Jurisdiction: civil
Date: 2016-10-30 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з заявою, в якій просить ухвалити рішення, яким встановити факт належності померлому [PERSON] правовстановлюючого документу на земельну ділянку. В обґрунтування своїх уточнених вимог [PERSON] зазначила, що 23.02.2016 року помер її чоловік [PERSON], якому за життя на праві приватної власності належали земельні ділянки для ведення сільсьгосподарського виробництва загальною площею 5,2528 га відповідно до державного акту на право приватної власності на землю серії ІІ ХР № 055566, виданого 19.02.2002 року на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області. При звернені до приватного нотаріуса Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] для отримання свідоцтва про право на спадщину було зясовано, що в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ ХР № 055566, виданого 19.02.2002 року на підставі рішення Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області невірно здійснено переклад з російської мови прізвища спадкодавця, замість правильного «Сємикін» вказано «Семикін». В звязку з чим, заявник позбавлена можливості отримати свідоцтво про право на спадщина на земельні ділянки. Враховуючи те, що помилка у прізвищі спадкодавця в державну акті на право приватної власності на землю була виявлена вже після смерті [PERSON], Відділ Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області відмовився самостійно виправити цю помилку та запропонував звернутися до суду. Заявник та його представник у судове засідання не зявилися, але надали суду заяву, відповідно до якої заявник наполягає на задоволенні своїх вимог та просить розглядати справу у її відсутності, а також відсутності її представника. Заінтересовані особи Старовірівська сільська рада Нововодолазького району Харківської області та приватний нотаріус Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] надали до суду заяви, в яких просять справу розглядати без участі їх представників, проти задоволення заяви не заперечують. За таких обставин суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі доказів, що містяться у матеріалах справи. На підставі ч. 2 ст. 197 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Суд, вивчивши доводи заяви [PERSON], дослідивши зібрані по справі докази в їх сукупності, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, які врегульовують спірні правовідносини, виходить з наступних підстав та мотивів. Судом встановлено, що заявник, [PERSON], є дружиною померлого 23 лютого 2016 року [PERSON], що підтверджується копією свідоцтва про одруження серії ІІ-ЯР № 408219, виданого Старовірівським р/в РАЦС Харківської області 20.01.1959 року (а.с. 9). 23 лютого 2016 року [PERSON] помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії І-ВЛ № 528036, виданого Старовірівською сільською радою Нововодолазького району Харківської області 25 лютого 2016 року (а.с. 5). Після його смерті відкрилася спадщина на майно, у тому числі на земельну ділянку, що розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської область, КСП «Маяк». Заявниця у встановлений законодавством строк завернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, у звязку з чим 13.07.2016 року приватним нотаріусом Нововодолазького районного нотаріального округу Харківської області [PERSON] заведено спадкову справу за № 53/2016, зареєстровану в Спадковому реєстрі за № 59220177, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі № 44438283 від 13.07.2016 року (а.с. 11). Проте, як встановлено в ході судового розгляду справи, заявник позбавлена можливості оформити свої права як спадкоємця, оскільки в державному акті на право приватної власності на землю серії ІІ ХР № 055566, виданого 19.02.2002 року допущена помилка при написані прізвища спадкодавця, а саме: замість правильного запису «Сємикін» вказано «Семикін». З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] на підставі рішення виконавчого комітету Старовірівської сільської ради народних депутатів № 143 від 13.11.2001 року передано у приватну власність земельну ділянку площею 5,2528 га в межах згідно з планом, яка розташована на території Старовірівської сільської ради Нововодолазького району Харківської області, КСП «Маяк» та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, на підтвердження чого виданий державний акт на право приватної власності на землю серії ІІ ХР № 055566 від 19.02.2002 року, про що в Книзі записів реєстрації державних актів на право приватної власності на землю зроблено запис за номером 857 (а.с. 6, 7, 8). Факт отримання у приватну власність вищевказаної земельної ділянки [PERSON] також підтверджується листом Відділу Держгеокадастру у Нововодолазькому районі Харківської області від 25.10.2016 року № С-207/0-205/6-16, зі змісту якого вбачається, що у Книзі записів (реєстрації) державних актів на право приватної власності на землю с. Старовірівка за № 857 від 19.02.2002 року зареєстрований державний акт на право приватної власності на землю № ІІ ХР 055566 на імя [PERSON]. До 01 січня 2013 року основним документом, який посвідчував права на землю був державний акт на право власності на земельну ділянку. З 01 січня 2013 року нова редакція Закону України «Про державну реєстрацію речових прав не нерухоме майно та їх обтяжень» передбачає, що право власності, серед іншого, на земельні ділянки посвідчує свідоцтво про право власності на нерухоме майно, головним завданням якого є підтвердження виникнення права власності при здійсненні державної реєстрації прав на нерухоме майно. Також з 01 січня 2013 року набув чинності Закон України «Про державний земельний кадастр», відповідно до якого видання державних актів на право власності на земельну ділянку припиняється. Натомість документом, що посвідчує право власності, стало свідоцтво на право власності. Проте, державні акти, видані до 01 січня 2013 року, залишаються чинними й надалі посвідчуватимуть права власності на земельні ділянки. Згідно п.2.9 Інструкції про порядок складання, видачі, реєстрації і зберігання державних актів на право власності на земельну ділянку і право постійного користування земельною ділянкою та договорів оренди землі, затвердженої наказом Державного комітету України по земельних ресурсах 04.05.1999 року №43 (в редакції, що була чинна на час видачі державного акту на право приватної власності на землю), заповнення державних актів на право власності на земельну ділянку та на право постійного користування земельною ділянкою покладається на Державне підприємство «Центр державного земельного кадастру при Державному комітеті України по земельних ресурсах» та його структурні підрозділи. Усі записи мають бути зроблені державною мовою, чітко і розбірливо, виправлення не допускаються. Заповнення вказаних документів здійснюється з використанням компютерної техніки. Правильне написання прізвищ чоловіка заявника [PERSON] та самого заявника [PERSON] українською мовою підтверджується доказами, що містяться у матеріалах справи, а саме: копіями паспорту [PERSON], свідоцтва про смерть [PERSON], свідоцтва про одруження [PERSON] та [PERSON] Враховуючи викладене, судом встановлено, що при заповненні державного акту на право приватної власності на земельну ділянку на ім'я [PERSON] допущена помилка в написанні його прізвища. Зазначена помилка в написанні могла виникнула через нечіткий переклад прізвища спадкодавця з російської мови на українську або через неуважність при виготовлені технічної документації та реєстрації в органах державної влади. В процесі судового розгляду справи було встановлено, що внести зміни до державного акту має право виключно власник земельної ділянки. Заявник як спадкоємець не може внести зміни, оскільки в момент смерті її чоловіка припинилась його дієздатність та правоздатність. У зв'язку з цим, заявниця не можу реалізувати свої права спадкоємця. Встановлення даного факту необхідно [PERSON] для оформлення спадщини, а отже тягне за собою відповідні наслідки для заявника. Відповідно до ст. 234 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення. Перелік справ по встановленню фактів, що мають юридичне значення визначено у ч. 1 ст. 256 ЦПК України. При цьому, згідно ч. 2 ст. 256 ЦПК України, у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення. Тобто у даній частині ст. 256 ЦПК України йдеться про умови, за яких можливе встановлення інших юридичних фактів, крім тих, що перелічені у частині першій. Відповідно до п. 1 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: - згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; -\~\~ чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; - заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; \~- встановлення факту не пов'язується з наступним вирішенням спору про право. Враховуючи наведене, на підставі повно і всебічно зясованих обставин, на які посилався заявник як на підставу своїх вимог, підтверджених доказами, встановивши правовідносини, які випливають з встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку про необхідність задоволення вимог заяви [PERSON].

Outcome: approved