Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась\~\~до суду з позовом, в якому просила\~\~стягнути із Комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради компенсацію втрати частки доходів у звязку з порушенням строків їх виплати. В судовому засіданні позивач позовні вимоги підтримала, судові пояснила, що рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року, яке набрало законної сили її було поновлено на роботі до комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради та на її користь з вказаного підприємства було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30\~583 гривень 85 копійок. Враховуючи, що відповідач вчинив затримку у виплаті заробітної плати більш ніж на один місяць, останній зобов'язаний здійснити компенсацію втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати. Надала суду розрахунок компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати, який нею зроблено на підставі листа від 29 жовтня 2015 року №078 КУ«ЦБ молоді, фізичної культури та спорту» ЗОР, з якого за період з 1 липня 2014 року\~по 26 березня 2015 року сума компенсації складає 12 722 гривні 22 копійки, що просить стягнути з відповідача на її користь. Крім того, позивач просить стягнути вказану сума компенсації з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення та три відсотки річних на підставі статті 625 Цивільного кодексу України. Позов просила задовольнити. Представник відповідача\~\~[PERSON], повноваження якого судом перевірені в судовому засіданні, позов не визнала, судові пояснила, що позивач [PERSON] працювала в комунальній установі «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради на посаді провідного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту та матеріально-технічного забезпечення з 17.02.2014 по 01.07.2014, коли її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. За рішенням суду її було поновлено на роботі та стягнуто з вказаного підприємства на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30\~583 гривень 85 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. Після набрання рішенням законної сили на виконання цього рішення суду підприємство здійснило позивачці перерахування: перша виплата їй була проведена в квітні 2015 року в сумі 13760 гривень, друга виплата була здійснена в серпні 2015 року на суму 16913 гривень 85 копійок. Порушень строків вказаних виплат не було, у позові просила відмовити. Заслухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з таких підстав. Судовим розглядом встановлено, що [PERSON] працювала в комунальній установі «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради на посаді провідного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту та матеріально-технічного забезпечення з 17.02.2014 по 01.07.2014, коли її було звільнено за власним бажанням на підставі ст. 38 КЗпП України. Не погодившись із звільненням, [PERSON] звернулась до суду з позовом про визнання незаконним та скасування наказу про догану, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, премії, матеріальної допомоги на оздоровлення та моральної шкоди. Рішенням Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 5 січня 2015 року був визнаний незаконним та скасованим наказ тимчасово виконуючого обовязки директора Комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради № 022 від 16.05.2014 року про винесення [PERSON] догани. В задоволенні решті позовних вимог було відмовлено. Рішенням апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року рішення Орджонікідзевського районного суду міста Запоріжжя від 5 січня 2015 року в частині відмови в позові було скасоване, ухвалене нове, яким було визнано незаконним та скасовано наказ виконуючого обовязки директора комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради № 027 від 01.07.2014 про звільнення [PERSON] з посади провідного спеціаліста сектору внутрішнього аудиту та матеріально-технічного забезпечення. [PERSON] була поновлена на вказаній посаді та з підприємства комунальна установа «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» на користь позивача було стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30\~583 гривень 85 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень. В іншій частині позовних вимог відмовлено. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 8 липня 2015 року рішення апеляційного суду Запорізької області від 26 березня 2015 року залишено без змін. Отже, рішення суду, яким позивачку [PERSON] поновлено на роботі, стягнуто середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 30\~583 гривень 85 копійок та моральну шкоду у розмірі 1000 гривень набрало законної сили 26 березня 2015 року. Згідно розяснювального листа комунальної установи «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» Запорізької обласної ради щодо виплати заробітної плати [PERSON] на виконання рішення суду перша виплата їй була проведена в квітні 2015 року в сумі 13760 гривень, друга виплата була здійснена в серпні 2015 року на суму 16913 гривень 85 копійок. Загальна сума, яка виплачена [PERSON] Комунальною установою «Централізована бухгалтерія закладів та установ молоді, фізичної культури та спорту» за час вимушеного прогулу відповідно до рішення суду складає 30583 гривні 85 копійок, з яких утримано податків 6010 гривень 93 копійок. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Зазначені грошові кошти були сплачені під час примусового виконання вказаного судового рішення. Отже, відповідачем були порушені строки виплати заробітної плати, передбачені ст. 116 КЗпП України. Згідно ст. 34 Закону України «Про оплату праці» та ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини\~\~доходів у зв'язку з порушенням\~\~строків їх виплати» позивачка має право на компенсацію втрати частини\~\~грошових доходів. Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у звязку з порушенням строків їх виплати», компенсація громадянам провадиться у\~\~разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з дня набрання чинності цим Законом. Під доходами в цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: пенсії, соціальні виплати, стипендії, заробітна плата та інші. Відповідно до Положення про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427 (зі змінами, внесеними згідно з постановою Кабінету Міністрів України від 23 квітня 1999 року № 692), компенсація провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати заробітної плати, нарахованої працівникові за період роботи, починаючи з 1 січня 1998 року, якщо індекс цін на споживчі товари і тарифів на послуги за цей період зріс більш, як на один відсоток. Сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається, як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. За наявності зазначених умов у тому самому порядку компенсації підлягає присуджена за рішенням суду сума заробітної плати, якщо ці умови настали у зв'язку з несвоєчасним виконанням рішення. При нарахуванні компенсації за затримку виплати заробітної плати, нарахованої\~\~після 01 січня 2001 року, слід керуватися зазначеним Законом України та Порядком проведення\~\~компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати, затвердженим\~\~Постановою КМ України від 21.02.2001 року № 159. Відповідно до порядку проведення\~\~компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у звязку з порушенням строків їх виплати сума компенсації розраховується, як\~\~добуток нарахованого, але не виплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обовязкових платежів) і приросту індексу споживчих цін у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100% (компенсація = З.П. х коеф. приросту індексу споживчих цін/100). Судом перевірено наданий позивачкою розрахунок, який відповідає вимогам чинного законодавства, тому цей розрахунок суд покладає в основу рішення. За наявним в матеріалах справи розрахунком загальна сума компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати за період з липня 2014 року по березень 2015 року становить 12 722,22 гривень в розрізі по місяцям: за липень 2014 р. 784,35+1125,36=1909,71 грн., за серпень 2014 р. 801,18 +1000,65 =1801,83 грн., за вересень 2014 р. 734,89+1-13,91=1748,10 грн., за жовтень 2014 р. 681,31+986,66=1667,97 грн., за листопад 2014 р. 639,69+808,41=1448,10 грн., за грудень 2014 р. 575,88+842,33= 1418,21 грн., за січень 2015 р. 511,93+623,52=1135,45 грн., за лютий 2015 р. 408,10+559,37=967,47 грн., за березень 2015 р. 349,80+274,88=624,68 грн. Таким чином, за період затримки виплати заробітної плати в сумі 30 583,85 гривень з 1 липня 2014 року\~\~по 26 березня 2015 року сума компенсації складає 12 722 гривні 22 копійки, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивачки. В звязку з чим підлягає задоволенню позов в частині корегування персоніфікованих даних [PERSON] на підставі стягнутої суми компенсації втрати частки доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати у загальній сумі 12 722,22 гривень з розбивкою по місяцям, що відповідає вимогам п. 2.2.8 Інструкції зі статистики заробітної плати, затвердженої наказом Держкомстату України від 13.01.2004 №5. Однак, посилання позивачці, що на підставі вищевказаного судового рішення виникають зобов'язальні правовідносини, тому існують правові підстави для стягнення індексу інфляції та трьох процентів річних від простроченої суми у порядку статті 625 ЦК України, не може бути прийнято судом до уваги виходячи з наступного. Згідно зі статтею 9 ЦК України - положення цього Кодексу застосовуються до трудових відносин, якщо вони не врегульовані іншими актами законодавства. Відповідно до статті 3 КЗпП України законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами. Статтею 4 КЗпП України визначено, що законодавство про працю складається з КЗпП України та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього. Відносини, які виникають між працівником і роботодавцем із приводу оплати праці, у тому числі й у зв'язку з порушенням строків виплати заробітної плати, регулюються трудовим законодавством, а саме: КЗпП України; Законами України: «Про оплату праці», «Про Індексацію грошових доходів населення», «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв'язку з порушенням строків їх виплати», Порядком проведення Індексації грошових доходів населення, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, Положенням про порядок компенсації працівникам втрати частини заробітної плати у зв'язку з порушенням термінів її виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20 грудня 1997 року № 1427. Стаття 625 ЦК України встановлює відповідальність за порушення грошового зобов'язання. За частиною другою вказаної статті боржник, який прострочив виконання грошового зобов'язання, на вимогу кредитора зобов'язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Аналіз частини другої статті 625 ЦК України дає підстави для висновку, що відповідальність за порушення грошового зобов'язання, встановлена статтею 625 ЦК України, передбачає насамперед наявність договірних правовідносин, тобто положення зазначеної статті поширюються на порушення грошового зобовязання. При цьому частина п'ята статті 11 ЦК України, в якій йдеться про те, що у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов'язки можуть виникати з рішення суду, не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами правовідносин, які регулюються нормами трудового законодавства. За таких обставин суд дійшов висновку про те, що положення частини другої статті 625 ЦК України не застосовуються до трудових правовідносин, оскільки вони врегульовані положеннями трудового законодавства, та з рішення суду про стягнення на користь позивачки середнього заробітку за час затримки розрахунку зобов'язальні правовідносини не виникають. Тому в цій частині позову слід відмовити. Відповідно до ст. 88 ЦПК України судові витрати суд покладає на відповідача. На підставі викладеного,

Outcome: partial