Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов'янського міськрайонного суду Донецької області з позовом до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини, мотивуючи свої вимоги тим, що з відповідачем вона перебуває у зареєстрованому шлюбі з 10 вересня 2013 року, від шлюбу мають спільну дитину [PERSON], [INFO]. Подальше сімейне життя з відповідачем не склалось через суттєві непорозуміння та різні погляди на життя, відсутність спільних інтересів, взаємної підтримки та допомоги. На даний час шлюбні стосунки між ними не підтримуються, спільне господарство не ведеться. Дитина проживає разом із позивачем та повністю перебуває на її утриманні. Відповідач у добровільному порядку не надає матеріальну допомогу на утримання неповнолітньої дитини, але може це робити, так як є здоровим та працездатним, будь-яких стягнень на користь інших осіб по аліментам не відбувається. Просить суд, стягнути на її користь аліменти з [PERSON] на утримання неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO] у розмірі 1/4 частини всіх доходів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця, з дня подання позову і до досягнення дитиною повноліття, тобто до 10 квітня 2032 року. Віднести судові витрати по справі на відповідача. Позивач [PERSON], будучи повідомленою про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явилась, але надала до суду заяву з проханням розглядати справу у її відсутності, позов задовольнити. Відповідач [PERSON], будучи належним чином повідомленим про місце, дату та час розгляду справи, у судове засідання не з'явився, але надав до суду заяву з проханням розглядати справу у його відсутності, позовні вимоги визнає та підтримує. Судом на підставі частини другої\~статті 247 ЦПК, у зв'язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно та повно з'ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини. Згідно із свідоцтвом про шлюб Серія: І-НО № 334089, сторони з 10 вересня 2013 року перебувають у зареєстрованому шлюбі (а.с.3). Відповідно до свідоцтва про народження неповнолітнього [PERSON], Серія: І-НО № 594785, він народився 10 квітня 2014 року у м. Слов'янськ Донецької області. Його батьками записані: [PERSON], [PERSON] (а.с.4). Відповідно до Довідки № 70 виданої КП «Компанія» Вода Донбасу» Словянського територіального виробничого управління 11 липня 2018 року вбачається, що за адресою: Донецька область, Словянський район, с.м.т. Донецьке, [ADDRESS] зареєстровані та фактично проживають: [PERSON], [INFO] та її неповнолітній син [PERSON], [INFO] (а.с.5). Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина добровільно не надає. Відповідно до п. п. 10, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 1 листопада 1996 року «Про застосування Конституції України при здійсненні правосуддя», Конституційні положення про законність судочинства та рівність усіх учасників процесу перед законом і судом (\~ст. 129 Конституції) зобов'язують суд забезпечити всім їм рівні можливості щодо надання та дослідження доказів, заявлення клопотань та здійснення інших процесуальних прав. При вирішенні цивільних справ суд має виходити з поданих сторонами доказів. Суд виходить з вимог ст.ст. 12, 81 ЦПК України, відповідно до яких цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов'язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. За приписами статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої\~Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 XII\~78912, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 27 цієї Конвенції, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки, або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно із частинами 8, 9 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватись з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім'ї. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України, батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. За домовленістю між батьками дитини той із них хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 2.,3 ст. 181 СК України). Згідно із вимогами ч. 1\~ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд приймає до уваги обставини, що мають значення, а саме: стан здоров'я та матеріальне становище дитини, стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. З наданих суду доказів встановлено, що дитина потребує матеріальної допомоги, а відповідач е працездатним, інших утриманців не має. Доказів на спростування таких висновків суду відповідачем не надано. Відповідно до положень ст.ст.\~183,\~184 СК України, розмір аліментів визначається у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, а якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення. - у твердій грошовій сумі. Згідно із вимогами ч. 2\~ст. 182 СК України, розмір аліментів повинен бути не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. З огляду на викладене, оскільки передбачених законом підстав для звільнення відповідача від обов'язку утримання дитини судом не встановлено, з врахуванням встановлених у судовому засіданні обставин, досліджених доказів у їх сукупності, суд вважає, що слід стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання їх неповнолітньої дитини - [PERSON], у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття. На підставі ст. 191 СК України, аліменти з відповідача підлягають стягненню з моменту пред'явлення позову до суду, тобто з 13 липня 2018 року. Згідно із п. 1 ч. 1\~ст. 430 ЦПК України, суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць. Розв'язуючи питання в частині розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з такого. Відповідно до п. 8\~статті 6 ЗУ «Про судовий збір», розподіл судового збору між сторонами та перевірка повноти сплати судового збору здійснюються відповідно до процесуального законодавства. Згідно із ч. 1\~ст. 141 ЦПК України, яка передбачає розподіл судових витрат між сторонами, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Відповідно до п. 3 ч. 1\~ст. 5 ЗУ «Про судовий збір», що передбачає пільги щодо сплати судового збору, від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема позивачі у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення. Таким чином, враховуючи, що позивач звільнена від сплати судового збору при зверненні до суду із даним позовом, з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір в розмірі 704,80 гривень. На підставі наведеного,

Outcome: approved