Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Жовтоводського міського суду Дніпропетровської області з позовом, де просить розірвати шлюб укладений між нею та відповідачем 22 березня 2003 року, що зареєстрований відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області, про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис №39. Свої вимоги позивач обгрунтовує тим, що шлюбні стосунки остаточно припинили навесні 2014 року, у зв`язку з подружніми зрадами відповідача та постійними сварками, неприязними стосунками. Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. На розірванні шлюбу наполягає, примирення не бажає. Позивач, як і відповідач, будучи належним чином повідомленими про час і місце розгляду справи, у судове засідання не з`явились. При цьому, сторонами подані до суду заяви, де вони просять розгляд справи здійснювати за їх відсутності, одночасно [PERSON] підтримує позовні вимоги, [PERSON] визнає у повному обсязі. Повно, всебічно та об`єктивно дослідивши матеріали справи, суд вважає позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню за таких підстав. Сторони знаходяться у шлюбі зареєстрованому 22 березня 2003 року відділом реєстрації актів цивільного стану Жовтоводського міського управління юстиції Дніпропетровської області про що в Книзі реєстрації шлюбів зроблено відповідний актовий запис за №39 (а.с.5). Від шлюбу неповнолітніх дітей не мають. У зв`язку із різними поглядами на шлюб та сім`ю, подружні відносини між сторонами припинені.Проживають окремо, спільне господарство не ведуть. За таких обставин, позивач вважає їх із відповідачем подальше спільне життя неможливим, нарозірванні шлюбу наполягає. За змістом ст. 24 СК України, добровільність шлюбу - одна з основних його засад, що є чинною не лише на стадії реєстрації, а являється довічною рисою. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає ст. 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року, згідно з якою чоловік і жінка, які досягли повноліття, мають право без будь-яких обмежень за ознаками раси, національності, або релігії одружитися і заснувати сім`ю. Вони користуються однаковими правами щодо одруження під час шлюбу та під час його розірвання. Відповідно до статей 105 та 112 Сімейного Кодексу України, шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя за рішенням суду, яке постановляється у випадку встановлення, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них чи інтересам їхніх дітей. За змістом ст. 113 СК України, особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу має право після розірвання шлюбу надалі іменуватися цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвище. Відповідного клопотання про відновлення дошлюбного прізвища від позивача не надходило. Враховуючи вищевикладене те, що позивач просить шлюб розірвати, вважаючи що він існує лише формально і примирення між ними не можливе, від шлюбу неповнолітніх дітей не мають, суд вважає що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, а відтак позов необхідно задовольнити. Судові витрати, відповідно ст. 141 ЦПК України, необхідно стягнути із відповідача на користь позивача.

Outcome: approved