Jurisdiction: civil
Date: 2019-02-05 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк», ПАТ «Альфа-Банк» про визнання положення договору про іпотечний кредит та додаткової угоди недійсними, посилаючись на те, що 27.12.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем укладений договір про іпотечний кредит № 58-02/270, згідно якого банк надав позивачу кредит в розмірі 250000 гривень зі сплатою процентів у розмірі 15,5% на рік, з кінцевим терміном повернення до 24.12.2027 року. 30.05.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та позивачем укладений договір № 58/-02/549 про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року, згідно умов якого процентна ставка за кредитом змінена до 20,0% на рік. Згідно договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, ПАТ «Промінвестбанк» (правонаступник - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») відступило право вимоги за договором про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк». Оскільки позивач вважає, що підвищення кредитної ставки за договором відбулось неправомірно, вона вимушена звернутись з позовом до суду. В судовому засіданні представник позивача підтримав позовні вимоги просить суд визнати недійсним п. 3.9 договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року та визнати недійсним договір № 58/-02/549 від 30.05.2008 року про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року. Представник ПАТ «Альфа-Банк» в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовниз вимог, посилаючись на їх необґрунтованість, а також просила застосувати строки позовної давності. Представник ПАТ «Промінвестбанк» (правонаступник - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») в судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Суд, вислухавши учасників цивільного процесу, дослідивши матеріали справи, вважає що позовні вимоги задоволенню не підлягають. В судовому засіданні встановлено, що 27.12.2007 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладений договір про іпотечний кредит № 58-02/270, згідно якого банк надав позивачу кредит в розмірі 250000 гривень зі сплатою процентів у розмірі 15,5% на рік, з кінцевим терміном повернення до 24.12.2027 року. 30.05.2008 року між ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» та [PERSON] укладений договір № 58/-02/549 про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року, згідно умов якого процентна ставка за кредитом змінена до 20,0% на рік. Згідно договору про відступлення права вимоги від 17.12.2012 року, ПАТ «Промінвестбанк» (правонаступник - ПАТ «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк») відступило право вимоги за договором про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року на користь ПАТ «Альфа-Банк». Відповідно до ст. 526 ЦК України зобовязання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до ст. 81 ч. 1 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Твердження позивача щодо неправомірного підвищення кредитної ставки за договором є цілком безпідставними та такими, що не ґрунтуються на діючому законодавстві України. При підписанні договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року та договору № 58/-02/549 від 30.05.2008 року про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року, всі передбачені чинним законодавством вимоги для укладення договорів були дотримані, в тому числі дотримані всі вимоги щодо змісту та форми їх укладення, доказів підтверджуючих примушення укладання вказаних договорів позивачем не надано. Відповідно ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Частина п'ята статті 261 ЦК України визначає початок перебігу позовної давності у зобов'язаннях з визначеним або невизначеним строком виконання. Так згідно із цією нормою за зобов'язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. За зобов'язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня. коли у кредитора виникає право пред'явити вимогу про виконання зобов'язання. Якщо боржникові надається пільговий строк для виконання такої вимоги, перебіг позовної давності починається зі спливом цього строку. Правило цієї норми є спеціальним, тобто застосовується й тоді, коли заінтересована особа не знала і не могла знати про порушення свого права. Разом з тим положення частини п'ятої статті 261 ЦК України застосовуються до вимог про зобов'язання сторін (щодо виконання правочину), а не до вимог про недійсність правочину. Згідно із частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п'ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Нікчемний правочин або правочин, визнаний судом недійсним, є недійсним з моменту його вчинення (стаття 236 ЦК України). Отже, перебіг позовної давності за вимогами про визнання недійсним правочину починається за загальними правилами, визначеними у частині першій статті 261 ЦК України, тобто від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про вчинення цього правочину. З дня укладення договору № 58/-02/549 від 30.05.2008 року про внесення змін до договору про іпотечний кредит № 58-02/270 від 27.12.2007 року до дня звернення позивачем з позовом до суду, а саме 23.06.2018 року минуло більше десяти років, що свідчить про пропуск строку позовної давності позивачем при зверненні з позовом до суду. Відповідно до частини четвертої статті 267 ЦК України сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed