Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - управління державної міграційної служби України у Волинській області, про виселення та зняття з реєстрації. Свій позов мотивує тим, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1994 року вона є співвласником квартири [ADDRESS]. Дана квартира належить їй, [PERSON] та [PERSON]. Зазначає, що після смерті [PERSON] спадщину на частину квартири [ADDRESS] прийняв її син [PERSON], а після смерті [PERSON] спадщину на частину тієї ж квартири прийняла вона. У 2005 році після смерті інших співвласників квартири [ADDRESS], зі згоди позивача, у квартиру вселилась та зареєструвалась її дочка [PERSON]. Також позивач вказує, що протягом 2011-2013 років відповідач систематично порушує правила співжиття, веде себе агресивно, знущається з неї, вдається до психічного та фізичного насильства над нею, виганяє з квартири, ображає її нецензурно, що робить неможливим для неї проживання з відповідачем в одному житлі. Крім того, позивач вказує, що вона неодноразово зверталась із заявами про протиправну поведінку відповідача до прокуратури міста Луцька та Луцького МВ УМВС у Волинській області, за якими в порушенні кримінальної справи було відмовлено та проведено бесіду профілактичного характеру з [PERSON] З приводу фізичного насильства з боку відповідача, Луцьким міськрайонним судом Волинської області визнано [PERSON] винною у вчиненні злочинів передбачених ч. 1 ст. 125 КК України та ч. 1 ст. 122 КК України. З підстав ст.ст. 116, 157 ЖК України просила виселити відповідача з квартири [ADDRESS] без надання іншого жилого приміщення та зняти з реєстрації. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала у повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в заяві, просила суд їх задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнав, заперечував щодо його задоволення. Вказував, що відповідач з серпня 2013 року по даний час не проживає в даній квартирі, оскільки позивач не пускає її до квартири та чинить перешкоди у її користуванні, після смерті [PERSON] спадщину на частину квартири [ADDRESS] прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом його мати [PERSON] та дочка [PERSON]. Частка спадкодавця [PERSON] розділена порівну між [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині квартири, а тому норми ЖК України, на які посилається позивач не регулюють дані правовідносини. Третя особа - управління державної міграційної служби України у Волинській області до судового засідання не з'явилась, про дату, час та місце слухання справи була повідомлена своєчасно та належним чином у встановленому законом порядку, що підтверджено відповідним повідомленням, жодних доказів або заперечень суду не надала. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши письмові докази у справі в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов не підлягає до задоволення з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 18.11.1994 року співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON]. [INFO] року помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] Спадщину після смерті [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] прийняли та отримали свідоцтва про право на спадщину за законом його мати [PERSON] та дочка [PERSON]. Частка спадкодавця [PERSON] розділена порівну між [PERSON] та [PERSON] по 1/6 частині квартири. Відтак, [PERSON] належить 1/6 частина квартири [ADDRESS], як спадщина після смерті її батька [PERSON] [INFO] року померла [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER] На випадок своєї смерті [PERSON] залишила заповіт від 06.04.1999 року, яким належну їй на праві спільної сумісної власності частину квартири [ADDRESS] заповіла [PERSON]. Спадщину після смерті [PERSON] на частину квартири [ADDRESS] прийняла [PERSON]. Встановлені обставини підтверджені судовим рішенням Луцького міськрайоного суду у цивільній справі № 0308/13606/12 від 29.04.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання недійсним свідоцтва про право на спадщину за законом та визнання права власності на спадкове майно. Також встановлено, що відповідач з серпня 2013 року по даний час не проживає в квартирі [ADDRESS] оскільки позивач чинить їй перешкоди у користуванні квартирою. Встановлені обставини підтверджені судовим рішенням Луцького міськрайоного суду у цивільній справі № 161/14642/13-ц від 17.12.2013 року за позовом [PERSON] до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні житлом та відшкодування моральної шкоди. Даним рішенням Луцького міськрайоного суду зобов'язано [PERSON] усунути [PERSON] перешкоди в користуванні квартирою [ADDRESS], шляхом вселення позивача у вказане житлове приміщення. На даний час рішення суду не виконане. Згідно ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрали законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Відповідно до ч. 4 ст. 9 ЖК України, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше, як з підстав і в порядку, передбачених законом. За таких обставин, на теперішній час відсутні підстави для задоволення позову і ухвалення рішення суду про виселення відповідача на підставі положень ст. ст. 116, 157 ЖК України, визнання її особою, яка втратила право на користування спірною квартирою і зобов'язання зняття її з реєстраційного обліку за адресою спірної квартири. З матеріалів справи вбачається, що за заявами [PERSON] від 17.12.2011 року, 27.03. 2012 року та 05.02.2012 року, в порушенні кримінальних справ відмовлено, із постанов про відмову в порушенні кримінальних справ вбачається, що між сторонами виникають конфлікти на побутовому ґрунті, з приводу чого з [PERSON] було проведено бесіду профілактичного характеру про недопустимість вчинення антигромадської поведінки в сім'ї та побуті. Разом з тим, конфлікт між сторонами загострився після того, як [PERSON] вчинила фізичне насильство відносно [PERSON] Встановлені обставини підтверджені судовим рішенням Луцького міськрайоного суду у кримінальному провадженні № 12012020010000172 про обвинувачення [PERSON] за ч.1 ст. 122, ч. 1 ст. 125 КК України. Відповідно до ст. 157 ЖК України членів сім'ї власника жилого будинку (квартири) може бути виселено у випадках, передбачених частиною першою статті 116 цього Кодексу. Виселення провадиться у судовому порядку без надання іншого жилого приміщення. Частиною 1 ст. 116 ЖК України встановлено, якщо наймач, члени його сім'ї або інші особи, які проживають разом з ним, систематично руйнують чи псують жиле приміщення, або використовують його не за призначенням, або систематичним порушенням правил соціалістичного співжиття роблять неможливим для інших проживання з ними в одній квартирі чи в одному будинку, а заходи запобігання і громадського впливу виявились безрезультатними, виселення винних на вимогу наймодавця або інших заінтересованих осіб провадиться без надання іншого жилого приміщення. Тобто для застосування норм цієї статті необхідна наявність двох умов: систематичне порушення правил співжиття, а також вжиття заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Під заходами впливу мається на увазі заходи попередження, що застосовуються судами, прокурорами, органами внутрішніх справ, адміністративними комісіями виконкомів, а також заходи громадського впливу, вжиті на зборах жильців будинку чи членів ЖБК, трудових колективів, товариськими судами й іншими громадськими організаціями за місцем роботи або проживання відповідача. За вимогами ч.3 ст.10, ст.60 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до ст. ст.57, 58, 59 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до уваги докази представника позивача про те, що з відповідачем було проведено бесіди профілактичного характеру про недопустимість вчинення антигромадської поведінки в сім'ї та побуті, які не дали позитивних результатів, оскільки не подано відповідних доказів, що підтверджують дану обставину, а винесені постанови про відмову в порушенні кримінальних справ доведені лише до заявника ([PERSON].). Таким чином, в судовому засіданні позивачем не надано переконливих доказів в підтвердження факту систематичного порушення відповідачем правил співжиття, його триваючої антигромадської поведінки, а також вжиття до нього заходів попередження або громадського впливу, які не дали позитивних результатів. Вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить від вирішення питання про право користування такої особи житловим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства. З урахуванням зазначених обставин, на підставі вимог ст. 11 ЦПК України щодо розгляду справи в межах заявлених позивачем вимог, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для виселення та зняття з реєстрації [PERSON] із квартири [ADDRESS].

Outcome: dismissed