Jurisdiction: civil
Date: 2021-11-04 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання дитини. В обґрунтування позову зазначила, що між нею та відповідачем у справі 01.08.2015 року було укладено шлюб, однак, під час спільного проживання виявилось, що подружжя має різні погляди на життя, що призвело до не можливості спільного проживання, шлюб носить формальний характер. Від шлюбу у сторін народилась дитина [PERSON] , [INFO] , який проживає з позивачем та перебуває на її утриманні. Після припинення шлюбних відносин відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дитини, однак, вона є недостатньою та такою, що не покриває розходів достатніх для забезпечення дитини. На підставі викладеного просить шлюб укладений між сторонами розірвати, стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання дитини у розмірі: 3\~000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 30 вересня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. В судове засідання позивач [PERSON] не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином та своєчасно, звернулась на адресу суду із заявою, в якій зазначила про підтримку позовних вимог в повному обсязі, розгляд справи просила провести за її відсутності, також зазначила, що не заперечує з приводу заочного розгляду справи у разі відсутності відповідача або відзиву на позовну заяву (а.с.19-20). Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлявся належним чином, шляхом направлення судових повісток, на адресу суду 04.11.2021 року (вх. № 31901) надійшла заява відповідача в якій останній зазначив, що позовні вимоги про розірвання\~шлюбу та\~стягнення аліментів визнає, та просить розгляд справи провести за його відсутності (а.с.21-22). Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі, який був зареєстрований 01 серпня 2015 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Суворовському районі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 1083. Після державної реєстрації шлюбу [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] ». Свідоцтво про шлюб видане 01.08.2015 року, серія [NUMBER] (а.с.5). Від шлюбу сторони мають неповнолітнього сина - [PERSON] ,\~ [INFO] , актовий запис про народження № 1332, батьками якого зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.10). Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України. Як передбачено ст. 12 Європейської Конвенції по правам людини, чоловіки та жінки, які досягли шлюбного віку, мають право вступати в шлюб и створювати сім`ю у відповідності з національним законодавством, яке регулює здійснення цього права. Згідно ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права та обов`язки у шлюбі та сім`ї. Відповідно до ч.2 ст.112 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007 р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» проголошена Конституцією України охорона сім`ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. За ч. 1 ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. З урахуванням того, що можливість примирення між сторонами відсутня, судом встановлено, що сторони припинили спільне проживання, ведення спільного господарства, не мають спільного бюджету, що підтверджується заявами подружжя, за таких обставин суд приходить до висновку, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам сторін, які наполягають на розірванні шлюбу, а тому шлюб підлягає розірванню. Після реєстрації шлюбу позивач змінила прізвище проте, питання про відновлення дошлюбного прізвища перед судом не ставила. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання дитини суд виходить з такого. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Відповідно до ЗУ «Про державний бюджет на 2021 рік» встановлено прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина сторін по справі, становить: з 1 січня - 2395 гривень, з 1 липня - 2510 гривень, з 1 грудня - 2618 гривень. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Відповідач є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було, заявою від 04.11.2021 року, відповідач визнав позовні вимоги. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. З огляду на зазначене, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] , [INFO] у розмірі 3\~000 грн., щомісячно до досягнення дитиною повноліття, відповідно до заявлених позивачем вимог. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, а тому, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі 3\~000 гривень щомісячно починаючи з 24.09.2021 року (дата надходження позову до суду) що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Позивачем не заявлено вимоги про відшкодування судових витрат, у зв`язку з чим у суду відсутні підстави для покладання цих витрат на відповідача. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Outcome: approved