Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука з дійсним позовом. На обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що розпорядженням №147 о/с від 13.06.2016 продовжено строк дії контракту між нею та відповідачем на період з 01.09.2016 по 31.08.2017. Однак, розпорядженням відповідача №180о/с вказане розпорядження було скасоване. Жодних підстав для скасування розпорядження про продовження дії контракту у відповідача не було. 31.08.2016р. її було звільнено з посади директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору(контракту). Вважає вказане розпорядження незаконним, оскільки на момент його видачі діяла додаткова угода до контракту про продовження строку його дії, а також тому що з 29.08.2016р. по 02.09.2016р. вона перебувала на лікарняному. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила визнати недійсним та скасувати розпорядження №327 о/с від 31.08.2016р. про звільнення її з посади директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору(контракту); поновити її з 31.08.2016р. на посаді директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області; визнати Контракт з керівником закладу освіти комунальної власності від 17.06.2015 р. укладений між нею та відповідачем таким, що укладений безстроково; стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу, починаючи з 01.09.2016р. і по дату винесення рішення по справі; стягнути з відповідача моральну шкоду в сумі 10000 грн. В судовому засіданні позивач та її представник, [PERSON], позов підтримали та просили задовольнити з підстав, викладених в позовній заяві. Представник позивача зазначив, що незважаючи на видання відповідачем розпорядження про скасування розпорядження №147 о/с про продовження строку дії контракту [PERSON], додаткова угода, укладена між позивачем та відповідачем є чинною, а тому звільнення [PERSON] було незаконним. Представник відповідача проти задоволення позову заперечувала. Зазначила, що призначення на посади та звільнення з посади керівника комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Розпорядження №147 о/с від 13.06.2016 року «Про продовження строк дії контракту [PERSON].» було видано помилково, оскільки кандидатура [PERSON] не була погоджена засновником навчального закладу - Кременчуцькою міською радою Полтавської області. Суд, вислухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, приходить до наступних висновків. Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов'язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов'язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. За змістом ч.3 ст.21 КЗпП України контракт є особливою формою трудового договору, в якому строк його дії, права, обов'язки та відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення і організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі і дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України. Згідно ч. 1,2 ст.26 Закону України «Про загальну середню освіту» трудові відносини в системі загальної середньої освіти регулюються законодавством України про працю, Законом України «Про освіту», цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Призначення на посаду та звільнення з посади керівника державного та комунального загальноосвітнього навчального закладу здійснює відповідний орган управління освітою. Частиною 3 статті 54 Закону України «Про освіту» передбачено, що педагогічні та науково-педагогічні працівники приймаються на роботу шляхом укладення трудового договору, в тому числі за контрактом. Прийняття на роботу науково-педагогічних працівників здійснюється на основі конкурсного відбору. Відповідно до ч.4 ст.20 Закону України «Про освіту» керівники навчальних закладів, що є комунальною власністю, призначаються органом виконавчої влади Автономної Республіки Крим у сфері освіти, відповідними обласними, міськими, районними органами управління освітою за попереднім погодженням з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування. Судом встановлено, що 17.06.2015 року між Управлінням освіти виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та [PERSON] було укладено контракт, відповідно до умов якого остання була призначена на посаду директора Кременчуцької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 2. Строк дії контракту сторони визначили в п. 6.1. на період з 19.08.2015 року по 31.08. 2016 року. Пунктом 2 ч.1 ст. 36 КЗпП України передбачено можливість припинення трудового договору у зв'язку із закінченням його строку. Відповідно до п.п. а п 5.2 Контракту від 17.06.2015 року цей контракт припиняється після закінчення строку його дії. Разом з тим, п. 5.4 Контракту передбачено, що не пізніше ніж за два місяці до закінчення строку контракту він може бути за угодою сторін продовжений або укладений на новий строк. Так, 13.06.2016 року сторони уклали додаткову угоду до вищезазначеного контракту від 17.06.2015 року, в якій п.6.1. контракту від 17.06.2015 виклали в новій редакції, вказавши, що контракт діє з 01.09.2016 року по 31.08.2017 року. На підставі додаткової угоди до контракту, розпорядженням Управління професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти №147 о/с від 13.06.2016 року продовжено строк дії контракту, укладеного з відповідачем на період з 01.09.2016 року до 31.08.2017 року. В подальшому, розпорядженням Управління професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти №180 о/с від 30.06.2016 року скасовано розпорядження №147 о/с від 13.06.2016 року «Про продовження строку дії контракту [PERSON].» в зв'язку з його помилковим виданням. 31.08.2016р. на підставі розпорядження Управління професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти №327 о/с «Про звільнення [PERSON].» останню звільнено з посади директора Кременчуцької загальноосвітньої шкоди І-ІІІ ступенів № 2 Кременчуцької міської ради Полтавської області 31.08.2016р. у зв'язку із закінченням строку дії трудового договору(контракту). Обґрунтовуючи скасування розпорядження №147 о/с від 13.06.2016 року «Про продовження строку дії контракту [PERSON].» відповідач посилається на те, що контракт з [PERSON] був відсутній в переліку трудових договорів(контрактів), що укладені з окремими керівниками навчальних закладів, підпорядкованих управлінню професійно-технічної, загальної середньої та позашкільної освіти департаменту освіти, перелік яких містився в листі Кременчуцької міської ради від 09.06.2016р. Однак суду не було надано доказів про те, що відповідачем було подано кандидатуру [PERSON] на погодження органу місцевого самоврядування та те, що Кременчуцькою міською радою Полтавської області було відмовлено у погодженні її кандидатури. Крім того, вказані доводи відповідача не заслуговують на увагу, оскільки положеннями ст. 20 Закону України «Про освіту» передбачено погодження кандидатур з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування лише перед призначенням їх на посаду керівника навчального закладу. З огляду на те, що на момент укладення додаткової угоди від 13.06.2016р. до контракту та затвердження її розпорядженням №147 о/с від 13.06.2016 року, [PERSON] вже обіймала посаду директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області, необхідності в погодженні її кандидатури з Кременчуцькою міською радою Полтавської області, на думку суду, не було. Оскільки, на момент звільнення позивача її контракт з відповідачем був чинним, суд приходить до висновку про те, що звільнення [PERSON] на підставі п.2 ст.36 КЗпП України відбулось з порушенням норм права, так як відповідно до п.6.1. контракту строк його дії до 31.08.2017р. З огляду на вищезазначене, суд вважає, що вимоги позивача в частині скасування розпорядження №327 о/с від 31.08.2016р. «Про звільнення [PERSON].» з посади директора Кременчуцької загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №2 Кременчуцької міської ради Полтавської області 31.08.2016 за п.2 ст.36 КЗпП України у зв'язку з закінченням строку дії трудового договору(контракту) та поновлення її на посаді директора обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 2 ст. 235 КЗпП України при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року № 100 (далі - Порядок). З урахуванням цих норм, зокрема абзацу 3 пункту 2 Порядку, середньомісячна заробітна плата за час вимушеного прогулу працівника обчислюється виходячи з виплат за останні два календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана виплата, тобто дню звільнення працівника з роботи. Враховуючи, що звільнення позивача відбулось 31.08.2016р. останніми календарними місяцями роботи є червень-липень 2016р. Відповідно до абз.2 п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 р. N 100 при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених вище виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов'язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження тощо) та допомога у зв'язку з тимчасовою непрацездатністю. З огляду на зазначене, при здійсненні розрахунку судом не враховувались оплата матеріальної допомоги за червень 2016р., оплата щорічної відпустки, а також виплати по лікарняному листу за липень 2016р. Відтак, середній заробіток за час вимушеного прогулу склав: ((6374,14 грн.+910,59грн.)/(19 днів+21 день))*95 днів = 182,12*95=17301,40 грн. Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 31.08.2016р. по 16.01.2017р. в сумі 17301,40 грн. Вирішуючи питання щодо позовної вимоги [PERSON] про визнання контракту з керівником закладу освіти комунальної власності від 17.06.2015 р. укладеним між нею та відповідачем таким, що укладений безстроково, суд виходить з наступного. Відповідно до ст.39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, за винятком випадків, передбачених частиною другою статті 23, вважаються такими, що укладені на невизначений строк. Згідно ч.2 ст.23 КЗпП України строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавчими актами. Приймаючи до уваги положення законодавства у сфері праці, з урахуванням ч.2 ст.23 КЗпП України, враховуючи характер і специфіку роботи керівника навчального закладу, суд приходить до висновку, що вимога [PERSON] про визнання контракту з керівником закладу освіти комунальної власності від 17.06.2015 р. таким, що укладений безстроково, не підлягає задоволенню. Також, суд не вбачає підстав для задоволення вимог позивача про стягнення на її користь моральної шкоди, оскільки відповідно до ч. 1 ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральна шкода відшкодовується працівникові безпосередньо роботодавцем за таких умов: наявності факту порушення роботодавцем законних прав працівника; у разі виникнення у працівника моральних страждань або втрати нормальних життєвих зв'язків, або виникнення необхідності для працівника додаткових зусиль для організації свого життя; за наявності причинного зв'язку між попередніми умовами. Підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди є моральні страждання працівника, втрата нормальних життєвих зв'язків, необхідні додаткові зусилля для організації життя працівника. Ці обставини повинні бути належно доведені, однієї заяви на підставі змісту ст. 237-1 КЗпП України не достатньо для стягнення з власника або уповноваженого ним органу моральної шкоди. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна особа повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не обґрунтувала та не підтвердила відповідними доказами, яких саме моральних страждань вона зазнала, які нормальні життєві зв'язки втратила і які додаткові зусилля вимагалися від неї для організації свого життя. За таких обставин, позов [PERSON] підлягає частковому задоволенню. Відповідно до ст.88 ЦПК України з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір в сумі 551,20 грн. Згідно п.4 ч.1 ст.367 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в частині поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Outcome: partial