Jurisdiction: civil
Date: 2020-06-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила стягнути з [PERSON] на її користь аліменти на утримання їх неповнолітніх дітей: сина [PERSON] , [INFO] та дочки [PERSON] , [INFO] 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. В обґрунтування позову зазначила, що 16.07.2010 року сторони зареєстрували шлюб. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01.08.2019 року шлюб розірвано. Від шлюбу мають неповнолітніх дітей. На даний час сторони проживають окремо, спільне господарство не ведуть та припинили фактичні шлюбні відносини. Діти проживають разом з позивачем і перебувають на її утриманні. Оскільки відповідач в добровільному порядку матеріальної допомоги на утримання дітей не надає, вона була вимушена звернутись до суду з даним позовом. Ухвалою суду від 02 квітня 2020 року провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судовий розгляд справи по суті. В судове засідання позивач не з`явилась, проте надала суду письмову заяву, в якій просила провести розгляд справи за її відсутності. Також в заяві уточнила позовні вимоги, а саме просила стягувати з відповідача на утримання дітей аліменти у розмірі 1/3 частини від всіх видів його доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Відповідач також в судове засідання не з`явився та надав суду письмову заяву, в якій зазначив, що позов визнає в повному обсязі та просить розглядати справу без його участі. Дослідивши заяви сторін, матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Як встановлено в судовому засіданні сторони з 16 липня 2010 року зареєстрували шлюб. Рішенням Придніпровського районного суду м.Черкаси від 01 серпня 2019 року шлюб між сторонами розірвано (а.с.4). Сторони по справі є батьками [PERSON] , [INFO] , відповідно до свідоцтва Серії [NUMBER] (а.с.6) та [PERSON] , [INFO] , що підтверджується Свідоцтвом про народження Серії [NUMBER] (а.с.7). В судовому засіданні встановлено, що сторони проживають окремо, діти знаходяться на повному утриманні позивача, а відповідач участі у вихованні та утриманні дітей не приймає. Статтею 51 Конституції України гарантовано, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Статтею 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення умов життя, необхідних для розвитку дитини, в межах своїх здібностей і фінансових можливостей. За умовами, встановленими ч.1 ст. 3 Конвенції та ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України, під час вирішення будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення, максимально можливого врахування інтересів дитини. Частинами 7, 8 СК України встановлено, що при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дітей і, тим більш, при захисті одного з основних прав дитини - права на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття. Статтею 180 Сімейного кодексу України передбачено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно статті 182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів судом враховуються наступні обставини: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Згідно п. п. 3 п.17 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 15.05.2006 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення. З урахуванням вищевикладеного, а також враховуючи те, що відповідач є особою працездатного віку, не має на утриманні інших осіб, має нормальний стан здоров`я і має об`єктивну можливість виплачувати аліменти на утримання дитини. Будь-яких доказів, які б це спростовували, відповідачем не надано. Крім того, відповідач визнає позовні вимоги в позовному обсязі. Таким чином, суд вважає за необхідне позовні вимоги задовольнити та стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] в розмірі 1/3 частини від видів доходів (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 12 березня 2020 року і продовжувати до досягнення [PERSON] повноліття. У відповідності зі ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення в межах суми платежу аліментів за один місяць. Відповідно до ст. 141 ЦПК України судові витрати покласти на відповідача. На підставі викладеного та

Outcome: approved