Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду, в інтересах неповнолітнього [PERSON], до [PERSON] та [PERSON] про визнання договору іпотеки недійсним, застосування наслідків його недійсності та витребування майна із чужого незаконного володіння. В обґрунтуванні позовних вимог посилалася на те, що 13 січня 2006 року помер батько неповнолітнього [PERSON], [INFO] - [PERSON], [INFO]. На день смерті [PERSON] проживав та був зареєстрований у квартирі, що розташована за адресою: [ADDRESS], разом зі своєю матір'ю - [PERSON], [INFO]. Зазначену квартиру [PERSON] отримала разом зі своїм сином [PERSON], згідно з ордером №356 від 18 січня 1984 року, виданим Виконавчим комітетом Дніпропетровської міської ради народних депутаті, на підставі списків Житлово-будівельного кооперативу №341, яка була членом зазначеного кооперативу. [INFO] року померла бабуся [PERSON] - [PERSON], [INFO]. На день смерті [PERSON] пайовий внесок за зазначену квартиру був внесений у повному розмірі, однак право власності на квартиру за [PERSON] зареєстровано не було. Єдиним спадкоємцем за законом після смерті [PERSON] є її єдиний онук - [PERSON], [INFO], який прийняв спадщину відповідно до вимог ч.4 ст.1268 ЦК України. 16 травня 2014 року до Четвертої дніпропетровської держави нотаріальної контори звернулася мати малолітнього [PERSON] - [PERSON], яка діяла від його імені, із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак 28 січня 2016 року постановою нотаріуса їй було відмовленої у видачі свідоцтва про право на спадщину через відсутність реєстрації права власності на квартиру. 24 грудня 2016 року до Четвертої дніпропетровської держави нотаріальної контори звернувся [PERSON] із заяво про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті [PERSON], однак йому також було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв'язку з відсутністю реєстрації права власності зазначену квартиру. 18 травня 2017 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська по цивільній справі №199/739/17 за позовом [PERSON] до ЖБК №341, в особі голови правління Степанчук Ю.М., треті особи Четверта Дніпропетровська державна нотаріальна контора, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради, було визнано за [PERSON], [INFO], право власності квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року. У липні 2017 року позивачка звернулася з відповідним рішенням суду до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], однак їй було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій у зв'язку з тим, що право власності на квартиру вже було зареєстроване у квітні 2017 року за [PERSON], [INFO], Комунальним підприємством «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року по цивільній справі №202/1238/17, номер запису про право власності 19617324. У подальшому, 06 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON] був укладений договір дарування спірної квартири, який був посвідчений приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, зареєстрований в реєстрі за №1200 та внесений до Державного реєстру речових прав, запис №19840042 про державну реєстрацію права власності за [PERSON]. В цей же день [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики, згідно з яким [PERSON] начебто отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 270 000 грн. 00 коп., зі строком виконання основного зобов'язання 06 жовтня 2017 року. При цьому, вказаний договір позики був забезпечений іпотекою, який також був посвідчений приватним нотаріусом Батовою Л.Г. та зареєстрований в реєстрі за номером 1201. Предметом іпотеки було визначено спірну квартиру, на яку було накладено обтяження, номер запису про обтяження 19841752. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 08 вересня 2017 року було скасоване заочне рішення суду від 27 лютого 2017 року по цивільній справі №202/1238/17. 30 січня 2018 року Амур-Нижньодніпровським районним судом м.Дніпропетровська по справі №199/7818/17 за позовом [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], до [PERSON], [PERSON], КП «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, треті особи - приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ЖБК №341, [PERSON], про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності, було ухвалене рішення, відповідно до якого скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним з моменту укладення договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1200; скасовано державну реєстрації права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення суду оскаржувалося та набрало законної сили. Таким чином, під час укладання договору між [PERSON] та [PERSON], вона не мала обсяг цивільних прав щодо укладення такого договору, тому договір не був спрямований на реальне настання наслідків. У зв'язку з вищевикладеним, позивачка звернулась до суду та просила визнати недійсним з моменту його вчинення договір іпотеки, укладений 06 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, реєстраційний номер 1201, номер запису про іпотеку 19842612, скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження 19841752 від 06 квітня 2017 року, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 34650097 від 06 квітня 2017 року, у формі заборони на нерухоме майно, припинити іпотеку (номер запису про іпотеку 19842612) об'єкта житлової нерухомості - квартири [ADDRESS], яке виникло на підставі договору іпотеки від 06 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, реєстровий номер 1201, зареєстрованого у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, скасувати обтяження (заборону) на нерухоме майно (номер запису про обтяження 19841752) об'єкта житлової нерухомості - квартири [ADDRESS], яке виникло на підставі договору іпотеки від 06 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, реєстровий номер 1201, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною , витребувати об'єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS], із чужого незаконного володіння [PERSON] (ІПН [NUMBER]) на користь [PERSON] (ІПН [NUMBER]) та стягнути з відповідачів судові витрати на користь держави. У судовому засіданні 05.02.2019 року позивачка [PERSON] позовну заяву підтримала та просила її задовольнити, додатково пояснила, що вона є опікуном неповнолітнього [PERSON] відповідно до Рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпрі ради про встановлення опіки над дитиною [PERSON], [INFO] та призначення опікуна. Представник позивачки - [PERSON] у судовому засіданні також підтримав позовну заяву, просив суд задовольнити її та додатково пояснив, що відповідачі заволоділи квартирою незаконним шляхом. Відповідно до ч.4 ст.223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення); за ч.1 ст.280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з'явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Відповідачі у судове засідання не з'явилися, причину неявки суду не повідомили, заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження, а також відзив на позов до суду не надавали, про дату, час і місце судового засідання повідомлялися належним чином через офіційний веб-сайт судової влади України, зі згоди позивачки та її представника суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає вимогам ст.280 ЦПК України. Третя особа приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна у судове засідання не з'явилася, надала заяву, якою просила розглянути вказану справу без її участі. Представник третьої особи Управління-служби у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради [PERSON] у судовому засіданні просив позовну заяву задовольнити. Вислухавши позивачку та її представника, представника третьої особи, дослідивши матеріали цивільної справи, суд дійшов висновку про задоволення вказаної позовної заяви з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №258/5 від 21.10.2016 року [PERSON], [INFO], надано статус дитини-сироти (а.с.13). Рішенням виконкому Амур-Нижньодніпровської районної у м.Дніпропетровську ради №259/2 від 21.10.2016 року призначено [PERSON], [INFO], опікуном над дитиною [PERSON], [INFO], та його житлом (майном) (а.с.12). Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська від 18 травня 2017 року визнано за [PERSON], [INFO], право власності на квартиру [ADDRESS], в порядку спадкування за законом після смерті [PERSON], яка померла [INFO] року (а.с.14-15). У липні 2017 року позивачка звернулася з відповідним рішенням до Департаменту адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради для державної реєстрації права власності на спірну квартиру за [PERSON], однак їй було відмовлено у вчиненні реєстраційних дій у зв'язку з тим, що у квітні 2017 року право власності на квартиру вже було зареєстровано Комунальним підприємством «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області на підставі рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року за [PERSON], [INFO]. 06 квітня 2017 року між [PERSON] та [PERSON], був укладений договір дарування спірної квартири, посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною.(а.с.39) В цей же день, а саме 06 квітня 2017 року, [PERSON] уклала з [PERSON] договір позики, згідно з яким [PERSON] начебто отримала від [PERSON] грошові кошти в сумі 270 000 грн. 00 коп., зі строком виконання основного зобов'язання - 06 жовтня 2017 року. При цьому, вказаний договір позики був забезпечений іпотекою, предметом якої визначено спірну квартиру, на яку була накладена заборона. Вказаний договір був посвідчений 06 квітня 2017 року приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Базовою Людмилою Григорівною (а.с.56-57) Із матеріалів цивільної справи №202/1238/17 позивачу стало відомо, що 20 лютого 2017 року до Індустріального районного суду м.Дніпропетровська з позовною заявою звернулася [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 06 квітня 2017 року та визнання права власності на спірну квартиру. На підтвердження своїх позовних вимог [PERSON] було надано до суду копію Договору позики від 27 листопада 2017 року, який нібито був укладений між [PERSON] та [PERSON] та копію реєстраційного посвідчення, де зазначено, що спірна квартира зареєстрована за громадянкою [PERSON]. Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 27 лютого 2017 року позовні вимоги [PERSON] до [PERSON], [PERSON] про визнання дійсним договору купівлі-продажу, визнання права власності на майно задоволено, а саме: визнано договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS], загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м, яка складається з: 1 коридор; 2 житлова; 3 с/вузол; 4 туалет; 5 кухня; 6 житлова; І балкон, укладений 27 листопада 2012 року між [PERSON] та [PERSON] дійсним; скасовано реєстрацію права власності на квартиру [ADDRESS] на ім'я [PERSON]; визнано за [PERSON] право власності на двокімнатну квартиру [ADDRESS], загальною площею 48,7 кв.м, житловою площею 30,4 кв.м.. Ухвалою Індустріального районного суду м.Дніпропетровська 08 вересня 2017 року заочне рішення суду від 27 лютого 2017 року по цивільнійсправі 202/1238/17 скасовано. 30.01.2018 року рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м.Дніпропетровська №199/7818/17 по справі за позовом [PERSON], що діє в інтересах неповнолітнього [PERSON], до [PERSON], [PERSON], КП «Центр реєстрації» Шестірнянської сільської ради Широківського району Дніпропетровської області, треті особи приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Батова Людмила Григорівна, Управління-служба у справах дітей Амур-Нижньодніпровської районної у місті Дніпрі ради, ЖБК №341, [PERSON], про визнання договору дарування недійсним та застосування наслідків недійсності, було ухвалене рішення, відповідно до якого: скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] (РНОКПП [NUMBER]) на квартиру [ADDRESS]; визнано недійсним з моменту укладення договір дарування квартири [ADDRESS] укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Л.Г., зареєстрованого в реєстрі за №1200; скасовано державну реєстрацію права власності за [PERSON] на квартиру [ADDRESS]. Зазначене рішення суду ніким не оскаржувалося та набрало законної сили 04 травня 2018 року (а.с.16-18). Згідно з ч.4 ст.81 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Відповідно до ч.1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Згідно зі ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Оскільки рішенням суду від 30.01.2018 визнано недійсним договір дарування квартири та скасовано право власності за [PERSON] на вказану квартиру, відповідно на час укладання договору іпотеки з [PERSON] вона не мала необхідного обсягу цивільної дієздатності на укладення даного договору, тому вказаний правочин (укладання договору іпотеки) є недійсним, оскільки не були дотримані вимоги ст.203 ЦК України під час його укладання. Згідно абз. 5 ч. 1 ст.17 Закону України «Про іпотеку» іпотека припиняється у разі визнання іпотечного договору недійсним. Частиною 2 ст.17 вищезазначеного Закону передбачено, що відомості про припинення іпотеки підлягають державній реєстрації у встановленому законодавством порядку. За нормами ст.388 ЦК України якщо майно відчужене особою, яка не мала на це права, добросовісний набувач набуває право власності на нього, якщо відповідно до статті 388 цього Кодексу майно не може бути витребуване у нього (ст. 330 ЦК України). Частиною 1 ст.388 ЦК України визначені випадки витребування майна від добросовісного набувача власником. Якщо майно за відплатним договором придбане в особи, яка не мала права його відчужувати, про що набувач не знав і не міг знати (добросовісний набувач), власник має право витребувати це майно від набувача лише у разі, зокрема, якщо майно вибуло з володіння власника або особи, якій він передав майно у володіння, не з їхньої волі іншим шляхом. Якщо майно було набуте безвідплатно в особи, яка не мала права його відчужувати, власник має право витребувати його від добросовісного набувача у всіх випадках (ч. 3 ст. 388 ЦК України). Наведене узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною в постановах від 05.10.2016 року у справі №916/2129/15 та від 25.01.2017 року у справі №916/2131/15 про те, що у разі коли відчуження майна мало місце два і більше разів після недійсного правочину, це майно може бути витребувано від особи, яка не є стороною недійсного правочину, від добросовісного набувача на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК. У такому випадку діюче законодавство не пов'язує можливість витребування майна у добросовісного набувача з обставинами щодо наявності у відчужувача за останнім у ланцюгу договорів договором, права відчужувати це майно. Витребування майна від добросовісного набувача у такому випадку залежить від наявності волі на передачу цього майна у власника майна - відчужувача за першим договором у ланцюгу договорів. Відповідно до частини п'ятої статті 12 ЦК добросовісність набувача презюмується. Якщо судом буде встановлено, що набувач знав чи міг знати про наявність перешкод до вчинення правочину, в тому числі й те, що продавець не мав права відчужувати майно, це може свідчити про недобросовісність набувача і є підставою для задоволення позову про витребування у нього майна. Таким чином, виходячи з аналізу наведених норм, встановлених обставин справи та оскільки спірне нерухоме майно вибуло з володіння [PERSON] поза його волею, суд вважає про наявність правових підстав для задоволення позову про витребування майна на підставі ч. 1 ст. 388 ЦК України. Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що недійсність договору іпотеки укладеного між [PERSON] та [PERSON] знайшла своє підтвердження у суді, а тому рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, прийняте державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, у формі заборони на нерухоме майно підлягає скасуванню, іпотека об'єкта житлової нерухомості - квартири [ADDRESS], яке виникло на підставі даного договору іпотеки відповідно підлягає припиненню. Крім того, суд вважає скасувати обтяження (заборону) на нерухоме майно об'єкта житлової нерухомості - квартири [ADDRESS], яке виникло на підставі договору іпотеки від 06 квітня 2017 року, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною, зареєстровану у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно державним реєстратором приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Батовою Людмилою Григорівною та витребувати об'єкт житлової нерухомості - квартиру [ADDRESS], із чужого незаконного володіння [PERSON] на користь [PERSON]. На підставі ст.141 ЦПК України суд вважає стягнути з [PERSON] 1 921,00 судового збору на користь держави та з [PERSON] 1 921,00 судового збору на користь держави.

Outcome: approved