Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири 73 в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці. В даній квартирі окрім неї також зареєстрований її колишній чоловік - [PERSON] та донька [PERSON]. Починаючи з 2009 року [PERSON] у спірній квартирі не проживає, витрати на оплату житлово-комунальних послуг не сплачує і не несе витрат по утриманню квартири, а тому вважається таким, що втратив право користування квартирою. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою 73 в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці. Полтавської області. В судових засіданнях представники позивача, [PERSON] та [PERSON], позов [PERSON] підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Вказали, що відповідач, [PERSON], пропустив строк позовної давності щодо поділу майна подружжя, а тому він не може стверджувати, що квартира 73 в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці є обєктом права спільної сумісної власності. Відповідач, [PERSON] та його представник, [PERSON], проти задоволення позову заперечували. Вказали, що спірна квартира є обєктом права спільної сумісної власності, оскільки набута за час шлюбу. На даний час відповідач не проживає в квартирі 73 в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці, оскільки рішення суду про його вселення залишається не виконаним. Третя особи Автозаводська районна адміністрація Виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Полтавської області в судове засідання не зявилась, надіслала заяву про розгляд справи за відсутності її представника. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши надані суду докази в їх сукупності, приходить до наступного. Частиною 1 ст. 29 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника квартири (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого квартири (квартири), які проживають разом з ним у квартири (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника квартири (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Якщо особи, перестали бути членами сім'ї власника, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як власник та члени його сім'ї. Судом встановлено, що з 26 січня 2002 року до 13 листопада 2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі, що підтверджується копією рішення Автозаводського районного суду м.Кременчука від 28 серпня 2009 року по справі №2-1357/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про розірвання шлюбу та копією свідоцтва про розірвання шлюбу серії 1-КЕ №057688 виданого Автозаводським відділом реєстрації актів цивільного стану Кременчуцького міського управління юстиції Полтавської області. За час шлюбу сторонами була придбана квартира 73, блок А, в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці, яка зареєстрована на ім'я позивача, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 18.04.2006 та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №10480081 від 25.04.2006. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради Відповідач не проживає у спірній квартирі, що не заперечувалось сторонами та підтверджується актами ОСББ «Житловий будинок по провулку О.Кошового, 9» від 01.01.2016 та 01.07.2016, 01.07.2015, 01.01.2015, 01.07.2014, 01.01.2014. В своїх письмових поясненнях [PERSON] зазначає, що оскільки відповідач не звернувся до суду із позовом про поділ майна подружжя в межах трирічного строку після розірвання шлюбу, тому квартира не може бути обєктом права спільної сумісної власності. Разом із тим, доводи позивача спростовуються рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 18.05.2009 по справі №2-1546/2009 за позовом [PERSON] до [PERSON] про вселення та усунення перешкод в користуванні власністю. У вказаному рішенні судом було встановлено, що спірна квартира є спільною сумісною власністю подружжя, які мають на неї рівні права. Судом було прийнято рішення про усунення [PERSON] перешкод у користуванні власністю шляхом вселення у спірну квартиру. Рішення суду набрало законної сили 28.05.2009. В ч.3 ст.61 ЦПК України визначено, що обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч.1 ст.317, ст.321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно. Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання. Отже, на думку суду відсутність реєстрації права власності [PERSON] на ? частину квартири 73, блок А, в буд.9 по [PERSON] в м.Кременчуці на даний момент створює останньому лише перешкоди щодо розпорядження своєю часткою у праві спільної сумісної власності. Разом із тим, [PERSON], як співвласник квартири, яка є обєктом права спільної сумісної власності, має право вільно володіти та користуватись, належною йому частиною. Суд вважає, що визначені в ст.405 ЦК України підстави для визнання особи такою, що втратила право на користування житлом, не можуть бути застосовані до даних правовідносин, у зв'язку з чим суд приходить до висновку, що позов [PERSON] задоволенню не підлягає.

Outcome: dismissed