Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-11 00:00:00

[PERSON] звернулась до суд з позовом, в якому просить визнати довіреність, видану від її імені на ім'я [PERSON], зареєстровану приватним нотаріусом Львівського нотаріального округу Герилів М.Р. 03.04.2004 року недійсною. В обґрунтування заявленого позову покликається на те, що оспорюваною довіреністю [PERSON] надала повноваження [PERSON] бути представником щодо дарування на ім'я [PERSON] квартири [ADDRESS] Позивач вважає, що оспорювана довіреність порушує її права та інтереси, які підлягають судовому захисту, шляхом визнання її незаконною, оскільки відповідачка оманливим способом переконала її підписати цю довіреність від 03.04.2004 року. Позивач зазначає, що в силу її похилого віку, безпорадного стану, та на підставі оспорюваної довіреності відповідач [PERSON] подарувала належну їй квартиру громадянці [PERSON] Враховуючи наведене просить позов задовольнити у повному обсязі та визнати оспорювань довіреність недійсною. В судовому засіданні позивачка [PERSON] та її представник, вимоги позову підтримали повністю, просять задовольнити, з підстав, викладених у доводах позовної заяви. Представник відповідачки [PERSON]-[PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги заперечив , вважає даний позов безпідставним і таким що не підлягає до задоволення, оскільки в обґрунтуванні позову відсутні будь-які пояснення, в чому саме полягає недійсність довіреності. Вважає що спірні правовідносини між сторонами є значно задавненими, позивач пропустив строк позовної давності без поважних причин. Просить в задоволенні позову відмовити за безпідставністю. Третя особа - приватний нотаріус Львівського нотаріального округу Герилів М.Р., в судове засідання не з'явилась, хоча належним чином була повідомлена про час та місце слухання справи, наслідки неявки. Відповідно до ст.169 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу у її відсутності, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов'язки та взаємовідносини сторін. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази по справі, суд задовільняє заяву з наступних підстав. Відповідно до вимог п.1 ст.3 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до вимог п.1 ст.15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень; докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи; докази є належними та допустимими /ст.ст. 57-59 ЦПК України/. Судом встановлено, що позивачу [PERSON] на праві власності належала квартира [ADDRESS] Згідно довіреності від 03.04.2004 року [PERSON] уповноважила [PERSON] бути її представником щодо дарування на ім'я [PERSON] належної їй на праві власності квартир [ADDRESS] Довіреність посвідчена приватним нотаріусом Львівського міського нотаріального округу Герилів М.Р., та зареєстровано в реєстрі №943. Відповідно до ст.17 Загальної декларації прав людини від 10.12.1948 року кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна. Згідно ст.1 Протоколу №1 до Європейської конвенції про захист прав людини та основоположних свобод 20.03.1952 року кожна фізична або юридична особа має право на повагу до своєї власності. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. [PERSON] приватної власності є непорушним (ст.41 Конституції України). Згідно ст.203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Відповідно до ст.ст. 319, 321 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. [PERSON] власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. 16.06.2004 року за договором дарування [PERSON] подарувала квартиру [ADDRESS] [PERSON]. В 2015 року позивач, дізнавшись про відчуження її квартири, звернулась СВ Галицького ВП НП України у Львівській області із заявою про злочин та порушення кримінальної справи по факту шахрайства відносно позивача. За даним фактом, до єдиного реєстру досудових розслідувань внесено відомості про кримінальне провадження № 12015140050001661. Відповідно до ст. 237 ЦК України представництвом є правовідношення, в якому одна сторона (представник) зобов'язана або має право вчинити правочин від імені другої сторони, яку вона представляє. Представництво виникає на підставі договору, закону, акта органу юридичної особи та з інших підстав, встановлених актами цивільного законодавства. Представництво, яке ґрунтується на договорі, може здійснюватися за довіреністю. Довіреністю є письмовий документ, що видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ст.244 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст.1000 ЦК України за договором доручення одна сторона (повірений) зобов'язується вчинити від імені та за рахунок другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Згідно із ст.1003 ЦК України, у договорі доручення або у виданій на підставі договору довіреності мають бути чітко визначені юридичні дії, які належить вчинити повіреному. Частина 1 ст.1007 ЦК України встановлює обов'язок довірителя видати повіреному довіреність на вчинення юридичних дій, передбачених договором доручення. Відповідно до ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов'язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до ч. 3 ст. 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Таким чином, згідно з чинним цивільним законодавством України договір доручення реалізовується на підставі довіреності, виданої довірителем повіреному, а довіреність як правочин, що вчиняється для представництва перед третіми особами, не може існувати без договору, на підставі якого видається або акту органу юридичної особи Відповідно ст. 245 ЦК України форма довіреності повинна відповідати формі, в якій відповідно до закону має вчинятися правочин. За правилами ст.215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Оцінюючи докази в їх сукупності та взаємному зв'язку, суд вважає доведеними доводи позивача про недійсність правочину, оскільки довіреність на ім'я [PERSON] 03.04.2004 року укладена у відсутності волевиявлення власника, та невідповідності внутрішній волі. Отже наявні правові підстави для задоволення позову, визнання недійсною довіреності виданої [PERSON] на ім'я [PERSON] 03.04.2004 року, з підстав, передбачених ч. 1,2,3 ст.203 ЦК України, ч.1 ст.215 ЦК України. В судовому засіданні [PERSON] ствердила, що не могла продавати квартиру, бо іншого житла немала і немає; зареєстрована та проживає постійно сама, отримує пенсію за цією адресою, оплачує комунальні платежі по спірній квартирі. Вважає, що відповідач [PERSON] її обманула, скориставшись її похилим віком, станом здоров'я,т а безграмотністю. Проте, що квартира продана дізналася лише в 2015р., коли мала намір подарувати житло своїй онуці. Відразу ж звернулась в правоохоронні органи з приводу шахрайства з боку відповідачки; по факту її заяви занесені відомості до ЄРДР. Дані обставини справи стверджуються копіями долучених документів \\ відповіді Галицького ВП НП у Л\\О., квитанціями про сплату за комунальні послуги, тощо\\ ; також поясненнями свідка [PERSON], яка підтвердила, що є сусідкою позивачки [PERSON], яка постійно з 90-х років сама проживає в квартирі [ADDRESS]; іншого житла немає. І в неї ніколи не було квартирантів; сама здійснює догляд за квартирою, оплачує комунальні послуги. Таким чином, оцінюючи докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги позову знайшли своє ствердження в судовому засіданні, а тому підлягають до задоволення. Щодо строку звернення до суду із адміністративним позовом ,то причини пропуску такого слід визнати поважними та поновити строк звернення до суду із цивільним позовом, оскільки про порушення свого права позивачка дізналась в 2015році. Відповідно до Конституції України та норм ЦК України кожна особа має право звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Допомогти відносити чи захистити такі права покликані спеціальні норми, які стосуються інституту строку звернення до суду, які регламентують цю процедуру та надають суду право за наявності підстав визнати причини пропуску строку поважними.

Outcome: approved