Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Державного реєстратора прав власності на нерухоме майно [PERSON] про визнання права власності на нерухоме майно. Свої вимоги обґрунтовує тим, що 02.04.2004 року між нею та [PERSON] , був укладений договір дарування квартири [ADDRESS] , після чого вона набула право власності на вищезгадуване нерухоме майно. 06.09.2007 року між позивачем та Луцькою міською радою був укладений договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, що знаходиться за аресою: [ADDRESS] . Після виконання необхідних будівельних робіт по реконстукції квартири та нежитлового підвального приміщення під спортивно-оздоровчий комплекс [PERSON] була подана декларація про готовність до експлуатації даного спортивно-оздоровчого комплексу, яка була повернута на доопрацювання 22.12.2018 року відділом ДБК Луцької міської ради у зв`язку з закінченням терміну договору оренди земельної ділянки. Після чого вона звернулась до Луцької міської ради з метою продовження договору оренди, однак їй було відмовлено та повідомлено, що договір поновленню не підлягає. 20.03.2019 року з метою забезпечення ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів відділом ДБК міста Луцька був укладений акт № 28.8.-11/131/2009 за результатами перевірки (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності по дотриманню суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів, і правил на об`єкті реконструкції квартири та нежитлових приміщень на [ADDRESS] порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено. З метою узаконення своїх прав на вищевказане майно, вона звернулась до відповідача із відповідною заявою про реєстрацію права власності, однак отримала відмову в здійсненні реєстрації, яка мотивована тим, що заявником не надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Оскільки [PERSON] не може зареєструвати за собою право власності на вищевказаний об`єкт нерухомого майна, просить суд, визнати за нею право власності на спортивно-оздоровчий комплекс, що знаходиться по [ADDRESS] . Представник позивача [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте подав письмову заяву про розгляд справи без його участі. Проти заочного рішення не заперечував. Позов підтримав та просив задовольнити. Відповідач Державний реєстратор прав власності на нерухоме майно [PERSON] в судове засідання не з`явився, проте належним чином повідомлявся про час та місце розгляду справи. Про причини неявки суд не повідомив. Як визначено у частині першій статті 280 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Оскільки відповідач був належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду справи, однак не з`явився в судове засідання, враховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, суд дійшов висновку про можливість ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів. У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши та оцінивши представлені по справі докази в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позов підставний та підлягає до задоволення, виходячи з наступного. Як вбачається з матеріалів справи, згідно укладеного між [PERSON] та [PERSON] , договору дарування квартири, позивач набула право власності на квартиру [ADDRESS] . Крім того, 06.09.2007 року між позивачем та Луцькою міською радою був укладений договір купівлі-продажу нежитлового підвального приміщення, що знаходиться за аресою: [ADDRESS] , відчужене майно складалось з нежитлового підвального приміщення /літер А-3/ загальною площею 79,5 кв.м. (№№ приміщень 4, 5, 6, 7, 8, 10) в спільному користуванні з приміщення 2,11 площею 8,0 кв.м. 28.10.2010 року Інспекцією державного архітектурно-будівельного контролю у Волинській області [PERSON] надано дозвіл на виконання будівельних робіт за № 557. Після виконання необхідних будівельних робіт по реконстукції квартири та нежитлового підвального приміщення під спортивно-оздоровчий комплекс [PERSON] подала декларацію про готовність до експлуатації даного спортивно-оздоровчого комплексу. Однак дана декларація була повернута на доопрацювання 22.12.2018 року відділом ДБК Луцької міської ради у зв`язку з закінченням терміну договору оренди земельної ділянки, що підтверджується повідомленням від 18.12.2018 року № ВЛ 151183521028. З метою продовження договору оренди, позивач неодноразово зверталась до Луцької міської ради з відповідними заявами, однак їй було відмовлено та повідомлено, що договір поновленню не підлягає, оскільки не відповідає ст. 42 Земельного Кодексу України, відповідно до якої земельні ділянки, на яких розташовані багатоквартирні будинки, а також належні до них будівлі, споруди та прибудинкові території державної або комунальної власності, надаються в постійне користування підприємствам, установам і організаціям, які здійснюють управління цими будинками. У разі приватизації громадянами багатоквартирного будинку відповідна земельна ділянка може передаватись безоплатно у власність, або надаватись у користування об`єднанню співвласників. 20.03.2019 року з метою забезпечення ведення єдиного реєстру документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів Відділом ДБК міста Луцька був укладений акт № 28.8.-11/131/2009 за результатами перевірки (позапланового) заходу державного нагляду (контролю) щодо дотримання вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності по дотриманню суб`єктами містобудування вимог законодавства у сфері містобудівної діяльності, будівельних норм, стандартів, і правил на об`єкті реконструкції квартири та нежитлових приміщень на [ADDRESS] порушень законодавства у сфері містобудівної діяльності не виявлено. З висновку № 382/5 будівельно-технічної експертизи від 08.07.2019 року вбачається, що спортивно-оздоровчий комплекс по [ADDRESS] , розташований на 1-му поверсі та підвалі трьохповерхового житлового будинку по своїм об`ємно-планувальним та конструктивним рішенням відповідає проектно-будівельній документації на реконструкцію квартири [ADDRESS] та нежитлових підвальних приміщень під спортивно-оздоровчий комплекс по [ADDRESS] , вимогам Державних будівельних норм України (ДБН В. 2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні положення», ДБН В.2.2-13.2003 «Спортивні та фізкультурно-оздоровчі споруди»), в тому числі по пожежній безпеці і санітарно-гігієнічним вимогам та інженерному обладнанню, а також вимогам ДБН Б.2.2.-2:2018 «Планування і забудова територій», ДБН В.1.1-7-2002 «Пожежна безпека об`єктів будівництва». 05.09.2019 року позивач звернулась до відповідача із заявою про державну реєстрацію права власності на спортивно-оздоровчий комплекс, що розташований: [ADDRESS] . Рішенням Державного реєстратора прав власності на нерухоме майно [PERSON] № 47987038 від 10.09.2019 року [PERSON] відмовлено в здійсненні державної реєстрації права власності вищевказаний об`єкт нерухомості, яке мотивоване тим, що заявником не надано документ, що відповідно до вимог законодавства засвідчує прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта. Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (стаття 317 ЦК України). Статтею 328 ЦК України визначено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до статті 331 ЦК України право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації. До завершення будівництва (створення майна) особа вважається власником матеріалів, обладнання тощо, які були використані в процесі цього будівництва (створення майна). Згідно з частиною 1 статті 376 ЦК України житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без належного дозволу чи належно затвердженого проекту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил. Особа, яка здійснила або здійснює самочинне будівництво нерухомого майна, не набуває права власності на нього (частина 2 статті 376 ЦК). Статтею 15 ЦК України встановлено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Частиною 3 статті 376 ЦК України визнано, що право власності на самочинно збудоване нерухоме майно може бути за рішенням суду визнане за особою, яка здійснила самочинне будівництво на земельній ділянці, що не була їй відведена для цієї мети, лише за умови надання земельної ділянки у встановленому порядку особі під уже збудоване нерухоме майно. Згідно укладеного 22.06.2010 року між Луцькою міською радою та [PERSON] договору оренди землі, останній передано строком на 5 років в платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення - землі житлової та громадської забудови, площею 57 кв.м., що знаходиться по [ADDRESS] , на якій знаходиться добудова, яка належить орендарю. Земельна ділянка передавалсь в оренду для реконструкції квартири та нежитлового підвального приміщення під спортивно-оздоровчий комплекс. Як встановлено судом з матеріалів справи, датою початку будівельних робіт по реконстукції квартири та нежитлового підвального приміщення під спортивно-оздоровчий комплекс є 28.10.2010 року, датою закінчення - 10.06.2015 року. Таким чином, дане будівництво було здійснено позивечем в період дії договору оренди земельної ділянки від 22.06.2010 року, яка передавалась їй в оренду для реконструкції квартири та нежитлового підвального приміщення під спортивно-оздоровчий комплекс, тобто на земельній ділянці, що була їй відведена для цієї мети, що свідчить про дотримання нею вимог щодо проведення будівельних робіт. Тому, на думку суду повернення позивачу декларації про готовність до експлуатації даного спортивно-оздоровчого комплексу, на доопрацювання, у зв`язку з закінченням терміну договору оренди земельної ділянки, та як наслідок відмова відповідача з тих же підстав у здійсненні державної реєстрації права власності на вищевказаний об`єкт нерухомості, в даному випадку є порушенням прав позивача, як власника цього майна. З урахуванням вищевикладеного суд приходить до висновку про підставність позовних вимог та визнання за [PERSON] права власності на спортивно-оздоровчий комплекс, що знаходиться по [ADDRESS] . Щодо розподілу судових витрат, то дані витрати позивач залишає за собою, про що подав відповідну заяву.

Outcome: approved