Jurisdiction: civil
Date: 2014-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Бериславського районного суду Херсонської області з позовною заявою до Високівської сільської ради, третя особа: [PERSON], приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] про визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за законом., а саме на земельну частку /пай/ площею 11,08 умовних кадастрових гектарів, яка розташована на території с. Високе Бериславського району Херсонської області на землях, які перебувають у колективній власності КСП «Україна», вартістю 30739 грн., яка залишилась після смерті матері [PERSON]. Позовні вимоги мотивовано тим, що [INFO] померла її мати [PERSON], [INFO], яка проживала в [ADDRESS] та була зареєстрована відповідно до довідки ОСББ «Таврія-8» від 31.10.2014 року №370 за вказаною вище адресою з 30.11.2001 року по 02.01.2010 рік. Факт смерті матері підтверджується свідоцтвом про смерть серії [NUMBER], виданим [INFO] міським відділом РАЦС Головного управління юстиції у Херсонській області, про що зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації смертей за №2. На день смерті матері, [PERSON] залишилось спадкове майно, яке складається з земельної частки /паю/ у землі, яка перебуває у колективній власності КСП «Україна» в селі Високе Бериславського району Херсонської області, розміром 11,08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі /на місцевості/, яке позивач прийняла. Правовстановлюючий документ, це сертифікат на право на земельну частку /пай/ від 15.10.1996 року серії ХС №011947 видано на підставі рішення Бериславської райдержадміністрації від 13.09.1996 року №371 «Про затвердження розміру земельної частини /паю/ та грошової оцінки одного гектару сільськогосподарських угідь членів КСП «Україна». Вартість земельної частки встановлено 30739 грн. Відповідно до довідки Відділу Дежземагентства у Бериславському районі Херсонської області від 15.09.2014 року №01-30/9-3108, зазначений сертифікат за життя матері позивачки не реєструвався в книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку /пай/ та не видавався. На початку листопада 2014 року, позивач знайшла в документах своєї покійної матері копію вказаного вище сертифікату, оригінал відсутній. 18.11.2014 року позивачка звернулась до Приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] з відповідною заявою про прийняття спадщини та видачу свідоцтва про право на спадщину, про що видано Витяг про реєстрацію в Спадковому реєстрі №38929430, спадкова справа №56787847. 18.11.2014 року Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] відмовила позиваки у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на право на земельну частку /пай/ з підстав відсутності у позивачки оригіналу сертифікату та пропущення шестимісячного терміну з моменту відкриття спадщини для подання такої заяви, про що видала постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії №02-14/343. Крім позивачки спадкоємцем 1-ї черги є також її брат, син померлої [PERSON] - [PERSON], [INFO], який проживає за адресою: [ADDRESS], який 18.11.2014 року надав приватному нотаріусу Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] заяву, якою не заперечував проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім'я позивачки. Померла [PERSON] за час свого життя не встигла здійснити державну реєстрацію прав на земельну частку (пай) та отримати сертифікат, а у подальшому виготовити державний акт на право власності на земельну ділянку. У зв'язку з тим, що правовстановлюючі документи на земельну частку (пай) не були зареєстровані та отримані спадкодавицею, позивачка позбавлена можливості оформити спадщину в позасудовому порядку, а тому змушена звернутися до суду за захистом своїх прав, щодо визнання права власності на земельну частку /пай/ в судовому порядку. Просить визнати на нею в порядку спадкування право власності на земельну частку (пай) площею 11.08 умовних кадастрових га, яка розташована в с.Високе Бериславського району Херсонської області на землях, які перебувають у колективній власності КСП «Україна», вартістю 30739 грн., на спадщину, яка відкрилась після смерті [PERSON], що померла [INFO], про що зроблено відповідний запис в Книзі реєстрації смертей за №2. Позивачка [PERSON] в судове засідання не з»явилась була повідомлена належним чином про день, місце та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причина неявки суду не відома. Представник позивача [PERSON] в судовому засіданні позов підтримала та просила суд задовольнити заявлені вимоги з підстав викладених в позові, заявивши суду, що позивач позбавлений іншим законним шляхом зареєструвати своє право власності на спадкове майно, так як нотаріальною конторою їй в цьому відмовлено та рекомендовано звернутися до суду. Представник відповідача Високівської сільської ради Бериславського району Херсонської області, за дорученням [PERSON] в судовому засіданні позов визнала, не заперечувала проти його задоволення. Третя особа [PERSON] в судове засідання не з,явився, надавши суду заяву з проханням розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] в судове засідання не з»явилась була повідомлена належним чином про день, місце та час розгляду справи, про що свідчить рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення, причина неявки суду не відома. Відповідно до ст..169 ЦПК України, якщо суд не має відомостей про причину неявки учасника розгляду цивільної справи, повідомленого належним чином, або причину неявки буде визнано неповажною, суд вирішує справу на підставі наявних у справі даних чи доказів. Згідно з ст.169 ЦПК України суд визнав за можливе розглянути справу за відсутності належним чином повідомлених учасників судового розгляду справи. Вислухавши пояснення представника позивача, інших учасників судового розгляду справи, які з»явились, дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню виходячи з наступних підстав: Згідно ст. 10-11 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та суд вирішує справу в межах заявлених вимог та підставі наданих йому доказів. Відповідно до ст. 60 зазначеного вище Кодексу кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу.Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Під час розгляду цієї цивільної справи судом були створені всі умови для реалізації прав та виконання обов»язків учасниками судового розгляду. Відносно надання суду будь-яких інших доказів сторони наголошували на тому, що надали до справи всі наявні в них докази . З огляду на вищенаведене, суд розглядає справу на підставі тих доказів, які є у матеріалах справи і вважає, що їх достатньо для розгляду цієї справи по суті. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин. Вирішуючи зазначений спір суд повинен застосовувати норми цивільного законодавства, які регулюють зазначені правовідносини та Конституцію України. Відповідно до ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 4 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України. Судові органи, здійснюючи правосуддя, на засадах верховенства права забезпечують захист гарантованих Конституцією України та законами прав і свобод людини і громадянина, інтересів суспільства і держави. Так, судом встановлено, [INFO] в м.Херсоні померла [PERSON], про що в книзі реєстрації смертей 2010 року січня місяця 04 числа, міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Херсонській області, зроблено відповідний актовий запис №2 (а.с.14). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (ч.ч. 1, 2 ст. 1220 ЦК України). Відповідно до ст. 1222 ЦК України, спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини. Відповідно до 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON], є дітьми померлої [INFO] в м.Херсоні [PERSON] та є спадкоємцями першої черги (а.с.11, 12, 13). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини (стаття 1223 ЦК України). Крім того, главою 87 ЦК України визначено процедуру здійснення права на спадкування. Відповідно до частини 1 статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно з частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Відповідно до ст. ст. 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] пропустила встановлений законом строк для прийняття спадщини, оскільки звернулась до нотаріальної контори з заявою 18.11.2014 року, у той час, коли 02.07.2010 року збіг шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини (а.с.21). [PERSON]- син померлої також звернувся 18.11.2014 року до нотаріальної контори з заявою у якій зазначив, що спадщину після померлої [INFO] [PERSON] фактично не прийняв, ставити питання про її прийняття в судовому порядку не буде, не заперечує проти видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на ім»я дочки померлої, [PERSON] (а.с.20). Відповідно до ст. 1273 ЦК спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого ст. 1270 ЦК, натомість [PERSON], спадкоємець померлої [PERSON] пропустив встановлений ст.1270 ЦК України строк, щодо відмови від прийняття спадщини. За ч.ч.1, 3 ст. 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. За позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини поважних причин, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини. Відповідно до змісту ст. 1272 ЦК позов про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини подається: 1) у разі відсутності письмової згоди всіх спадкоємців, які прийняли спадщину, на подання спадкоємцем, який пропустив шестимісячний строк, заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори; 2) у разі пропуску шестимісячного строку подання заяви про прийняття спадщини до нотаріальної контори та відсутності інших спадкоємців, які прийняли спадщину та могли б дати письмову згоду на подання цієї заяви. Відповідно до п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» вирішуючи питання про визначення особі додаткового строку для прийняття спадщини, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. При цьому необхідно виходити з того, що поважними є причини, пов'язані з об'єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій. 18.11.2014 року позивачка звернулась до приватного нотаріуса Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] з заявою про прийняття спадщини, на підставі якої заведена спадкова справа №56787847 (а.с. 21, 18). 18.11.2014 року приватний нотаріус Херсонського міського нотаріального округу [PERSON] винесла постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії, яка вмотивована тим, що [PERSON] не звернулась до нотаріальної контори у встановлений шестимісячний строк з моменту відкриття спадщини з відповідною заявою про прийняття спадщини на майно, яке належало її матері [PERSON] та не надіслала листом заяву на адресу нотаріальної контори. З довідки про склад сім»ї, виданої Об»єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Таврія-8» від 31.10.2014 року за №370, яка зберігається у спадковій справі, вбачається, що вона(спадкоємиця) не проживала та не була зареєстрована разом зі своєю матір»ю (спадкодавицею [PERSON]) на день її смерті. У розумінні ст.1270 ЦК України [PERSON] вважається такою, що не прийняла спадщину, оскільки звернулась до нотаріальної контори 18.11.2014 року, тобто після закінчення шестимісячного терміну з моменту відкриття спадщини. Окрім цього, спадкоємиця не може надати оригінал сертифікату на право на земельну частку (пай), який було оформлено на її матір, [PERSON], оскільки з довідки №01-30/9-3108 від 15.09.2014 року виданої відділом Держземагенства у Бериславському районі Херсонської області, [PERSON] була включена до Списку громадян-членів КСП «Україна» на отримання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності за №447, але сертифікат її за життя не видавався, виходячи з зазначеного відмовлено позивачці у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері, [PERSON], померлої [INFO], на земельну частку /пай/ площею 11,08 умовних кадастрових гектарів без визначення меж цієї частки в натурі ( на місцевості), яка розташована на території с. Високе Бериславського району Херсонської області на землях, які перебувать у колективній власності КСП «Україна», (а.с.17,19). З довідки виданої Об»єднанням співвласників багатоквартирного будинку «Таврія-8» від 31.10.2014 року за №370, вбачається, що [PERSON] яка померла [INFO], була прописана за адресою [ADDRESS], з 30.11.2001 року по [INFO], на час її смерті разом з нею ніхто не був зареєстрований (а.с.16). Станом на час розгляду справи у суді вищезазначена постанова приватного нотаріуса ніким не оскаржена, не скасована, а тому є чинною. Пленум Верховного Суду України в абз. 3 п.23 постанови №7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» зазначив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. В обґрунтування причин пропуску строку для прийняття спадщини, позивачка посилається на те, що на початку листопада 2014 року знайшла у документах матері копію сертифікату на право на земельну частку(пай), оригінал відсутній. Підставою для прийняття судом рішення про визначення спадкоємцеві, який пропустив строк для прийняття спадщини, додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини, є визнання причин пропуску строку на прийняття спадщини поважними. Судом не можуть бути визнані поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна, похилий вік, непрацездатність, незнання про існування заповіту, встановлення судом факту, що має юридичне значення для прийняття спадщини (наприклад, встановлення факту проживання однією сім'єю), невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови. Виходячи з вищезазначеного позивачка у розумінні ст.ст.10, 60 ЦПК України не надала суду доказів на підтвердження поважності причини пропуску строку для прийняття спадщини. Вирішення судом спору щодо визнання права власності в порядку спадкування може відбуватися лише після прийняття спадщини. Позивачка у розумінні ст.1270 ЦК України вважається такою, що не прийняла спадщину. Окрім цього, необхідно зазначити, що відповідно до п. 207 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при прийнятті заяви про прийняття спадщини нотаріус не перевіряє наявність спадкового майна та його належність спадкодавцю. Згідно Глави 10 ч.4, пункту 4.15 «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22 лютого 2012 року та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595, щодо вимог до документів, що подаються для вчинення нотаріальних дій, не приймаються документи, які не відповідають вимогам закону. Згідно довідки виданої відділом Держземагенства у Бериславському районі Херсонської області, [PERSON] була включена до Списку громадян-членів КСП «Україна» на отримання права на земельну частку (пай) із земель колективної власності за №447. Згідно затвердженого списку та на підставі розпорядження голови Бериславської РДА від 13.09.1996 року №371 «Про затвердження розміру земельної частки (паю) та грошової оцінки одного га сільськогосподарських угідь членів КСП «Україна» на [PERSON] було оформлено сертифікат на право на земельну частку (пай) серія ХС №011947 на земельний пай розміром 11.08 в умовних кадастрових гектарах. Зазначений сертифікат не реєструвався в книзі записів реєстрації сертифікатів на право на земельну частку (пай) та не видавався [PERSON] (а.с.15,17). Відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. Згідно зі ст. 125 ЗК право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Статтею 1218 ЦК встановлено, що до складу спадщини входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Умовою для переходу в порядку спадкування права власності на об'єкти нерухомості, в тому числі земельну ділянку є набуття спадкодавцем зазначеного права у встановленому законодавством України порядку. Якщо за життя спадкодавець не набув права власності на земельну ділянку, то спадкоємець також не набуває права власності у порядку спадкування. До спадкоємця переходять лише визначені майнові права, які належали спадкодавцеві на час відкриття спадщини. Для набуття права власності у встановленому законодавством порядку спадкоємець повинен здійснити дії, які необхідні для набуття права власності на визначене нерухоме майно, зокрема на отримання права на земельну частку (пай). У разі втрати, пошкодження сертифіката про право на земельну частку (пай) аналогічного порядку видачі нового сертифікату на ім'я спадкодавця спадкоємцям особи, яка мала право на земельну частку (пай), не передбачено. Отже, належним способом захисту прав спадкоємців у разі відмови нотаріуса видати свідоцтво право на спадщину на земельну частку (пай) є звернення спадкоємців з вимогами про визнання права на земельну частку (пай) в порядку спадкування. На підставі ст. 1216, 1218, 1268, 1270 ЦК України, Постанови №7 Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування»Постанови № 6 Пленуму Вищого спеціалізованого суду з розгляду цивільних і кримінальних справ від 01 березня 2013 року «Про узагальнення судової практики розгляду цивільних справ про спадкування»,

Outcome: dismissed