Jurisdiction: civil
Date: 2017-01-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до Сєвєродонецького міського суду з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання , яку мотивувала тим , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.01.1998р. по 30.10.2001р.. Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], 28.07.1998р.н., який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні. Наразі їх повнолітній син навчається у ВПУ №92 м. Сєвєродонецька на денній формі навчання, у звязку з чим не має змоги працевлаштуватись та самостійно утримувати себе. Матеріальну допомогу на повнолітнього сина, який продовжує навчання відповідач [PERSON] не надає і в добровільному порядку надавати відмовляється, хоча має змогу утримувати спільну дитину. Тому, позивачка звернулась до суду з позовом і просить стягнути з відповідача аліменти на утримання повнолітнього сина у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу). Позивачка [PERSON] у судове засідання не зявилась, про дату, час та місце розгляду справи була повідомлена належним чином, надала до суду заяву, в якій просила розглядати справу за її відсутності, позовні вимоги підтримала, проти заочного рішення не заперечувала. Відповідач [PERSON] у судове засідання не зявився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки до суду не повідомив. У звязку з неявкою у судове засідання осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України не здійснювалось. Оскільки позивачка [PERSON] в поданій до суду заяві не заперечувала проти ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів, судом 06.01.2017р. на підставі ст.ст.224, 225 ЦПК України було винесено ухвалу про заочний розгляд справи. Дослідивши матеріали справи , суд вважає , що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Згідно із ч. 1 ст. 224 ЦПК України , у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Згідно ст.ст. 199 , 200 СК України, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв'язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов'язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином. З матеріалів справи вбачається , що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 24.01.1998р. по 30.10.2001р.. Від цього шлюбу сторони мають повнолітнього сина [PERSON], 28.07.1998р.н., який мешкає з позивачкою та знаходиться на її утриманні, що підтверджується довідкою Комунального підприємства «Єдиний розрахунковий центра м. Сєвєродонецька» №2365 від 02.08.2016р.. Відповідно до довідки №444 від 02.08.2016р., виданої Вищим професійним училищем №92 м. Сєвєродонецька, [PERSON] дійсно навчається в ВПУ №92 м. Сєвєродонецька з 01.09.2013р. по 11.01.2017р. на денній формі навчання, неповне держзабезпечення. Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 15.05.2006р., обовязок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обовязкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у звязку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. Відповідно до ст. 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв'язок доказів у їх сукупності. Таким чином, судом встановлено, що сторони мають повнолітнього сина [PERSON], 28.07.1998р.н., який продовжує навчання в ВПУ №92 м. Сєвєродонецька на денній формі навчання, у звязку з чим не має змоги працевлаштуватись та самостійно утримувати себе. Відповідно до ст. 191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. З урахуванням матеріалів справи, а також тієї обставини, що позивачкою [PERSON] жодним чином не обґрунтовано заявлений розмір аліментів на утримання повнолітнього сина, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягувати з [PERSON] на користь позивачки аліменти на утримання повнолітнього сина [PERSON], 28.07.1998р.н., у розмірі 1/6 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно , починаючи з дня подання позову до суду і до закінчення ним навчання до 11.01.2017р.. Відповідно до ч. 3 ст. 88 ЦПК України, якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог. Оскільки позивачку [PERSON] звільнено від сплати судового збору, то судовий збір у розмірі 551,20грн. підлягає стягненню з відповідача [PERSON] в дохід держави.

Outcome: partial