Jurisdiction: civil
Date: 2016-05-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання права власності на частку у спільній сумісній власності подружжя, в якому просила визнати за нею, [PERSON], [INFO], ідентифікаційний номер [NUMBER], право приватної власності на ідеальну долю - одну другу частку у праві спільної сумісної власності подружжя на неподільну річ - однокімнатну квартиру № 45: загальною площею 19,1 кв.м., житловою 11,8 кв.м., у будинку готельного типу № 37/8, розташованого по вулиці Біблика в м. Харкові; Квартиру [ADDRESS] залишити у спільній частковій власності [PERSON] та [PERSON]. В обґрунтування позову посилалася на те, що з 09 лютого 2005 року вона - [PERSON] (позивачка) та [PERSON] (відповідач) перебували у цивільних відносинах, а 20 липня 2005 року юридично зареєстрували шлюб. Від спільного проживання 27 січня 2006 року народився син - [PERSON]. Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року їх шлюб було розірвано. Судове рішення набрало законної сили. Після фактичного припинення між ними шлюбних відносин відповідач пішов із сім'ї, залишивши квартиру. Він проживав в орендованому житловому приміщенні, перебував у цивільному шлюбі з іншою жінкою, яка має від нього дитину. Позивач стверджує, що 12 грудня 2005 року відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу від 12 грудня 2005 року, за умовами якого [PERSON] придбав квартиру № 45, у будинку готельного типу № 37/8, розташованому по вулиці Другої П'ятирічки (змінено назву на Біблика на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 12/15) в Орджонікідзевському районі м. Харкова, житловою площею 11,8 кв.м., загальною площею 19,1 кв.м. Продаж квартири вчинено за 29070,00 грн. За домовленістю між ними, право власності на зазначене нерухоме майно було оформлено на відповідача та 10 січня 2006 року зареєстровано ним у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»: номер запису: В-20643, в книзі 1. Після проведення ремонту, зазначає позивач, вона з відповідачем вселились в спірну квартиру та проживали в ній однією сім'єю до моменту фактичного розлучення. Позивач в судове засідання надала заяву з проханням слухати справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує у повному обсязі, просила ухвалити заочне рішення у справі. Відповідач у судове засідання не зявився, повідомлялися про час та місце розгляду справи належним чином, заяви про розгляд справи у його відсутність не надав, заперечень проти позову не надав. Зі згоди позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 224 ЦПК України. Вивчивши заяву позивача, матеріали справи, дослідив надані докази, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню за наступними обставинами. Судом встановлено, що [PERSON] та [PERSON] перебували у шлюбі з 20 липня 2005 року, Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 15 травня 2012 року їх шлюб було розірвано. Судове рішення набрало законної сили, що підтверджується копією рішення по справі № 2029/2871/12, після розірвання шлюбу прізвище [PERSON] залишено без змін. За час перебування у шлюбі сторонами було придбане спірне майно, а саме: квартира № 45, у будинку готельного типу № 37/8, розташованому по вулиці Другої П'ятирічки (змінено назву на Біблика на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 12/15) в Орджонікідзевському районі м. Харкова, житловою площею 11,8 кв.м., загальною площею 19,1 кв.м., що підтверджується копією договору купівлі продажу квартири, посвідченим 20.12.2005 року приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу [PERSON], реєстровий № 8199; копією Витягу з Державного реєстру правочинів від 20.12.2005 року № 1904329. За домовленістю між ними, право власності на зазначене нерухоме майно було оформлено на відповідача та 10 січня 2006 року зареєстровано ним у комунальному підприємстві «Харківське міське бюро технічної інвентаризації»: номер запису: В-20643, в книзі 1, що підтверджується копією Витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно № 9530747 від 10.01.2006 року. Після проведення ремонту позивач з відповідачем вселились в спірну квартиру та проживали в ній однією сім'єю до моменту фактичного розлучення. На час розгляду справи в суді[ADDRESS], у будинку готельного типу № 37/8, розташованому по вулиці Другої П'ятирічки (змінено назву на Біблика на підставі рішення виконавчого комітету Харківської міської ради від 20 листопада 2015 року № 12/15) в Орджонікідзевському районі м. Харкова, житловою площею 11,8 кв.м., загальною площею 19,1 кв.м. зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON], що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об'єктів нерухомого майна щодо обєкта нерухомого майна № 58835745 від 11.05.2016 року. Відповідно до статті 61 СК України об'єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об'єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя визначені в частині третій статті 368 Цивільного кодексу України та в частинах першій і другій статті 60 Сімейного кодексу України: майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя. З наведеного випливає, що приписами статті 60 СК України закріплюється презумпція спільної сумісної власності подружжя, підставами набуття якої є юридично визначений факт шлюбних відносин. Спірна квартира була придбана сторонами у період офіційного шлюбу, з метою спільного проживання сім'ї, за особисті кошти, які були вкладені в її надбання дружиною і чоловіком, та за кошти з сімейного бюджету. Отже, спірна квартира є об'єктом спільної сумісної власності подружжя, позивача та відповідача. Позивачка з колишнім чоловіком, відповідачем, не може дійти згоди та у добровільному порядку поділити спільне майно, що і стало причиною її звернення до суду за захистом порушеного права. У спірній квартирі, за твердженням позивачки, вона проживає з малолітнім сином, який знаходиться на її повному утриманні і вихованні. За правилами частин перших статей 68 і 69 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Статтею 70 СК України встановлено, що в разі поділу майна котре є об'єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Домовленості між позивачем та відповідачем про частки у праві власності на квартиру при укладені договору купівлі-продажу не було, що стверджується позивачкою та не спростовано відповідачем, шлюбний договір між сторонами при реєстрації шлюбу не укладався. Спірна квартира однокімнатна, розташована на другому поверсі шестиповерхового будинку готельного типу, тому у розумінні положень статті 183 ЦК України за своєю природою є річчю неподільною. Враховуючи викладені обставини реально поділити спірну квартиру неможливо. Позивач стверджує, що вона проживає одна з малолітньою дитиною, працює на заводі «Електротяжмаш» обмотницею і на даний період не має достатніх грошових коштів для виплати відповідачу компенсації його долі в спільній сумісній власності; Відповідач продовжує бути зареєстрованим у спірній квартирі, однак не несе будь-яких матеріальних витрат по утриманню житлового приміщення. Пленум Верховного Суду України у пункті 25 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» роз'яснив: ... якщо неподільні речі не можуть бути реально поділені між ними (подружжям) відповідно до їх часток, суд визнає ідеальні частки подружжя в цьому майні без його реального поділу і залишає майно у їх спільній частковій власності. Відповідно до положень частин першої та другої статті 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, можуть бути: 1) визнання права. У даному випадку вирішити питання про визнання за позивачем права приватної власності на одну другу ідеальну частку у спільному сумісному нерухомому майні подружжя можливо тільки в судовому порядку. На підставі викладеного,

Outcome: approved