Jurisdiction: civil
Date: 2015-12-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про захист честі, гідності та ділової репутації людини. В обґрунтування своїх позовних вимог надала суду позовну заяву та три додатки до неї, згідно яких вбачається, що її честь, гідність та ділова репутація були порушені діями відповідачки, що виразилися у неправдивому змісті позовної заяви до Дружковського міського суду Донецької області про стягнення аліментів, та такими що порочать честь та гідність позивачки - поясненнях [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] по вищевказаній справі. 02.11.2015 року відповідач [PERSON] подала до суду зустрічний позов до [PERSON] про відшкодування моральної шкоди, свої вимоги мотивуючи тим, що позовні вимоги позивчки є надуманими та безпідставними, а зміст позову є суцільною клеветою, що в сукупності стало підставою для її емоційних переживань та нервів. У судовому засіданні позивач за первісним позовом [PERSON] підтримала свої позовні вимоги в повному обсязі, просила суд їх задовольнити, навела доводи аналогічні викладені у позові та трьох додатках до позовної заяви згідно яких вона вважає що діями [PERSON], які відобразилися у неправдивому змісті та недостовірній інформації викладеній у позовній заяві до Дружковського міського суду Донецької області про стягнення аліментів, та письмових поясненнях [PERSON] на зустрічний позов [PERSON] по вищевказаній справі, що на її думку є образливими, бездоказними та не маючими відношення до предмету позову - була принижена її честь, гідність та ділова репутація як особи. Зазначила, що відомості, викладені та повідомлені відповдачкою, принижують честь, гідність і ділову репутацію її, як громадянина, оскільки характер та зміст висловлювань створює негативне враження і осад, а наведена в позові про стягнення аліментів та поясненні на зустрічний позов термінологія є не чим іншим, як наклепом, тобто неправдою, поширюваною з метою знеславити, зганьбити, заплямувати її як особу. Зустрічні позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі, просила відмовити в їх задоволенні оскільки вони є пізпідставними та необгрунтованими. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] не визнала в повному обсязі, просила суд відмовити в їх задоволенні, зазначивши, що вона дійсно подала до Дружківського міського суду позовну заяву про стягнення аліментів з [PERSON] на утримання їх спільної дитини, що передбачено законом та викорисовуючи своє право подала письмові пояснення на зустрічний позов [PERSON] Ніяких образ та розповсюдження недостовірної інформації яка б принижувала честь та гідність позивачки вона в жодному з вищевказаних документах не викладала, а лише констатувала факти та описувала дії [PERSON] Свої зустрічні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, наполягала на їх задоволенні зазначивши, що через позовні вимоги [PERSON], які є надуманими та безпідставними, та постійні походи до суду, в неї зявилися емоційних переживання та нервні зриви. Представник відповідача [PERSON], який діє на підставі довіреності в судовому засіданні вимоги [PERSON] не визнав в повному обсязі, просив суд відмовити у їх задоволенні. Зустрічні позовні вимоги підтримав повністю, просив суд їх задовольнити. Вислухавши пояснення сторін, представника відповідача, дослідивши матеріали справи,\~ суд, в межах заявлених позовних вимог приходить до наступного. У судовому засіданні достовірно встановлено, і це не заперечують сторони, що 23.02.2015 року [PERSON] подала до Дружківського міського суду Донецької області позовну заяву до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини. 06.04.2015 року [PERSON] подав до Дружківського міського суду Донецької області зустрічний позов про усунення перешкод у можливості визначити фактичне місце проживання дитини, внесення змін у свідоцтво про народження дитини, про встановлення батьківства. 22.04.2015 року [PERSON] подала пояснення на зустрічний позов [PERSON] в якому виклала своє бачення по виниклому вищезазначеному спору. У\~статті 32 Конституції України\~зазначено, що ніхто не може зазнавати втручання в його особисте і сімейне життя, крім випадків, передбачених\~Конституцією України. Згідно з частиною третьою\~статті 277 ЦК України\~негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного (презумпція добропорядності). Негативною слід вважати інформацію, в якій стверджується про порушення особою, зокрема, норм чинного законодавства, вчинення будь-яких інших дій (наприклад, порушення принципів моралі, загальновизнаних правил співжиття, неетична поведінка в особистому, суспільному чи політичному житті тощо) і яка, на думку позивача, порушує його право на повагу до гідності, честі чи ділової репутації. У відповідності до п. 15\~постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27 лютого 2009 року «Про судову практику у справах про захист честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). \~Конституцією України\~(ст. 34) передбачено, що кожному гарантується право на свободу думки і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. Відповідно до\~ст. 68 Конституції України\~кожен зобовязаний неухильно додержуватись\~Конституції\~та законів України, не посягати на права і свободи, честь і гідність інших людей. Недостовірною вважається інформація, яка не відповідає дійсності або викладена неправдиво, тобто містить відомості про події та явища, яких не існувало взагалі або які існували, але\~відомості про них не відповідають дійсності (неповні або перекручені). Відповідно до\~Закону України «Про інформацію»\~ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночним судженням, за винятком образи чи наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, зокрема критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, з огляду на характер використання мовних засобів, зокрема вживання гіпербол, алегорій, сатири. Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості.\~\~ Крім цього, суд враховує, що відповідно до п. 16\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної чи юридичної особи», відповідно до\~статті 40 Конституції\~\~ України\~усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов'язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк. Суди повинні\~\~мати на увазі, що у випадку, коли особа звертається до зазначених органів із заявою, в якій міститься та чи інша інформація, і в разі, якщо цей орган компетентний перевірити таку інформацію та надати відповідь, проте в ході перевірки інформація не знайшла свого підтвердження, вказана обставина не може сама по собі бути підставою для задоволення позову, оскільки у такому випадку мала місце реалізація особою конституційного права, передбаченого\~статтею 40\~\~Конституції, а не поширення недостовірної інформації. В даному випадку, суд вважає, що викладена інформація в позовній заяві про стягнення аліментів поданій [PERSON] до Дружківського міського суду Донецької області та пояснення подані нею на зустрічний позов [PERSON] не є фактичним твердженням, а є реалізацією [PERSON] свого конституційного права, оціночними судженнями, тобто вираженням субєктивної думки і поглядів, оцінку змісту яких має надавати безпосередньо Дружківський міський суд до якого подано позов, що відповідає судовій практиці Європейського суду з прав людини (справа «Лінгенс проти Австрії», справа «Нікула проти Фінляндії», справа «Яновський проти Польщі» та інш.) при тлумаченні положень статті 10 Конвенції про захист прав людини основоположних свобод, а саме: кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів,\~\~одержувати\~\~і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод,\~\~оскільки\~\~воно\~\~пов'язане\~\~з обов'язками\~\~ і\~\~ відповідальністю, може підлягати\~\~таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом і є необхідними в демократичному суспільстві в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для запобігання заворушенням чи злочинам, для охорони здоров'я чи моралі, для захисту репутації чи прав інших осіб, для запобігання\~\~розголошенню\~\~конфіденційної\~\~інформації або для підтримання авторитету і безсторонності суду.\~\~\~\~ Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що у задоволенні позову [PERSON] необхідно відмовити в повному обсязі. Приймаючи рішення по зустрічному позову [PERSON] суд приходить до наступного. Відповідно до положень ст.ст.10,\~11,\~60 ЦПК України\~суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього\~Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, при цьому доказування не може ґрунтуватися на припущеннях, а кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень, крім випадків встановлених цим законом. Відповідно до\~пункту 4 частини другої статті 23 ЦК\~моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи, тому вимога про відшкодування моральної шкоди може бути заявлена самостійно, якщо, наприклад, редакція засобу масової інформації добровільно опублікувала спростування, яке задовольняє позивача. Ця обставина повинна враховуватися судом при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. Згідно п. 3\~Постанови пленуму ВСУ N 4 від 31.03.95р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»\~під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних\~\~фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв'язку з ушкодженням здоров'я, у порушенні\~\~права\~\~власності\~\~(в\~\~тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв'язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв'язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. Як зазначила відповідачка за первісним позовом в судовому засіданні, підставою для відшкодування моральної шкоди є безперервні усні нападки, наклепи та образи з боку позивача, нецензурні висловлювання та публічні образи біля будівлі судмедекспертизи в м. Дніпропетровську та висловлювання про погрозу вбивством. Однак суд критично відноситься до цих тверджень з огляду на наступне. Так факт сварки що мала місце біля будівлі судмедекспертизи в м. Дніпропетровську сторонами не заперечувався, а тому не підлягав подальшому доказування в розумінні положень ст. 61 ЦПК України. Разом з тим [PERSON] жодних належних та обгрунтованих доказів, які б доводили та встановлювали причинно-наслідковий звязок між цією сваркою та іншими діями позивача і її моральними стражданнями, суду не надала та крім того суду не надано доказів які б доказували сам факт настання моральних переживань, у звязку з чим законних підстав для стягнення моральної шкоди немає. Щодо посилань [PERSON] про погрозу вбивством, яка була висловлена [PERSON], суд зазачає, що дана подія не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, а є підставою для внесення відомомстей до ЄРДР та предметом розгляду і доказування в порядку кримінального судочинства. Оскільки [PERSON] звільнена від сплати судового збору, а в задоволені позову відмовлено то судові витрати по сплаті судового збору слід віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed