Jurisdiction: civil
Date: 2019-06-05 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даною заявою, в якій просить встановити факт смерті її чоловіка [PERSON] , [INFO] , місце народження - м. Санкт-Петербург РФ, громадянина України, померлого [INFO] в м. Донецьк. [PERSON] в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала і просила їх задовольнити з вищевказаних підстав, зазначивши, що встановлення даного факту їй потрібно для оформлення спадкових прав та отримання пенсійних виплат після померлого чоловіка. Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи без їх участі, не заперечує проти задоволення вимог заявниці. Заслухавши пояснення заявниці, дослідивши матеріали справи, суд приходить до такого висновку. Згідно положень п.8 ч.1 ст.315 ЦПК України\~у судовому порядку може бути встановлений факт смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті. Відповідно до вимог\~ч.1 ст.317 ЦПК України заява про встановлення факту смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України, може бути подана родичами померлого або їхніми представниками до суду за межами такої території України. Як вбачається з матеріалів справи, заявниця є дружиною [PERSON] , [INFO] , уродженця м. Санкт-Петербург (колишній Ленінград) Російської Федерації, громадянина України, зареєстрованого в [ADDRESS] , взятий Управлінням соціального захисту населення Борзнянської РДА 22.12.2014р. на облік як особа, переміщена з тимчасово окупованої території, місце перебування зареєстровано за адресою [ADDRESS] . Хоча за законом дружина не належить до кола родичів померлої особи, але з огляду на положення Сімейного кодексу України, які відносять дружину до членів сім`ї, то звернення [PERSON] до суду з даною заявою є правомірним, що узгоджується з інформаційним листом Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ. Зазначені обставини підтверджуються копіями паспорту, свідоцтв про народження, одруження, довідок про взяття на облік внутрішньо переміщених осіб від 11.11.2014р., 22.12.2014р. Згідно копії довідки про причину смерті (до форми №106/у №1489), виданої бюро СМЕ 11.04.2019р., оригінал якої оглянуто в судовому засіданні, [PERSON] , 1943 р.н., помер [INFO] . Пролетарським відділом запису актів цивільного стану м. Донецька 11 квітня 2019 року було видано свідоцтво серії [NUMBER] про смерть [PERSON] , який народився [INFO] в м. Санкт-Петербург РФ та помер [INFO] у віці 75 років в м. Донецьк, Калінінський район, про що складено актовий запис №375. Борзнянським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Чернігівській області 06 червня 2019 року було відмовлено заявниці у проведенні державної реєстрації смерті [PERSON] , оскільки заявницею для підтвердження факту смерті особи пред`явлено документ, виданий на території, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження.\~\~\~ Відповідно до постанови Верховної Ради України «Про визнання окремих районів, міст, селищ і сіл Донецької та Луганської областей тимчасово окупованими територіями» від 17.03.2015р. №254-VIII та розпорядження Кабінету Міністрів України від 07.11.2014р. №1085-р «Про затвердження переліку населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють свої повноваження, та переліку населенних пунктів, що розташовані на лінії зіткнення» м. Донецьк є тимчасово окупованою територією, де органи державної влади України тимчасово не здійснюють свої повноваження. Згідно зі ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом. Будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків. Водночас, під час оцінки доказів у справах про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, необхідно брати до уваги практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відповідно до національного законодавства України має застосовуватися судами при розгляді справ як джерело права.\~ Так, під час розгляду згаданої категорії справ необхідно враховувати висновки ЄСПЛ у справах проти Туреччини (зокрема, «Loizidou v. Turkey», «Cyprus v. Turkey»), а також Молдови та Росії (зокрема, «Mozer v. the Republic of Moldova and Russia», «Ilascu and Others v. Moldova and Russia»), де, ґрунтуючись на Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії (Namibia case), ЄСПЛ наголосив, що першочерговим завданням щодо прав, передбачених Конвенцією, завжди має бути їх ефективна захищеність на території всіх Договірних Сторін, навіть якщо частина цієї території знаходиться під ефективним контролем іншої Договірної Сторони. Такий висновок ЄСПЛ слід розуміти в контексті сформульованого у згаданому Консультативному висновку Міжнародного суду ООН у справі Намібії так званого «Намібійського винятку», який є винятком із загального принципу щодо недійсності актів, у тому числі нормативних, які видані владою не визнаного на міжнародному рівні державного утворення. Зазначений виняток полягає в тому, що не можуть визнаватися недійсними всі документи, видані на окупованій території, оскільки це може зашкодити правам мешканців такої території. Зокрема, недійсність не може бути застосована до таких дій, як, наприклад, реєстрація народжень, смертей і шлюбів, невизнання яких може завдати лише шкоди особам, які проживають на такій території. Застосовуючи «Намібійський виняток» у справі «Кіпр проти Туреччини», ЄСПЛ, зокрема, зазначив, що виходячи з інтересів мешканців, що проживають на окупованій території, треті держави та міжнародні організації, особливо суди, не можуть просто ігнорувати дії фактично існуючих на такій території органів влади. Протилежний висновок означав би цілковите нехтування всіма правами мешканців цієї території при будь-якому обговоренні їх у міжнародному контексті, а це становило б позбавлення їх наймінімальніших прав, що їм належать. Згідно з ч.1 ст.17 Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація\~смерті проводиться\~органом державної\~реєстрації актів\~цивільного стану\~на підставі: 1/\~документа встановленої\~форми про\~смерть,\~виданого закладом\~охорони здоров`я\~або судово-медичною\~установою; 2/ рішення суду про встановлення факту смерті особи в певний час або про оголошення її померлою. Враховуючи наведену практику ЄСПЛ, а також ключове значення, яке має встановлення факту смерті особи для реалізації спадкових прав заявниці, рішення суду повинно ґрунтуватись на дотриманні вимог ст.263 ЦПК України щодо повного і всебічного з`ясування обставин справи на підставі всіх поданих особами, які беруть участь у справі, доказів у сукупності, в тому числі з урахуванням документів, які видані органами та установами, що знаходяться на такій території. Таким чином,\~аналізуючи зібрані\~в справі\~докази в\~їх сукупності,\~суд вважає,\~що пояснення\~заявниці повністю\~узгоджуються з\~наявними письмовими\~матеріалами справи\~й оскільки для\~проведення державної\~реєстрації смерті\~чоловіка заявниці\~на території\~України є\~об`єктивні\~перешкоди,то вимоги [PERSON] є обгрунтованими і підлягають задоволенню, що надасть заявниці можливість отримати в державному органі України свідоцтво про смерть її чоловіка [PERSON] . Відповідно до ч.4 ст.317, п.8 ч.1 ст.430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішення у справі про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України, визначеній Верховною Радою України. На підставі викладеного,

Outcome: approved