Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання договору про поділ майна подружжя недійсним, третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора. В обґрунтування позову зазначила, що 18.04.1959 року було зареєстровано шлюб між її батьками [PERSON] та [PERSON] . [INFO] , перебуваючи в гостях у Казахстані, [PERSON] помер. Їх родині належить квартира [ADDRESS] , однак вона була впевнена в тому, що ця квартира оформлена лише на матір, [PERSON] , та що частки батька там немає, тому за прийняттям спадщини після смерті [PERSON] вона не зверталася, оскільки вважала, що спадкове майно відсутнє. У серпні 2019 року вона приїхала до Бердянська в гості до своєї матері, [PERSON] . Під час розмови остання зізналась, що насправді вищевказана квартира була оформлена на батька [PERSON] Незважаючи на те, що квартира придбана подружжям [PERSON] у період їх шлюбу, та відповідно була спільною сумісною власністю [PERSON] та [PERSON] , остання через свою юридичну необізнаність вважала, що після смерті чоловіка може втратити квартиру, оскільки вона зареєстрована за померлим. У цей час хтось зі знайомих їй порадив знайти чоловіка, візуально схожого на померлого, привести його до нотаріуса та укласти договір поділу майна подружжя за паспортом померлого для того щоб зберегти хоч половину квартиру. Замість того, щоб успадкувати Ѕ частку квартири після смерті свого чоловіка, а на іншу Ѕ частку оформити свідоцтво на право власності на квартиру, як на свою частку у праві спільної часткової власності подружжя, відповідач, [INFO] (майже через півроку після смерті [PERSON] ) укладає договір про поділ майна подружжя, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509. Підпис у договорі від імені [PERSON] було вчинено іншою особою, якого [PERSON] видала за свого чоловіка, надавши останньому його паспорт. За умовами вказаного договору кожна зі сторін набула право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS] . Вказаний договір зареєстровано в БТІ, реєстраційний номер 33497064. Посилаючись на ст.ст.207, 215, 216 ЦК України, просить визнаний недійсним договір про поділ майна подружжя, укладений між [PERSON] та [PERSON] 12.05.2011 року, посвідчений державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Градовою В.Г., зареєстрований в реєстрі за № 1-509. Позивач [PERSON] та її представник [PERSON] у підготовче засідання не з`явилися. Представник подала заяву про розгляд справи за її та позивача відсутності, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити (а.с.29). Відповідач [PERSON] у підготовче засідання не з`явилася. Подала заяву про визнання позову і розгляд справи без її участі (а.с.27). Додатково зазначила, що дійсно підпис у договорі про поділ майна подружжя від 12.05.2011 року від імені [PERSON] було вчинено іншим чоловіком. Третя особа - Бердянська державна нотаріальна контора надала заяву про розгляд справи у відсутність їх представника (а.с.25). Суд, відповідно до ст.ст.200, 223, 247 ЦПК України, розглядає справу у підготовчому засіданні за відсутності зазначених осіб, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Відповідно до ч.3,4 ст.200 ЦПК України, за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому ст.ст.206, 207 цього Кодексу. Згідно з ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Суд, всебічно та повно з`ясувавши обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно дослідивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , зареєстрували шлюб 18.04.1959 року, про що в книзі записів актів громадянського стану проведено запис №170. Після реєстрації шлюбу прізвище дружини - Спаська (а.с.6). [INFO] у подружжя [PERSON] народилась донька [PERSON] , що підтверджується світлокопією свідоцтва про народження (а.с.7). За час шлюбу подружжя [PERSON] набуло у власність однокімнатну квартиру [ADDRESS] , яку на підставі договору купівлі-продажу від 12.08.1997 року за реєстровим №1-2912 зареєстровано за [PERSON] 29.11.2010 року [PERSON] , [INFO] , помер, про що в книзі реєстрації актів про смерть 30.11.2010 року проведено запис 20-249-10-1003589 (а.с.8). Згідно ст.7 СК України, сімейні відносини регулюються цим Кодексом та іншими нормативно-правовими актами на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства. Відповідно до ст.8 СК України, якщо особисті немайнові та майнові відносини між подружжям, батьками та дітьми, іншими членами сім`ї та родичами не врегульовані цим Кодексом, вони регулюються відповідними нормами Цивільного кодексу України, якщо це не суперечить суті сімейних відносин. Стаття 9 СК України визначає, що подружжя, зокрема, можуть врегулювати свої відносини за домовленістю (договором) між подружжям, якщо така домовленість не суперечить вимогам цього Кодексу, іншим законам та моральним засадам суспільства. Відповідно до ст.63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Положеннями ч.1 ст.61 СК України передбачено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. За змістом ст.69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою. Договір про поділ житлового будинку, квартири, іншого нерухомого майна, а також про виділ нерухомого майна дружині, чоловікові зі складу усього майна подружжя має бути нотаріально посвідчений. Відповідно до діючого законодавства, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) не мав самостійного заробітку (доходу). У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Вирішення питання про поділ майна подружжя можливий шляхом укладання між ними договору про поділ майна подружжя. 12.05.2011 року [PERSON] , державним нотаріусом Бердянської державної нотаріальної контори Запорізької області посвідчено договір про поділ майна подружжя, укладений між , [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] (а.с.9-11). Відповідно до пункту 1 цього Договору сторони визначили предмет договору - однокімнатна квартира [ADDRESS] . Здійснюючи поділ квартири, сторони підтвердили, що після укладення договору: право спільної сумісної власності подружжя на квартиру припиняється; кожен набуває право власності на 1/2 частку зазначеної квартири (п.3 Договору). У пункті 6 договору зазначено, що сторони підтверджують, що цей договір відповідає дійсним намірам і не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Укладається у відповідності зі справжньою волею, без будь-якого застосування фізичного чи психічного тиску та на вигідних для сторін умовах і не є результатом впливу тяжких обставин, договір укладається без застосування обману чи приховування фактів, які мають істотне значення, сторони однаково розуміють значення, умови договору, його природу і правові наслідки, бажають настання саме тих правових наслідків, що створюються даним договором. Вказаний договір зареєстровано в БТІ, реєстраційний номер 33497064, що підтверджується витягом про державну реєстрацію прав (12). Сімейним кодексом України визначено, що дружина і чоловік мають право розділити майно за взаємною згодою (ст. 69). Визначення вищезгаданого договору в законодавстві відсутнє. З аналізу наявних норм та умов договору можна надати таке визначення: договір про поділ майна подружжя є домовленістю між чоловіком і дружиною про порядок та умови розподілу майна, яке перебуває в їх спільній сумісній власності. Після укладання договору спільне майно розподіляється між подружжям, в результаті чого спільна власність припиняється. СК України не містить спеціальних норм щодо недійсності договору про поділ спільного майна подружжя, а тому застосуванню підлягають загальні правила, визначені ЦК України. Положеннями ч.1 ст.215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Відповідно до ст.203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей. Відповідно ч. 1, 2, 4 ст. 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи. Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження. Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті. Суд зазначає, що в момент укладення оспорюваного договору, [PERSON] не міг, в зв`язку зі смертю, бути стороною договірних правовідносин. Враховуючи, що договір про поділ майна подружжя від 12.05.2011 року було укладено та нотаріально посвідчено після смерті його сторони (29.11.2010 року), з настанням якої припинилася її цивільна правоздатність, вказаний договір слід визнати недійсним.

Outcome: approved