Jurisdiction: civil
Date: 2021-02-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з даним позовом, мотивуючи свої вимоги тим, що [INFO] в с. Мамаївці померла її мати - [PERSON] , після смерті якої залишилось спадкове майно - земельна ділянка площею 1,97га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7322586500:02:003:0057, яка розташована на території Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. Вона є спадкоємцем за заповітом, вчиненим на її користь померлою 07.08.2000р . Відповідачі є спадкоємцями за законом першої черги. Вона спадщину прийняла, на день смерті спадкодавці була зареєстрована та проживала із померлою, доглядала її, вела із нею спільне господарство. Відповідачі не претендують на дане спадкове майно. Оформити спадщину вона позбавлена можливості через втрату оригіналу правовстановлюючого документу на земельну ділянку, тому просила позов задовольнити. Позивач [PERSON] подала письмову заяву про підтримання позову та про розгляд справу у її відсутності. Відповідачі [PERSON] та [PERSON] позовні вимоги визнали, що вбачається із змісту поданих ними письмових заяв. Відповідач [PERSON] в судове засідання повторно не з`явився, відмовившись від отримання судового виклику - повідомлення. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що [INFO] померла [PERSON] , після смерті якої відкрилась спадщина на спадкове майно - земельну ділянку площею 1,97га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер 7322586500:02:003:0057, яка розташована на території Мамаївської сільської ради Кіцманського району Чернівецької області. 07.08.2000р. [PERSON] вчинила на корись [PERSON] заповіт, у якому заповіла останній все належне їй майно. Відповідно до ст.1261 ЦК України, спадкоємцями за законом першої черги після смерті [PERSON] є її діти: [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] . Згідно ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Відповідно до ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Як передбачено частиною першою статті 116 Земельного кодексу України, громадяни та юридичні особи набувають право власності на земельні ділянки із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень. Згідно ч.1 ст.81 ЗУ України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюється, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено пунктом 1 частини третьої статті 152 ЗК України.. Набуття права власності на земельну ділянку та перехід права власності на земельну ділянку в порядку спадкування має місце за наявності наступних юридичних фактів у їх сукупності: ухвалення рішення компетентного органу про передачу у власність земельної ділянки спадкодавцю, укладення спадкодавцем правочинів щодо набуття права власності на земельні ділянки; виготовлення технічної документації на земельні ділянки; визначення меж земельної ділянки в натурі; погодження із суміжними землевласниками та землекористувачами; одержання у встановленому порядку державного акта на землю; реєстрація права власності на земельну ділянку. Якщо зазначені вимоги спадкодавцем не дотримано - право власності на конкретні земельні ділянки не виникає та відповідно до статті 1216 ЦК не переходить до спадкоємців у порядку спадкування, за винятком встановлених випадків, на які поширюється дія пункту 1 розділу Х «Перехідні положення» Земельного кодексу України. Якщо спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку згідно зі статтею 125 ЗК, проте розпочав процедуру приватизації земельної ділянки відповідно до чинного законодавства України, а органами місцевого самоврядування відмовлено спадкоємцям у завершенні процедури приватизації, то спадкоємці мають право звертатися до суду із позовами про визнання відповідного права в порядку спадкування - права на завершення приватизації та одержання державного акта про право власності на землю на ім`я спадкоємця, а не права власності на земельну ділянку. Згідно ч.1 ст.1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини. Відповідно до ст.1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини . Згідно ч.1 ст.1225 ЦК України п раво власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення. Як визначено ч.1 ст.1233 ЦК України, заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Відповідно до ч.1,2 ст.1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Право на заповіт здійснюється особисто. Вчинення заповіту через представника не допускається. Згідно ч.1 ст.1235 ЦК України з аповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин. Як передбачено ч.1,2 ст.1236 ЦК України, заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини. Відповідно до ч.1, 3, 5 ст.1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини. Встановлено, що позивач [PERSON] постійно проживала із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а отже вважається такою, що прийняла спадщину. Будучи спадкоємцем за заповітом. Належним чином оцінивши докази у справі, та враховуючи, що в інший спосіб визнати за собою відповідне право позивач не має, суд дійшов висновку про наявність обґрунтованих підстав для задоволення позову. Враховуючи наведене, ст.ст. 1216, 1217, 1218, 1220, 1221, 1222, 1223, 1225, 1233, 1234, 1235, 1236, 1258, 1261, 1268, 1269, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України,

Outcome: approved