Jurisdiction: civil
Date: 2017-11-19 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON], треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору - Служба у справах дітей Луцької міської ради, Служба у справах дітей Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області про позбавлення батьківських прав. Свої вимоги обґрунтовує тим, що з 16.09.2000 року по 16.12.2013 року перебувала в зареєстрованому шлюбі з відповідачем. Від даного шлюбу у сторін народився син - [PERSON], [INFO]. Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 310 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2014 року по 24.09.2027 року. Відповідач не дивлячись на те, що з того часу мінімальний розмір аліментів збільшився, однак, сплачує почтовими переказами лише вказану в рішенні суду суму. Також, позивач зазначає, що дитина хворіє та потребує додаткових витрат на лікування. Вказує, що відповідач не приймає участі у вихованні та розвитку дитини, життям та здоров'ям сина не цікавиться, не відвідує його вдома та у школі, не цікавиться його навчанням. Просить суд позбавити [PERSON] батьківських прав щодо сина [PERSON], [INFO]. В судовому засіданні в режимі відео конференції представник позивача [PERSON] підтримала позовну заяву з підстав в ній зазначених. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача [PERSON] в судовому засіданні позов не визнав та просив суд відмовити в задоволенні позову, з підстав викладених в письмових запереченнях. Представник третьої особи яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Служби у справах дітей Луцької міської ради - Шульган Ф.П. в судовому засіданні при розгляді справи покладався на розсуд суду. Представник Служби у справах дітей Маловисківської районної державної адміністрації Кіровоградської області Кочубей І.О. в судовому засіданні в режимі відео конференції не заперечував проти задоволення позову. Заслухавши пояснення осіб які беруть участь у справі, пояснення свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], дослідивши та оцінивши представленні по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та до задоволення не підлягає. Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 16.09.2000 року по 16.12.2013 року (а.с. 8). Від даного шлюбу у сторін народилась одна дитина: син - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] від 12.10.2009 року (а.с. 12). Рішенням Маловисківського районного суду Кіровоградської області від 11.08.2014 року стягнуто з відповідача аліменти на утримання дитини у розмірі 310,00 грн. щомісячно, починаючи з 28.01.2014 року по 24.09.2027 року. Згідно довідки-розрахунку № 1277 від 13.07.2017 року з 28 січня 2014 року по червень 2017 року до сплати нараховано аліментів 12750,00 грн., станом на 01.07.2017 року боржником сплачено 12598,00 грн., загальна заборгованість станом на 01.07.2017 року становить 152,00 грн. (а.с. 15). Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Відповідно до абз. 3 ч. 2 ст. 3 СК України дитина належить до сім'ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства», зокрема передбачено, що кожна дитина має право на проживання в сім'ї разом з батьками або в сім'ї одного з них та на піклування батьків. Згідно ст. 150 СК України, батьки зобов'язані виховувати дитину, піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов'язків по вихованню дитини. Пунктами 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» № 3 із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 19 грудня 2008 року № 20, зокрема, роз'яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об'єктивного з'ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Ухилення батьків від виконання своїх обов'язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов'язками. Позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов'язків і способом захисту прав та інтересів дитини. Тому його застосування має бути результатом переконання суду у тому, що після позбавлення батьківських прав, умови життя дитини будуть змінені на краще і що немає іншого способу захисту прав та інтересів дитини. Однак, позивачем, всупереч приписів ст.ст.10, 60 ЦПК України, не надано належних та допустимих доказів ухилення відповідача від участі у вихованні дитини, що давало б підстави для можливості застосування до нього такого крайнього заходу, як позбавлення батьківських прав. Зокрема, матеріали справи не містять доказів, на підставі яких можна дійти до безперечного висновку про те, що [PERSON] злісно ухиляється від участі у вихованні дитини. Також, при вирішенні справи, суд враховує, що батько дитини проживає у іншому місці, часто буває на роботі за кордоном, а сплата ним аліментів в мінімальному розмірі сама по собі не може бути підставою для позбавлення його батьківських прав з урахуванням обставин прояву батьком ініціативи та бажання спілкуватися із сином, піклуватися про нього й брати участь у його вихованні. При цьому, позивач не позбавлена права звернутись до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на утримання сина та додаткових витрат на його лікування. При цьому, слід зауважити, що Маловисківською районною державною адміністрацією № 01-23/290/3 від 09.08.2017 року, як органом опіки та піклування про доцільність позбавлення батьківських прав, надано висновок про доцільність розгляду у судовому порядку питання про позбавлення батьківських прав. Висновок про доцільність позбавлення відповідача його батьківських прав відносно сина Маловисківською районною державною адміністрацією не надавався. Крім того, з вищевказаного висновку вбачається, що обставини встановлені органом опіки та піклування за відсутності [PERSON] виключно на підставі пояснень матері. Самого відповідача орган опіки та піклування не вислуховував, його особисту думку з приводу даного питання не запитував та не надавав їй оцінки, докази належного повідомлення [PERSON] про розгляд питання щодо доцільності позбавлення його батьківських прав відносно сина відсутні. Таким чином, суд прийшов до висновку, що позбавлення [PERSON] батьківських прав відносно неповнолітнього сина [PERSON] є недоцільним та таким, що суперечить інтересам дитини, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю. Разом з тим, суд враховує п. 18 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року за № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», відповідно до якого, зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов'язків.

Outcome: dismissed