборгованості, й вчинені відносно майна, яке перебуває у власності позивачки, яка не є стороною спірних правовідносин/зобов»язань, які існують між ТОВ «Мегарент» та [PERSON] В судовому засіданні позивачка та її представник [PERSON], діючий на підставі договору про надання правової допомоги від 07 грудня 2017 року (а.с.13, 14), позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити в редакції позовних вимог від 25 травня 2017 року (а.с.71-74). Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з»явився, про час та місце розгляду справи повідомлений згідно чинного законодавства належним чином - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення. За таких підстав судом відповідно до положень статті 224 ЦПК України визнано за можливе ухвалити по даній справі заочне рішення на підставі наявних у справі доказів та за погодженням позивача. Треті особи в судове засідання не з»явились, належним чином повідомлені про час та місце його проведення - рекомендованою поштою з повідомленням про вручення; звернулись до суду із заявою про можливий розгляд справи за їх відсутності. За таких підстав суд визнав за можливе розглядти справу за відсутності третіх осіб, на підставі доказів, наявних в матералах справи та за погодженням сторін. Відповідно до ч.2 ст. 77 ЦПК України сторони та інші особи, які беруть участь у справі, зобов'язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що сторони та інші особи, які беруть участь у справі, не з'явилися в судове засідання без поважних причин. Вислухавши пояснення позивача, його доводи та заперечення, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з»ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об»єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позов підлягає відмові у задоволенні із наступних підстав. Принцип захисту судом порушеного права особи будується при встановленні порушення такого права. Так, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст. 15 ЦК України). Правом звернення до суду за захистом наділена особа, права якої порушені, невизнані або оспорені (ст. 3 ЦПК України). За положенням ст. 4 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судом встановлено, що 26 грудня 2014 року на підставі довідки-рахунку № 633639 позивачка придбала автомобіль марки «Тойота», 2009 року випуску, № шасі (кузова, рами) [NUMBER], а 27 грудня 2017 року зареєструвала вказаний автомобіль в центрі ДАІ, про що отримала свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, з державним номерним знаком [NUMBER] (а.с.7). 16 вересня 2016 року вказаний автомобіль було зупинено працівниками поліції, за наслідками якого його було затримано та вилучено у позивачки із поставленням на спеціальний майданчик, що підтверджується актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу від 16 вересня 2016 року (а.с.8) з підстав перебування автомобіля під арештом на підставі постанови державного виконавця, постановленого на підставі виконавчого провадження, відкритого на підставі виконавчого напису нотаріуса від 06 червня 2016 року про звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за борговими зобов»язаннями, які виникли між ТОВ «Мегарент», [PERSON], [PERSON] в сумі 64 000 грн. 00 коп. (а.с.90-105), й згідно виконавчого напису нотаріуса від 16 листопада 2016 року про звернення стягнення на вказаний автомобіль як предмет застави за борговими зобов»язаннями, які виникли між ТОВ «Мегарент» та [PERSON] в сумі 260 000 грн. 00 коп. (а.с.118-134). Оскільки позивачка не є стороною боргових зобов»язань, які стали наслідком вчиненення нотаріусом оспорюваного виконавчого напису, позивачем невірно обраний спосіб захисту порушеного права. Так, відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Тобто, для застосування такого способу порушеного права як визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, згідно ст. 88 вказаного закону, обов»язковою умовою є наявність умови статусу сторін як учасників зобов»язальних правовідносин - боржник та стягувач, проте позивачка є не є стороною спірних/боргових правовідносин, які виникли між ТОВ «Мегарент» та [PERSON], та є власником майна, яке є предметом обтяження та перебуває під арештом згідно постанови державного виконавця в межах виконавчого провадження. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Перелік способів захисту цивільного права та інтересу передбачений ч.2 ст. 16 ЦК України. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд на підставі ч. 4 ст. 10 ЦПК України за умовами якої суд сприяє всебічному і повному з»ясуванню обставин справи, з»ясовував у позивача правильність обраного способу захисту порушеного права з можливістю уточнити свої вимоги, проте позивач підтвердив правильність обраного способу захисту порушеного права. Проте суд, зважаючи на принцип диспозитивності, не вправі виходити за межі позовних вимог Так, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі (ч. 1ст. 11 ЦПК України). Невірно обраний спосіб захисту порушеного права є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог. Окрім того, враховуючи оспорюваність підстав набуття у власність автомобіля «Тойота», державним номерним знаком [NUMBER], який був предметом застави зобов»язальних правовідносин між ТОВ «Мегарент» і [PERSON], судом встановлено набуття позивачкою автомобіля як такого, що був предметом застави боргових зобов»язань та не міг бути предметом відчуження згідно договору застави транспортного засобу, проте був відчужений всупереч умов вказаного договору під час обтяження. В силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов'язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави) (ст. 572 ЦК України). Відповідно до ч.2 ст. 586 ЦК України заставодавець має право відчужувати предмет застави, передавати його в користування іншій особі або іншим чином розпоряджатися ним лише за згодою заставодержателя, якщо інше не встановлено договором або законом. На підставі вищевикладеного, ст. 16 ЦК України, ст. 88 Закону України «Про нотаріат»,

Outcome: dismissed