Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовом, в якому просила виселити [PERSON], [INFO] з квартири [ADDRESS] без надання іншого житлового приміщення, а також стягнути з відповідача судові витрати. В обґрунтування заявлених вимог позивачка зазначила, що вона є власником однокімнатної квартири 90 у будинку кв. Дружби народів в м. Лисичанськ. Разом з нею у цій квартирі зареєстрований та мешкає її син [PERSON]. Вже багато років відповідач зловживає алкогольними напоями та фактично постійно знаходиться у стані алкогольного спяніння. Неодноразово він викрадав у неї гроші, витрачав на алкоголь. Відповідач почав застосовувати до неї фізичну силу. Неодноразово позивач зверталась до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області із заявами про факти протиправної поведінки відповідача щодо неї. З результатами розгляду заяв міліція складала відносно відповідача протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Також його піддавали адміністративному стягненню за вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ст. 173-2 КУпАП, що підтверджує його антисоціальну поведінку. Ці обставини унеможливлюють їх спільне проживання в одній квартирі та належне користування нею, а іншого житла позивач не має. Тому просила суд її позов задовольнити. Позивач [PERSON] в судове засідання не зявилась, про день, час та місце слухання справи повідомлялась належним чином, надала до суду письмову заяву з проханням розглянути справу за її відсутністю. Позовні вимоги підтримала. Відповідач [PERSON] в судове засідання не зявився, про день, час та місце слухання справи повідомлявся належним чином, надав суду письмову заяву, в якій позов визнав, просив розглядати справу без його участі. У звязку з наведеним, суд вважає за можливе слухати справу за відсутності відповідачів, а матеріали, що є у справі, достатніми для цього. Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст. 60 ЦПК України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. З матеріалів справи вбачається, що згідно з договором купівлі продажу квартири від 17.05.2000 року, посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Луганської області [PERSON], за реєстром 917, [PERSON] від імені [PERSON] продав, а [PERSON] купила однокімнатну квартиру, яка знаходиться в [ADDRESS]. Згідно з листом від 21.11.2013 року № 45/29053, повідомлено, що заява зареєстрована до журналу єдиного обліку за № 9068 від 20.11.2013 року. З фактом викладеним у заяві проведено перевірку та розглянуто ДІМ ВМ № 2 Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області [PERSON] Під час перевірки опитати [PERSON] не довелось можливим, так як він знаходився у стані сильного алкогольного спяніння. При допиті буде прийнято остаточне рішення відповідно до чинного законодавства. Згідно з висновком за результатами розгляду заяви [PERSON] від 20.11.2013 року, встановлено, що 20.11.2013 року до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області надійшла заява від [PERSON], про те, що 18.11.2013 року за місцем мешкання: м. Лисичанськ, кв. Дружби народів[ADDRESS], її син [PERSON] здійснив крадіжку грошей у розмірі 30 грн. В ході проведення перевірки було встановлено, що 18.11.2013 року у денний час, заявниця виявила пропажу з власного гаманця її грошей у розмірі 30 грн.. Зі слів заявниці стало відомо, що її син, [PERSON] зізнався їй у крадіжці вищевказаної суми грошей та пообіцяв повернути. [PERSON] бажає покарати сина за даний проступок, і тому звернулась за даним фактом до правоохоронних органів міліції. Опитати [PERSON] не довелося можливим так як останній знаходився за місцем мешкання у стані сильного алкогольного спяніння. Згідно з листом від 26.11.2013 року № 45/29225, повідомлено, що заява зареєстрована до журналу єдиного обліку заяв, повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та іншої події за № 9253 від 25.11.2013 року, та розглянуто ДІМ [PERSON] В ході проведення перевірки було встановлено, що 25.11.1013 року [PERSON]П, звернулась до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області та повідомила, що її син [PERSON] скоїв у неї крадіжку грошей у сумі 15 грн., та не повернув. Опитаний [PERSON] пояснив, що дійсно скоїв крадіжку грошей у сумі 15 грн. 31.10.2013 року, та щиро кається. Згідно з висновком за результатами розгляду повідомлення, заяву зареєстровану до журналу єдиного обліку заяв, повідомлень про вчинення кримінального правопорушення та іншої події за № 9253 від 25.11.2013 року від [PERSON], встановлено, що 25.11.2013 року до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області надійшла заява від [PERSON], в якій просить прийняти заходи до свого сина [PERSON],який здійснив у неї крадіжку грошей у сумі 15 грн., та не повернув. В ході перевірки встановлено, що як пояснив [PERSON] дійсно вчинив крадіжку грошей у сумі 15 грн. 31.10.2013 року у своєї матері, та щиро розкаявся. У відношенні [PERSON] було складено адміністративний протокол за ст. 51 КУпАП. Згідно з листом від 24.01.2014 року № 45/2417, повідомлено, що заява зареєстрована до журналу єдиного обліку за № 839 від 24.01.2014 року. За фактом викладеному у заяві було проведено перевірку та розглянуто ДІМ ВМ № 2 Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області [PERSON], будь якого злочину не виявлено. Відносно [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення за ст. 173-2 КУпАП. Згідно з висновком за результатами розгляду заяви [PERSON] від 24.01.2014 року, встановлено, що 24.01.2014 року до Лисичанського МВ ГУМВС України в Луганській області надійшла заява від [PERSON], про те, що її син [PERSON] за місцем мешкання: вчинив сварку. В ході проведення перевірки було встановлено, що 24.01.2014 року у 17:30 годині, [PERSON] перебуваючи у стані алкогольного спяніння за місцем мешкання вчинив сварку зі своє матірю. В ході сварки він висловлювався га її адресу грубою нецензурною лайкою та на зауваження не реагував, чим спричинив шкоду психічному стану її здоровя. Ці дії тривали короткий проміжок часу, сварка відбулась у квартирі, без втручання сторонніх осіб, суспільний порядок грубо порушений не був та це не стало надбанням громадськості. Згідно з постановою Лисичанського міського суду Луганської області від 14.03.2014 року, піддано [PERSON] за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 173 КУпАП стягненню у вигляді адміністративного арешту строком на 3 доби. Відповідно до довідки №304 від 09.09.2015р. наданою ЛКП «Бюро технічної інвентаризації» за архівними даними станом на 01.01.2013р. право власності на квартиру №90 будинок №17 кв. Дружби народів м. Лисичанськ зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу від 17.05.2000 р. посвідченого приватним нотаріусом, реєстр №917. Згідно із довідкою ЛКП «Паспортна служба» №14324 від 10.09.2015р. за адресою м. Лисичанськ, кв. Дружби народів[ADDRESS] зареєстровані: [PERSON], [INFO], та [PERSON] - син, [INFO] Відповідно до ч.4 ст. 9 ЖК УРСР ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Відповідно до ст. 156 ЖК УРСР, члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Члени сім'ї власника будинку (квартири) зобов'язані дбайливо ставитися до жилого будинку (квартири). Повнолітні члени сім'ї власника зобов'язані брати участь у витратах по утриманню будинку (квартири) і придомової території та проведенню ремонту. Спори між власником та членами його сім'ї про розмір участі в витратах вирішуються в судовому порядку. До членів сім'ї власника будинку (квартири) належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу. Відповідно до ч. 2 ст. 64 ЖК УРСР, до членів сім'ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім'ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до ст. 157 ЖК УРСР, членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЖК УРСР, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Відповідно до п. 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 квітня 1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», при вирішенні справ про виселення на підставі ст. 116 ЖК осіб, які систематично порушують правила співжиття і роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі або будинку, слід виходити з того, що при триваючій антигромадській поведінці виселення винного може статися і при повторному порушенні, якщо раніше вжиті заходи попередження або громадського впливу не дали позитивних результатів. Маються на увазі, зокрема, заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача (незалежно від прямих вказівок з приводу можливого виселення). Суб'єктом відповідальності, передбаченої ст. 116 ЖК України, є наймач, члени сім'ї й інші особи, які проживають з ним, та порушують правила співжиття. За умовами цієї правової норми підставою виселення вказаних осіб може стати не будь-яке порушення правил співжиття, а лише таке, котре відбувається в жилому приміщенні і стосується відносин щодо користування жилими приміщеннями осіб, які проживають у них, а крім того застосування до відповідача уповноваженими органами заходів попередження, громадського впливу, які не надали позитивних результатів. Матеріали справи містять письмові докази систематичних протиправних дій відповідача, письмові докази неодноразового звернення позивача до відповідних органів зі скаргами різного змісту, крім порушення правил співжиття і письмові докази про застосування до відповідача уповноваженими органами заходів попередження, а також про те, що відповідач піддавався адміністративному стягненню у вигляді адміністративного арешту і це не дало позитивних результатів. Така неправомірна поведінка відповідача і безрезультатність застосування до нього заходів попередження, заходів громадського впливу створює для позивача об'єктивну неможливість спільного проживання із відповідачем, що слугує підставами для його виселення. Відповідно до ч. 4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. На підставі наведеного, суд приходить до висновку, що для прийняття визнання позову відповідачем є законі підстави. Таким чином, факти, викладені позивачем у позовній заяві в обґрунтування позовних вимог знайшли своє підтвердження в ході судового засідання, є достовірними та обґрунтованими, підтверджені письмовими доказами, сумніву у суду не викликають, та за таких обставин суд вважає, що позов про виселення підлягає задоволенню. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Понесення позивачем судових витрат підтверджується чеком № 21052015160210 від 21.05.2015 року про сплату судового збору в сумі 243,60 грн. Приймаючи до уваги вимоги ст. 88 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір у сумі 243,60 грн.

Outcome: approved