Jurisdiction: civil
Date: 2019-04-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про збільшення розміру аліментів на утримання дітей. Свої вимоги позивач мотивує тим, що сторони по справі перебували у шлюбі, від якого у них народилося двоє дітей, а саме: дочка [PERSON], [INFO], та син [PERSON], [INFO] Шлюб між сторонами 03.12.2015 року було розірвано, а рішенням Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 року із відповідача на користь позивача було стягнено аліменти на утримання дітей у твердій грошовій сумі 1000 грн. щомісячно на двох дітей. Позивач із вказаною сумою аліментів не погоджується та вважає, що станом на дату подання позову змінилась економічна ситуація в країні, доходів позивача критично не вистачає для належно утримання дітей сторін по справі, які проживають разом із нею та фактично повністю перебувають на її утриманні, а сплачуваних відповідачем аліментів в розмірі 1000 грн. на двох дітей не достатньо для їх належного матеріального утримання. Діти сторін по справі хоч і перебувають на утриманні матері, але і зі сторони батька також потребують належної матеріальної допомоги. Відповідач по справі є працездатною здоровою людиною, а тому він спроможний та повинен надавати матеріальну допомогу на утримання своїх дітей у розмірі, який буде достатнім для належного забезпечення потреб останніх. Оскільки сторонам добровільно домовитися про зміну розміру аліментів не вдалося, позивач звернулася до суду з вказаним позовом та просила стягувати з відповідача аліменти в розмірі 3000 грн. щомісячно до досягнення дітьми повноліття. Розгляд справи здійснюється в порядку спрощеного позовного провадження на підставі ухвали Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.10.2018 року. Вказаною ухвалою, відповідачу був наданий строк для\~ подання заяви із обґрунтованими запереченнями\~ проти розгляду справи\~ в порядку спрощеного позовного провадження, а також\~ строк для подання відзиву на позов. Відповідач\~ надав до суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого позовні вимоги не визнав та зазначив, що ним свої зобовязання по належній сплаті аліментів виконуються у повному обсязі та своєчасно. Разом із тим відповідач наполягає, що він офіційно не працевлаштований, розмір його доходів є недостатнім для виконання аліментних зобовязань у заявленому позивачем розмірі, окрім того він має на утриманні свою співмешканку, яка ніде не працює, тобто з часу ухвалення рішення суду про стягнення із відповідача аліментів його сімейний стан змінився, а тому можливість сплачувати аліменти у заявленому позивачем розмірі була втрачена. Окрім того позивач доказів на підтвердження своїх доводів щодо можливості відповідача сплачувати аліменти в заявленому нею розмірі не надала як і не надала доказів про зміну свого майнового стану, який би слугував підставою для зміни розміру стягуваних із відповідача аліментів. У ході розгляду матеріалів справи позивач звернулася до суду із заявою, відповідно до якої розгляд справи просила проводити за її відсутності та уточнивши свої позовні вимоги просила стягувати із відповідача аліменти у розмірі 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення. При цьому суд виходить з наступних підстав. Як вбачається з рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 року, з відповідача на користь позивача стягнуто аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі по 500 грн. на кожну дитину щомісяця з дня звернення до суду і до досягнення дітьми повноліття. Як вбачається із свідоцтва про народження [PERSON] (серії 1-СР №115248 від 20.09.2008 року) [PERSON] народилась 28.07.2002 року, а її батьками зазначені сторони по справі. Згідно з даними свідоцтва про народження (серії І-СР № 172045 від 18.07.2013 року) [PERSON] народився 13.07.2013 року, а його батьками зазначені сторони по справі. Таким чином суд вважає доведеним обовязок відповідача по утриманні своїх дітей до досягнення ними повноліття, що встановлено відповідним судовим рішенням. Як вбачається зі ст.150 СК України, батьки зобовязані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім'ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобовязані піклуватися про здоров'я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов'язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобовязані поважати дитину. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Згідно\~із ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства»\~кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Відповідно до вимог ч. 1\~ст. 192 СК України\~розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров'я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями\~ст. 192 СК України\~зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки). При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки\~ст. 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов'язку батьків утримувати своїх дітей (ст. 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст. 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст. 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»). Положеннями ст.\~141\~СК\~України визначено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини.\~ Згідно з п. 23\~Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів»\~розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв'язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров'я когось із них. Якщо суд встановить, що матеріальне становище платника аліментів, дозволяє йому утримувати дитину, він може збільшити розмір аліментів (частку заробітку (доходу), яка буде стягуватися як аліменти на дитину), що підлягає стягненню з платника аліментів. Таким чином, особа, яка одержує аліменти - одержувач аліментів, може звернутися до суду з позовом про збільшення розміру аліментів на дитину, якщо погіршилося його матеріальне становище, сімейний стан чи стан його здоров'я або ж покращилося матеріальне становище, сімейний стан чи стан здоров'я платника аліментів. З матеріалів справи вбачається, що позивач звернулась до суду з позовом про збільшення розміру аліментів у звязку із тим, що з часу винесення рішення про стягнення із відповідача аліментів пройшов значний проміжок часу, за який суттєво змінилась соціально-економічна ситуація в країні, ріст цін на продукти харчування, одяг та взуття, а також інші витрати на потреби дітей не потребують додаткового доказування в силу норм ч. 3 ст. 82 ЦПК України. Разом з тим, суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України з обовязковим дотриманням норм чинного законодавства. Так вбачається, що позивач в обґрунтування своїх вимог щодо збільшення розміру аліментів зазначає, що відповідач офіційно ніде не працює, однак має нерегулярний мінливий дохід, у нього є фізичні можливості, щоб заробляти кошти в необхідному розмірі, а тому він може та повинен сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. щомісяця. Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що згідно норм ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Позивач в своєму позові посилалась на те, що відповідач хоча офіційно ніде не працює, однак має достатній дохід, щоб сплачувати аліменти в заявленому розмірі. Однак матеріали справи не містять жодних доказів спрямованих на підтвердження позиції позивача. Навпаки, відповідачем по справі до суду було надано ряд доказів, які спростовують твердження [PERSON] щодо можливості відповідача сплачувати аліменти у заявленому розмірі. Відповідно до частини першої статті 182\~СК\~України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров'я та матеріальне становище дитини; стан здоров'я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення. Так при розгляді вказаної справи суд враховує, що матеріали справи не містять жодних відомостей про доходи відповідача, навпаки, згідно з відомостями з Державного реєстру фізичних осіб платників податків, за період з 4 кварталу 2017 року по 2 квартал 2018 року інформацію про суми виплачених доходів та утриманих податків [PERSON] відсутня. Таким чином судом встановлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів належної можливості відповідача сплачувати аліменти у тому розмірі, який заявлений позивачем. Як вже зазначалося вище, суд не може при винесенні судового рішення ґрунтуватися на припущеннях. За вказаних обставин суд приходить до висновку, що вимога позивача про стягнення аліментів з відповідача у сумі 3000 грн. є не обґрунтованою. Однак суд зважає, що відповідно до норм ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року (ратифікована постановою Верховної Ради України віл 27.02.1991 року № 789-ХІІ і набула чинності для України 27.09.1991 року), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ст. 27 вищезазначеної Конвенції, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Відповідно до ст.180 СК України батьки зобовязані утримувати своїх неповнолітніх дітей до досягнення ними повноліття. Отже, кожній дитині повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини, що зобов`язані забезпечувати обоє батьків. Таким чином суд вважає доведеним, що відповідач є батьком зазначених вище дітей, а тому, згідно вимог чинного законодавства та міжнародних правових актів на нього також покладається обовязок щодо належного їх утримання та матеріального забезпечення у розмірі не меншому ніж той, який визначений нормами чинного законодавства. Виходячи з цього, доводи відповідача про неможливість сплати ним аліменти у більшому розмірі у звязку із наявністю на своєму утриманні непрацюючої співмешканки, відсутності офіційного заробітку та постійного місця роботи є необґрунтованими. Відповідач є працездатною здоровою людиною, доказів щодо непрацездатності суду не надав, хоча мав для цього час, а тому може і зобовязаний надавати допомогу на утримання дітей у належному розмірі, так як доказів про своє скрутне матеріальне становище суду теж не надав. Як вбачається із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Окрім того\~згідно з\~ч.\~2\~ст.182\~СК України\~розмір аліментів\~має бути\~необхідним та\~достатнім для\~забезпечення гармонійного\~розвитку дитини. Мінімальний\~гарантований розмір\~аліментів на\~одну дитину\~не може\~бути меншим,\~ніж 50\~відсотків прожиткового\~мінімуму для\~дитини відповідного\~віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Так суми прожиткового мінімуму для певних категорій громадян України, станом на дату подання позову встановлені ЗУ «Про державний бюджет України на 2018 рік», відповідно до якого прожитковий мінімум для дітей віком до 6 років, станом на дату подання позову становить 1559 гривень, для дітей віком від 6 до 18 років 1944 грн.. Отже чинним законодавством визначений відповідний прожитковий мінімум для дитини відповідного віку достатній для забезпечення нормального функціонування дитини з урахуванням соціально-економічної ситуації в країні. Нормами ч. 2 ст. 128 СК України визначена соціальна гарантія захисту прав дитини, та із вказаних норм СК України вбачається, що розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Разом із тим відповідач сплачує по 500 грн. на кожну дитину, що вказаним нормам не відповідає. На переконання суду відповідачем належних доказів щодо неможливості сплати аліментів у розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку суду надано не було. За таких обставин, враховуючи, що позивач уточнивши свої вимоги просить стягувати з відповідача аліменти у розмірі, який визначений нормами чинного законодавства, суд приходить до обґрунтованого висновку, що аліменти на утримання дитини підлягають стягненню з відповідача у твердій грошовій сумі, оскільки відомостей про постійне місце роботи відповідача матеріали справи не містять, та виходячи з принципів розумності та справедливості, стягує аліменти на утримання дітей в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, що визначено нормами ст. 182 СК України та буде відповідати вимогам чинного законодавства, справедливому та обєктивному вирішенню справи на підставі саме тих доказів, які подані позивачем. Відповідно до п. 23\~Постанови Пленуму ВСУ від 15 травня 2006 року N 3\~Про застосування судами окремих норм\~Сімейного кодексу України\~при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів, у разі задоволення судом вимоги про зміну розміру аліментів, новий розмір аліментів сплачується з дня набрання рішенням законної сили. Таким чином, враховуючи обставини, які наведені вище, суд, приходить до висновку, про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] . та стягує аліменти в новому розмірі саме із дня набрання рішенням законної сили З метою усунення можливих складнощів чи протиріч при виконанні рішень судів про стягнення аліментів, суд вважає за необхідне виконавчий лист виданий Золотоніським міськрайонним судом Черкаської області на підставі рішення Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області від 18.12.2015 року по справі №695/3952/15-ц, провадження 2/695/1750/15, за яким із [PERSON] на користь [PERSON] стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] у твердій грошовій сумі в розмірі 500 грн. на кожну щомісячно з дня звернення до суду з 27.11.2015 року і до досягнення дітьми повноліття, відкликати на адресу суду, як такий, який втратив юридичну силу. Суд також вважає, що з відповідача необхідно стягти судові витрати відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, що стверджуються квитанцією №35847758, від 09.10.2018 року. \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~ \~На підставі зазначеного та

Outcome: partial