Jurisdiction: civil
Date: 2019-12-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить виділити в натурі належні їй на праві приватної власності 4/7 частин в житловому будинку з господарськими спорудами [ADDRESS] в окремий об`єкт нерухомості (з врахуванням утвореного порядку користування кімнатами житлового будинку відповідно до висновку експерта № 21-19 від 02.09.2019 про поділ між співвласниками житлового будинку [ADDRESS] ; припинити право спільної часткової власності на будинок [ADDRESS] між співвласниками у зв`язку з виділом в натурі 4/7 частин спільного майна. Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що є власником 4/7 частини житлового будинку з господарськими спорудами, що знаходяться за адресою: [ADDRESS] . Між співвласниками склався фактичний порядок користування житловим будинком з надвірними будівлями відповідно до часток у праві власності на домоволодіння. Частка, яку вона просить виділити є відокремленою. Тому, відповідно до ст. 358, 364 ЦК України має право на виділ в натурі частки житлового будинку. Ухвалою судді від 08.10.2019 року провадження у справі відкрито за правилами загального позовного провадження та призначено справу до розгляду у підготовчому судовому засіданні. Ухвалою суду від 01.11.2019 року підготовчий розгляд справи відкладався у зв`язку з неповідомленням відповідача про день, час та місце розгляду справи. Ухвалою суду від 03.12.2019 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Позивач у судове засідання не з`явилась, про день та час слухання справи повідомлена належним чином, надала заяву про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує. Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся відповідно до ст. 128 ЦПК України, з клопотанням про відкладення слухання справи до суду не звертався. Відзив на позовну заяву до суду не надходив. Ухвалою суду від 27.12.2019 року, в порядку ч. 1 ст. 281 ЦПК України, ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення. У відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд доходить висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з наступного. [PERSON] є власником 4/7 частин житлового будинку з господарськими спорудами за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується договором дарування від 18.04.2019 року. Житловий будинок з господарськими спорудами, частина якого відчужується, позначений в плані літерою «А-1» має в цілому 76,8 кв.м житлової площі, 116,5 кв.м загальної площі, з господарських споруд є: сарай - «Б-2пов.1», сараї - «Б-2пов.2», сарай - «в-1», сарай - «В-1», гараж - «в1-1», сарай - «В1-1», убиральня - «г-1», сарай - «Г-1» (а.с.19-20, 21). Відповідач [PERSON] є власником 3/7 частин вказаного житлового будинку з господарськими спорудами, на підставі договору про надання у безстрокове користування земельної ділянки. Згідно з даними технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами по [ADDRESS] (а.с. 16-18), житловий будинок загальною площею 116, кв.м, складається з двох відокремлених частин, кожна частина має окремий вхід, одна частина зазначена квартирою 1, друга частина зазначена квартирою 2. Між сторонами склався певний порядок користування житловим будинком. Позивач [PERSON] користується частиною будинку, яка в технічному паспорті зазначена кв. 1, яка складається з: коридору 1-1 площею 3,5кв.м, шафи 1-2 площею 0,3кв.м, кімнати 1-3 площею 9,9кв.м, кімнати 1-4 площею 23,1кв.м, кімнати 1-5 площею 7,3кв.м, кухні 1-6 площею 8,0кв.м, санвузол 1-7 площею 5,5кв.м, коридор 1-8 площею 4,0кв.м, тамбур 1-І площею 1,5кв.м, загальною площею 63,1кв.м, житловою 40,3к.в.м, також сарай літ. «В-1» Відповідач [PERSON] користується частиною будинку, яка в технічному паспорті зазначена кв. 2, яка складається з: кімнати 2-1 площею 9,8кв.м, кімната 2-2 площею 4,4кв.м, кімнати 2-3 площею 14,1кв.м, кімнати 2-4 площею 8,2кв.м, шафи 2-5 площею 1,3кв.м, кухні 2-6 площею 7,7кв.м, котельні 2-7 площею 4,0кв.м, ванни 2-8 площею 2,5кв.м, вбиральні 2-9 площе 1,1кв.м, шафи 2-10 площею 0,3кв.м, загальною площею 53,4кв.м, також сарай «Б-2 пов. 1», сарай «Б-2 пов.2». Згідно висновку експерта № 21-19 від 02.09.2019 року, складеного судовим експертом Солдатовою В.С., технічно можливо поділити житловий будинок [ADDRESS] між співвласниками. На розгляд суду пропонується один можливий варіант поділу (виділу) житлового будинку з господарськими будівлями за адресою: [ADDRESS] відповідно до фактично складеного користування житловим будинком з господарськими будівлями і спорудами (а.с.8-15) Відповідно до вимог ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Згідно ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Згідно ст. 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Відповідно до положення статті 16 Цивільного кодексу України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Стаття 321 ЦК України закріплює конституційний принцип непорушності права власності, передбачений ст.41 Конституції України. Він означає, що право власності є недоторканим, власник може бути позбавлений або обмежений у його здійсненні лише відповідно і в порядку, встановлених законом. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно. Згідно ч. 1 ст. 356 ЦК України, власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Суб`єктами права спільної часткової власності можуть бути фізичні особи, юридичні особи, держава, територіальні громади. За приписами ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. До такого висновку дійшов Верховний Суд України, розглянувши справу № 6-1443цс16. Вказаний висновок підтверджений в постановах Верховного Суду від 07.11.2018 (справа №607/122/15-ц), від 19.09.2018 (справа №712/11374/16-ц) та від 18.07.2018 (справа №697/3147/13-ц). В своїй постанові Верховний Суд України вказав, що поняття спільної часткової власності визначено в частині першій статті 356 ЦК України як власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності. Отже, право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб за своїм розсудом володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле. Кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому. Ці частки є ідеальними й визначаються відповідними процентами від цілого чи у дробовому вираженні. Згідно зі ст. 364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності. Якщо виділ у натурі частки зі спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має право на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки. Компенсація співвласникові може бути надана лише за його згодою. Право на частку у праві спільної часткової власності у співвласника, який отримав таку компенсацію, припиняється з дня її отримання. Відповідно до статті 367 ЦК України майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Виходячи з аналізу змісту норм статей 183, 358, 364 ЦК України можна дійти висновку, що виділ часток (поділ) нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Отже, визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Таким чином, оцінивши зібрані та дослідженні в судовому засіданні докази в їх сукупності, враховуючи, що виділ частки нерухомого майна позивача, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, за розміром відповідає її розміру частки, а тому суд дійшов висновку про задоволення позову. Оскільки вимог про відшкодування з відповідача судових витрат, понесених при зверненні до суду, позивачем не заявлено, у зв`язку з чим,

Outcome: approved