Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до [PERSON] [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом та обґрунтувала наступним: Вона є власником житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Веселе, вул. Чайковського, 52. В зазначеному житловому будинку, зареєстрований але не ніколи не проживав [PERSON] [PERSON], який є колишнім чоловіком її доньки [PERSON]. З відповідачем спілкування припинено з 2015 року. Її права як власника будинку, порушені та потребують захисту, оскільки вона сплачує вартість комунальних послуг з урахуванням зареєстрованого відповідача та не має можливості розпоряджатися своїм майном. Враховуючи те, що відповідач не проживає у будинку, використовує будинок на за цільовим призначенням, тобто не для проживання, а виключно для реєстрації місця проживання, що порушує її права як власника будинку, просить визнати [PERSON] [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житлом, за адресою: Херсонська область, Бериславський район, село Веселе, вулиця Чайковського, будинок 52. Позивач в судове засідання не зявилася, до суду надала заяву, згідно якої просить справу розглянути у її відсутність, на задоволенні позовних вимог наполягає, не заперечує проти заочного розгляду справи. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлявся за адресою зареєстрованого місця проживання, до суду повернувся конверт, з відміткою працівника пошти «адресат за даною адресою не проживає». Частиною 5 ст. 74 ЦПК України передбачено, що у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Відповідно до ч. 2 ст. 158 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Зі згоди позивача у відповідності до ст.ст.169, 224 ЦПК України суд визнав за можливе проводити заочний розгляд справи у відсутності відповідача на підставі наявних у справі доказів. Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання сторін, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Так, за змістом ст. 11 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа вільно, на власний розсуд, обирає способи участі у справі. При цьому згідно зі ст. 119 ЦПК України підставами позову, які відповідно до статей 31, 215 цього Кодексу суд не може змінити без згоди позивача, є обставини, якими останній обґрунтовує вимоги, а не саме по собі посилання на певну норму закону. Вимоги ст. ст. 60, 179, 213, 214, 301 ЦПК України зобов'язують суд з'ясувати обставини, що обґрунтовують заявлені вимоги, на підставі наданих на їх підтвердження доказів. З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Дослідивши матеріали справи, оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, суд вважає, що позов підлягає задоволенню виходячи з наступного. Судом встановлено, що [PERSON] є власником житлового будинку, з надвірними будівлями та спорудами, який розташований за адресою: Херсонська область, Бериславський район, с. Веселе, вул. Чайковського, 52, що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно (а.с. 10). Згідно ч.1 ст.316 ЦК України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ч.1 ст.317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач [PERSON] [PERSON], [INFO], зареєстрований за адресою: [INFO], що підтверджується записом в домовій книзі (а.с. 11, 12). Відповідно до ст.ст.41, 47 Конституції України, ст.391 ЦК України, ст.9 ЖК України та ст..1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів №2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду. Ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до п.34 Постанови ПВССУ №5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Статті 150 ЖК України передбачають, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Згідно ч.2 ст. 405 ЦК України член сімї власника житла втрачає право на користування житлом у разі відсутності його без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Судом встановлено, що [PERSON] [PERSON] не проживає в будинку позивача більше пяти років, про що свідчать акти: від 09.02.2016 року, 23.11.2015 року, 07.11.2016 року та 18.07.2017 року, складені та підписані депутатом та мешканцями села Веселе (сусідами позивача)(а.с. 6-9), чим порушує право позивача на власність. Тому враховуючи те, що сторони по справі не перебувають в договірних відносинах, договору найму жилого приміщення між ними не укладалося, в належному позивачу будинку відповідач не проживає, витрат на утримання будинку не несе, у суду є всі підстави для визнання [PERSON] [PERSON], 08.03.1968 народження, таким, що втратив право користування житлом, за адресою: Херсонська область, Бериславський район, село Веселе, вулиця Чайковського, будинок 52. На підставі викладеного, відповідно до ст.ст. 41, 47 Конституції України, ст.ст. 316, 317, 405 ЦК України, ст.ст. 150 ЖК України,

Outcome: approved