Jurisdiction: civil
Date: 2021-07-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] з вимогами визнати недостовірною та такою, що порушує особисті немайнові права [PERSON] інформацію, розміщену у мережі Інтернет на веб-сайті http:// [INFO] за адресою: [INFO] у статті під назвою: « [INFO]» та зобов`язати відповідача протягом п`яти календарних днів з дня набрання судовим рішенням у справі законної сили вилучити недостовірну інформацію про [PERSON] що була розміщена на веб-сайті http:// [INFO] за адресою: [INFO] у статті під назвою: « [INFO]». Позов мотивований тим, що позивачці стало відомо про поширення відносно неї недостовірної інформації в мережі Інтернет на інтернет-порталі [INFO]. Недостовірна інформація була опублікована [INFO] на веб-сайті http://[INFO] під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]», яка розміщена у вільному доступі за гіперпосиланням: [INFO] . Доступ до перегляду вмісту сторінки статті є вільним. Стаття на сайті розміщена особою з використанням імені « [PERSON] ». Позивачка зазначає, що інформація, яка міститься в наведеній статті, не відповідає дійсності та містить фактичні твердження про події та явища, яких не існувало. Дана стаття містить недостовірну та негативну інформацію про позивачку, що порочить її честь і гідність, псує її ділову репутацію, та формує щодо неї негативну соціальну оцінку, порушує особисті немайнові права. За наведених вище обставин позивачка звернулась до суду із даною позовною заявою. Ухвалою Шаргородського районного суду Вінницької області від 21.09.2020 року цивільну справу передано на розгляд до Вінницького міського суду Вінницької області, у зв`язку з тим, що останнє відоме зареєстроване у встановлено законом порядку місце проживання відповідача знаходиться за межами територіальної юрисдикції (підсудності) Шаргородського районного суду Вінницької області. В результаті автоматизованого розподілу, розгляд зазначеної справи призначено головуючому судді Бойко В.М. Відповідно до ст. 32 ЦПК України спори між судами про підсудність не допускаються. Справа, передана з одного суду до іншого в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу, повинна бути прийнята до провадження судом, якому вона надіслана. Ухвалою суду від 25.11.2020 року матеріали позовної заяви залишено без руху та надано термін позивачу для усунення недоліків. 17.12.2020 року на адресу суду надійшла заява про виправлення недоліків. Ухвалою суду від 18.12.2020 року відкрито спрощене позовне провадження у справі без повідомлення (виклику) осіб з роз`ясненням процесуальних прав учасників справи, зокрема, щодо надання у визначені строки відповідачем відзиву на позов, а позивачем письмової відповіді на такий відзив. Згідно рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення, конверт з матеріалами позовної заяви повернувся з відміткою «за закінченням встановленого терміну зберігання». Станом на 18.02.2020 року відзиву на позов до суду не надійшло. Однак, дослідивши матеріали справи, суд ухвалою від 18.02.2021 року, ухвалив призначити справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з викликом осіб. В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі, просив задовольнити. Не заперечував щодо проведення заочного розгляду справи. Відповідач до судового засідання не з`явилася. Про причини неявки суду не повідомлено. На підставі ст. 280 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. Суд вирішив провести заочний розгляд справи. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що [INFO] в мережі Інтернет на інтернет-порталі [INFO] була опублікована стаття під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]», яка розміщена за гіперпосиланням: [INFO] . У вказаній статті дослівно зазначається: «Деньги решают все? Как взяточница из Приватбанка пытается организовать «азарт-клуб» в масштабах страны, пишет Антикор. Неделю назад в Приватбанке разразился серьезный скандал - председатель правления банка [PERSON] отстранил от выполнения функций главы тендерного комитета [PERSON], совмещающего эту позицию с должностью зампреда правления по IT. СБУ обвинила [PERSON] в вымогательстве «отката» от IT-компании, поставляющей Приватбанку программное обеспечение. В связи с этим отстранение подозреваемого от должности выглядит вполне логичным. Однако, коррупция в сфере IT-технологий в Приватбанке не ограничивается лишь этим эпизодом. В ходе расследования ГПУ установила и задокументировала получение Сергиенко неправомерной выгоды. Но несмотря на это, она продолжает работать на своей должности, как ни в чем не бывало. В чем же секрет «непотопляемости» [PERSON]? [PERSON] связывают давние «партнерские» отношения. В частности, еще до поступления [PERSON] на работу в банк, они с [PERSON] организовали сервис по приему платежей в пользу онлайн-казино с названием Приват Казино, вновь используя для этого электронные ресурсы государственного Приватбанка. Тандем [PERSON] дошел даже до того, что распространил упомянутую «услугу» на территорию ОРДЛО. Правда, это сыграло с ними злую шутку - в настоящий момент СБУ расследует сразу несколько уголовных дел по факту пособничества терроризму, главным фигурантов которых является [PERSON]. Как известно, азартные игры, особенно нелегальные - один из самых доходных видов бизнеса. Поэтому нет ничего удивительного в том, что Приватбанк сквозь пальцы смотрит на такую деятельность [PERSON]. Очевидно, что прибыли от использования мощностей банка для приема платежей в пользу запрещенных в Украине игорных заведений идут не только в карман этой парочки - в ее схемах заинтересованы и более высокопоставленные сотрудники ПриватБанка. Наверное, именно поэтому руководство банка предпочитает не замечать такой «мелочи», как получение Сергиенко взяток от IT-компаний. Вообще, игорный бизнес для [PERSON] - родная стихия. Она давно является главой Украинской ассоциации игровой индустрии, а в декабре прошлого года стала еще и председателем Координационного совета по социально ответственной легализации казино. Правда, последняя организация больше похожа на клуб защиты интересов нескольких бизнес-кланов. В частности, «Координационный совет» финансируют бизнес-группы DCH и Premier Hotels and Resorts. Посредником в этом «диалоге бизнеса с властью, разумеется, выступает «Координационный совет» под руководством [PERSON]. В то время, как большинство украинских городов предлагают разрешить игорный бизнес лишь в специально отведенных зонах, [PERSON] и ее «Совет» лоббируют размещение казино и игровых автоматов по всей территории городов - в четырех- и пятизвездочных отелях. И, надо сказать, ее лоббистская деятельность пока довольно успешна - правительственный законопроект о легализации азартных игр предусматривает именно такой подход к размещению игорных заведений. Возражения со стороны местных властей, которым придется расхлебывать последствия открытия казино по всей территории города, в расчет не принимаются. Благосклонность правительства к «законодательным инициативам» «Координационного совета» свидетельствует о том, что [PERSON] имеет серьезные связи в Кабмине. Очевидно, что в правительстве присутствуют люди, кровно заинтересованные в получении прибылей от азартных игр. И до тех пор, пока их интересы совпадают с интересами Сергиенко и стоящих за ней бизнес-корпораций, она чувствует себя спокойно. Не боясь ни уголовных дел, ни увольнения из Приватбанка. В следующем журналистком расследовании мы детально опишем схему вымогательства сотрудника ПриватБанка откатных схем от 5 украинских компаний (названия, фио руководителей, моб) и 3 физ лиц (фио, моб) клиентов Банка, с которых [PERSON] вымогает откат за положительное решение банком реструктуризации их валютных кредитных договоров. Деньги решают все? Больше читайте здесь: [INFO] (а.с.17-22) У вказаній публікації автор висловлює свою думку стосовно азартних ігор в Україні, роль позивачки у нелегальних схемах ігрового бізнесу та її зв`язок з Приват Банком. Позивачка вважає, що дана інформація є недостовірно, такою, що принижує її честі та гідність, а відтак підлягає вилученню, однак, суд не може погодитись з доводами позивача виходячи з наступного. Позивачка зазначає, що відповідач, як власник сайту, поширив недостовірну і негативну інформацію викладену в статті, та надає докази недостовірності вказаної інформації. Так, згідно листа № 27/1-878 вих.19 від 10.10.2019 року Генеральна прокуратура України повідомила, що згідно даних інформаційної системи електронного документообігу органів прокуратури України» звернень щодо вчинення [PERSON] кримінальних правопорушень не зареєстровані (а.с.51). Згідно листа Головного слідчого управління СБ України № 6/ч-2148/2 від 01.10.2019 року, за даними Єдиного реєстру досудових розслідувань кримінальних проваджень, які розслідуються слідчими органів безпеки, повідомлень про підозру у вчиненні злочинів [PERSON] не здійснювалось. (а.с52). Згідно Довідки Серія ААА № 0683068 Міністерства внутрішніх справ, за обліками МВС [PERSON] , [INFO] , до кримінальної відповідальності не притягується, не знятої чи не погашеної судимості не має та в розшуку не перебуває (.а.с53). Також в судовому засіданні представник позивача додатково зазначив, що саме [PERSON] є відповідачем у справі, так як сайт на якому розміщена дана стаття належить йому. Суд враховує вказані докази позивача та її представника, однак, вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до ст. 32 Конституції України, кожному гарантується судовий захист права спростовувати недостовірну інформацію про себе і членів своєї сім`ї та права вимагати вилучення будь-якої інформації, а також право на відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої збиранням, зберіганням, використанням та поширенням такої недостовірної інформації. Статтею 201 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством. Згідно із статтями 297, 299 ЦК України, кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації. За змістом ч.1 ст. 277 ЦК України, фізична особа, особисті майнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації. Згідно роз`яснень, викладених у абзацах 3, 5 пункту 19 постанови Пленуму Верховного Суду України від 27 лютого 2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», відповідно до статті 277 ЦК України не є предметом судового захисту оціночні судження, думки, переконання, критична оцінка певних фактів і недоліків, які, будучи вираженням суб`єктивної думки і поглядів відповідача, не можна перевірити на предмет їх відповідності дійсності (на відміну від перевірки істинності фактів) і спростувати, що відповідає прецедентній судовій практиці Європейського суду з прав людини при тлумаченні положень статті 10 Конвенції. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки, поширені в засобі масової інформації, принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на відповідача може бути покладено обов`язок відшкодувати моральну шкоду. Відповідно до частин першої, другої статті 30 Закону України «Про інформацію» ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень. Оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири). Оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. Якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, наддавши їм іншу оцінку. Якщо суб`єктивну думку висловлено в брутальній, принизливій чи непристойній формі, що принижує гідність, честь чи ділову репутацію, на особу, яка таким чином та у такий спосіб висловила думку або оцінку, може бути покладено обов`язок відшкодувати завдану моральну шкоду. З огляду на зазначені правові норми, коментар автора статті стосовно [PERSON] викладений на веб-сайті http://[INFO] під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]», яка розміщена у вільному доступі за гіперпосиланням: [INFO] , є саме оціночними судженнями вказаної особи, його суб`єктивні думки. За своїм характером судження є розумовим актом, що має оціночний характер та виражає ставлення того, хто говорить, до змісту висловленої думки і напряму, що пов`язано з такими психологічними станами, як віра, впевненість чи сумнів. А, будь-яке судження, яке має оціночний характер, будь-яка критика та оцінка вчинків, вираження власних думок щодо якості виконуваних публічних функцій, отриманих результатів тощо, не є підставою для захисту права на повагу честі, гідності та ділової репутації та, відповідно, не є предметом судового захисту. З огляду на вказане та те, що зазначені оціночні судження не висловлені у брутальній, принизливій чи непристойній формі, то відсутні підстави для визнання їх недостовірною інформацією, такою, що принижує честь, гідність та ділову репутацію позивача та зобов`язання їх видалення. Також, суд звертає увагу, що позивачка не була позбавлена можливості скористатися наданим їй частиною першою статті 277 ЦК та відповідним законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому ж засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку, однак не скористалась ним. Також суд звертає увагу, що у даній статті автор висловлює свою думку стосовно « [PERSON] », однак, відповідних доказів, що саме позивачка [PERSON] є особою про яку описує автор статті представником позивача суду не надано. Тобто, однозначно ідентифікувати особу про яку автор зазначає у своїй статті суд позбавлений можливості. Також, суд вбачає за необхідне зазначити наступне. Як вбачається із вищезазначеної статті її автором є « [PERSON] ». Враховуючи що особу « [PERSON] » ніяким чином не можливо встановити, представником позивача було здійснено звернення до Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» щодо видачі довідки з відомостями про власника веб-сайту http://[INFO]. Згідно з довідкою Консорціуму «Український центр підтримки номерів і адрес» Департаменту «Центр компетенції» з відомостями про власника веб-сайту або інформацією про його встановлення від 24.02.2020 року №37/2020-Д за результатами дослідження інформаційного наповнення веб-сайту http://[INFO]/ встановлено, що останній позиціонує себе в якості веб-сайту: «SUPER BLOGGERMOM ВСЕГДА В КУРСЕ СОБЫТИЙ» на якому розміщені наступні ідентифікатори: адреса електронної пошти: [INFO] , [INFO] . Наведені ідентифікатори не надають можливості встановити власника даного веб-сайту. Однак, реєстрантом доменного імені [INFO] є Cong ty co phan Global Online Branding (Акціонерна компанія «Глобальний Інтернет-брендинг» та [PERSON] ( [PERSON] ) (а.с. 23-32). Суд, враховуючи дану відповідь вважає, що позивачем вказаний неналежний відповідач, оскільки належних доказів того, що [PERSON] є автором статті чи власником сайту позивачем не надано. Враховуючи наведене, вимога позовної заяви про визнання інформацію такою, що порушує особисті немайнові права позивача, поширену [INFO] в мережі Інтернет на інтернет-порталі [INFO] статтю під назвою (мовою оригіналу) « [INFO]», яка розміщена за гіперпосиланням: [INFO]. та зобов`язання відповідача видалити таку інформацію, до задоволення не підлягає, оскільки інформація, яка вказана в статті є саме оціночними судженнями автора, його суб`єктивні думки, і не можуть тлумачитись як поширенням недостовірної та такої, що порушує особисті немайнові права [PERSON] , а також, те, що позивачем порушено порядок, звернення до суду, оскільки позов поданий до неналежного відповідача. Враховуючи те, що суд відмовляє в задоволенні позову судові витрати відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України суд залишає за позивачем. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed