Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-17 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Управління Держземагенства у місті Одесі Одеської області, Одеської міської ради про визнання права власності на земельну ділянку в порядку спадкування за законом, посилаючись на те, що згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ за № 945780, [PERSON], належить на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0911 га, яка розташована по [ADDRESS] у місті Одесі. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, 17/25 частин якого належать [PERSON] відповідно до договору дарування від 18.02.1993 року. [INFO] року [PERSON] помер. позивач [PERSON], прийняла спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та 30.09.2014 року отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на 17/25 частин житлового будинку розташованого по [ADDRESS] Під час оформлення спадкових прав на земельну ділянку, яка входила в спадкове майно, виявилося, що 23.03.2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого продав частину земельної ділянки, розташованої за адресою м. Одеса [ADDRESS] розміром 0,0320га, однак не оформив належним чином держаний акт на частину земельної ділянки площею 0,0591га, що залишилась в його власності. Оскільки на теперішній час, позивач позбавлена можливості оформити спадкові права на земельну ділянку площею 0,0591га, розташовану за адресою м. Одеса [ADDRESS], вона вимушена звернутись з позовом до суду. Представник позивача надала заяву в якій підтримала позовні вимоги, просить суд задовольнити їх в повному обсязі, справу розглянути в її відсутність. Представник Управління Держземагенства у місті Одесі Одеської області в судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Представник Одеської міської ради судове засідання не з'явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду заперечення на позов в яких просить суд в задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на їх необґрунтованість. Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги обґрунтовані та підлягають задоволенню. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] прийняла спадщину за законом після смерті батька [PERSON] та 30.09.2014 року отримала свідоцтво на право на спадщину за законом на 17/25 частин житлового будинку розташованого по [ADDRESS] у місті Одесі, що зареєстроване державним нотаріусом П'ятої одеської державної нотаріальної контори, за № 3-870. Згідно державного акту на право приватної власності на землю серії ЯГ за № 945780, зареєстрованого 09.01.2007 року в книзі записів державних актів на право приватної власності на землю за № 010750500005, [PERSON] належала на праві приватної власності земельна ділянка площею 0,0911 га, яка розташована по [ADDRESS] у м. Одесі. 23.03.2007 року [PERSON] уклав з [PERSON] договір купівлі-продажу, згідно якого продав частину земельної ділянки, розташованої за адресою м. Одеса [ADDRESS] - розміром 0,0320 га., про що зроблений відповідний запис в державному акті на землю за № 010750500005. Таким чином, у власності [PERSON] залишилась частина земельної ділянки за адресою м. Одеса [ADDRESS] площею 0,0591 га. [PERSON] за життя не вніс необхідних змін до державного акту на землю за № 010750500005, на частину земельної ділянки площею 0,0591га, що залишилась в його власності. На вказаній земельній ділянці знаходиться житловий будинок з надвірними господарськими будівлями та спорудами, 17/25 частин якого належать [PERSON] відповідно до свідоцтва на право на спадщину за законом, що отримано нею після смерті батька [PERSON]. Позивачка, звернувшись до Управління Держземагенства у місті Одесі Одеської області та отримала відмову у видачі витягу з технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] оскільки [PERSON] не оформив за життя належним чином документи на 0,0591 га земельної ділянки, що розташована за адресою [ADDRESS] Вказане також стало підставою для відмови в оформленні права на спадщину за законом на зазначену земельну ділянку, Відповідно до ст. 120 Земельного кодексу України до особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Відповідно до п. 2, 7, 11 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 16 квітня 2004 року N 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», судам підсудні справи за заявами, зокрема з приводу володіння, користування, розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян чи юридичних осіб, і визнання недійсними державних актів про право власності та право постійного користування земельними ділянками. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його права, навіть якщо ці порушення не пов'язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється згідно з частиною третьою статті 152 ЗК шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів захисту (стаття 16 ЦК). Відповідно до п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України від 2 квітня 2002 р. N 449 «Про затвердження форм державного акта на право власності на земельну ділянку та державного акта на право постійного користування земельною ділянкою» установлено, що раніше видані державні акти на право приватної власності на землю, державні акти на право власності на землю, державні акти на право власності на земельну ділянку та державні акти на право постійного користування землею залишаються чинними і підлягають заміні у разі добровільного звернення громадян або юридичних осіб. Відповідно до ст. 1 Закону України «Про державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами. Кадастровий номер земельної ділянки - індивідуальна, що не повторюється на всій території України, послідовність цифр та знаків, яка присвоюється земельній ділянці під час її державної реєстрації і зберігається за нею протягом усього часу існування. Пункт 2 Розділу VII зазначеного закону передбачає, що земельні ділянки, право власності (користування) на які виникло до 2004 року, вважаються сформованими незалежно від присвоєння їм кадастрового номера. Відповідно ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. За таких обставин, суд приходить до висновку, що земельна ділянка площею 0,0591га, розташована за адресою м. Одеса [ADDRESS], на яку позивач має право як спадкоємець першої черги після смерті [PERSON], є сформованою незалежно від наявності у неї кадастрового номера. На підставі викладеного,

Outcome: approved