Jurisdiction: civil
Date: 2017-09-12 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням та зняття з реєстрації за місцем проживання. В обґрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що позивач є власником квартири в будинку [ADDRESS], що підтверджується витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно від 19.06.2006 року. Відповідно до довідки про склад сім'ї, виданої Відділом житлового господарства ЛМКП «Айсберг» №3/63, у даній квартирі проживають троє людей, а саме: [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Проте, відповідач зареєстрована за вказаною адресою, однак фактично з травня 2016 року по день подачі позову в зазначеній квартирі не проживає та не з'являється. Даний факт стверджується підписами сусідів у актах обстеження, складених майстрами ЛМКП «Айсберг». Просить позовні вимоги задоволити у повному обсязі. Представник позивача в судовому засіданні позовні вимови підтримав, просив задоволити. Відповідач в судове засідання не з'явилась, хоча про час та місце судового засідання була належним чином повідомлена. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до п.3 ч.5 ст.74 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Повідомлення повернуто за закінченням терміну зберігання. Згідно з п.4 ч.5 ст.74 ЦПК України у разі відсутності осіб, які беруть участь у справі, за такою адресою, вважається, що судовий виклик або судове повідомлення вручене їм належним чином. Заперечень проти позову, заяв про поважні причини неявки чи розгляд справи без участі відповідача до суду не надходило. Крім цього, виклик відповідача [PERSON] також здійснювався шляхом публікації оголошення в газеті «Львівська пошта» від 19 серпня 2017 року №65 (1975). Тому згідно з ст.169 ЦПК України суд вважає, що справу можливо слухати у відсутності сторін, які в судове засідання не з'явились, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Дослідивши матеріали справи в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до вимог ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом свої порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст. 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Судом встановлено, що у квартирі [ADDRESS] зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується довідкою з місця про склад сім'ї і прописки виданої ЛМКП «Айсберг». (а.с.7) З матеріалів справи вбачається, що відповідач [PERSON] фактично не проживає у квартирі [ADDRESS] з травня 2016 року, що підтверджується актами ЛМКП «Айсберг» від 09.11.2016 року, 04.05.2017 року та 24.07.2017 року та підписами сусідів та мешканців будинку [ADDRESS]. (а.с.8-10) За правилами ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною 1 статті 321 ЦК України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. При цьому, згідно з вимогами ст.391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст.379 ЦК України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання в них. Права власника житлового будинку, квартири визначені ст.383 ЦК України та ст.150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім'ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законодавством. Відповідно до ст.72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться у судовому порядку. Судом встановлено, що відповідач не проживає у вищевказаній квартирі з травня 2016 року. Як роз'яснив пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у п.34 постанови «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» від 7 лютого 2014 року №5, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім'ї, попередніми членами його сім'ї, а також членами сім'ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на нежитлове приміщення (п.3 ч.1 ст.346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Відповідно до п.14 Тимчасового порядку реєстрації фізичних осіб від 16 січня 2003 року, на підставі рішення суду про визнання особи такою, що втратила право на користування жилим приміщенням чи права власності на квартиру, особа знімається з реєстраційного обліку. Так, відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Виходячи з того, що Закон №1382-ІV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані із зняттям з реєстрації місця проживання, вбачається, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для подальшого зняття з місця реєстрації її проживання органом реєстрації місця проживання. Таким чином, суд вважає, що позивачем представлено достатньо доказів, не спростованих у процесі розгляду справи на підтвердження необхідності визнання відповідача такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS]. Згідно ч. 1 ст. 88 ЦПК України з відповідача в користь позивача слід стягнути документально підтверджені понесені позивачем судові витрати, які складаються із судового збору оплаченого позивачем.

Outcome: dismissed