Jurisdiction: civil
Date: 2020-11-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Новоайдарського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання договору купівлі продажу дійсним та визнання права власності на майно. В обґрунтування позовних вимог [PERSON] зазначила, що вона постійно проживає в с. Райгородка за адресою: [ADDRESS] . У червні 2020 року позивач домовилася з відповідачем [PERSON] про купівлю належного йому будинку з земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] . Сторони домовилися, що [PERSON] сплатить [PERSON] грошові кошти у сумі 50000 грн, а він укладе з нею договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки. Так як [PERSON] постійно проживає в м. Луганськ і є особою похилого віку, переговори з ним позивач вела телефоном. Сторони дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, та щодо істотних умов цього договору. Після цього позивач передала відповідачу оговорену грошову суму (50000 грн), а [PERSON] передав [PERSON] розписку про отримання вказаної суми та наявні у нього документи на майно, які вказані у розписці: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] 04.02.2014 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Тіхановою Л.В. за реєстром № 136, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем померлої дружини [PERSON] за законом, спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] , частка - 1/1; витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі видачі Свідоцтва про право на спадщину; Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2014 року; технічний паспорт будинку; ксерокопію паспорта [PERSON] ; ксерокопію свідоцтва про смерть [PERSON] . Передача коштів та документів була здійснена через родичку відповідача, яка приїжджала з м. Луганська до [PERSON] в с. Райгородка. Розписка датована 29.07.2020 року. У тексті вказаної розписки відповідач вказує, що протягом місяця з дня її написання він зобов`язується оформити договір купівлі-продажу вказаного у ній майна. Однак до цього часу він своєї обіцянки не виконав. У телефонній розмові [PERSON] повідомив позивача, що виконати вказану умову не має бажання та можливості, оскільки він вважає, що він всі свої зобов`язання виконав передав позивачу документи на будинок і ключі від нього. Кошти за будинок він отримав і використав на власні потреби. Позивач за власні кошти замовила новий технічний паспорт будинку та отримала в Новоайдарському РКПТІ довідку - характеристику на об`єкт нерухомого майна, які містять актуальну інформацію щодо будівель, які знаходяться на території домоволодіння. Щодо земельної ділянки - виявилося, що присадибна земельна ділянка, на якій розташований будинок, не приватизована, і ніяких документів у відповідача на неї немає, відповідно - він і не передавав їх позивачу. При зверненні до суду позивач посилається на те, що на її думку договір купівлі-продажу будинку між нею та [PERSON] було укладено, але лише в простій письмовій формі, однак через відмову відповідача не був нотаріально посвідчений. Через вищевикладені обставини позивач вимушена звернутися до суду з даним позовом про визнання договору купівлі - продажу житлового будинку дійсним та визнання за нею права власності на майно. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилась, надала до суду письмову заяву про розгляд справи за її відсутності, позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити (а.с.29), заперечень проти вирішення справи при її заочному розгляді не надала. Відповідач [PERSON] відзиву на позовну заяву не надав, у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча був належним чином сповіщений про дату, час та місце судового засідання (а.с.28), заяви про розгляд справи за його відсутності до суду не надав. Відповідно до ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] проживає в с. Райгородка за адресою: [ADDRESS] , що підтверджується копією довідки про внесення відомостей до Єдиного державного демографічного реєстру (а.с.6). У червні 2020 року позивач домовилася з відповідачем [PERSON] про купівлю належного йому будинку з земельною ділянкою, що розташовані в [ADDRESS] . Сторони домовилися, що [PERSON] сплатить [PERSON] грошові кошти у сумі 50000 грн, а він укладе з нею договір купівлі-продажу вказаного будинку та земельної ділянки. Так як [PERSON] постійно проживає в м. Луганськ і є особою похилого віку, переговори з ним позивач вела телефоном. Сторони дійшли згоди щодо укладення договору купівлі-продажу, та щодо істотних умов цього договору. Після цього позивач передала відповідачу оговорену грошову суму (50000 грн), а [PERSON] передав [PERSON] розписку про отримання вказаної суми та наявні у нього документи на майно, які вказані у розписці: свідоцтво про право на спадщину за законом, видане на ім`я [PERSON] 04.02.2014 року приватним нотаріусом Луганського міського нотаріального округу Тіхановою Л.В. за реєстром № 136, відповідно до якого [PERSON] є спадкоємцем померлої дружини [PERSON] за законом, спадкове майно - житловий будинок в [ADDRESS] , частка - 1/1 (а.с.9); витяг про реєстрацію у Спадковому реєстрі видачі Свідоцтва про право на спадщину (а.с.10); Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.02.2014 року (а.с.11); технічний паспорт будинку; ксерокопію паспорта [PERSON] (а.с.15); ксерокопію свідоцтва про смерть [PERSON] . Передача коштів та документів була здійснена через родичку відповідача, яка приїжджала з м. Луганська до [PERSON] в с. Райгородка. Розписка датована 29.07.2020 року (а.с.8). Вищевикладене підтверджується копією вказаної розписки від 29.07.2020 року, яка міститься в матеріалах справи (а.с.8). У тексті вказаної розписки відповідач вказує, що протягом місяця з дня її написання він зобов`язується оформити договір купівлі-продажу вказаного у ній майна (а.с.8). Однак до цього часу [PERSON] своєї обіцянки не виконав. У телефонній розмові [PERSON] повідомив позивача, що виконати вказану умову не має бажання та можливості, оскільки він вважає, що він всі свої зобов`язання виконав передав позивачу документи на будинок і ключі від нього. Кошти за будинок він отримав і використав на власні потреби. Позивач за власні кошти замовила новий технічний паспорт будинку (а.с.12-14) та отримала в Новоайдарському РКПТІ довідку - характеристику на об`єкт нерухомого майна (а.с.17), які містять актуальну інформацію щодо будівель, які знаходяться на території домоволодіння. Відповідно до ч. 1 ст. 218 ЦК України недодержання сторонами письмової форми правочину, яка встановлена законом, не має наслідком його недійсність, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ч. 2 ст. 220 ЦК України, якщо сторони домовилися щодо усіх істотних умов договору, що підтверджується письмовими доказами, і відбулося повне або часткове виконання договору, але одна із сторін ухилилася від його нотаріального посвідчення, суд може визнати такий договір дійсним. У цьому разі наступне нотаріальне посвідчення договору не вимагається. Нормами ч. 1 ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності із ч. 3 ст. 334 ЦК України право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Відповідно до ст. 655 ЦК України за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму. У відповідності до ч. 1 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу може бути товар, який є у продавця на момент укладення договору або буде створений (придбаний, набутий) продавцем у майбутньому. Згідно вимог ст. 657 ЦК України договір купівлі-продажу земельної ділянки, єдиного майнового комплексу, житлового будинку (квартири) або іншого нерухомого майна укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню, крім договорів купівлі-продажу майна, що перебуває в податковій заставі. Згідно з Постановою Пленуму Вищого Спеціалізованого Суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 5 від 07.02.2014 року «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав», вирішуючи питання про правомірність набуття права власності, суд має враховувати, що воно набувається на підставах, які не заборонені законом, зокрема на підставі правочинів. При цьому діє презумпція правомірності набуття права власності на певне майно, яка означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК). Статтею 16 ЦК України передбачено такий спосіб захисту права особи, як «визнання права». З огляду на вищевикладене, проаналізувавши встановлені обставини по справі, оцінивши надані в силу положень ст. 81 ЦПК України докази в їх сукупності, враховуючи те, що вимоги позивача є виправданими, направлені на захист її майнових прав, беручи до уваги те, що відповідач не подав відзиву, а також не надав жодного доказу на спростування викладених обставин, оскільки можливість вирішення вказаного питання в позасудовому порядку на даний час відсутня, суд приходить до висновку щодо можливості задоволення позовних вимог в повному обсязі. На підставі ст.ст. 16, 202,203, 204, 205, 218, 220, 316, 328, 334, 392, 655, 656, 657, ЦК України,

Outcome: approved