Jurisdiction: civil
Date: 2019-11-20 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить стягнути з [PERSON] на її користь заборгованість по аліментам на утримання доньки [PERSON] , [INFO] , в розмірі 16155,50 грн., неустойку за прострочення сплати аліментів за період з серпня 2017 року по квітень 2019 року в розмірі 4906,24 грн, а також збільшити розмір аліментів, визначених за домовленістю між батьками дитини та стягувати з [PERSON] на її користь аліменти на утримання доньки в твердій грошовій сумі в розмірі 2500,00 грн. щомісячно до досягнення дитиною повноліття. Обґрунтовуючи свої позовні вимоги [PERSON] посилалась на те, що 06.07.2017 між нею та її колишнім чоловіком [PERSON] будо укладено нотаріально посвідчений договір про участь у вихованні та утриманні доньки, який відповідач в частини сплати аліментів не виконував, внаслідок чого за період з 01.08.2017 по 01.05.2019 заборгованість по аліментам становить 16155,50 грн. При зверненні до нотаріуса, позивачу було відмовлено у видачі виконавчого напису, оскільки не можливо було достовірно встановити дійсну заборгованість. Одночасно позивач просить у зв`язку із виникненням заборгованості стягнути з [PERSON] неустойку за весь час прострочення сплати аліментів, що відповідно до розрахунку за період з 01.08.2017 по 01.05.2019 становить 4906,24 грн. також позивач просить змінити визначений їх домовленістю розмір аліментів, посилаючись на те, що в неї народилась ще одна дитина, а тому не працює повною мірою, спільна із відповідачем донька потребує додаткових витрат на одяг, харчування, відпочинок, лікування (в разі потреби), оплати позашкільних заходів, які на теперішній час несе позивач, а дійти згоди з цього питання із відповідачем не вдається можливим. У судовому засіданні представник позивача [PERSON] - [PERSON] підтримала заявлені позовні вимоги в повному обсязі, просила їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні заявлені позовні вимоги визнав частково, підтвердив факт укладання договору про виховання та утримання доньки та вказував, що позивач до недавнього часу не зверталась до нього із вимогою про сплату аліментів, погашення заборгованості або оплати додаткових витрат на дитину, позовні вимоги визнав частково, не заперечував проти заявленого розміру заборгованості та періоду її виникнення. Суд, заслухавши пояснення учасників процесу, дослідивши матеріали справи, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини. Сторони у справі, [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано, про що було видано свідоцтво про розірвання шлюбу серії [NUMBER] , актовий запис про розірвання шлюбу № 269 від 27.07.2010. Мають спільну доньку - [PERSON] , [INFO] . 06.07.2017 між [PERSON] та [PERSON] було укладено Договір про участь у вихованні та утриманні дитини, посвідчений ПН ХМНО Сарапас Н.Б., реєстровий № 908. За умовами цього договору, окрім іншого, [PERSON] зобов`язався утримувати свою доньку [PERSON] , [INFO] , та сплачувати аліменти в розмірі 600,00 грн. щомісяця, починаючи з дня посвідчення цього договору і до досягнення дитиною повноліття, шляхом перерахування суми аліментів за допомогою міжнародних переказів через платіжну систему Western Union. Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованість [PERSON] по аліментам по договору від 06.07.2017 за період з 01.08.2017 по 01.05.2019, з урахуванням змін до законодавства щодо мінімального гарантованого розміру аліментів, становить 16155,50 грн. Відповідно до положень ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідач [PERSON] у судовому засіданні підтвердив, що не сплачував аліменти за укладеним договором, а також не оспорює розмір їх заборгованості. Відповідно до положень ст. 189 Сімейного кодексу України батьки мають право укласти договір про сплату аліментів на дитину, у якому визначити розмір та строки виплати. Умови договору не можуть порушувати права дитини, які встановлені цим Кодексом. Договір укладається у письмовій формі і нотаріально посвідчується. У разі невиконання одним із батьків свого обов`язку за договором аліменти з нього можуть стягуватися на підставі виконавчого напису нотаріуса. Однак, як вказує позивач, видати виконавчий напис щодо стягнення заборгованості ПН ХМНО Сарапас Н.Б. відмовилась, оскільки не можливо встановити дійсну суму заборгованості у зв`язку із відсутністю відповідних письмових доказів. Враховуючи викладене суд вважає, що наявні підстави для задоволення вимог [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах за договором від 06.07.2017. Статтею 196 Сімейного кодексу України визначено відповідальність за прострочення сплати аліментів, оплати додаткових витрат на дитину. Так, у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. Позивачем надано розрахунок неустойки за прострочення сплати аліментів за період з 01.08.2017 по 01.05.2019, який становить 4906,24 грн. та який не оспорюється відповідачем. Що стосується позовних вимог [PERSON] про зміну розміру аліментів суд вважає за необхідне зазначити наступне. Відповідно до частин першої, другої, статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. В частині першій статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Згідно з пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду або домовленістю між батьками, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів. Стаття 192 СК України вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Виходячи з наведених положень закону, при вирішенні вимог щодо зміни розміру раніше стягнутих аліментів суд зобов`язаний з`ясувати матеріальний та сімейний стан як платника аліментів, так і стягувача, погіршення чи поліпшення їх здоров`я. Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту права дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку стягнення аліментів» від 17 травня 2017 року № 037-VIII частину другу 182 СК України викладено в такій редакції: «Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Отже, вказаним законом збільшено мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів. Згідно роз`яснень, викладених у пункті 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року за № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зміна законодавства в частині визначення мінімального розміру аліментів на одну дитину не є підставою для перегляду постановлених раніше судових рішень про їх стягнення. Тобто, зміна закону, яким встановлюється мінімальний розмір аліментів, які підлягають стягненню з платника аліментів на одну дитину, не є підставою для зміни розміру аліментів відповідно до статті 192 СК України. Частиною першою статті 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку. Разом з тим, збільшення мінімального розміру аліментів не є підставою для ухвалення нового рішення про збільшення розміру аліментів, як і не може бути підставою для відмови в перерахунку розміру аліментів (правова позиція Верховного суду, викладена в постанові від 12.09.2018року № 459/2181/17). Звертаючись до суду із позовом, [PERSON] просила збільшити розмір аліментів, визначених домовленістю між батьками з 600,00 щомісячно до 2500,00 грн. щомісячно, посилаючись на збільшення витрат на утримання дитини, необхідності несення додаткових витрат, однак жодних доказів цьому не надала. Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що збільшення розміру аліментів у зв`язку зі зміною законодавства не ґрунтуються на зазначених вимогах закону, доказів зміни матеріального стану позивача чи відповідача суду не надано та в ході розгляду справи не встановлено, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають. Однак це не позбавляє позивача звернутися до суду із вимогами щодо стягнення додаткових витрат на дитину у порядку ст. 185 Сімейного кодексу України. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст. 141 ЦПК України. На підставі викладеного та

Outcome: partial