Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому після уточнення вимог просить надати її донці [PERSON], [INFO], дозвіл на тимчасовий виїзд за межі України до Республіки Польща, Федеративної Республіки Німеччина та у зворотному напрямку в період часу з 28 грудня 2018 року по 15 січня 2019 року у супроводі матері [PERSON], без згоди та супроводу батька [PERSON], відшкодувати судові витрати. До суду надійшла заява [PERSON] про розгляд справи за її відсутності із зазначенням щодо підтримання позовних вимог в повному обсязі. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з'явився, повідомлявся про дату, час та місце судового засідання у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не подавав. Представник третьої особи - Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради у судове засідання не з'явився. За згодою позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України. Суд, вивчивши матеріали справи, давши добутому правової оцінки, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.08.2005; рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 19.05.2014 у справі № 641/2237/14-ц шлюб між ними розірвано, прізвище дружини після розірвання шлюбу не змінювалось. Мають спільну доньку - [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] Після розірвання шлюбу сторони проживають окремо один від одного. Малолітня [PERSON], [INFO], проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. На даний час позивач має намір виїхати разом із донькою для оздоровлення та для відпочинку до Федеративної Республіки Німеччина та Республіки Польща. Тимчасовий виїзд за межі України буде здійснюватися в інтересах [PERSON], оскільки метою даної поїздки буде відпочинок, оздоровлення та розширення світогляду дитини, поїздка має разовий характер. Крім того, позивачем отримано запрошення від її знайомого [PERSON], [INFO], яким він запрошує [PERSON], [INFO], та її доньку [PERSON], [INFO], відвідати його у Німеччині. Батько дитини [PERSON] безпідставно відхиляє прохання позивача щодо надання дозволу на тимчасовий виїзд доньки за межі України. Відповідно до ч. 3 ст. 313 ЦК України, фізична особа, яка не досягла шістнадцяти років, має право на виїзд за межі України лише за згодою батьків (усиновлювачів), піклувальників та в їхньому супроводі або в супроводі осіб, які уповноважені ними, крім випадків, передбачених законом. Відповідно до ст. 2 Закону України «Про порядок виїзду з України і в'їзду в Україну громадян України», документами, що дають право громадянину України на виїзд з України і в'їзд в Україну, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон. Правилами перетинання державного кордону громадянами України, затвердженими постановою Кабінету Міністрів України від 27 січня 1995 року № 57, передбачено, що виїзд з України громадян, які не досягли 16-річного віку, в супроводі одного з батьків або інших осіб, уповноважених одним з батьків здійснюється у разі пред'явлення документів або їх нотаріально засвідчених копій, а саме: рішення суду про надання дозволу на виїзд з України громадянину, який не досяг 16-річного віку, без згоди та супроводу другого з батьків. Згідно з ч. 1, 2 ст. 155 Сімейного кодексу України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов'язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини. Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України, батьки зобов'язані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Згідно із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, що їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Відповідно до ст. 33 Конституції України кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлені законом. Згідно ч. 1 ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини не можуть бути обмежені. Згідно з ч.ч. 7, 8, ст. 7 Сімейного кодексу України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими договорами України, згода на обов'язковість яких надана Верховною радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. З наведених вище обставин суд приходить до висновку, що бажання позивача отримати дозвіл на вивезення дитини за кордон узгоджується з її правами та обов'язками, покладеними на неї Сімейним кодексом України, а тому суд не вбачає обставин, що обмежують згідно із законодавством право виїзду дитини сторін за кордон і вважає, що надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за кордон для оздоровчого відпочинку буде відповідати її інтересам, та має разовий характер. Надання дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України без згоди батька на строк до одного місяця не порушить прав дитини та відповідає її інтересам, оскільки буде сприяти фізичному, духовному, інтелектуальному, культурному та соціальному розвитку дитини. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного,

Outcome: approved