Jurisdiction: civil
Date: 2014-03-17 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON] про визнання права власності на автомобіль та витребування майна із чужого незаконного володіння, посилаючись на те, що під час спільного життя її сина -[PERSON] з [PERSON] ними було придбано автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T 13110, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. З цією метою 13.12.2006 року [PERSON] уклала з АКБ «ТАС-Комерцбанк» кредитний договір №1601/1206/68-338 та отримала кошти у сумі 41 935,00грн. На початку 2008 року подружжя розсварилось і вона почала особисто сплачувати банку грошові кошти по кредитному договору №1601/1206/68-338 від 13.12.2009 року. У грудні 2011 року позивач провела останній платіж і вважала, що автомобіль є її власністю. 06.10.2012 року спірний автомобіль у [PERSON] був відібраний [PERSON] і в даний час він користується ним без належних на те підстав. Просить визнати за нею право власності на весь автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO, 2006 року випуску, державний номерний знак [NUMBER] та зобов'язати [PERSON] передати їй автомобіль. У судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали в повному обсязі та просили його задовольнити. Відповідач [PERSON] в судове засідання не з»явився, надавши суду заяву в якій справу просив слухати без його участі та те, що позов визнає повністю. Раніше, на минулих судових засіданнях, позовні вимоги [PERSON] визнавав та пояснив, що ним та його колишньою дружиною [PERSON] було придбано автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T 13110, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. 13 грудня 2006 року для цього на [PERSON] було оформлено кредит так як вона мала офіційний стабільний дохід. У період спільного життя спірним автомобілем користувався він. 11 квітня 2008 року вироком Київського районного суду м. Полтави його було засуджено до 5,3 років позбавлення волі. З того часу [PERSON] поставила їх автомобіль до гаражу його матері [PERSON] і не проявляла ніякої зацікавленості до нього. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі та пояснила, що 06.08.2006 року було укладено шлюб між нею та [PERSON] У період їх спільного життя було придбано спірний автомобіль. Погашення кредиту здійснювались нею особисто. У платіжних квитанціях про сплату відсотків та погашення заборгованості по кредитному договору вказано платником [PERSON] Ніякого договору поруки чи договору про право уступки вимоги і переведення боргу між [PERSON] та [PERSON] та банком не укладалося, заміни боржника за кредитним договором також не було. Від права власності на автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T 13110, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER] вона не відмовлялась, заяв про це ніяких не подавала. Вважає автомобіль спільною сумісною власністю подружжя. На підставі викладеного, просить відмовити в задоволенні позову посилаючись на його безпідставність та необґрунтованість. Відповідач [PERSON] позовні вимоги не визнав і пояснив, що з позивачем та відповідачем [PERSON] знайомий з 2010 року. Відповідно до розписок вони йому винні 5 200 дол. США. 06.10.2012 року [PERSON] за згодою своєї матері [PERSON], у рахунок погашення боргу передав йому автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T 13110, 2006 року випуску, державний реєстраційний номер [NUMBER]. Про що написав розписку. З того часу, вважає, що користується автомобілем на законних підставах. Просить у позовних вимогах відмовити. Вислухавши пояснення учасників судового засідання, дослідивши матеріали справи та оцінивши їх в сукупності, суд вважає, що позов не підлягає до задоволення виходячи з наступного. Відповідно до ст. 10 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлено, що в період з 06.08.2006 року по 27.10.2009 року [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі. 13 грудня 2006 року між Акціонерним комерційним банком «ТАС-Комерцбанк» та [PERSON] укладено кредитний договір № 1601/1206/68-338, відповідно до умов якого, вона отримала у банку кошти у сумі 41 935грн. на споживчі потреби з терміном повернення до 13 грудня 2011 року із сплатою за користування кредитом 18% річних. На кредитні кошти було придбано у власність автомобіль марки ЗАЗ DAEWOO T13110, тип легковий седан, 2006 року випуску номер шасі (кузова рами) [NUMBER], реєстраційний номер [NUMBER]. Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу [NUMBER], виданого 12 грудня 2006 р. 1-м МВ ДАІ (м. Полтави) оформлене на ім'я [PERSON] [PERSON] має право на управління даним автомобілем і вписаний у свідоцтво про його реєстрацію як особа, яка має право ним керувати. 08.10.2012 року [PERSON] добровільно передав [PERSON] у тимчасове користування спірний автомобіль, про що написав розписку. [PERSON] не наполягає на негайному поверненні автомобіля в її користування. В матеріалах справи відсутні будь - які звернення [PERSON] та [PERSON] в правоохоронні органи щодо незаконного заволодіння автомобілем. Відповідно до ст. 60 Сімейного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині і чоловіку на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважних причин (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. Оскілки автомобіль ЗАЗ DAEWOO T13110, реєстраційний номер [NUMBER] був придбаний [PERSON] в період спільного проживання з [PERSON], договір купівлі-продажу автомобіля №2460 від 11.12.2006 року визнаний недійсним не був, у квитанціях про сплату кредиту за автомобіль платником зазначена [PERSON], суд вважає, що цей автомобіль є спільною сумісною власністю подружжя. Що стосується позовних вимог [PERSON] про визнання за нею права власності на автомобіль ЗАЗ DAEWOO T13110, реєстраційний номер [NUMBER], на підставі того, що вона погашала кредит на придбання вказаного автомобіля, суд приходить до наступного. Наявність частини квитанцій у позивача не доводять того факту, що саме [PERSON], за власні кошти проводила виконання грошових зобов'язань по кредитному договору замість [PERSON] Крім того, договору поруки чи договору про право уступки вимоги і переведення боргу між [PERSON], [PERSON] та банком не укладалось, заміни боржника у зобов'язанні також не було. Крім того, сама позивач заявляє, що вона сплачувала лише частину кредиту, однак просить визнати за нею право власності на весь автомобіль. Судом встановлено, що жодної дії зі сторони [PERSON], яка б свідчила про відмову від права власності на автомобіль ЗАЗ DAEWOO T13110, реєстраційний номер [NUMBER] не було. Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об'єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу. Відповідно до ст. 325 ЦК України суб'єктами права приватної власності є фізичні та юридичні особи. Фізичні та юридичні особи можуть бути власниками будь-якого майна, за винятком окремих видів майна, які відповідно до закону не можуть їм належати. Склад, кількість та вартість майна, яке може бути у власності фізичних та юридичних осіб, не є обмеженими. У відповідності до ст. 334 ЦК України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві або перевізникові, організації зв'язку тощо для відправлення, пересилання набувачеві майна, відчуженого без зобов'язання доставки. До передання майна прирівнюється вручення коносамента або іншого товарно-розпорядчого документа на майно. Право власності на майно за договором, який підлягає нотаріальному посвідченню, виникає у набувача з моменту такого посвідчення або з моменту набрання законної сили рішенням суду про визнання договору, не посвідченого нотаріально, дійсним. Згідно ст. 347 ЦК України особа може відмовитися від права власності на майно, заявивши про це або вчинивши інші дії, які свідчать про її відмову від права власності. У разі відмови від права власності на майно, права на яке підлягають державній реєстрації, право власності на нього припиняється з моменту внесення за заявою власника відповідного запису до державного реєстру. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed