Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем перебували в зареєстрованому шлюбі з 12.12.2014 року, який було розірвано та стягнуто на користь позивача [PERSON] аліменти на утримання дочки [PERSON] . Вказує, що з моменту розлучення з відповідачем їхня донька [PERSON] проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Вона є інвалідом з дитинства першої групи, частково паралізована та пересувається за допомогою інвалідного візка. У зв`язку із тяжким станом здоров`я дитини, вона за останні два роки кілька разів проходила стаціонарне лікування в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» в м. Києві. Під час лікування доньці проведено операцію по встановленню спинальних імплантів, медикаментозне лікування та 3-Д моделювання кісток хребта. Крім того, проводилося лікування та діагностичні обстеження дочки в м. Чернівці. Загальна вартість документально підтверджених витрат на лікування дитини становить 137527,63 грн. 15.05.2019 року позивач [PERSON] звернулася до відповідача із заявою, у якій запропонувала відшкодувати половину понесених нею витрат, пов`язаних із лікуванням дитини, однак, у своїй відповіді відповідач [PERSON] визнав необхідність сумісного лікування дитини з метою її першочергового одужання, проте погодився відшкодувати лише 1994 грн. З урахуванням частково відшкодованих відповідачем витрат у сумі 1994 грн. за рахунком фактурою № 1924 від 27.12.2018 року на суму 3948 грн., загальна вартість документально підтверджених витрат на лікування доньки становить 137527,63 грн. 05.07.2019 року позивач [PERSON] направила відповідачу повторний лист, в якому звернула увагу на наявність документального підтвердження понесених витрат на лікування їхньої доньки на значно більшу суму, ніж 1994 грн. та просила в термін до 20.07.2019 року відшкодувати їй 50% понесених витрат. Разом з тим, відповідач на її звернення не відповів та не відшкодував понесені позивачем витрати, а тому просила стягнути з відповідача [PERSON] додаткові витрати на лікування доньки [PERSON] у розмірі 50% фактично понесених витрат у сумі 66789 грн. 50 коп. 19.11.2019 року позивач [PERSON] подала до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, в якій вказала, що враховуючи тяжкість хвороби їхньої доньки [PERSON] , після подання позовної заяви нею понесено додаткові витрати, пов`язані із продовженням курсу її лікування у Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» у м. Київ. Консультативним висновком від 22.08.2019 року встановлено діагноз їхній дитині, рекомендовано її оперативне лікування та визначено дату госпіталізації 24.09.2019 року. Як вбачається з Виписки із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого № 694 . [PERSON] перебувала на стаціонарному лікуванні в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» в період з 24.09.2019 року по 16.10.2019 року. У зв`язку із проведенням такого лікування та проїздом, позивачем фактично понесені додаткові витрати на паливо для автомобіля в загальній сумі 7364,90 грн. Таким чином, загальна вартість додатково понесених витрат на лікування доньки становить 11853 грн. 58 коп. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала повністю та суду пояснила, що дитині 15 років, вона є інвалідом. Відповідач не займається дитиною, усунувся від допомоги. Коли зробили дитині операцію і видалили частину спинного мозку і почався скаліоз. Дуже багато коштів пішло на лікування дитини і операції. Дитина тільки сидить, не ходить. Була одна операція, яка винесла 50000 грн. Вони їхали в Київ та заправляли автомобіль. Вказує, що вона не проживає з чоловіком з 2012 року, він платив тільки аліменти. Від другого шлюбу в позивача є донька і вона на даний час вагітна. Зазначає, що зверталась до відповідача за допомогою, та письмово зверталась, але він обіцяв, що допоможе, але не допомагав. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні підтримав пояснення позивача [PERSON] та вказав, якби була можливість у позивача обов`язково скористалась безкоштовними послугами лікарів та просив задовольнити збільшені позовні вимоги. Відповідач [PERSON] позову не визнав, заперечуючи тим, що коли було дитині рік вона захворіла і він кинув роботу, бо потрібно було лікувати її. Після розлучення, позивачка забрала дитину, все золото і автомобіль. Вона ніде не працювала, багато грошей тратила на себе. Коли вони разом проживали, вони з дитиною їздили по санаторіях лікуватись. Також відповідач [PERSON] пояснив, що дитину бачив пів року тому, позивачка не допускає його до дитини, не дає зустрічатися. Вона сама приймає рішення, як і коли лікувати дитину, не радиться з ним, а потім виставляє рахунки. Він казав позивачці, що дитині можуть робити деякі обстеження безкоштовно, оскільки він колишній лікар і його однокурсники завжди йшли йому назустріч, на що вона не реагувала. Вказав, що сім`ї в нього іншої не має, проживає у квартирі друзів, які виїхали в Америку, ніде не працює, а також хворіє і в нього поперекова грижа і багато інших діагнозів. Також, сплачує регулярно аліменти на утримання доньки по 1700 грн. Крім того, по можливості він допомагав дитині допоки позивачка дозволяла йому зустрічатись з нею. Просив в задоволенні позову [PERSON] про стягнення додаткових витрат на дитину відмовити. Представник відповідача [PERSON] заперечував проти задоволення позову тим, що позивачем не доведено, що позивачка намагалась щось зробити безкоштовно і не врахувала думку відповідача, не радилась з ним. Чеків і квитанцій до справи не долучено, а тільки фактура, тому просив відмовити у задоволенні позову. Заслухавши пояснення сторін та їх представників, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Відповідно до\~ст. 4 ЦПК України\~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України). Статтею 12 ЦПК України\~передбачено, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом та кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Статтею 6\~СК України визначено, що правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття. Згідно\~ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства», дитина-інвалід це дитина зі стійким розладом функцій організму,спричиненим захворюванням, травмою або вродженими вадами розумового чи фізичного розвитку, що зумовлюють обмеження її нормальної життєдіяльності та необхідність додаткової соціальної допомоги і захисту. У відповідності до\~ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення необхідних для всебічного розвитку дитини відповідно до законів України. Відповідно до\~ст. 141 СК України\~мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою\~статті 157 цього Кодексу. Відповідно до вимог ст.\~185\~СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також з той батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно. Пунктом 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства га стягнення аліментів» роз`яснено, що участь у додаткових витратах на утримання дитини, можна притягати лише батьків, у цих випадках йдеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі. Отже, законодавцем закріплено правило, відповідно до якого, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами. Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається згаданою статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей, страждає на тяжку хворобу, є калікою. Відповідно до даної норми обов`язок брати участь у додаткових витратах на дитину поширюється не лише на тих батьків, хто сплачує аліменти, а й на того з батьків, до якого позов про стягнення аліментів не пред`являвся. У такому випадку такий батько зобов`язаний нести додаткові витрати на дитину. Додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини. В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину. Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо). При стягненні коштів на додаткові витрати, які повинні бути понесені у майбутньому, суду необхідно надати розрахунок або обґрунтування необхідності майбутніх витрат. Зазначений висновок ґрунтується також на правовій позиції Верхового Суду України, висловленій 24 лютого 2016 р. у справі № 6-1296цс15, відповідно якої виходячи з аналізу ст.\~185\~СК України додаткові витрати присуджуються на дитину за наявності в одного з батьків, з яким проживає дитина, додаткових витрат, викликаних особливими обставинами, зокрема необхідністю в розвитку дитини за наявності в неї здібностей, талантів,у зв`язку з її хронічною хворобою, лікуванням, каліцтвом тощо. Наявність таких витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про стягнення додаткових витрат. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини. Пункт 1 ст. 3 ч. 1 Європейської Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою ВР № 789-ХII від 27.02.1991 року\~передбачає, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Згідно п. 2 - дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Згідно з ч.2 ст. 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів. Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (ч.2 ст.6 цієї Конвенції). Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована\~Постановою Верховної Ради України № 789 від 27 лютого 1991 року\~та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Конвенція про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року та Протоколи до неї є складовою національного законодавства України. Рішення Європейського суду є офіційною формою роз`яснення основних (невідчужуваних) прав кожної людини, закріплених і гарантованих Конвенцією, яка є частиною національного законодавства, та у зв`язку з цим джерелом законодавчого правового регулювання і правозастосування в Україні. Відповідно до ст. 5 «Рівноправність подружжя» Протоколу №7\~Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод\~1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом України №475/97-ВРвід 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей. Судом встановлено, що сторони є батьками неповнолітньої [PERSON] , [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії [NUMBER] (а.с.5). Як вбачається з копії свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] (а.с.6), 12.12.2014 року між [PERSON] та [PERSON] був зареєстрований шлюб та прізвище дружини після одруження - « [PERSON] ». Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 04.07.2018 року збільшено розмір аліментів на утримання доньки [PERSON] , [INFO] у твердій грошовій сумі 1700 грн. щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 07 травня 2018 року до досягнення дитиною повноліття (а.с. 7-9). Також, судом встановлено, що [PERSON] проходила стаціонарне лікування в Національній дитячій спеціалізованій лікарні «Охматдит» в м. Києві в періоди: -згідно виписки № 863 із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» м. Київ з 01.11.2018 по 21.12.2018 року (а. с. 10); - згідно виписки № 20 із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» м. Київ з 10.01.2019 по 18.01.2019 року (а. с. 11); -згідно виписки № 104 із медичної карти стаціонарного (амбулаторного) хворого Національної дитячої спеціалізованої лікарні «Охматдит» м. Київ з 12.02.2019 по 14.03.2019 року (а. с. 12). Згідно рахунку-фактура № 2465 від 20.02.2019 року витрати на лікування дитини становлять 2605 грн. (а. с. 13) Згідно рахунку-фактура Е-000000333 від 20.02.2019 року витрати на лікування дитини становлять 2792, 13 грн. (а. с. 14) Згідно рахунку-фактура № 1924 від 27.12.2018 року виданий ТОВ «Інтех Сервіс Трейд» витрати на лікування дитини становлять 3948 грн. (а. с. 15) Відповідно до платіжного доручення № 1 від 17.01.2019 року оплата за спінальні імплатанти становлять в сумі 127570 грн. (а. с. 16) Згідно акту про надані медичні послуги для пацієнта [PERSON] виданих ТОВ «НМФ Авіценна» згідно замовлення від 20.09.2019 року на суму 612, 50 грн. та чек на оплату вказаних послуг від 20.09.2019 року на суму 612,50 грн. (а.с. 17-18) Як вбачається з матеріалів справи, позивач [PERSON] 15.05.2019 року зверталась до відповідача з письмовою заявою про відшкодування половини понесених нею витрат на лікування дитини в розмірі 250000 грн. (а.с. 19) 26.05.2019 року відповідач [PERSON] надав відповідь позивачу [PERSON] щодо заяви про відшкодування заяви про відшкодування частини витрат на лікування дитини, мотивуючи тим, що він повністю визнає необхідність сумісного лікування дитини з метою її першочергового одужання, проте погодився відшкодувати лише 1994 грн. (а.с. 20) 05.07.2019 року позивач [PERSON] направила відповідачу [PERSON] , в якому звернула увагу на наявність документального підтвердження понесених витрат на лікування їхньої дитини на значно більшу суму, ніж 1994 грн. та просила в термін до 20.07.2019 року відшкодувати 50% понесених витрат. (а.с.21) Як вбачаться з виписки із медичної карти стаціонарного (амбулаторного ) хворого № 694 [PERSON] перебувала на стаціонарному лікування в Національній дитячій спеціалізованій лікарні « Охматдит» в період з 24.09.2019 року по 16.10.2019 року(а. с. 36) Згідно фіскальних чеків (а. с. 39) підтверджують витрати на паливо для автомобіля на автозаправці «ОККО-РІТЕЙЛ», а саме: - № 6429 від 22.08.2019 року на суму 2172,54 грн., - № 7354 від 24.09.2019 року на суму 1992,01 грн.; -№ 9466 від 24.09.2019 року на суму 700,07 грн.; -№ 6112 від 15.10.2019 року на суму 1700,12 грн.; -№ 8536 від 16.10.2019 року на суму 800,16 грн. Також, судом встановлено, що витрати на придбання лікарських засобів для лікування [PERSON] в загальній сумі 4488,68 грн., що підтверджується: -фіскальний чек № 811078 від 27.08.2019 року на суму 221,16 грн., -фіскальний чек № 30566 від 27.09.2019 року на суму 200,95 грн. та квитанція Приват Банк від 27.09.2019 року, -фіскальний чек № 423225 від 28.09.2019 року на суму 68,20 грн., -фіскальний чек № 35031 від 28.09.2019 року на суму 215,40 грн., -фіскальний чек № 35108 від 29.09.2019 року на суму 18,45 грн., -фіскальний чек № 35107 від 29.09.2019 року на суму 477,16 грн., -фіскальний чек № 35274 від 30.09.2019 року на суму 215,40 грн. та квитанція Приват Банк від 30.09.2019 року; - фіскальний чек № 423509 від 30.09.2019 року на суму 90,60 грн., -фіскальний чек № 423753 від 01.10.2019 року на суму 48,20 грн., -фіскальний чек № 30877 від 01.10.2019 року на суму 184,58 грн., -фіскальний чек № 38120 від 02.10.2019 року на суму 245,70 грн. та квитанція Райфайзен Банк Аваль від 02.10.2019 року; -фіскальний чек № 31124 від 03.10.2019 року на суму 212,53 грн. та квитанція ПриватБанк від 03.10.2019 року; - фіскальний чек № 424403 від 03.10.2019 року на суму 416,20 грн; -квитанція ПриватБанк від 04.10.2019 року на суму 978,46 грн; -фіскальний чек № 31371від 05.10.2019 року на суму 54 грн; -фіскальний чек № 426006 від 11.10.2019 року на суму 111,09 грн. та квитанція ПриватБанк від 11.10.2019 року; -фіскальний чек № 426214 від 13.10.2019 року на суму 85,40 грн; -фіскальний чек № 426273 від 14.10.2019 року на суму 216,20 грн. та квитанція ПриватБанк від 14.10.2019 року; -фіскальний чек № 00052956 від 21.10.2019 року на суму 183 грн; -фіскальний чек № 00053712 від 31.10.2019 року на суму 246 грн. (а.с. 40-43) -Згідно довідки-висновку ЛКК № 630 , діагноз [PERSON] хронічна \~-вертеброгенна\~поперекова грижова радикулопатія, рецедивуючий перебіг. (а.с.53) Згідно з виписок із медичної карти (стаціонарного) хворого № 1699 від 12.06.2018 року (а. с. 61-62), виписка з медичної карти КУ міської лікарні № 1 № 2256/589 від 11.08.2018 року, № 3019/788 (а. с. 64-65), витягу історії хвороби № 2121 від 23.04.2019 року з Чернівецького обласного клінічного кардіологічного центру (а.с. 66), виписки з медичної карти № [NUMBER] /456 від 29.05.2019 року (а.с.67), витягу з історії хвороби № 3118 від 14.06.2019 року, який виданий Чернівецьким обласним клінічним кардіологічним центром (а.с. 68), випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого від 20.08.2019 року (а.с.69), витягу з КНП «Міської клінічної лікарні № 3» від 28.12.2019 року а.с.54) відповідач [PERSON] періодично хворіє. Як передбачено частиною другою\~статті 150 Сімейного кодексу України,\~батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Відповідно до\~статті 180 СК України\~батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Частинами першою-третьою\~статті 181 СК України\~передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі; за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Відповідач не приймає фінансової участі у додаткових витратах на утримання дитини, хоча є працездатним та інших утриманців не має, в зв`язку з чим суд вважає вимоги позову такими, що ґрунтуються на законі та такими, що підлягають до задоволення. Дійшовши такого висновку, суд приймає до уваги ті обставини, що існування між батьками дитини неприязних відносин ніяким чином не повинно впливати на її благополуччя. Суд погоджується з доводами позивача та його представника в тій частині, що основний тягар по утриманню дитини несе матір, з якою дитина проживає. Крім цього, у суду немає підстав не довіряти наданим в якості доказів суду квитанціям, чекам, накладним. З медичної документації витікає, що дитина має тяжке захворювання, яке потребує тривалого лікування, значних матеріальних витрат, а сама по собі дитина потребує більшого грошового забезпечення, ніж звичайна здорова дитина. Оскільки сума додаткових витрат доведена належними доказами, суд вважає, що є підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки половини витраченої нею суми.

Outcome: approved