Jurisdiction: civil
Date: 2017-05-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Луцького міського центру зайнятості про стягнення одноразової виплати по безробіттю та відшкодування моральної шкоди. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 17.08.2015 року її звільнено з посади лаборанта КЗ «Луцька ЗОШ № 13», у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП та до 01.07.2016 року перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Відповідно до ст. 24 КЗпП дирекцією КЗ «Луцька ЗОШ № 13» про даний факт було повідомлено Луцький міський центр зайнятості. Крім того, 06.07.2016 року вона звернулась до виконавчого апарату Волинської обласної ради за сприянням у вирішенні питання працевлаштування, звідки її звернення було перенаправлене у Волинський обласний центр зайнятості. Вказує, що в кінці липня до неї надійшло запрошення від відповідача з метою вирішення питання її працевлаштування. Зазнанчає, що 10.08.2016 року вона отримала консультативну допомогу усного характеру, що було засвідчено в реєстраційній картці персонального обліку. Однак, її спроби працевлаштуватись закінчились безрезультатно. 03.03.2017 року після звернення до відповідача для з'ясування свого статусу по безробіттю вона отримала довідку, що на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та інших центрах зайнятості України, як безробітна вона не перебуває та була направлена на консультативну допомогу з питань працевлаштування. Позивач вважає себе зареєстрованою в Луцькому міському центрі зайнятості з 01.07.2016 року та такою, що має статус безробітної, а тому має право на одноразову виплату матеріальної допомоги по безробіттю згідно п. 1 ст. 23 Закону України «Про загальнообов'язкове страхування на випадок безробіття», оскільки протягом трудового періоду сплачувала страхові внески із заробітної плати. Крім того, вказує, що зважаючи на перешкоджання відповідачем у отриманні нею одноразової матеріальної допомоги по безробіттю, має право на відшкодування моральної шкоди згідно ст. 23 ЦК України. Позивач просить суд стягнути з відповідача в її користь суму невиплаченого страхового відшкодування в розмірі 13920,00 грн., компенсацію за перенесені моральні страждання в розмірі 10000,00 грн. Крім того, просила покласти судові витрати на відповідача. Позивач в судовому засіданні підтримала позовні вимоги, з підстав наведених в позовній заяві. Просила суд позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала за безпідставністю вимог. Просила суд в задоволенні позову відмовити. Заслухавши думку учасників процесу, дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов безпідставний та не підлягає до задоволення. Як вбачається з запису у трудовій книжці, наказом № 51 від 17.08.2015 року [PERSON] звільнені з посади лаборанта КЗ «Луцька ЗОШ № 13», у зв'язку із закінченням строку трудового договору згідно п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП (а.с. 3). Крім того, судом встановлено, що до 01.07.2016 року позивач перебувала у декретній відпустці по догляду за дитиною до трьох років. 06.07.2016 року [PERSON] звернулась до виконавчого апарату Волинської обласної ради за сприянням у вирішенні питання працевлаштування. Листом Волинської обласної ради № К-525 від 07.07.2016 року [PERSON] повідомлено, що її звернення розглянуто та перенаправлено у Волинський обласний центр зайнятості (а.с. 4). 25.07.2016 року позивача було запрошено до Луцького міського центру зайнятості з метою вирішення питання працевлаштування (а.с. 5). 10.08.2016 року [PERSON] звернулась до відповідача з метою її працевлаштування, за результатами чого спеціалістами Луцького міського центру зайнятості було надано консультацію з питань працевлаштування та реєстрації в службі зайнятості, видано направлення для працевлаштування до Територіального центру соціального обслуговування та ДП «Волинський науково-дослідний та проектний інститут землеустрою» та рекомендовано звернутись з результатами направлення до центру 16.08.2016 року, що підтверджується додатком № 1 до персональної картки 035016081000008 (а.с. 24). Проте, у зазначений термін позивач не з'явилась до Луцького міського центру зайнятості, що підтверджується відміткою в додатку № 1 до персональної картки 035016081000008. Повторно з метою працевлаштування до Луцького міського центру зайнятості [PERSON] звернулась 09.03.2017 року (а.с. 25), у результаті звернення останній було надано консультацію із працевлаштування та видано направлення на працевлаштування (а.с. 8, 9). Реєстрація та облік громадян, які звертаються за сприянням у працевлаштуванні, здійснюється державною службою зайнятості на підставі Порядку реєстрації, перереєстрації безробітних та ведення обліку осіб, які шукають роботу (надалі - Порядок), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 березня 2013 року № 198. Реєстрація проводиться за умови пред'явлення паспорта громадянина України або тимчасового посвідчення громадянина України, облікової картки платника податків, трудової книжки (цивільно-правового договору чи документа, який підтверджує період зайнятості), а в разі потреби також військового квитка, диплома або іншого документа про освіту (п. 3 Порядку). Статус безробітного надається особам з першого дня реєстрації у центрі зайнятості на підставі особистої заяви за формою, затвердженою Мінсоцполітики, у разі відсутності підходящої роботи, підбір якої здійснюється відповідно до статті 46 Закону України «Про зайнятість населення». Як встановлено судом, заяви про надання (поновлення) статусу безробітного позивач до Луцького міського центру зайнятості не подавала. Крім того, згідно довідки № 04-16/0350813 від 03.03.2017 року [PERSON] на обліку в Луцькому міському центрі зайнятості та в інших центрах зайнятості України як безробітна з 17.08.2015 року по даний час не перебуває (а.с. 7). Тому, суд вважає безпідставними посилання позивача, що вона є зареєстрованою в Луцькому центрі зайнятості з 01.07.2016 року та отримала статус безробітної. Пунктом 1 статті 23 Закону України «Про загальнообов'язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття» передбачено порядок визначення розміру допомоги по безробіттю. Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України «Про зайнятість населення», безробітним з числа застрахованих осіб, які виявили бажання провадити підприємницьку діяльність, виплачується допомога по безробіттю одноразово для організації такої діяльності. Механізм надання допомоги по безробіттю одноразово для організації безробітним підприємницької діяльності регламентовано Розділом VII Порядку надання допомоги по безробіттю, у тому числі одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності, затвердженого наказом Міністерства соціальної політики України від 15.06.2015 року №613. Для розгляду питань щодо надання допомоги по безробіттю одноразово зареєстрований безробітний подає до центру зайнятості такі документи: заяву про надання допомоги по безробіттю одноразово; бізнес-план. Згідно пунктів 6,7 Розділу VII Порядку питання щодо надання допомоги по безробіттю одноразово на підставі поданих безробітним документів розглядає комісія з питань одноразової виплати допомоги по безробіттю для організації підприємницької діяльності у присутності безробітного (за бажанням). Таким чином, підстави для виплати позивачу одноразової допомоги по безробіттю відсутні. Статтею 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів. Частиною 2 цієї статті визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Відповідно до п. 5 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди» від 31.03.1995 року № 4 обов'язковому з'ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв'язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з'ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу (ч. 3 ст. 10, ч. 1 ст. 60 ЦПК України). Доказів, які б свідчили, що [PERSON] заподіяно моральну шкоду судом не встановлено, у матеріалах справи відсутні. Таким чином, проаналізувавши зібрані та досліджені по справі докази в їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги до задоволення не підлягають через їх безпідставність. На підставі наведеного та

Outcome: dismissed