Jurisdiction: civil
Date: 2018-02-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука із позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житлом. Свої вимоги позивач мотивувала тим, що вона є власником квартири [ADDRESS] на підставі свідоцтва про право особистої власності на квартиру. У даній квартирі зареєстрований також її син, [PERSON], який у 2012 виїхав з квартири і не проживає у ній. Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою №92 в буд.№4, квартал 278 в м.Кременчуці Полтавської області. В судове засідання сторони не зявились, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином, позивач надав суду заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав. Відповідач [PERSON]В про причини своєї неявки суд не повідомляв. Враховуючи повторну неявку належним чином повідомленого відповідача, з огляду на положення ч.4 ст.223 ЦПК України, суд дійшов висновку про можливість ухвалення по справі заочного рішення. Третя особа, Автозаводська районна адміністрація виконавчого комітету Кременчуцької міської ради, в судове засідання не зявилась, надіслала суду клопотання про розгляд справи за відсутності її представника. Дослідивши матеріали справи та оцінивши надані суду докази, суд приходить до наступного. Частиною 1 ст. 29 Цивільного кодексу України(далі ЦК України) встановлено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Статтею 310 ЦК України визначено, що фізична особа має право на місце проживання, на вільний вибір місця проживання та його зміну, крім випадків, встановлених законом. Відповідно до ст.316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст.317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна. Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Згідно ст.405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним власником житла або законом. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника квартири (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого квартири (квартири), які проживають разом з ним у квартири (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Згідно ст.7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення. Судом встановлено, що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS], що підтверджується копією свідоцтва № 753 про право особистої власності на квартиру, виданого виконавчим комітетом Кременчуцької міської ради народних депутатів 21.12.1996. У вказаній квартирі зареєстрований [PERSON], що підтверджується довідкою відділу ведення Реєстру територіальної громади Автозаводської районної адміністрації виконавчого комітету Кременчуцької міської ради та довідкою ОСББ № 95 від 18.09.2017. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт тривалого не проживання [PERSON] у квартирі [ADDRESS] підтверджується актом ОСББ № 95 від 18.09.2017, згідно з яким свідки [PERSON] і [PERSON] підтвердили факт не проживання [PERSON] за вищевказаною адресою з липня 2012 року. Враховуючи те, що відповідач не проживає у спірному житлі більше року, а його реєстрація у спірному житлі створює перешкоди для власника квартири, викликані необхідністю сплачувати вартість комунальних послуг з урахуванням реєстрації відповідача, а також позбавляє можливості вільно розпоряджатись своїм майном, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають задоволенню. Таким чином, суд визнає [PERSON] таким, що втратив право користування житловим приміщенням квартирою №92 в буд.№4, по кварталу 278 в м.Кременчуці Полтавської області. Відповідно до ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню судові витрати, які складаються із судового збору в сумі 640 грн.

Outcome: approved