Jurisdiction: civil
Date: 2017-04-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просила визнати договір купівлі-продажу житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами за адресою: Херсонська область, Генічеський район, смт. Новоолексіївка, вул. Залізнична,48, укладеним між нею та [PERSON], [PERSON], від 20 грудня 2004р. дійсним; визнати за позивачем право власності на житловий будинок №48 з господарськими будівлями та спорудами, розташований по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка, Генічеського району Херсонської області. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на підставі письмових розписок з відповідачами від 20 грудня 2004р., якими були передані грошові кошти у сумі 54000грн., та нотаріально посвідчених довіреностей на розпорядження майном, позивачем було придбано житловий будинок №48 з господарськими будівлями та спорудами по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. У звязку з тим, що строк довіреностей сплив, а вона тривалий час займалась оформлення документів на земельну ділянку, тому не встигла належним чином оформити договір купівлі-продажу зазначеного будинку. Вона зверталась до відповідачів з метою укладення нотаріально посвідченого договору, проте останні постійно ухиляються від цього, посилаючись на погане самопочуття, та не бажання відлучатись з місця проживання. Оскільки, такі дії відповідачів чинять перешкоди позивачу у набутті права власності у встановлений законом порядок, тому змушена була звернутись до суду з вказаним позовом. У судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити. Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала, зазначила, що оскільки між сторонами було досягнуто згоди з усіх істотних умов договору купівлі-продажу житлового будинку, однак колишні власники ухиляються від посвідчення цього договору у нотаріальному порядку, тому позивач може захисти своє право лише шляхом визнання такого договору дійсним, та визнання за собою права власності на це майно. Відповідачі у судове засідання не зявились, про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Надали суду письмові заяви, у яких просили справу розглянути у їх відсутність, проти задоволення позовних вимог не заперечували, судові витрати просили покласти на позивача. Суд, заслухавши думку учасників процесу, дослідивши матеріали цивільної справи, приходить до наступного висновку. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] та [PERSON], на підставі свідоцтва про спадщину за заповітом, є власниками по ? частки будинку №48 по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, що підтверджується копіями свідоцтв від 26 жовтня 1999р. серії АВВ за №662380, та від 18 травня 1999р. серії АВА за №732301 відповідно, а також копією технічного паспорту на вказаний будинок від 11 жовтня 2015р. 28 грудня 2004р. між [PERSON], [PERSON] та [PERSON] було складено розписки, за якими остання передала кошти у сумі по 27\~000 грн. кожному, за продану частину будинку №48 по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. У подальшому [PERSON] на імя [PERSON] було видано дві довіреності від 24 червня 2008р. та від 03 грудня 2011р., яким уповноважив останню на продаж та розпорядження належної йому частки будинку №48 по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. Також, [PERSON] на імя [PERSON] було видано нотаріально посвідчену довіреність від 09 липня 2008р., з правом продати належну їй на праві власності ? частку будинку №48 по вул. Залізничній у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області. У судовому засіданні встановлено, що позивач після сплати коштів вселилась у вказаний будинок разом зі своєю сімєю, де проживає до цього часу, здійснює його утримання. Однак, належним чином не встигла оформити право власності, оскільки займалась вирішенням питання оформлення правовстановлюючих документів на землю. Враховуючи те, що сторони фактично виконали умови договору купівлі-продажу, оскільки позивач передала кошти, а відповідачі віддали їй ключі від будинку, однак, останні в силу різних причин відмовляються від посвідчення вказаного договору у відповідності до вимог діючого законодавства, тому на думку позивача є підстави для визнання вказаного договору дійсним у судовому порядку. Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склались між сторонами, суд зазначає наступне. Відповідно до ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Згідно ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (ст. 328 Цивільного кодексу України). Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч.1,2 ст. 638 Цивільного кодексу України). Згідно з ч.1 ст.639\~Цивільного кодексу України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Статтею 655 Цивільного кодексу України передбачено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов'язується передати майно у власність другій стороні (покупцеві). Відповідно до ч.1 ст. 656 Цивільного кодексу України предметом договору купівлі - продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладання договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Статтею 657 Цивільного кодексу України передбачено, що договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває у податковій заставі. Продавцем за договором купівлі-продажу може бути будь-який учасник цивільних відносин, який відчужує майно, що знаходиться у його власності (ст. 658 Цивільного кодексу України). Пленум Верховного Суду України в п. 13 Постанови «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. за №9 роз'яснив, що вирішуючи спір про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, судам необхідно враховувати, що норма ч. 2\~ст. 220 Цивільного кодексу України не застосовується щодо правочинів, які підлягають і нотаріальному посвідченню, і державній реєстрації, оскільки момент вчинення таких правочинів відповідно до ст.ст.210,640 Цивільного кодексу України пов'язується з їх державною реєстрацією, тому вони не є укладеними і не створюють прав та обов'язків для сторін. Отже, договір купівлі-продажу житлового будинку в силу ст. 657 Цивільного кодексу України підлягає обов'язковому нотаріальному посвідченню, тому не може бути визнаний судом дійсним на підставі ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України. За приписами ч. 1 ст. 220 Цивільного кодексу України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним. Згідно із ч. 2 ст. 220 Цивільного кодексу України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Відповідно до ч. 3 ст. 640 Цивільного кодексу України, договір, який підлягає нотаріальному посвідченню, є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішення суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону( ч.ч.3,4 ст. 334 Цивільного кодексу України). Відповідно до ч.3 п.13\~Постанови Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» від 06 листопада 2009р. за №9\~при розгляді справ про визнання правочину, який підлягає нотаріальному посвідченню, дійсним, суди повинні зясувати, чи підлягає правочин обовязковому нотаріальному посвідченню, чому він не був нотаріально посвідчений, чи дійсно сторона ухилилась від його посвідчення та чи не втрачена така можливість, а також чи немає інших підстав нікчемності правочину. Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, стверджує про досягнення з відповідачами домовленостей щодо укладання договору купівлі-продажу спірного будинку та його виконання, хоча обставин, які б перешкоджали його нотаріальному посвідченню, не надала. Посилання позивача на те, що нею тривалий час оформлялись документи на земельну ділянку за вказаною адресою, не свідчить про відсутність можливості звернутись до нотаріуса для проведення реєстраційної дії. Крім того, як вбачається з письмових заяв відповідачів, які адресовані суду, останні з позовними вимогами погодились, тобто визнають право позивача на вказаний будинок, а тому фактично спір між сторонами відсутній. Враховуючи вищевикладене, та те, що позивачем не надано переконливих доказів щодо ухилення відповідачів від обовязкового нотаріального посвідчення договору, враховуючи той факт, що можливість нотаріального посвідчення договору на теперішній час не втрачена, так як сторони правочину наявні, майно не змінило своїх властивостей та правовстановлюючі документи на майно є, нічого не перешкоджало та не перешкоджає на даний час, відповідно до вимог\~ст. 657 Цивільного кодексу України, нотаріально посвідчити договір купівлі-продажу житлового будинку з прилеглими до нього господарськими будівлями та спорудами, розташованого по вулиці Залізничній №48 у смт. Новоолексіївка Генічеського району Херсонської області, між позивачем та відповідачами. Таким чином, підстав для задоволення позовних вимог в частині визнання договору купівлі-продажу житлового будинку дійсним у суду не має, як і не має підстав для задоволення позовних про визнання права власності на вказаний будинок, оскільки така вимога випливає з попередньої, у задоволенні якої було відмовлено, та й на даний час є передчасною в силу вимог ст. 392 Цивільного кодексу України.

Outcome: dismissed