Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить стягнути з відповідача [PERSON] на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 12\~000 гривень та визнати поважними причини пропуску нею строку позовної давності до даної вимоги. В подальшому, під час розгляду справи по суті, позивачка [PERSON] уточнила свої позовні вимоги та просила стягнути відповідача [PERSON] на її користь безпідставно набуті ним грошові кошти в сумі 10\~000 гривень та 800 пар носків загальною вартістю 2\~000 гривень. Відповідач [PERSON] позов не визнав, у своєму письмовому запереченні та в письмових поясненнях вказав, що вважає безпідставними позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з нього коштів, які ніби-то набуті ним без достатньої правової підстави. На думку відповідача, необхідно закрити провадження у даній справі, так як рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28.01.2015 року постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також відповідач вказав, що позивачка [PERSON] пропустила строки позовної давності до даної вимоги, які спливли в жовтні 2013 року. Позивачка [PERSON] під час розгляду справи по суті суду пояснила, що з [PERSON] познайомилася у 2002 році в паспортному столі. Після знайомства, вони разом їздили в Білорусію продавати товари. Зі слів [PERSON], вона продавала свій товар окремо від товару, який належав [PERSON] Спільно з відповідачем позивачка не проживала, вона мешкала в селі Збитин Дубенського району, а [PERSON] в селі Молодаво Дубенського району. У 2010 році [PERSON] приїхав до [PERSON] і, на його прохання, вона надала йому десять тисяч гривень на ремонт належного йому автомобіля. Дані кошти [PERSON] їй не повернув. В подальшому [PERSON], надіслала із міста Сокаля Львівської області [PERSON] вісімсот пар носків, для того щоб він їх реалізував, але ні грошей, ні товару він не повернув. Письмову розписку про повернення позивачці коштів в сумі дванадцять тисяч гривень, [PERSON] написав в грудні 2011 року в селі Набережне Демидівського району в присутності своїх батьків та працівників міліції. Позивачка [PERSON] також пояснила суду про те, що будь-яких договорів щодо спільної підприємницької діяльності з [PERSON] вона не укладала, разом з ним не проживала, допомоги на будівництво житла відповідач їй не надавав. Вона, як фізична особа, підприємницькою діяльністю не займалася, а [PERSON] певний період був підприємцем. [PERSON] вважає, що [PERSON] зобовязаний повернути отримані у неї кошти. Представник відповідача [PERSON] адвокат [PERSON] суду пояснив, що позов не визнає та вважає, як і відповідач, що позовні вимоги [PERSON] щодо стягнення з [PERSON] коштів, які ніби-то набуті ним без достатньої правової підстави, є безпідставними. Провадження у даній цивільній справі необхідно закрити, так як рішення Демидівського районного суду Рівненської області від 28.01.2015 року постановлено з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Також, на думку представника відповідача, [PERSON] пропустила строки позовної давності до даної вимоги, які спливли в жовтні 2013 року. Свідок [PERSON] суду показав, що знайомий з позивачкою [PERSON] та [PERSON] у зв'язку з виконанням своїх службових обов'язків працівника поліції. Відносини у нього, як позивачкою так із відповідачем, нормальні. Свідкові відомо про те, що між сторонами виникли відносини щодо позики грошових коштів. Позивачка [PERSON] неодноразово зверталася до Дубенського відділу міліції із заявами щодо притягнення [PERSON] до відповідальності за неповернення їй боргу. [PERSON] вказує на те, що під час дослідчої перевірки заяви [PERSON], [PERSON] визнавав факт позики у неї 10\~000 гривень, а 2000 гривень вважав спільними коштами, заробленими разом із позивачкою. [PERSON] не може стверджувати, що [PERSON] та [PERSON] спільно проживали, але вважає, що вони вели спільний бізнес. Дослідивши та оцінивши докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позову необхідно відмовити з наступних підстав. Доказами по справі, у відповідності до ст. 57 Цивільного процесуального кодексу України. є фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін. Ці дані встановлюються, крім інших, на підставі письмових доказів та показань свідків. Згідно зі ст. 60 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог. В судовому засіданні досліджено копію письмової розписки від 14.12.2011 року. Встановлено, що розписка виконана рукописним текстом, в якому відповідач [PERSON] зобовязується повернути своїй співмешканці [PERSON] спільно зароблені кошти в сумі дванадцять тисяч гривень (а.с.13). Суд приходить до висновку, що відповідач [PERSON], при написанні письмової розписки від 14.12.2011 року, зобовязувався повернути громадянці [PERSON], як співмешканці, спільно зароблені з нею кошти. Виходячи зі змісту ст.3 Сімейного кодексу України, співмешканками є особи, які мешкають разом. Правовий режим спільно набутого майна регулюється нормами Сімейного кодексу України та Цивільного кодексу України. Обставини наявності між позивачем та відповідачем цивільних правовідносин на основі спільності володіння майном, підтвердив і свідок [PERSON], який вважає, що [PERSON] та [PERSON]П вели спільний бізнес (а.с.77) В судовому засіданні досліджено і інші письмові докази, надані позивачкою [PERSON] Так, у відповідності до копії заочного судового рішення від 28.01.2015 року та копії ухвали апеляційного суду від 12.03.2015 року, [PERSON] в порядку цивільного судочинства відмовлено в задоволенні позовних вимог до [PERSON] про стягнення боргу по договору позики (а.с.4, 6). Судом досліджено постанови про відмову в порушенні кримінальних справ від 13.03.2012 року, 01.06.2012 року , 05.09.2012 року та постанову про закриття кримінального провадження від 30.07.2015 року, які винесені посадовими особами Дубенського та Млинівського районних відділів міліції (а.с.7,8,9,10). В описовій частині вищевказаних постанов працівниками міліції, в ході проведення перевірки заяв громадянки [PERSON], були встановлені обставини її спільного проживання з громадянином [PERSON] та спільної реалізації товару. Норми ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України зобовязують особу повернути потерпілому майно, якщо ця особа набула дане майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно). Особа зобов'язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Вважаючи на встановлені обставини, суд робить висновок про те, що між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] виникли правовідносини щодо спільного володіння майном. Частиною 1 статті 202 Цивільного кодексу України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Згідно із ч.1 та ч.2 ст. 205 Цивільного кодексу України, правочин може вичинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Аналізуючи норми ч.1 ст.11, п. 1 ч.2 ст. 11, ч.1 ст. 177, ч.1 ст. 202, ч.1 та ч.2 ст.205, ч.1 ст.207, ч.1 ст.1212 Цивільного кодексу України суд приходить до висновку про те, що договір чи інший правочин є достатньою та належною правовою підставою набуття майна (отримання грошей). Майно не може вважатися набутим чи збереженим без достатніх правових підстав, якщо це відбулося в незаборонений цивільним законодавством спосіб з метою забезпечення породження учасниками вiдповiдних правовідносин у майбутньому певних цивільних прав та обовязків. Зокрема, унаслідок тих чи інших юридичних фактів, правомірних дій, які прямо передбачені ч.2 ст. 11 Цивільного кодексу України. У своїй постанові від 24.09.2014 року, прийнятій за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1,2 ч. 1 ст.355 Цивільного процесуального кодексу України, Верховний суд України зробив правовий висновок про те, що відповідно до змісту ст. 1212 Цивільного кодексу України зазначена норма закону застосовується лише в тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч.1 ст. 1212 Цивільного кодексу України, у тому числі й щодо зобов'язання повернути майно потерпілому. Згідно до копії письмової довідки голови Гірницької сільської Ради Дубенського району Рівненської області№105 від 25.02.2016 року та копії сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам РВ 000142 від 29.01.2010 року [PERSON] проживає у новозбудованому будинку в селі Здовбиця Дубенського району(а.с.43). Із копії письмової довідки голови Гірницької сільської Ради Дубенського району Рівненської області №393 від 23.07.2012 року встановлено, що [PERSON] в житловому будинку [PERSON] в селі Здовбиця Дубенського району не проживав і спільного господарства з нею не вів (а.с.12). Надані позивачкою [PERSON] та досліджені вищевказані письмові докази, а саме копії письмових довідок голови Гірницької сільської Ради Дубенського району Рівненської області№105 від 25.02.2016 року та копія сертифікату відповідності державним будівельним нормам, стандартам та правилам (а.с.12,43) не спростовують встановлені судом фактичні дані щодо наявності між позивачкою [PERSON] та відповідачем [PERSON] правовідносин щодо спільного володіння майном (а.с.7,8,9,10,13,77). Крім того, у відповідності до ст.58 Цивільного процесуального кодексу України, суд визнає неналежними доказами по справі надані представником відповідача [PERSON]Є копію постанови про відмову в порушенні кримінальної справи від 08.05.2012 року, копію протоколу усної заяви про злочин від 27.04.2012 року, копію письмового пояснення від 27.04.2012 року та копію письмового пояснення від 07.05.2011 року (а.с.72-75). Суд вважає, що позивачкою [PERSON] не були пропущені строки, передбачені ст.258 Цивільного кодексу України, в межах яких вона звернулася до суду з вимогою про захист свого цивільного права. У відповідності до ст.88 Цивільного процесуального кодексу України, з позивачки [PERSON] необхідно стягнути на користь відповідача [PERSON], понесені ним судові витрати по справі. На підставі викладеного,

Outcome: approved