Jurisdiction: civil
Date: 2020-07-07 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, в якому просить встановити факт сумісного проживання однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини [PERSON] та [PERSON] , який помер [INFO] та визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті останнього. На обґрунтування своїх вимог позивач зазначила, що [INFO] помер [PERSON] , [INFO] , з яким вона проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з 1997 року. За час сумісного проживання як чоловіка та дружини вони у юридичному шлюбі з іншими особами не перебували. [PERSON] стверджує, що на протязі двадцяти двох років спільного проживання вони постійно мешкали у її домоволодінні. Вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки подружжя, спільний бюджет, утримували в належному стані житловий будинок, в якому проживали тощо, на підтвердження чого був складений акт депутата Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області від 23 грудня 2019 року, зареєстрований 03 лютого 2020 року за № 79. Після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також 1/3 частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324284700:01:000:0165, яка розташована на території Нововодолазької селищної ради Харківської області. Як зазначила позивач, за життя [PERSON] заповітів не складав, спадкоємців першої черги після його смерті не має, спадкоємцем другої черги є його рідний брат - відповідач по справі [PERSON] , який як й вона в установлений законом строк звернулись до Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області із заявами про прийняття спадщини, але у видачі свідоцтва про право на спадщину їй було відмовлено, у зв`язку із відсутністю у позивача документів, що підтверджують родинний зв`язок з померлим або встановленого в судовому порядку факту проживання однією сім`єю позивача та спадкодавця. Посилаючись на вищевикладене, позивач просила встановити факт сумісного проживання однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, її та [PERSON] , який помер [INFO] , визнати її спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] . Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 02 березня 2020 року позов [PERSON] до [PERSON] , із залученням в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, про встановлення факту сумісного проживання однією сім`є не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи вирішено здійснювати за правилами загального позовного провадження. 03 квітня 2020 року Нововодолазьким районним судом Харківської області постановлено ухвалу про витребування від Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області інформацію про наявні відкриті спадкові справи та заповіти, складені за життя [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] , а також належним чином завірену копію відкритої спадкової справи після смерті останнього. Ухвалою Нововодолазького районного суду Харківської області від 08 травня 2020 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду. Інших процесуальних дій (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо) у справі не вживалось. Позивач [PERSON] та її представник - адвокат Мякота Т. М., яка діє на підставі ордеру серії ПТ № 152755 від 06 лютого 2020 року та відповідно до договору про надання правничої (правової) допомоги № 12/20 від 06 лютого 2020 року, у судовому засіданні заявлені вимоги щодо встановлення факту сумісного проживання позивача з померлим [PERSON] однією сім`єю та визнання позивача спадкоємцем четвертої черги за законом після смерті [PERSON] підтримали в повному обсязі та просили суд їх задовольнити, надавши пояснення аналогічні тим, що містяться у позові. Так, [PERSON] у судовому засіданні повідомила, що вона з 1997 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] , який помер [INFO] . За час сумісного проживання вони так й не зареєстрували свій шлюб, що позбавляє її права на спадщину. При цьому, позивач повідомила, що про наявність спадкоємців першої черги їй нічого не відомо, спільних дітей у них з померлим не було, весь час вони проживали разом у неї в домоволодінні в [ADDRESS] , що також може підтвердити відповідач по справі - [PERSON] , який є рідним братом померлого [PERSON] . Також позивач наголосила, що на час спільного проживання з померлим вони з іншими особами в зареєстрованому шлюбі не перебували. Позивач та його представник зазначили, що у встановленому законом порядку [PERSON] звернулася до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини, проте оформити її не має можливості, оскільки не являється, в установленому законом порядку, родичем померлого [PERSON] , у зв`язку з чим вимушена звернутися до суду з даним позовом. В подальшому у судове засідання [PERSON] та її представник не з`явилися, скориставшись правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду представник позивача - адвокат Мякота Т. М. надала заяву, яка була зареєстрована за вхідним № 3937/20-вх від 07 липня 2020 року, відповідно до якої просила надалі розгляд справи здійснювати за їх із позивачем відсутності, зазначивши, що заявлені вимоги вони підтримують у повному обсязі та просять їх задовольнити. [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги [PERSON] визнав у повному обсязі та пояснив, що дійсно позивач близько останніх двадцяти років постійно мешкала разом із його рідним братом - [PERSON] , який помер [INFO] . Відповідач зазначив, що він не оспорює факту постійного проживання спадкодавця та [PERSON] , оскільки часто бував у них в гостях в селі Сосонівка Нововодолазького району Харківської області. Також відповідач повідомив, що не заперечує, щоб позивач також була визнана спадкоємцем четвертої черги після смерті [PERSON] , інших родичів окрім нього та позивача у померлого не залишилось. В подальшому у судове засідання [PERSON] не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України. Уповноважений представник Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області у судове засідання не прибув, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся належним чином відповідно до приписів Цивільного процесуального кодексу України про причини неявки не повідомив. Через канцелярію суду селищний голова Єсін О. С. надав заяву, що була зареєстрована за вхідним № 1588/20 - вх. від 11 березня 2020 року, згідно якої просив розгляд справи здійснювати без участі представника третьої особи, зазначивши, що не мають заперечень проти задоволення позову [PERSON] . Положеннями частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у позивача та третьої особи свідчать їх відповідні заяви, подані їх представниками та долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, оскільки вони були надані у попередньому судовому засіданні, суд вважає за можливе закінчити розгляд справи за відсутності сторін. Вислухавши пояснення та доводи позивача та його представника, пояснення відповідача, показання свідків, дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують правовідносини, що виникли, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд враховує, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). Частиною 1 статті 77 вказаного нормативно-правового документа визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Згідно приписів частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього кодексу. Частиною 2 статті 77 та частиною 1 статті 82 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Із матеріалів справи судом встановлено, що [INFO] у віці 66 років у селі Княжне Нововодолазького району Харківської області помер [PERSON] , [INFO] , про що 08 січня 2019 року Виконавчим комітетом Нововодолазької селищної ради Харківської області складений відповідний актовий запис за № 03 та видано свідоцтва про смерть серії [NUMBER] . Відповідно до частин 1 та 2 статті 1220 Цивільного кодексу України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи, або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу). При цьому, спадкування здійснюється за заповітом або за законом (стаття 1217 Цивільного кодексу України). З інформаційної довідки із спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 60082105, сформованої 29 квітня 2020 року о 12 годині 22 хвилини та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. М. листом від 29 квітня 2020 року № 274/02-14 вбачається, що у спадковому реєстрі відсутня інформація про заповіти та спадкові договори, складені за життя [PERSON] . Разом із тим, з інформаційної довідки із спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 60082062, сформованої 29 квітня 2020 року о 12 годині 30 хвилини та наданою завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. М. листом від 29 квітня 2020 року № 274/02-14 вбачається, що після смерті [PERSON] , померлого [INFO] , державним нотаріусом Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Змієвською Т. М. 08 червня 2019 року була заведена спадкова справа, номер у нотаріуса 94/2019, номер у спадковому реєстрі - 64301320. З постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 29 квітня 2020 року, винесеної державним нотаріусом Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори Козелько Т. М., яка виконує обов`язки державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області, вбачається, що [PERSON] у видачі свідоцтва про право на спадщину після смерті [PERSON] , померлого [INFO] було відмовлено, у зв`язку з відсутністю підтвердження родинного зв`язку зі спадкодавцем [PERSON] . Перевіривши матеріали спадкової справи № 94/2019 (номер у Спадковому реєстрі № 64301320, дата заведення 08 червня 2019 року), що направлені на адресу суду завідувачем Четвертої Харківської міської державної нотаріальної контори в порядку виконання обов`язків державного нотаріуса Нововодолазької державної нотаріальної контори Харківської області Козелько Т. листом від 29 квітня 2020 року № 274/02-14 встановлено, що позивач - [PERSON] у встановлений статтею 1270 Цивільного кодексу України строк звернулась до нотаріуса з завою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] . Вказана заява була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за №206 від 08 червня 2019 року. Окрім позивача у строк, передбачений статтею 1270 Цивільного кодексу України, з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] звернувся громадянин [PERSON] , заява якого була зареєстрована в книзі обліку спадкових справ за № 205 від 08 червня 2019 року о 12 годині 45 хвилин. Інформації щодо інших спадкоємців, які б фактично прийняли спадщину, або зверталися до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після смерті [PERSON] матеріали спадкової справи не містять. Як вбачається з матеріалів справи, після смерті [PERSON] відкрилася спадщина, до складу якої входить 1/2 частка житлового будинку з надвірними будівлями, розташованого за адресою: [ADDRESS] , а також 1/3 частина земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 6324284700:01:000:0165, яка розташована на території Нововодолазької селищної ради Харківської області. Судом встановлено, що померлий [PERSON] , [INFO] , відповідно до запису в погосподарської книги № 9 , номер об`єкта по господарського обліку 00435-501 Сосонівської сільської ради за 2016 - 2020 роки з 05 квітня 2008 року по день смерті [INFO] був зареєстрований за адресою: [ADDRESS] . На підтвердження факту спільного проживання спадкодавця разом із позивачем [PERSON] було надано акт, складений депутатом округу № 22 Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області Фомяченко Владиславом Вікторовичем 23 грудня 2019 року, в присутності двох свідків: [PERSON] та [PERSON] . Згідно вказаного акту вбачається, що [PERSON] , [INFO] , фактично з 05 квітня 2008 року по день смерті [INFO] був зареєстрований в домоволодінні за адресою: [ADDRESS] , але фактично за вказаною адресою не проживав. Під час обстеження та опитування сусідів встановлено, що [PERSON] фактично з 1997 року по день смерті [INFO] перебував у фактичних шлюбних відносинах з [PERSON] . З 1997 року проживав разом з [PERSON] у будинку за адресою: [ADDRESS] , що належить останній на праві приватної власності. На протязі двадцяти двох років спільного проживання [PERSON] та [PERSON] були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, вели спільне господарство, мали спільний бюджет, несли спільні витрати, спільно харчувались, разом утримували в належному стані житловий будинок, в якому проживали, виконували ремонтні роботи, сплачували комунальні послуги. У судовому засіданні, що відбулося 06 липня 2020 року, будучи допитаними в якості свідків у відповідності до вимог статті 230 Цивільного процесуального кодексу України та попередженими про кримінальну відповідальність за відмову від давання показань та завідомо неправдиві показання, [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] та [PERSON] , що проживає за адресою: [ADDRESS] , підтвердили факт проживання однією сім`єю позивача, [PERSON] , та [PERSON] , які проживали як чоловік та дружина близько 20 років, вели спільне господарство, утримували в належному стані житловий будинок. [PERSON] був похований у селі Сосонівка Нововодолазького району Харківської області. Також із матеріалів справи судом встановлено, що під час спільного проживання позивача разом із померлим [PERSON] , позивач - [PERSON] у зареєстровану шлюбі не перебувала. Чоловік позивача - [PERSON] , [INFO] , з яким вона уклала шлюб [INFO] , що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії [NUMBER] , виданого Нововодолазьким районним відділом РАЦС 21 червня 1984 року, помер [INFO] , що вбачається з копії свідоцтва про смерть [NUMBER] , виданого Завідувачем бюро РАЦС. Окрім того, з копії свідоцтва про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , виданого 14 жовтня 1987 року Жовтневого відділом РАЦС вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] був розірваний 14 жовтня 1987 року, про що зроблено відповідний актовий запис за № 451. Таким чином, судом встановлено, що позивач - [PERSON] та померлий [PERSON] на час спільного проживання не перебували у будь - якому іншому шлюбі, що також підтвердив відповідач [PERSON] . Як зазначив позивач у судовому засіданні та його представник, встановлення факту сумісного проживання однією сім`єю з померлим [PERSON] понад п`ять років, необхідне позивачу для оформлення спадкових прав. Вирішуючи даний спір, суд виходить з того, що в силу статті 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Статтею 1217 Цивільного кодексу України визначено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до статті 1258 Цивільного кодексу України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу. Отже, в основі спадкування за законом знаходиться принципі черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. Згідно зі статтею 1264 Цивільного кодексу України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини. Приписами частин першої - третьої статті 1268 Цивільного кодексу України встановлено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Відповідно до частин 2 та 3 статті 3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства. Про ознаки проживання однією сім`єю висловився і Конституційний Суд України у своєму рішенні від 03 червня 1999 року № 5-рп/99, в якому зазначив, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п. Пунктом 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», судам роз`яснено, при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо. Відповідно до пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, спадкоємець має право звернутися до суду із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, тобто, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів . Пунктом 3.22 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року №296/5 визначено, що у разі відсутності в паспорті спадкоємця відмітки про реєстрацію місця проживання доказом постійного проживання можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкоємцем. Згідно абзацу 1 пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», якщо постійне проживання особи зі спадкодавцем на час відкриття спадщини не підтверджено відповідними документами, у зв`язку із чим нотаріус відмовив особі в оформленні спадщини, спадкоємець має право звернутися в суд із заявою про встановлення факту постійного проживання зі спадкодавцем на час відкриття спадщини. З огляду на викладене та у контексті приведених правових норм регулювання предмета спору, суд дійшов до переконання, що позовні вимоги знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, у зв`язку з чим підлягають задоволенню у повному обсязі. Питання щодо судових витрат, суд вирішує відповідно до положень статті 141 Цивільного процесуального кодексу України з урахуванням положень частин 1 та 3 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України за якими суд розглядає справу не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог; при цьому, учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Оскільки питання відшкодування судових витрат під час звернення до суду з позовом [PERSON] до [PERSON] , із залученням до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області, про встановлення факту сумісного проживання однією сім`є не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, визнання спадкоємцем четвертої черги за законом, не порушувалось, процесуальне рішення з вказаного питання судом не вирішується. З урахуванням викладеного,

Outcome: approved