Jurisdiction: civil
Date: 2021-06-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просила суд стягувати з відповідача [PERSON] на її користь аліменти на її утримання в розмірі 2500 грн. до досягнення дитиною трирічного віку, вказуючи, що вона не працює, так як перебуває у відпустці по догляду за дитиною, крім того, вона потребує хірургічного лікування, а також має на утриманні ще одного сина, з яким має статус матері-одиначки. Вважає, що відповідач має змогу надавати їй матеріальну допомогу, оскільки займає посаду директора у ТОВ «Найтел-дизайн», працює програмістом у ТОВ «ОП «Кратос», є директором ТОВ «Балана», а тому отримує високий дохід біля 15 000 грн. щомісяця. Зазначила, що батьки відповідача отримують великі пенсії, нерухоме майно у власності. Також відповідач має квартиру, яку здає в оренду та отримує щомісячний дохід. На підставі викладеного, позивач звернулась до суду. Ухвалою суду від 07.10.2020 позовну заяву прийнято до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. 16.11.2020 провадження у справі закрито на підставі п.3 ч.1 ст. 255 ЦПК України. Постановою Харківського апеляційного суду від 14.01.2021 ухвалу Ленінського районного суду м. Харкова від 16.11.2020 скасовано, справу повернуто до суду першої інстанції для продовження розгляду. Ухвалою суду від 03.02.2021 позовну заяву [PERSON] прийнято до провадження в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. За клопотанням позивача судом витребувано: - з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» інформацію про депозити, рух коштів між наявними картками, цільові та інші надходження по банківським карткам відносно [PERSON] а період з 01.01.2020 по 17.03.2021; - з Головного управління Державної податкової служби у Харківській обл., Центральне управління, Шевченківська ДПІ м. Харкова інформацію про отримані доходи/сплачені податки [PERSON] за період з 01.01.2020 по 17.03.2021; - з Харківського місцевого центру зайнятості інформацію щодо перебування [PERSON] на обліку як безробітного. Також за клопотанням представника відповідача судом витребувано з Ленінського районного суду м. Харкова цивільну справу №642/3189/20. Позивач та її представник в судовому засіданні позов підтримали у повному обсязі. Представник відповідача проти позову заперечувала, з підстав його необгрунтованості, вказуючи, що у [PERSON] відсутні доходи, які б надавали йому можливість для матеріальної допомоги позивачу. При цьому, підстави, на які посилалася позивач, не доведені та спростовані судовим розглядом. Також зазначила, що відповідач сплачує на користь позивача аліменти на утримання спільного сина. Вислухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, суд встановив, що заявлені вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав. 14.02.2019 сторони зареєстрували шлюб, який рішенням від 13.11.2020 розірвано, позивачу [PERSON] повернуто її дошлюбне прізвище « [PERSON] ». (а.с. 9, 83-84). В шлюбі в сторін [INFO] народився син, [PERSON] (а.с.10) Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова №642/642/3189/20 від 22.07.2020 частково задоволено позов [PERSON] про стягнення з [PERSON] аліментів на утримання сина в розмірі 3500 грн. щомісяця, та в частині стягнення з відповідача аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку - відмовлено. (а.с.40-42) Відмовляючи в задоволенні позову в частині стягнення аліментів на утримання дружини суд виходив з того, що позивачем не надано доказів наявності у відповідача доходів. Судом витребувано цивільну справу №642/3189/20 для встановлення тотожності позовів та наявності нових підстав, якими позивач обгрунтовує свої вимоги у справі №642/5039/20. Так, судом встановлено, що у справі №642/5039/20 [PERSON] зазначені нові підстави позову, а саме, що відповідач є директором ТОВ «Балана», що батьки відповідача отримують великі пенсії, мають нерухоме майно у власності, а також, що відповідач має квартиру, яку здає в оренду та отримує від неї щомісячний дохід. Також позивачем заявлено інший розмір аліментів, який вона просить стягувати. Нормами ст. 84 СК України визначено, що дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу. Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, але лише за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу. Отже, за змістом вказаної норми права, розмір утримання не пов`язаний з розміром доходу дружини, а залежить від можливості чоловіка надавати матеріальну допомогу. Проаналізувавши зазначене положення закону, суд вважає, що посилання позивача на скрутне матеріальне становище, незадовільного стану здоров`я, а також перебування на її утриманні ще одного сина не є законною підставою для стягнення з батька її дитини аліментів на її утримання до досягнення дитиною трирічного віку. Частинами 1,2,3 статті 12 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Підстави, на які посилалась позивач в позовній заяві, не знайшли свого підтвердження в ході судового розгляду. Так, згідно витребуваної судом інформації з ГУ ДПС у Харківській обл., встановлено, що доходи у [PERSON] , РНОКПП [NUMBER] , за період з 01.01.2020 до 01.01.2021 - відсутні. (а.с. 132-133) На обліку в центрі зайнятості в статусі безробітного [PERSON] не перебуває. (а.с.213) Також, з виписки по картковим рахункам [PERSON] , відкритим в АТ КБ «Приватбанк», встановлено відсутність даних про зарахування йому заробітної плати. В той час, вбачається, що витрати здійснюються [PERSON] за рахунок кредитного карткового ліміту, наданого банком. (а.с. 152-211) Суд не бере до уваги письмовий акт, складений позивачем [PERSON] , на підтвердження сдачі відповідачем квартири в оренду та отримання ним відповідного заробітку, оскільки такий доказ, на підставі ч.1 ст. 78 ЦПК України, є недопустимим та в суду відсутні підстави вважати інформацію, яка міститься у такому акті достовірною. Крім того, посилання позивача на те, що батьки відповідача отримують великі пенсії, мають рухоме та нерухоме майно у власності, не має відношення до предмету спору, так як відповідач не обгрунтовув свої заперечення проти позову тим, що батьки перебувають на його утриманні. Також, позивачем не надано суду достовірних, належних та допустимих доказів працевлаштування відповідача у фірмах та зайняття керівних посад. В свою чергу, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України). Відповідно до частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказів про наявність у відповідача доходів позивачем не надано та судом шляхом витребування доказів не встановлено. Крім того, суд враховує, що відповідач [PERSON] обтяжений аліментними зобов`язаннями на підставі рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 22.07.2020, відповідно до якого він сплачує аліменти на користь позивача [PERSON] на утримання їх спільного сина у розмірі 3500 грн. щомісяця. При цьому, доказуванню у даному спорі підлягає саме можливість відповідача надавати позивачу матеріальну допомогу. Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 2 ст. 77 ЦПК України). Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі «Проніна проти України», № 63566/00, параграф 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Приймаючи до уваги вищевказані доводи позивача та матеріали справи, [PERSON] не доведено, що відповідач має змогу сплачувати аліменти на її утримання, тому в задоволенні позову необхідно відмовити. Відповідно до ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати пропорційно до задоволених вимог. Оскільки позивач звільнена від сплати судового збору, а в задоволенні позову відмовлено, витрати зі сплати судового збору необхідно віднести за рахунок держави. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed