Jurisdiction: civil
Date: 2021-09-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до Станично-Луганського районного суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] ,\~ [PERSON] ,\~ [PERSON] \~третя\~особа\~ Станично-Луганська\~селищна\~військово-цивільна\~адміністрація\~Щастинського\~району Луганської\~області, про визнання осіб такими, що втратили право користування житловим приміщенням, в якій просила визнати [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] такими, що втратили право користування житловим приміщенням,\~що\~розташоване\~за адресою: [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилалася на те, що вона є власником житлового будинку [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2020 року, реєстр №1-608. В даному будинку зареєстровані відповідачі по справі: син позивачки [PERSON] , невістка [PERSON] , онук [PERSON] , однак фактично не мешкають у вказаному будинку з травня 2014 року. Позивачка зверталася до відповідачів з проханням знятися з реєстрації у належному їй будинку, на що вони повідомили, що не мають наміру приїжджати до смт. Станиця Луганська. На даний час позивачка втратила контакти з відповідачами, адреса їх мешкання їй не відома. Позивачка просить визнати відповідачів такими, що втратили право користування житловим будинком з тих підстав, що відповідачі не проживають в ньому понад один рік, виїхали на інше постійне місце проживання і добровільно з реєстраційного обліку не знімаються. Згідно з ч. 3 ст. 211 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності. Позивачка в позовній заяві просила суд розглядати справу без її участі, та без участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідачі в судове засідання повторно не з`явилися, жодних заяв чи клопотань від них не надходило. Враховуючи, що відповідачі про дату та час розгляду справи повідомлялися своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, відзивів не подавали, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення. Таким чином, суд вважає за можливе розглядати справу у відсутність відповідачів за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України. Представник третьої особи - Станично-Луганської селищної ВЦА Щастинського району Луганської області у судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляд справи за відсутності представника. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання. У разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Дослідивши матеріали справи судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про право на спадщину за законом від 30.11.2020 року, посвідченого державним нотаріусом Станично-Луганської державної нотаріальної контори Кондратьєвим В.М., [PERSON] належить будинок [ADDRESS] , що також підтверджується копією Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за №234682651 від 30.11.2020 року та копією технічного паспорту на будинок садибного типу з господарськими будівлями та спорудами. В зазначеному будинку зареєстровані: [PERSON] , 1972 року народження, [PERSON] , 1976 року народження та [PERSON] , 1996 року народження, що підтверджується довідкою №639 від 25.05.2021 року, виданою заступником голови селищного ради Станично-Луганської селищної ради, однак відповідачі фактично там не проживають з травня 2014 року, що підтверджується актом, датованим 28.05.2021 року, складеним в присутності [PERSON] та [PERSON] . Таким чином, з досліджених в судовому засіданні фактичних обставин справи судом встановлено, що спір між сторонами виник з приводу захисту позивачкою свого права користування житловим приміщенням. Стаття 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 4.11.1950 року, підписана від імені України 9 листопада 1995 року та ратифікована Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Статтею 47\~Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду. Відповідно ст. 317 та ст. 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Відповідно ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Права власника\~житлового будинку,\~квартири визначені\~ст.\~383\~ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та ст. 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Відповідно до статті 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою, а також інших документів, які свідчать про припинення підстав на право користування житловим приміщенням. Пунктом 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України №2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання що виникли в практиці застосування судами Житлового кодексу України», коли особа була відсутня понад встановлені строки без поважних причин, то суд вправі визнати її такою, що втратила право на жилу площу. Відповідачі за місцем своєї реєстрації не проживають понад рік, житловим будинком не користуються, житлово-комунальні послуги та витрати на його утримання не сплачують, домовленості з позивачкою про збереження користування житлом понад строк укладено не було, а тому правових підстав для подальшої їх реєстрації у житловому будинку позивачки наразі немає, внаслідок чого суд приходить до висновку про необхідність визнання відповідачів такими, що втратили право користування вищевказаним житловим будинком. Відповідно до ч. 1 та ч. 6\~ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Враховуючи, що позивачка відповідно до п. 9 ч. 1\~ст. 5 Закону України «Про судовий збір»\~звільнена від сплати судового збору, він підлягає стягненню на користь держави з відповідачів у рівних частинах. У зв`язку із викладеним, суд вважає за необхідне стягнути з відповідачів в дохід держави суму судового збору у рівних частинах, а саме по 302,67 грн із кожного відповідача. На підставі викладеного і

Outcome: approved