Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовом до [PERSON] про розірвання шлюбу. Свої позовні вимоги позивачка обгрунтовує тим, що з відповідачем перебуває у шлюбі з 25.04.2004 року. Від спільного шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дітей [PERSON], [INFO] та [PERSON], [INFO] Позивачка вказує, що спільне життя з відповідачем не склалось, в сімї почали виникати конфлікти, непорозуміння, між ними як подружжям стали дуже напружені стосунки і це негативно впливає на виховання дітей. Також позивачка вказує, що в сімї немає порозуміння, вони втратили повагу один до одного, вона не відчуває захищеності, підтримки та поваги, її спроби налагодити подружні відносини не дали бажаних результатів. Вказує, що шлюб існує лише формально, сім'я розпалась остаточно і зберегти її неможливо, а тому вона звернулась до суду та просить шлюб розірвати. У судовому засіданні позивачка [PERSON] свої вимоги підтримала повністю з підстав викладених у позовній заяві, та пояснила, що шлюб розпався остаточно, примирення між ними неможливе, а тому настоює на розірванні шлюбу. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позов визнав та не заперечує проти його задоволення. Суд, заслухавши пояснення позивачки, відповідача, дослідивши письмові докази по справі, приходить до висновку, що позов підставний і підлягає до задоволення. Відповідно до ст.110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути предявлений одним із подружжя. Стаття 112 СК України передбачає, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення. Згідно свідоцтва про шлюб серії І-ЕГ №071330 від 25.04.2004 року убачається, що [PERSON] 25.04.2004 року вступив в юридичний шлюб із [PERSON], який зареєстровано відділом РАЦС Ковельського МУЮ Волинської області, зроблено запис №94. Від шлюбу сторони мають двох неповнолітніх дочок [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №059694 від 05.10.2007 року) і [PERSON], [INFO] (свідоцтво про народження серії І-ЕГ №003141 від 27.04.2005 року). Пунктом 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» встановлено, що проголошена Конституцією України охорона сім'ї державою полягає, зокрема, в тому, що шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. Із цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з'ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя. Як убачається із наданих позивачкою [PERSON] пояснень у судовому засіданні, остання настоює на розірванні шлюбу, категорично заперечує проти надання строку для примирення та пояснила, що не бажає підтримувати з відповідачем подружніх відносин. Відповідач [PERSON] у свою чергу, згідний на розірвання шлюбу. Згідно ст.24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Враховуючи ту обставину, що сторони виявили взаємну згоду на розірвання шлюбу, суд вважає недоцільним надавати подружжю термін на примирення.

Outcome: approved