Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , якою просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] . В судове засідання сторони не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Позивач подала заяву, в якій просила розглянути справу без її участі та без участі позивача. Не заперечувала проти розгляду справи у заочному порядку та ухвалення заочного рішення. Відповідачі у встановлений йому строк, правом на подачу відзиву на позов не скористались. За таких обставин, а також в силу положень частини другої статті 247 Цивільного процесуального кодексу України (надалі за текстом - ЦПК України) розгляд справи здійснювався за відсутності учасників справи, а фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Позиція позивача полягала в тому, що вона являється власницею квартири [ADDRESS] , на підставі рішення Рубіжанського міського суду Луганської області від 19 листопада 2019 року, що набрало законної сили. Вона як власниця цієї квартири надала членам своєї сім`ї, право користування цією квартирою. За цією адресою в квартирі має зареєстроване місце проживання, крім неї та її членів сім`ї і колишній власник квартири. Однак відповідачі не проживають у вказаній квартирі вже тривалий час, а колишній власник втратив право користування квартирою після втрати права власності. Але реєстрація місця проживання відповідачів у цій квартирі, заважає їй, як власниці вільно розпоряджатись та користуватись квартирою і тому відповідачів слід визнати такими, що втратили право користування зазначеною квартирою. Відповідачі правом на подачу відзиву на позов не скористались, і будь-які докази суду не надали; були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, але не з`явився без повідомлення причин; відповідачі [PERSON] та [PERSON] подали заяви якими просили справу розглядати без їх участі, а позивач не заперечувала проти розгляду справи та вирішення справи у заочному порядку. Тому суд, на підставі частини 1 статті 280 ЦПК України, здійснював розгляд справи за відсутності відповідачів, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати. Оцінка суду (щодо фактів). На основі всебічного, повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини: Дев`ятнадцятого листопада 2019 року, рішенням Рубіжанського міського суду Луганської області були задоволені позовні вимоги [PERSON] до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] про визнання права власності. За нею було визнано право власності за набувальною давністю на квартиру [ADDRESS] . Рішення набрало законної сили 02 січня 2020 року (а.с. 4-8). Дев`ятнадцятого лютого 2020 року [PERSON] зареєструвала своє право приватної власності на квартиру [ADDRESS] (а.с. 11). Станом на 04 березня 2020 року в квартирі [ADDRESS] , мають зареєстроване місце проживання: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] (а.с. 9). Проте, відповідно до акту про встановлення фактичного місця проживання від 04 березня 2020 року, складеного [PERSON] в присутності сусідів-свідків ( [PERSON] , [PERSON] ), у квартирі [ADDRESS] [PERSON] не проживає з 21 листопада 2006 року, [PERSON] не проживає з 25 грудня 2018 року та [PERSON] не проживає з 01 грудня 2017 року (а.с. 10). Отже, із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем [PERSON] виникли цивільні правовідносини, в межах яких виник спір щодо наявності у відповідача права користування квартирою, як між власником та колишнім власником житла, а між позивачем та відповідачами [PERSON] та [PERSON] виник спір щодо наявності у них, як членів сім`ї власника, права користування квартирою у зв`язку з їх відсутністю понад один рік. Оцінка суду (щодо права). Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, члени сім`ї власника квартири можуть отримати право користування ним від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі якою можуть користуватись члени його сім`ї. Судом встановлено, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] користувались квартирою [ADDRESS] , саме як члени сім`ї власника, оскільки відповідачі являються синами позивачки (а.с. 1,9). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім`ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Тож з огляду на те, що відповідачі [PERSON] та [PERSON] продовжують бути зареєстрованими у квартирі [ADDRESS] , але позивачем доведена їх відсутність у квартирі без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачами [PERSON] , [PERSON] відсутні, і законом іншого не встановлено, цих відповідачів, як членів сім`ї позивача, слід визнати такими, що втратили право користування цією квартирою. А тому, позовні вимоги про визнання [PERSON] та [PERSON] такими, що втратили право користування квартирою [ADDRESS] , слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Саме власникам майна належать правомочності володіння, користування і розпорядження майном, що підтверджується і положеннями частини першої статті 317 Цивільного кодексу України (надалі за текстом - ЦК України), позбавити яких, власника можна тільки на умовах передбачених законом. Так, з огляду на положення пункту першого частини першої статті 346 ЦК України, право власності, а значить і право користування, як одна з його складових, припиняється у разі відчуження власником свого майна. Судом встановлено, що на підставі рішення суду (що набрало законної сили) право власності на квартиру [ADDRESS] , було визнано за [PERSON] , у зв`язку з цим у [PERSON] дійсно припинилось право власності на вказану квартиру, а тому він втратив усі правомочності власника щодо цієї квартири, й у тому числі право користування нею. З огляду на це, позовні вимоги до [PERSON] підлягають задоволенню, тому його слід визнати таким, що втратив право користування квартирою. Таким чином,

Outcome: approved