Jurisdiction: civil
Date: 2018-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], в якому просить стягнути з відповідача на її користь завдану в наслідок дорожньо-транспортної пригоди матеріальну шкоду в розмірі 3347,29 грн та моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. Свої вимоги мотивувала тим, що 27.11.2016 року біля 18 год [PERSON], керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д/н 571 11 ОЕ та рухаючись по вул. Молодіжній в м. Роздільна Одеської області, допустив зіткнення з велосипедом, на якому вона їхала. В результаті ДТП вона отримала легкі тілесні ушкодження. Відомості про ДТП були внесені до ЄРДР, однак за результатами досудового розслідування кримінальне провадження №1206160390001454 від 28.11.2016 року було закрито. 23.05.2018 року у відношенні [PERSON] складено протокол про адміністративне правопорушення та постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Після отриманих тілесних ушкоджень у виді закритої черепно-мозкової травми, вона знаходилась на амбулаторному лікуванні, вимушена була звертатись за медичною допомогою, несла витрати на придбання лікарських засобів та діагностику. Відповідач матеріальної допомоги їй в добровільному порядку не надавав. Всього нею було витрачено на лікування, зокрема на придбання ліків та діагностику згідно наданих письмових документів 3347,29 грн. Тому просла суд, стягнути з відповідача на її користь понесені нею витрати на лікування. Окрім того, зазначила, що в результаті вказаного ДТП їй було завдано моральну шкоду, яка полягає в тому, що вона отримала тілесні ушкодження, в тому числі ушкодження голови, що завдало їй нестерпного болю, знаходилась на лікуванні в медичному закладі м. Роздільна, а також вимушена була звертатись до діагностичного закладу м. Одеси, що негативно вплинуло на її самопочуття. Тому просить суд також стягнути з відповідача на її користь завдану їй моральну шкоду в розмірі 10000,00 грн. В судовому засіданні позивач [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги та просила їх задовольнити. Суду пояснила, що відповідач з моменту ДТП жодного разу не поцікавився станом її здоровя, та надав матеріальної допомоги, на яку вона дуже потребувала. Відповідач [PERSON] в судове засідання на розгляд справи по суті не з»явився, в підготочому судовому засіданні заявляв про часткове визнання позову. Суд, на підставі наданих сторонами доказів, встанови наступні фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин. Судом встановлено, що 27.11.2016 року близько 18 год 30 хв, керуючи автомобілем ВАЗ 2101 д/з 57111ОЕ по вул. Котовського в м. Роздільна, водій автомобіля [PERSON] здійснив наїзд на [PERSON], яка їхала на велосипеді в попутному напрямку.Своїми діями порушив п.12.1 ПДД . Факт вчиненні дорожньо- транспортної пригоди та вина [PERSON] у скоєнні даного ДТП підтверджується наступними письмовими доказами по справі: -постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року, якою [PERSON] визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Провадження у справі закрито в звязку з закінченням строків накладення адміністративного стягнення. (а.с.6) -постановою слідчого СВ Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області від 07.05.2018 року, якою провадження по кримінальному провадженню № 12016160390001454 від 28.11.2016 року закрито та підтверджено вчинення ДТП за участю [PERSON],в результаті якого потерпіла від наїзду [PERSON] отримала тілесні ушкодження внаслідок порушення водієм [PERSON] правил дорожнього руху та необрання безпечної швидкості руху . Провадження по справі закрито в зв»язку з малозначністю тілесних ушкоджень, отриманих потерпілою для кваліфікації дій обвинуваченого за ст.286 КК України (а.с.44); -протоколом про адміністративне правопорушення №367275 від 23.05.2018 року відносно [PERSON] про вчинення ним адміністративного правопорушення за ст.124 КУпАП , який підписаний особисто [PERSON] без будь-яких заперечень; -протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 27.11.2016 року, яким зафіксовано місце дорожньо-транспортної пригоди,розташування транспортних засобів та слідова інформація в присутності [PERSON], який підписав протокол без будь-якихї заперечень (а.с.48); -схемою ДТП від 27.11.2016 року, підписаною понятими та [PERSON] (а.с.53); -довідкою КЗ «Роздільнянська центральна лікарня» від 27.11.2016 року №6032, згідно якої [PERSON] зверталась за медичною допомогою до закладу з діагнозом закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку. Їй надана медична допомога, призначено курс лікування (а.с.22). Висновком судово-медичної експертизи №9 від 05.01.2017 року підтверджено, що у [PERSON] були виявлені закрита черепно-мозкова травма у формі струсу головного мозку, збиття мяких тканей потиличної ділянки, сінці з боку задньої поверхні тулуба. Закрита черепно-мозкова травма у вигляді струсу головного мозку відноситься до категорії легких тілесних ушкоджень з короткочасним розладом здоровя. Синці тулуба самі по собі мають скороминущі наслідки тривалістю не більше 6 днів і за вказаним критерієм кваліфікуються як легкі тілесні ушкодження. (а.с.29) Згідно наданих [PERSON] чеків на придбання медичних препаратів та за надання медичних послуг, а також на діагностику (МРТ) нею понесені витрати на загальну суму 3347,29 грн. (а.с.3-5) Суд вважає, що дані спірні правовідносини регулюються наступними нормами права. Згідно із\~ст. 22 ЦК України\~особа, якій завдано збитків в результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки). Відповідно до п.4 Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», зазначено, що розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей\~1166,\~1187 ЦК України\~шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Відповідно до\~ст. 1187 ЦК України\~шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Отже, обов'язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв'язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини. Відповідно до п. 1 ч. 2\~ст. 23 ЦК України\~особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сімї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Згідно ч. 1\~ст. 1167 ЦК України\~моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини. У відповідності до ч.3\~ст. 23 ЦК України\~розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Верховним судом України в п. 9\~Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4(з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров'я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви. Суд, заслухавши пояснення позивача, свідка, дослідивши надані письмові докази та давши оцінку заявленим позовним вимогам на їх відповідність наведеним нормам права, приходить до висновку , що позов [PERSON] підлягає задоволенню в повному обсязі . Висновок суду обґрунтовується наступним. Суд вважає, що вищенаведеними доказами достовірно підтверджено, що саме по вині водія [PERSON] відбулась 27.11.2016 року дорожньо- транспортна пригода, від якої постраждала потерпіла [PERSON] Сама подія і винуватість [PERSON] підтверджені постановою слідчого про закриття відносно нього по даному факту кримінального провадження за ст.286 КК України, в якій підтверджено причетність [PERSON] до вказаної дорожньо-транспортної пригоди і факт порушення ним п.12.1 ПДД необрання безпечної швидкості руху , а в подальшому і постановою Роздільнянського районного суду Одеської області від 25.06.2018 року про закриття відносно нього адміністративної справи за строками давності, однак із встановленням його вини і припинення провадження по нереабілітуючим його обставинам. Обставини вчинення дорожньо транспортної пригоди [PERSON] не заперечуються, про що свідчать і підписані ним на місці ДТП протоколи та схеми цієї події без будь-яких заперечень та доводів. Також суд вважає беззаперечним той факт, що в результаті ДТП [PERSON] отримала тілесні ушкодження, що підтверджується медичною довідкою, показами свідка [PERSON], яка була на місці події і бачила тілесні ушкодження у потерпілої, а також висновком судово-медичної експертизи. Отримані [PERSON] тілесні ушодження віднесені до категорії легких тілесних ушкоджень, серед яких згідно медичної документації наявна закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, після отримання якої [PERSON] було призначено з 27.11.2016 року амбулаторне лікування у невропатолога і ним же проводилось призначення лікування відповідно до карти амбулаторної хворої, про що свідчать записки в медичній картці та відповідні рецепти. Також із завленої до стягнення суми матеріальної шкоди, суд вважає обгрунтованими витрати на КТ головного мозку в сумі 940 грн (а.с.4), що також входить до витрат на відновлення стану здоров»я потерпілої після ДТП. Також витрати на придбання медикаментів (а.с.3,5) відповідають заявленій сумі до стягнення, яка разом із витратами на діагностику складає 3347,29 грн. Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, суд враховує характер вчиненого відповідачем [PERSON] правопорушення, глибину фізичних та душевних страждань позивача [PERSON], беручи до уваги, що немає і не може бути точних критеріїв майнового виразу фізичного, душевного болю, страждань, а будь-яка компенсація моральної шкоди не може відповідати дійсним стражданням позивача і може мати тільки умовний вираз та виходячи з міркувань розумності та справедливості, вважає за необхідне визначити розмір відшкодування завданої моральної шкоди в сумі 10000,00 грн. При цьому суд вважає, що саме така сума підлягає відшкодуванню позивачеві, так як остання перенесла фізичний біль від отриманих тілесних ушкоджень, перебувала на амбулаторному лікуванні, на протязі двох років не отримала відшкодування заподіяної шкоди, вимушена була звертатись до поліції, експертних установ та до суду, на що витрачала додаткові зусилля та перенесла нервові потрясіння . Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів в їх сукупності. Тому суд\~приходить до\~висновку про\~повне задоволення\~позовних вимог\~[PERSON],\~вважає їх\~обґрунтованими та\~законними,\~і вважає\~,\~що з\~відповідача на\~її користь\~належить стягнути\~в рахунок\~відшкодування заподіяної\~матеріальної шкоди\~ 3347,29 грн , а в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди 10000 грн. На підставі\~ст.141\~ЦПК України з\~[PERSON] підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 704,80 грн, так як позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року №3674.

Outcome: approved