Jurisdiction: civil
Date: 2020-05-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням посилаючись на те, що вона є власником будинку в [ADDRESS] , право власності підтверджується витягом з Державного реєстру речових право на нерухоме майно про реєстрацію права власності, в будинку вона зареєстрована та проживає. Окрім неї у вказаному будинку зареєстровані її дочка [PERSON] , онуки - [PERSON] і [PERSON] , та колишній чоловік дочки [PERSON] . Проте вже тривалий час відповідач по справі [PERSON] в її будинку не проживає без поважних причин, участі у веденні господарства не приймає, особистих речей відповідача у будинку немає, про що комісією в складі в.о. старости села Бакланова Муравійка [PERSON] , сусідів [PERSON] та [PERSON] , складено акт від 28 лютого 2020 року. Реєстрація [PERSON] в її будинку створює їй ряд перешкод, а саме: вона вимушена нести додаткові витрати на сплату житлово-комунальних послуг, які нараховуються на кількість зареєстрованих осіб, та не може отримати житлових соціальних пільг, оскільки для їх нарахування визначається сукупний дохід та кількість зареєстрованих осіб за вказаною адресою. Перешкод в користуванні жилим приміщенням ні вона, ні інші члени сім`ї відповідачу не чинили. Добровільно знятися з обліку в належному їй будинку відповідач не бажає, чим створює перешкоди у користуванні та розпорядженні власністю, тому вона змушена звернутися до суду за захистом свого порушеного права. Просить суд визнати [PERSON] , [INFO] , особою, що втратила право користування житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . В судове засідання [PERSON] не з`явились, надавши письмові заяви про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримала та просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності та про повне визнання позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Згідно з ч. 4 ст. 206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалось. Позовна заява надійшла до суду 03.03.2020 року. Провадження у справі відкрито 12.03.2020, після отримання відомостей про зареєстроване місце проживання відповідача. Судовий розгляд відкладався через неявку відповідача. Дослідивши матеріали позовної заяви, враховуючи відсутність відзиву на позов, розглядаючи позов в межах заявлених вимог, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. Згідно з договором купівлі-продажу будинку, посвідченим виконавчим комітетом Б. - Муравійської сільської ради депутатів трудящих Куликівського району Чернігівської області 31 липня 1985 року, що на той час відповідало нотаріальному посвідченню, [PERSON] придбав житловий будинок в селі Б.-Муравійка , жилою площею 49 кв. м. за 5100 крб. (а.с. 29-30). [PERSON] на день придбання будинку перебував у зареєстрованому шлюбі з [PERSON] , що підтверджується рішенням Куликівського районного суду від 15 лютого 1993 року про розірвання шлюбу між цими особами (а.с. 35-36). Таким чином, [PERSON] дійсно є власником зазначеного в позові будинку. Згідно з довідками Куликівської селищної ради Куликівського району Чернігівської області від 25.02.2020 в будинку за адресою: [ADDRESS] , зареєстрований [PERSON] , який не є родичом [PERSON] , та не проживає за зазначеною адресою тривалий час. (а.с. 5,6). Актом від 28 лютого 2020 року, складеним в. о. старости с. Бакланова [PERSON] , та сусідами [PERSON] та [PERSON] підтверджено, що [PERSON] близько шести років не проживає по [ADDRESS] та не приймає участі у веденні особистого господарства (а.с. 7). Рішенням Куликівського районного суду від 02 червня 2015 року був розірваний шлюб між [PERSON] та [PERSON] , яка є дочкою позивача (а.с. 12). Таким чином, відповідач втратив родинні стосунки з сім`єю позивача біля п`яти років тому. Предметом позову, що розглядається, є вирішення питання про втрату права користування житлом громадянина, який відсутній за зареєстрованим місцем проживання понад установлені законом строки. Відповідно до ч. 1 ст. 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або права та інтересу. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР (далі - ЖК УРСР) визначено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. У ч. 1 ст. 156 ЖК УРСР вказано, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічні норми визначені у ст. 405 ЦК України. Відповідно до ч. 4 ст. 156 ЖК України до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть спільне з ним господарство. Отже, користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідач вселився у спірний будинок як член сім`ї власника житлового будинку і набув право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом. Відповідно до ч. 2 ст. 406 ЦК України сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Відповідно до ст. 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Член сім`ї власника втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Зважаючи на те, що надані стороною позивача докази узгоджуються між собою, не викликають сумнівів у їх достовірності, у своїй сукупності достатні для висновку про те, що [PERSON] не проживає за місцем реєстрації більше одного року без поважних причин, спільним побутом з фактичними власниками житлового приміщення не пов`язаний, виходячи з чого його належить визнати таким, що втратив право користування жилим приміщенням за зазначеною адресою. За таких обставин позов підлягає задоволенню. На підставі викладеного та

Outcome: approved