Jurisdiction: civil
Date: 2018-09-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Мар'їнського районного суду Донецької області з позовною заявою про визнання права власності на земельну ділянку в порядку відшкодування боргового зобов'язання. У судове засідання позивач та відповідач не з'явились, про дату, час та місце судового засідання повідомлені належним чином. Позивач подав заяву про розгляд справи без її присутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Степненська сільська рада подала до суду лист, проти задоволення позовних вимог не заперечує. Суд, дослідивши письмові докази у справі, встановив наступне. 01.01.2009 року [PERSON], [INFO], паспорт [NUMBER], виданий Мар'їнським РВ УМВС України в Донецькій області 21.08.1997 року, РНОКПП [NUMBER], в присутності свідків [PERSON] та [PERSON] зайняла у своєї двоюрідної сестри [PERSON], [INFO], [NUMBER], РНОКПП [NUMBER], у борг 1500 доларів США, які зобов'язалась повернути до 01.01.2012 року У якості застави та у разі неповернення нею боргу просить вважати заставним майном належний їй державний акт серія [NUMBER] на право власності на земельну ділянку, виданий Мар'їнським районним відділом земельних ресурсів на підставі розпорядження від 26.04.2006 року № 222, площею 5,500га., кадастрові номери: [NUMBER], [NUMBER], [NUMBER] та надає копії цього документу та копії паспорту і коду, а у випадку неповернення зазначеного боргу , передає [PERSON] повне право визнати право власності на зазначену земельну ділянку за [PERSON], розпоряджатись правовстановлюючим документом [PERSON] та земельною ділянкою на розсуд [PERSON] Розписку засвідчено підписом та підтверджує, що вона написана з усвідомленням правових наслідків у здоровому глузді та пам'яті. Так, відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку Серія [NUMBER], [PERSON] є власником земельної ділянки площею 5,500 га у межах згідно з планом, розташована на території Степненської сільської ради, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва Позивач вказує, що станом червень 2018 року грошові кошти їй не повернуто. В 2010 році [PERSON] померла. Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов'язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Отже, письмова форма договору позики з огляду на його реальний характер є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику. Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обовязків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори). Відповідно до частин першої та другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов'язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов'язання, має містити умови отримання позичальником в борг із зобов'язанням її повернення та дати отримання коштів. Відповідно до ст. 576 ЦК України зазначена земельна ділянка відповідно до державного акту серія [NUMBER], є предметом застави і забезпечує виконання [PERSON] боргового зобов'язання. Відповідно до ч. 1 ст. 589 ЦК України, у разі невиконання позичальником свого зобов'язання, забезпеченого заставою, заставоутримувач отримує право звернення щодо стягнення на предмет застави. Відповідно до ст. 590 ЦК України звернення стягнення на предмет застави здійснюється на підставі рішення суду, якщо інше не встановлено угодою або законом. Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню. На підставі викладеного і

Outcome: approved