Jurisdiction: civil
Date: 2016-08-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Лисичанського міського суду із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в якій зазначила, що вона на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008р. є власником будинку [ADDRESS]. В зазначеному будинку зареєстровані і раніше жили її син [PERSON] і члени його колишньої сім'ї: [PERSON], і її син - [PERSON], [INFO]. В квітні 2012 р. між її сином і невісткою сімейні відносини були припинені і остання добровільно змінила місце свого проживання, виселилась із сином з належного їй будинку 10.07.2014р. і з цього часу не вони мешкають однією сім'єю. Лише 15.10.2015р. вони в судовому порядку розірвали шлюб. В травні 2014р. її син [PERSON] також змінив місце свого проживання, оскільки поїхав на заробітки. Вона зверталась до відповідачки, з вимогою знятись з реєстрації в добровільному, але та відмовилась, нічим не мотивуючи свою відмову. Тому просила суд, визнати [PERSON], [INFO], і її неповнолітнього сина [PERSON], [INFO], такими, що втратили право користування жилим приміщенням - в будинку № [ADDRESS]. До початку розгляду судом справи по суті [PERSON], яка діє і в інтересах [PERSON], [PERSON] до Лисичанського міського суду була подана зустрічна позовна заява до [PERSON] про вселення в житлове приміщення, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, в обґрунтування якої зазначила, що з 13 серпня 20005 року між нею та [PERSON] було укладено шлюб. Після одруження за згодою чоловіка 07 лютого 2005 року позивач була зареєстрована у житловій квартирі за адресою: [ADDRESS], як член сім'ї. У шлюбі 10 січня 2006 року народився син [PERSON], який також був зареєстрований у квартирі. Приблизно в листопаді-грудні 2008 року чоловік продав свою квартиру. В цей час, її родина мешкала у її матері. З січня 2008 року чоловік знайшов житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Чоловік умовив її при укладенні договору купівлі-продажу зареєструвати житловий будинок на мати чоловіка, тобто на [PERSON], у зв'язку з тим, що вона користується пільгами як пенсіонер і всі комунальні послуги родина позивача буде платити з урахуванням пільг. Вона на це погодилась, вони з чоловіком дали гроші для купівлі будинку. 11.01.2008 р. приватний нотаріус зареєстрував договір купівлі-продажу, де сторонами в якості продавця виступили [PERSON] та [PERSON], а покупцем - [PERSON]. Після реєстрації договору вона разом з дитиною переїхала до житлового будинку за адресою: [ADDRESS] Після переїзду вони з чоловіком зробили ремонт в будинку: поміняли водопостачальну лінію до будинку, поміняли всі вікна на пластикові, вставили решітки і металеві вхідні двері, в кухні стіни обладнали гіпсокартоном, в кімнатах переклеїли шпалери, здійснили перебудову підсобних та господарських приміщеннях тощо. В літку 2014 р. в період активної фази антитерористичної операції в м. Лисичанську родина позивача виїхала за межі України в м. Москву Російської Федерації. Всі речі залишилась в житловому будинку відповідача. Після її повернення відповідач не дозволяє позивачу вселитися та користуватися житловим будинком. Позивач не має власного житла та змушена була оселитися у своєї матері. Сподівалась вирішити конфлікт мирним шляхом, але відповідачка звернулась до суду із позовом про визнання її такою, що втратила право користування жилим приміщенням. У зв'язку з викладеним просила суд, вселити її та її малолітніх дітей [PERSON], [INFO], та [PERSON], [INFO], до спірного житлового будинку за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні позивач-відповідач за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримала в повному обсязі надала, суду пояснила, що вона дійсно є власником спірного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], на підставі договору купівлі-продажу від 11.01.2008 року. В даному будинку вона не реєструвалася, у зв'язку з тим, що на той час вона мешкала та була зареєстрована за іншою адресою, а саме: [ADDRESS], до 2014 року. У спірний будинок за адресою: [ADDRESS], вона зареєструвала в 2008 році відповідачку [PERSON] та свого сина [PERSON], який з 13 серпня 20005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] З 2008 року та до 2014 року вона мешкала окремо від [PERSON] та свого сина, спільного господарства у цей період часу вони не вели. 12 липня 2014 року, після того як відповідач та [PERSON] поїхали з міста Лисичанська, вона зареєструвалася у спірний будинок за адресою: [ADDRESS], де зареєстрована зараз. Зустрічний позов не визнала і заперечувала проти його задоволення, просила суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні представник позивача-відповідача за первісним позовом [PERSON] первісний позов підтримав в повному обсязі, надав пояснення аналогічні викладеним в первісному позові та додав, що відповідача та [PERSON] позивач [PERSON] реєструвала як своїх дітей. Зустрічний позов не визнав і заперечував проти його задоволення, просив суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного позову відмовити. В судовому засіданні відповідач-позивач за зустрічним позовом [PERSON] пояснила суду що проживала з [PERSON] з 2004 року, а у 2005 року зареєстрували шлюб. На час реєстрації шлюбу у чоловіка вже була квартира, яка була оформлена на його ім'я. Вона з 2005 року була зареєстрована спільно з дитиною в цій квартирі. Відповідач та чоловік вмовили її продати квартиру, щоб купити будинок і гараж. Квартиру продали у 2007 році, будинок при купівлі оформили на матір чоловіка - [PERSON], оскільки вона пенсіонер та має пільги за сплату комунальних послуг. Після купівлі прописались сім'єю в спірному будинку за адресою: [ADDRESS] В літку 2014 року виїхали разом із дитиною до м. Києва, а звідти поїхали до м. Москви. Потім шлюб було розірвано із [PERSON], він поїхав в м. Великий Новгород, а вона залишилась в м. Москва, де народила дитину, а потім не могла виїхати із дітьми, бо не мала дозволу чоловіка на вивіз дітей. Вона приїхала 06.06.2016р., без дітей, задля отримання рішення суду, за яким було б надано дозвіл перетинати кордон дитині із матір'ю без згоди батька. Вона зустрілась із [PERSON] до судового засідання і просила надати їй ключі від будинку, щоб оцінити шкоду, яка була завдана бойовими діями, але відповідачка не дала їй ключі, повідомила, що в будинку після бойових дій небезпечно знаходитись і жити в ньому, оскільки той постраждав від бойових дій. Зовні вона бачила, що будинок був пошкоджений. Вона збилась повернутись проживати в будинку, але не мала доки можливості, бо лише в червні 2016 року отримала рішення суду, яким дозволено ввозити дітей без згоди батька у супроводі матері. На сьогодні вже привезла дітей, але до відповідача не зверталась, повернулась до України на постійне місце проживання. Після купівлі будинку робили в ньому ремонт. За наданих пояснень вважає, що мала поважні причини для не проживання в будинку, в результаті чого просила суд відмовити у задоволенні первісного позову. Просила суд вселити її в будинок за адресою [ADDRESS] В судовому засіданні представник відповідача-позивача за зустрічним позовом [PERSON] пояснив суду, що будинок за адресою: [ADDRESS], є спільним будинком, оскільки придбаний за час перебування [PERSON] у шлюбі із [PERSON], але право власності оформлено за відповідачем. З 2008 року [PERSON] із сином і чоловіком були зареєстровані в спірному будинку з поважних причин [PERSON] із сином не проживає у будинку з 12.07.2014р., але вона має право проживати в будинку, як член сім' ї. Просив суд в задоволенні первісного позову відмовити, а зустрічний позов задовольнити. В судовому засіданні представник третьої особи за первісним та зустрічним позовами [PERSON] просила суд вирішити спір з врахуванням інтересів неповнолітніх дітей. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її матір'ю, а [PERSON] - її брат проживав із [PERSON] та мав сина. В липні 2014 р. [PERSON] виїхала із будинку, але була в будинку прописана. На сьогодні [PERSON] та [PERSON] в будинку не проживають спільно, оскільки шлюб вони розірвали. [PERSON] має батьківський будинок, де вона і проживає. На початку сімейних відносин брат із [PERSON] проживали у квартирі, але потім купили будинок з грошей, отриманих з продажу його квартири. Влітку 2015 року [PERSON] приїхала, але вони не зустрічались, вона звернулась до суду, із матір'ю вони зустрічались. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її рідною сестрою, [PERSON] є колишньою дружиною її племінника, яка із племінником одружилась 10 років потому. Під час реєстрації шлюбу [PERSON] мав жилу площу - квартиру, яку вони спільно вирішили продати та придбати будинок і оформили його на [PERSON] В липні 2014 року вони виїхали з будинку до Москви, де жили разом. Вона в грудні 2015 року була в м. Новгороді, де [PERSON] повідомила, що їй будинок не потрібен, проживала у неї до січня 2016 р. Її сестра [PERSON] повідомляла їй, що взимку [PERSON] хотіла вселитись до спірного будинку, але та її не пустила, оскільки будинок непридатний для проживання в ньому, через те, що був пошкоджений під час бойових дій. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав пояснення, що є сусідом [PERSON], а [PERSON] знає по роботі на НПЗ з моменту, коли вона стала проживати разом із [PERSON], її під час та після бойових дій не бачив. Сусідка розповіла, що [PERSON] приїхала до м. Лисичанська. Йому відомо, що в будинку був пожар, ще при старих господарях, але вони - [PERSON] із [PERSON] кришу відремонтували, бачив, що [PERSON] прибудовував до будинку коридор, в самому будинку він не був. [PERSON] за будинком доглядає, господарює на городі, кормить собак, навіть ночувала. Буває в будинку кожний день. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав пояснення, що знає [PERSON] дуже давно, вона майже років 15 проживає спільно із [PERSON] спочатку в квартирі [PERSON], а потім у спірному будинку. Потім вони, коли саме не пам'ятає продали квартиру, оскільки в ній було мало місця і купили спірний будинок, який оформили на [PERSON] В будинку було зареєстровано подружжя. Виїхали із будинку в липні 2014 року, [PERSON] поїхав до м. Москва, а [PERSON] до м. Київ, звідки [PERSON] її забрав. Після цього [PERSON] приїхала на суд. [PERSON] приїжджав, повідомив, що разом вони жити більше не будуть. Зараз [PERSON] живе в м. Москва, а [PERSON] не мешкає в будинку. За час спільного життя робили в будинку ремонт. Будинок на сьогоднішній день у жахливому виді, оскільки в нього влучив снаряд під час бойових дій. Будинок не придатний для проживання. [PERSON] не проводить ремонт, бо в неї немає грошей. [PERSON] проживає в м. Лисичанську, але йому не відомо де. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що [PERSON] є її рідною сестрою, із [PERSON] знайома. В приватний будинок після купівлі сестра зі своїм чоловіком [PERSON] в'їхали не одразу, бо будинок був непридатний для житла, вони почали робити ремонт. Матеріальні витрати на ремонт були із сімейного бюджету, роботи проводили спільно. [PERSON] зверталась до [PERSON] із проханням вселитись до будинку, але та їй відмовила. В якому стані зараз будинок їй не відомо, вона його не бачила. [PERSON] приїжджала в восени 2015 р., одразу після нового року 2016 р., а в березні 2016 р. вона приїхала спільно із дітьми. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду пояснила, що знає сторін у справі [PERSON] її донька, а [PERSON] її сваха. Її донька не може вселитися до будинку № [ADDRESS], бо [PERSON] її не пускає до будинку. Вони вселились із чоловіком в будинок в 2008 р. Купували будинок разом із чоловіком на кошти від продажу квартири, оформили будинок на [PERSON] Донька виїхала із будинку оскільки почались бойові дії в місті. На сьогодні проживає із нею в будинку. У судовому засіданні свідок [PERSON] суду надав пояснення, що сторони по справі є його сусідами. В літку червень-липень 2014 р. вони виїхали з будинку, ніхто з них не з'являвся. [PERSON] з'являється на огороді, [PERSON] проживала у будинку до 2014 року. Вислухавши пояснення позивача-відповідача за первісним позовом, представника позивача-відповідача за первісним позовом, відповідача-позивача за зустрічним позовом, представника відповідача-позивача за зустрічним позовом, свідків, дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає, що первісний позов та зустрічний позов не підлягають задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Спір між позивачем-відповідачем за первісним позовом та відповідачем-позивачем за зустрічною позовною заявою виник з приводу того, що позивач-відповідач за первісним позовом [PERSON] вважає відповідача-позивача [PERSON] із сином відповідачки такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS] як члени сім'ї, а відповідач-позивач за зустрічною позовною заявою [PERSON], вважає свої права порушеними та бажає вселитись у будинок, що розташований за адресою: [ADDRESS], як член сім'ї. Відповідно до ч. 1 ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, ратифікованої Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Цим правом закріплена недоторканість житла, яка проголошена також ст. 30 Конституції України. Відповідно до цього ніхто не може перешкоджати особі у законному володінні, користуванні чи розпорядженні своїм житлом, а будь-які порушення цих повноважень захищаються у встановленому законом порядку. У зв'язку з цим необхідно звернутися до правових позицій Європейського суду з прав людини, а саме в розумінні пункту 1 ст. 8 Конвенції, яка гарантує кожній особі, окрім інших прав, право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеними чи позбавленим свого житла. Це покладає на Україну в особі її державних органів зобов'язання вживати розумних і адекватних заходів для захисту прав особи на житло (рішення у справі «Пауел та Райнер проти Великобританії» (PowellandRaynerv. theU.K.) від 21.02.1990 р., статус рішення - остаточне). Такий загальний захист поширюється як на власника житла (рішення у справі «Джілов проти Великобританії» (Gilowv. theU.K.) від 24.11.1986 р., статус рішення - остаточне), так і на наймача житла (рішення у справі «Ларкос проти Кіпру» (Larkosv. Cyprus) від 18.02.1999 р., статус рішення - остаточне). З позовної заяви вбачається, що до суду звернулася з первісним позовом [PERSON] в якому просить суд: 1) визнати [PERSON] із її сином [PERSON] такими, що втратили право користування житловим будинком, що розташований за адресою: [ADDRESS]. Відповідач-позивач [PERSON] звернулась до суду з зустрічною позовною заявою до [PERSON], про вселення до житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS]. За позовами про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід враховувати, позивачем в даній категорії справ може бути власник майна. Відповідно відповідачем по справі буде особа, яка порушує право власності та втратила право користування житлом. У спорах про вселення до житлового приміщення з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла. На підставі викладеного, суд вважає доцільним розглянути насамперед позовні вимоги щодо визнання [PERSON] із її сином [PERSON] такими, що втратили права користування житловим приміщенням в будинку [ADDRESS] для того, щоб встановити чи виникло право та чи можуть бути [PERSON] із малолітніми дітьми позивачами за зустрічним позовом щодо вселення до житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] З матеріалів справи судом встановлено, що згідно з договором купівлі-продажу житлового будинку від 11.01.2008 р., посвідченого приватним нотаріусом Лисичанського міського нотаріального округу Ю.В. Бойко за реєстром № 43, [PERSON], [PERSON] передали майно, а саме: будинок [ADDRESS] а [PERSON] прийняла у власність і сплатила за нього обговорену суму коштів (а.с.8). Згідно з Витягом з Державного реєстру правочинів № 5286510 від 11.01.2008р., виданим приватним нотаріусом Бойко Ю.В., договір купівлі-продажу за реєстром № 43 зареєстровано в Державному реєстрі правочинів за № 2628614 (а.с.9). Згідно з витягом про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 17416702 від 18.01.2008р. виданим Лисичанським комунальним підприємством бюро технічної інвентаризації житловий будинок [ADDRESS] зареєстрований за [PERSON], номер запису 4737, в книзі 19 (а.с.10). Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухме майно № 49534622 від 10.12.2015 р., будинок за адресою: [ADDRESS], зарєетсрований за [PERSON] на праві привтаної влансості, 1/1 частини, на підставі договору купівлі-продажу, реєстр № 43 11.01.2008 р. приватний нотаріус по Лисичанському міському наотарілаьному округу (а.с.19-20). На підставі викладеного, суд доходить висновку та не заперечувалось сторонами у судовому засіданні, що власником спірного житлового будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], є [PERSON], а отже, у неї виникло право на звернення до суду з даним позовом щодо визнання особи такою, що втратила право користування. В первісній позовній заяві [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, та в обґрунтування позовних вимог зазначає, що відповідач-позивач за зустрічним позовом не проживає в будинку, який належить їй більше одного року, та посилається на ст. 405 ЦК України, відповідно до якої, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Постанова Пленуму Верховного Суду України «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України» зазначає, що вирішуючи питання про право користування жилим приміщенням осіб, які вселилися до наймача, суд повинен з'ясувати чи дотриманий порядок при їх вселенні. Згідно з свідоцтвом про шлюб серії [NUMBER] виданого від 13.08.2005р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області [PERSON] та [PERSON] зареєстрували шлюб 13 серпня 2005 року про що зроблено відповідний актовий запис № 404. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу - [PERSON] (а.с.7). Згідно з рішенням Лисичанського міського суду Луганської області від 15.10.2015р. у.н. 415/4827/15-ц, н.п. 2/415/2913/15, шлюб, зареєстрований між [PERSON] та [PERSON] 13 серпня 2005р. Відділом реєстрації актів цивільного стану Лисичанського міського управління юстиції Луганської області, актовий запис № 404, розірвано. Рішення набрало законної сили (а.с.19). Згідно з письмовими поясненнями [PERSON], він виїхав зі спірного будинку до Російської Федерації 05.06.2014 р. для заробітку грошових коштів. [PERSON] виїхала з будинку 10.07.2014р. разом із сином [PERSON] до Російської Федерації і не мали наміру повертатись до України. Проживав із [PERSON] однією сім'єю і вели спільне господарство до січня 2015 р. в Росії, а потім [PERSON] залишила його і повідомила, що їй не потрібен ні він, ні будинок, ні їх сім'я. Шлюб було розірвано 13.10.2015р. рішенням Лисичанського міського суду Луганської області. Квартиру за адресою [ADDRESS] купувала [PERSON], яка була оформлена на його ім'я, і в якій вони із [PERSON] проживали після реєстрації шлюбу. Потім квартиру продали за 12 тисяч доларів США і вирішили купити будинок за адресою: [ADDRESS] В будинку були замінені вхідні металеві двері, установлені металопластикові вікна, придбані газова піч, пральна машина, будівельні матеріали для облаштування будинку. Погоджується на прописку в спірному будинку [PERSON], але заперечує проти реєстрації в будинку [PERSON] Коли приїжджав до м. Лисичанська бачив, що спірний будинок потребує капітального ремонту, через отримані пошкодження від влученого в нього снаряду. Просив суд первісний позов задовольнити, а в задоволенні зустрічного відмовити (а.с.104-105). Згідно з паспортом громадянина України серії [NUMBER], виданого 22 жовтня 2005 року Лисичанським МВ УМВС України в Луганській області, [PERSON], [INFO]., 23.01.2008 року зареєстрована за адресою: [ADDRESS] (а.с.45). На підставі викладеного, суд доходить висновку, що дійсно відповідач-позивач за первісним позовом [PERSON] була зареєстрована 23 січня 2008 року у спірному будинку, що належить на праві приватної власності позивачу-відповідачу за первісним позовом [PERSON] та розташований за адресою: [ADDRESS] Таким чином, відповідач-позивач за первісним позовом [PERSON] була вселена та зареєстрована у спірному будинку на законних підставах та у спосіб, передбачений законодавством, однак, суд не погоджується з доводами сторін, що [PERSON] була зареєстрована як член сім'ї, з огляду на наступне. Так, поняття члена сім'ї по сімейному законодавству не можна ототожнювати з поняттям члена сім'ї наймача по житловому законодавству. Щоб стати членом сім'ї наймача в силу житлового законодавства, необхідна не тільки наявність сімейно-правового зв'язку, але і факту спільного проживання. Таке саме правило застосовується і до повнолітніх дітей наймача, які живуть окремо від батьків, та до батьків і його дружини. Отже, аналіз змісту норм галузевого законодавства, що регулює питання втрати права користування житловим приміщенням дозволяє віднести до членів сім'ї власника осіб, які проживають з власником і ведуть з ним спільне господарство; колишніх членів сім'ї власника, зокрема осіб, які проживають з власником, але з певного часу вже не є членами сім'ї тощо. Зазначені особи можуть бути віднесені до членів сім'ї наймача за умови,Ю якщо вони: по-перше, проживають разом із наймачем, тобто в одному спільному для них жилому помешканні; по-друге, ведуть з ним спільне господарство. Так, з пояснень позивача-відповідача за первісним позовом [PERSON], представника позивача-відповідача за первісним позовом [PERSON], самої [PERSON] та її представника, свідків, що надані в судовому засіданні, судом встановлено, що відповідач-позивач [PERSON] та її малолітній син були зареєстровані у спірному будинку, однак спільного сумісного господарства з позивачем-відповідачем [PERSON] з 2008 року і до 2014 року не вели. Так, позивач-відповідач за первісним позовом [PERSON] суду пояснила, що у спірний будинок за адресою: [ADDRESS], вона зареєструвала в 2008 році відповідачку [PERSON] та свого сина [PERSON], який з 13 серпня 20005 року перебував у зареєстрованому шлюбі з відповідачкою [PERSON] З 2008 року та до 2014 року вона мешкала окремо від [PERSON] та свого сина, спільного господарства у цей період часу вони не вели. Мешкала вона за адресою, де ї була зареєстрована, саме: [ADDRESS]. Водночас, [PERSON] не є членом сім'ї позивача-відповідача [PERSON] На підставі викладеного, суд доходить висновку, що [PERSON] неправильно обраний спосіб захисту, у зв'язку з тим, що хоча особа і вселилася правомірно у спірну квартиру власника, але на час розгляду справи не є членом його сім'ї, тому посилання позивача-відповідача за первісним позовом на ст. 405 ЦК України є помилковим. В даному в випадку власник повинен звертатися до суду з позовом про усунення перешкод у користуванні правом власності, а не про визнання особи такою, що втратила право користування житлом в наслідок не проживання в житловому будинку без поважних причин понад один рік, у зв'язку з чим, позовні вимоги за первісним позовом [PERSON] до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, третя особа - орган опіки та піклування Лисичанської міської ради є такими, що не підлягають задоволенню. Щодо позовних вимог відповідача-позивача [PERSON] за зустрічною позовною заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про вселення в житлове приміщення, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради судом встановлені наступні обставини та факти. Суд звертає увагу на положення закону (статті 3, 4 ЦПК України, статі 12, 13, 15, 20 Цивільного кодексу України), які гарантують особі право на захист в суді лише свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання іншими особами. У спорах про вселення до житлового приміщення з позовом може звернутися особа, яка вважає, що набула право користування житловим приміщенням або наймач житла. Відповідачем у даній справі може бути лише наймодавець житла. У зв'язку з тим, що судом відмовлено позивачу-відповідачу [PERSON] в задоволенні позовних вимог щодо визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, що розташоване за адресою: [ADDRESS], з підстав того, що [PERSON] була зареєстрована до спірного житла правомірно, але не як член сім'ї наймача спірного житла, то суд дійшов висновку, що [PERSON] не набула статусу члена сім'ї наймача [PERSON] і була зареєстрована та вселена до спірного житла не як член сім'ї наймача спірного будинку, а отже, [PERSON] обрала неправильний спосіб захисту шляхом звернення до суду з позовними вимогами про вселення до спірного будинку, що розташований за адресою: [ADDRESS], в порядку ст. 64 ЖК України як члена сім'ї наймача спірного будинку, у зв'язку з чим, позовні вимоги за зустрічною позовною заявою [PERSON], [PERSON], [PERSON] до [PERSON] про вселення в житлове приміщення, третя особа - Орган опіки та піклування Лисичанської міської ради, задоволенню не підлягають.

Outcome: dismissed