Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-09 00:00:00

[PERSON] звернулась до Берегівського районного суду з позовом до Яношівської сільської ради про визнання права власності на житловий будинок у порядку спадування за законом, вказавши, що відповідно до Свідоцтва про смерть серії І-ФМ №086191, [PERSON] (спадкодавець) помер 08 липня 2009 року та заповітного розпорядження не залишив. За життя спадкодавцю належав житловий будинок розташований за адресою: с. Балажер, вул. Гагаріна, 27 на території Яношівської сільської ради Закарпатської області, що підтверджується відомостями внесеними до погосподарської книги вказаного органу місцевого самоврядування. [PERSON] (позивачем у справі, дружиною спадкодавця) з метою оформлення спадкових прав на вказаний житловий будинок ініційовано звернення до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини. Приватним нотаріусом Берегівського районного нотаріального округу позивачу відмовлено у видачі Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок у звязку із відсутністю реєстрації вказаного будинку у Державному реєстрі прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Вказані обставини зумовили необхідність вдатись до судових способів захисту охоронюваних прав та законних інтересів [PERSON]. Позивачка у судове засідання не зявилася, при цьому її представник за договором адвокат [PERSON] подав до суду заяву, в якій просив суд розглянути справу у їх відсутності, позовні вимоги підтримав, просив позов задоволити. Відповідач представник виконавчого комітету Яношівської сільської ради в судове засідання не зявився, однак подали до суду заяву, в якій просять справу розглянути у їх відсутності, позовні вимоги визнають. Перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд вважає, що позов підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може предявити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється, або не визнається іншою особою. Відповідно до п. 28 «Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно» і «Порядку надання інформацій з державного реєстру речових прав на нерухоме майно», затверджених Постановою Кабінету Міністрів України за № 868 від 17.10.2013 року, підставою для державної реєстрації прав на нерухоме майно є рішення суду, що набрало законної сили щодо права власності та їхніх речових прав на нерухоме майно. Згідно з абз. 3 листа Державної архітектурно-будівельної інспекції України від 30.07.2012 року № 40-19-5376 «Щодо порядку прийняття в експлуатацію самовільно побудованого садового будинку і розмірів штрафів», документом, який засвідчує відповідність закінчених будівництвом до 5 серпня 1992 року індивідуальних (садибних) житлових будинків та господарських будівель і споруд, є технічний паспорт, складений за результатами технічної інвентаризації. Однак отримавши техпаспорт, позивачка не мала змоги зареєструвати її право власності на майно, так як таке право робити має лише власник майна. Відповідач визнав позов в повному обсязі. Вважають вимоги позивача обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню, про що свідчить подана ними заява. Частиною 1 ст.\~61 ЦПК України встановлено, що обставини, визнані сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, не підлягають доказуванню. У разі визнання відповідачем позову, суд, за наявності для того законних підстав, ухвалює рішення про задоволення позову (ч.\~4 ст.\~174 ЦПК України). За відсутності будь-якого застереження, факт, визнаний сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі, вважається встановленим. Тобто, визнання позову відповідачем, згідно ст.\~61 ЦПК України, є обовязковим для суду, оскільки обставини, визнані сторонами, не підлягають доказуванню. В судовому засіданні встановлено, що визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб. За таких обставин, суд приймає визнання позову відповідачем у справі і з цих підстав задовольняє позов.

Outcome: approved