Jurisdiction: civil
Date: 2016-04-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] за участю третьої особи - [PERSON] про стягнення судових витрат. В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що 21.11.2012 року рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ задоволено її та [PERSON] касаційну скаргу, а рішення Личаківського районного суду м. Львова від 09.08.2010 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2012 року в частині вимог про відмову у виселенні [PERSON], [PERSON], [PERSON], з квартири [ADDRESS] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення про виселення останніх із квартири. У решті рішення Личаківського районного суду м.Львова від. 09.08.2010 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2012 року залишено без змін. За час судового розгляду позивачем сплачено 10554,64 грн., які включають витрати на сплату державного мита і витрат на інформаційно-технічне забезпечення (у т.ч. банківських послуг, обовязкових при проведенні їх сплати), витрати понесені на виготовлення ксерокопій документів, витрати, повязані із відправкою поштової кореспонденції та витрати на проїзд. У судовому засіданні позивач та його представник вимоги підтримали, надавши пояснення аналогічні, викладеним у позовній заяві, просили позов задоволити. Відповідач та його представник у судовому засіданні проти позову заперечили, надавши пояснення, що викладенні у поданих запереченнях. Зокрема зазначив, що Галицькому районному суду не підсудна дана справа, оскільки відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 22 ЦПК України суд, який ухвалив рішення може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Вислухавши пояснення представника позивача та представника відповідача, дослідивши докази в їх сукупності, суд вважає, що заявлені вимоги позивача не підлягають задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що рішенням Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2010 року у справі №2-447/10 позовні вимоги задоволено частково, визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] у м.львові від 09.10.1996 року, укладений між [PERSON] та [PERSON], посвідчений державним нотаріусом Третьої Львівської державної нотаріальної контори та зареєстрований в реєстрі за №1-6083. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. 31.08.2012 року Апеляційним судом Львівської області рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2010 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання права власності на квартиру №8 житлового будинку №16 по вул. Шолом Алейхема в м.Львові за [PERSON], [PERSON]- скасовано, в цій частині ухвалено нове рішення , яким витребувати у [PERSON] квартиру №8 житлового будинку №16 по вул. Шолом Алейхемав м.Львові, придбану нею на підставі договору купівлі продажу, укладеного між [PERSON] та [PERSON], посвідченого Третьою державною нотаріальною конторою 12.12.1996 року, та визнати за [PERSON], право власності на ? частину квартири №8 житлового будинку №16 по вул. Шолом Алейхемав м.Львові в порядку спадкування за законом, за [PERSON] право власності на ? частину квартири №8 житлового будинку №16 по вул. Шолом Алейхемав м.Львові в порядку спадкування за заповітом, після смерті [PERSON], що померла 01.04.2009 року. В решті рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2010 року залишено без змін. 21.11.2012 року рішенням Вищого спеціалізованого суду України рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2010 року та рішення Апеляційного суду Львівської області від 31.08.2012 року в частині вимог про відмову у виселенні [PERSON], [PERSON], павлюстин З.В. та малолітньої [PERSON] з квартири [ADDRESS] скасовано та ухвалено в цій частині нове рішення, яким виселено [PERSON], [PERSON], [PERSON] та малолітню [PERSON] з квартири [ADDRESS]. В решті рішення Личаківського районного суду м.Львова від 09.08.2010 року та рішення Апеляційного суду м.Львова від 31.08.2012 року залишено без змін. Відповідно до ч.1 ст.3 Цивільного процесуального кодексу України, кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати. Якщо позов задоволено частково, судові витрати присуджуються позивачеві пропорційно до розміру задоволених позовних вимог, а відповідачеві - пропорційно до тієї частини позовних вимог, у задоволенні яких позивачеві відмовлено. Якщо суд апеляційної, касаційної інстанції чи Верховний Суд України, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, суд відповідно змінює розподіл судових витрат(ч. 5 ст. 88 ЦПК України). Пунктом 4 ч. 1 ст. 215 ЦПК України передбачено, що в резолютивній частині рішення суду зазначається розподіл судових витрат. Згідно до п.4 ч. 1 ст. 220 ЦПК України Суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. Таким чином, суд приходить до висновку, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки, в даному випадку ,питання розподілу судових вирішується судом, який ухвалив кінцеве рішення.

Outcome: dismissed