Jurisdiction: civil
Date: 2020-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] , в якому просить: визнати відповідача такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] ; встановити місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та надати дозвіл на зняття з реєстрації місця проживання дітей за адресою: квартирою [ADDRESS] . Свої вимоги обґрунтовує тим, що їй на підставі договору купівлі-продажу від 02 червня 2014 року на праві приватної власності належить квартира [ADDRESS] . Пояснює, що у вказаній квартирі зареєстровані: її невістка відповідач [PERSON] (зареєстрована з 2015 року), та її онуки [PERSON] , [INFO] , і [PERSON] , [INFO] (зареєстровані з 2017 року). У 2014 році її син, [PERSON] , одружився з відповідачкою. У зв`язку з тим, що у неї було відсутнє власне житло, то вони попросили надати дозвіл на проживання та її реєстрацію у даній квартирі до купівлі свого житла, а потім вона зніметься з реєстрації. В подальшому, від шлюбу у них народилося двоє дітей, яких також було зареєстровано у квартирі за вищевказаною адресою. 20.09.2018 року її син та невістка придбали квартиру [ADDRESS] . В серпні 2019 року вона дізналася, що вони розлучаються, бо її син переїхав проживати у вищезгаданий будинок, який ними було придбано під час шлюбу, та зареєструвався за цією адресою, а у вересні на її адресу, де позивач зареєстрована по [ADDRESS] надійшов лист з Новозаводського районного суду м. Чернігова з ухвалою про відкриття провадження у справі за позовом про розірвання шлюбу між [PERSON] та [PERSON] . Крім того, позивачу стало відомо, що відповідач не проживає у спірній квартирі, забрала дітей та проживає по [ADDRESS] , що підтверджується її заявою, посвідченою приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Кучман І.І. Вказує, що ознайомившись з вищевказаною заявою відповідача, вона зателефонувала їй та попросила знятися з реєстрації зі спірної квартири та зареєструватися за місцем знаходження своєї власності. Через деякий час після розмови відповідач надіслала СМС, якою просила надати їй дозвіл на проживання на проживання, але вона повідомила їй про свою відмову з посиланням на те, що у неї є своє житло та на те, що за час її проживання, після залишення цієї квартири її сином, з квартири зник належний їй на праві власності телефон, про що нею було подано заяву до поліції та яка внесена до ЄРДР. Крім того, вона не є членом її сім`ї, вони не ведуть спільного господарства, а вона своєю реєстрацією перешкоджає їй вільно користуватися своєю власністю. Крім того, позивач зазначає, що весь час, який вони проживали в квартирі, за житлово-комунальні послуги оплата проводилась саме нею, тобто вона одноосібно несла тягар утримання майна. Позивач вказує, що як власник житла, вимушена звернутись до суду з даною позовною заявою, оскільки відповідач створює їй перешкоди у здійсненні права користування і розпорядження своїм майном. Ухвалою суду від 09 грудня 2019 року вирішено прийняти до спільного розгляду і об`єднати в одне провадження з даним первісним позовом зустрічний позов [PERSON] , яка також діє в своїх інтересах та інтересах малолітніх: [PERSON] та [PERSON] , до [PERSON] , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Орган опіки та піклування Новозаводської районної у м. Чернігові ради, про усунення перешкод у користуванні житлом. У даній зустрічній позовній заяві представник [PERSON] просить: усунути перешкоди в користуванні [PERSON] та малолітніми [PERSON] та [PERSON] квартирою, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] шляхом зобов`язання [PERSON] передати ключі від квартири [PERSON] . Вимоги зустрічної позовної заяви обґрунтовані тим, що дійсно, Позивач по зустрічному позову - [PERSON] та [PERSON] (син Відповідача по зустрічному позову) перебувають в зареєстрованому шлюбі з 14 червня 2014 року. За час спільного проживання як подружжя у [PERSON] та [PERSON] народилися діти, а саме: син [PERSON] , [INFO] , та син [PERSON] , [INFO] . До народження дітей, сторони проживали у будинку Відповідачки по зустрічному позову, і що знаходиться в м. Корюківка, Чернігівської області. Проте, після народження сина [PERSON] , сім`я [PERSON] переїхала та стала постійно проживати в [ADDRESS] . За даною адресою Позивачка по зустрічному позову та її малолітні діти були зареєстровані та фактично проживали до 07 [INFO] 2019 року. Вказує, що дійсно чоловік Позивачки по зустрічному позову та син Відповідачки по зустрічному позову придбав на електронних торгах будинок в с. Наумівка Корюківського району, проте там жодного дня Позивачка по зустрічному позову не проживала, оскільки з моменту його придбання в ньому відбувався ремонт, так як він не був придатний для проживання, а тим більше з двома маленькими дітьми. Також зазначає, що згідно правовстановлюючих документів, будинок в с. Наумівка Корюківського району оформлений лише на чоловіка Позивачки по зустрічному позову. Саме тому Позивачка по зустрічному позову з дня народження старшого сина, постійно проживала в м. Чернігові у спірній квартирі. В цей час її чоловік та син Відповідачки по зустрічному позову - [PERSON] , в цей час допомагав здійснювати підприємницьку діяльність своїй матері та паралельно робив ремонт в придбаному житловому будинку. Так сім`я [PERSON] продовжували жити в спірній квартирі до серпня 2019 року, в тому числі і діти. Пояснює, що конфлікти в сім`ї почали виникати лише на початку літа 2019 року. Так, на початку серпня 2019 року чоловік [PERSON] по зустрічному позову обманом забрав дітей та відвіз їх до своєї матері - Відповідачки по зустрічному позову, в м. Корюківку, після чого, без жодного попередження фізично забрав ключі від квартири у Позивачки по зустрічному позову під час спільного перебування в місті Чернігові. Як наслідок Позивачка по зустрічному позову залишилася без речей, одягу, взуття та засобів до існування в чужому місті, адже останні три роки знаходилася в декретній відпустці, та займалася виключно вихованням дітей. Змушена була позичити кошти та проживати на орендованій квартирі. Після таких дій сина Відповідачки по зустрічному позову та власного чоловіка Позивачка по зустрічному позову зверталася до правоохоронних органів з відповідною заявою, на що останні єдине що спромоглися - це зазначити про необхідність вирішення спору в цивільному судовому порядку. Натомість син [PERSON] по зустрічному позову, незважаючи на малолітній вік дітей, їх постійне знаходження виключно з матір`ю протягом усього їх життя не давав жодного разу зустрічатися з ними майже протягом півтора місяці. Єдине що відбулося, це короткочасна зустріч виключно на території житлового будинку його матері в м. Корюківка. На всі переконання Позивачки по зустрічному позову, що це травмує маленьких дітей, адже, останні є дітьми маленькими, весь час свій проводили виключно з матір`ю, син Відповідачки по зустрічному позову не реагував, виражаючи виключно свій егоїзм та повну безглуздість у своїх вчинках. Як наслідок. Позивачка по зустрічному позову, дійсно скориставшись тією обставиною, що сина Відповідачки за зустрічним позовом та безпосередньо самої Відповідачки за зустрічним позовом не було дома, а діти знаходилися з абсолютно чужими людьми, забрала їх, та тимчасово вимушена проживати у батьків. Однак мала намір повернутися у квартиру, де вона зареєстрована зі своїми дітьми та фактично проживала весь час з дня їх народження та право користування якою має з дітьми. Про це було зазначено нею, ще в позовній заяві про визначення місця проживання дітей, яка була подана ще до даного позову Відповідачки по зустрічному позову. Саме тому, враховуючи конфлікт між [PERSON] та її чоловіком з приводу місця проживання дітей, остання і повідомила офіційно де на даний час вони знаходяться. Позов про розірвання шлюбу був поданий саме чоловіком Позивачки за зустрічним позовом після того, як він забрав ключі від останньої. Факт постійного проживання Позивачки за зустрічним позовом разом з дітьми підтверджується як доказами доданими до зустрічної позовної заяви, так і доказами наданими Відповідачкою по зустрічному позову. Позивачка за зустрічним позовом разом з дітьми не може проживати в спірній квартирі лише з серпня 2019 року та саме через протиправні дії Позивачки та її сина - колишнього чоловіка Позивачки за зустрічним позовом. Проте, Позивачка за зустрічним позовом, як член сім`ї Відповідачки за зустрічним позовом вселилася з волі останньої та проживала там зі своїми дітьми. На даний час, Сторони по справі продовжують бути членами сім`ї, оскільки шлюб між Позивачкою та її чоловіком не розірваний і станом на сьогодні. Зазначає, що член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Проте, Позивачка по зустрічному позову не була відсутня понад один рік, а тим більше малолітні діти в спірній квартирі. Більше того, останні три місяці, Позивачка за зустрічним позовом не має можливості проживати за останнім своїм місцем фактичного проживання та місцем реєстрації через протиправні дії Відповідачки за зустрічним позовом та її сина - чоловіка Позивачки за зустрічним позовом. Факт перешкоджання в користуванні спірною квартирою, підтверджується і відповідними зверненнями до правоохоронних органів з цього питання. Учасники провадження у судове засідання не з`явились. Про час та місце його проведення повідомлялись у встановленому порядку. Від позивача за первісним позовом до суду надійшли письмові пояснення, в яких просить первісний позов задовольнити. У задоволенні зустрічного позову просить відмовити. Від представника позивача за первісним позовом надійшла заява, в якій зазначила, що у судове засідання вона з`явитися не має можливості; позов підтримує та просить задовольнити. Представником відповідача за первісним позовом до суду подано заяву про проведення судового засідання без його участі. Додатково зазначив, що зустрічні позовні вимоги підтримує в повному обсязі та заперечує проти задоволення первісного позову. Оскільки всі особи, що беруть участь у справі, в судове засідання не з`явились, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку. Судом встановлено, що відповідно договору купівлі-продажу квартири від 02 червня 2014 року квартира за адресою: [ADDRESS] , належить на праві приватної власності [PERSON] (а.с. 10-13, 14-15). У вказаній квартирі станом на [INFO] зареєстровані: [PERSON] (невістка) з [INFO] року; [PERSON] (онук) з 30.11.2017 року; [PERSON] (онук) з 30.11.2017 року (а.с. 27). Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 04 грудня 2019 року розірвано шлюб між [PERSON] (сином [PERSON] ) та [PERSON] , який зареєстрований 14.06.2014 року. Визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] (а.с. 151-157). Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Згідно зі статтею 317 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна. Відповідно до частини першої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 Житлового кодексу УРСР закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб. Частиною першою статті 156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Аналогічну норму містить також стаття 405 ЦК України. Відповідно до частини четвертої статті 156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство. Відповідно до частини 3 статті 64 ЖК УРСР, якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї. За змістом зазначених норм правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Докази укладення певної угоди з встановленням спеціального режиму користування квартирою в матеріалах справи відсутні. Частинами першою, четвертою статті 29 ЦК України передбачено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків. Згідно статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном. Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунення будь-яких порушень свого права від будь-яких осіб у спосіб, який власник вважає прийнятним та ефективним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Згідно з Конвенцією поняття «житло» не обмежується приміщеннями, в яких законно мешкають або законно створені. Чи є конкретне місце проживання «житлом», яке підлягає захисту на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин, а саме - від наявності достатніх та триваючих зв`язків із конкретним місцем (рішення у справі «Прокопович проти Росії» від 18 листопада 2004 року, заява № 58255/00). У пункті 36 вказаного рішення Європейський суд з прав людини визначив, що концепція «житла» за змістом статті 8 Конвенції не обмежена житлом, яке зайняте на законних підставах або встановленим у законному порядку. «Житло» - це автономна концепція, що не залежить від класифікації у національному праві. То чи є місце конкретного проживання «житлом», що б спричинило захист на підставі пункту 1 статті 8 Конвенції, залежить від фактичних обставин справи, а саме - від наявності достатніх триваючих зв`язків з конкретним місцем проживання (рішення Європейського суду з прав людини по справі «Баклі проти Сполученого Королівства» від 11 січня 1995 року, пункт 63). Європейський суд з прав людини вказує, що «втрата житла є найбільш крайньою формою втручання у право на повагу до житла». Втручання держави є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не переслідує легітимну мету, одну чи декілька, що перелічені у пункті 2 статті 8, не здійснюється «згідно із законом» та не може розглядатись як «необхідне в демократичному суспільстві…» (справа «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року). Таким чином, тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла. Право власності позивача на спірне житло обтяжене тривалим проживанням відповідача у цьому житлі. Встановлено, відповідач за первісним позовом [PERSON] на протязі майже п`яти років проживає у спірній квартирі, куди була вселена за згодою її власника в якості члена сім`ї (дружини сина позивача за первісним позовом), тому набула право користування чужим майном. Також слід врахувати, що не сплинув, встановлений ст. 405 ЦК України, строк в один рік відсутності члена сім`ї без поважних причин, як і не встановлено належними доказами, що відповідач за первісним позовом [PERSON] не проживала у спірній квартирі саме без поважних причин. Крім того в спірній квартирі зареєстровані та проживали малолітні діти відповідачки. Об`єктивних перешкод у користуванні позивачкою за первісним позовом квартирою не встановлено, доказів на підтвердження наявності таких перешкод не надано. В тому числі не заслуговують на увагу доводи останньої, що вона одноособово несла тягар утримання даної квартири, зокрема що стосується сплати усіх платежів за житлово-комунальні послуги, оскільки з наданої самою позивачкою за первісним позовом в якості додатка до первісної позовної заяви роздруківки Приват24 вбачається,\~ що в період 03. 2019 року [PERSON] здійснено оплату за житлово-комунальні послуги за адресою спірної квартири. Доводи представника позивача у судовому засіданні про те, що [PERSON] надала [PERSON] грошові кошти на здійснення оплати зазначених платежів не підтверджені належними доказами. З урахуванням наведеного суд вважає, що відсутні підстави для задоволення первісної позовної вимоги про усунення перешкод у користуванні і розпорядженні власністю шляхом визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням квартирою [ADDRESS] . В свою чергу, рішенням суду, яке набрало законної сили, визначено місце проживання малолітніх [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , разом з матір`ю [PERSON] . Відмовляючи у задоволенні вимоги первісного позову про визнання [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід відмовити і у задоволенні вимоги первісної позовної заяви про встановлення місця проживання дітей [PERSON] , [INFO] , та [PERSON] , [INFO] , та надання дозволу на зняття з реєстрації місця проживання дітей за адресою: квартирою [ADDRESS] . Що стосується вимог зустрічної позовної заяви, слід зазначити наступне. З досліджених судом матеріалів висновку Чернігівського ВП ГУНП №16750 від 27.11.2019 року вбачається, що: «22.11.2019 року надійшло звернення від гр.. [PERSON] , яка просить провести перевірку за фактом того що її свекруха гр. [PERSON] , не пускає її до квартири за адресою [ADDRESS] , де як вказує заявниця зареєстрована вона з малолітніми дітьми. Під час подальшої перевірки було опитана гр. [PERSON] 1972 р.н., мешк [ADDRESS] [ADDRESS] , яка вказала, що у 2014 році вона придбала собі квартиру, яка знаходиться за адресою [ADDRESS] , при цьому у 2014 році до даної квартири заселився її син гр. [PERSON] , разом зі своєю дружиною гр. [PERSON] та з двома її онуками до серпня 2019 року. Громадянка [PERSON] , вказує, так-як у її сина з дружиною спільне життя не склалося, то вони спочатку почали проживати окремо її син поїхав до м. Корюківка, а невістка з дітьми до м. Апостолове. Через деякий час, як пояснює опитувана, син з невісткою подали документи на розлучення і так-як квартира офіційно належить гр. [PERSON] , то вона вирішила оскільки у ній ніхто не проживає, впустити квартирантів, а також як власниця квартири замінила замок у дверях, щоб до неї не потрапляли сторонні особи. Опитувана вказує, що дійсно невістка прохала впустити її до квартири та надати їй ключі, але як вказує опитуємо вона їй відмовила, оскільки вона розлучається з її сином і після розлучення буде сторонньою особою. Також опитувана вказала, що коли гр. [PERSON] , проживала у м. Апостолове і надалі проживає там, то прислала звідти офіційний документ, який офіційно завірений нотаріусом про те що гр. [PERSON] , офіційно проживає в м. Апостолове і не буде перешкоджати бачитись на побаченні батьку з дітьми, а також гр. [PERSON] , пояснює, що її невістка не платила за комунальні послуги за квартиру і борги виплачувала опитувана і на підставі цього вона не вважає за потрібне, щоб гр. [PERSON] , перебувала у її квартирі за вищевказаною адресою.». Відповідно до п.п. 3, 4 ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення. З зафіксованих у висновку Чернігівського ВП ГУНП показів [PERSON] вбачається, що вона замінила замки у квартирі за адресою [ADDRESS] , чим фактично позбавила [PERSON] можливості користування житлом, а тому суд приходить до висновку, що зустрічний позов підлягає задоволенню; слід відновити порушене право шляхом зобов`язання [PERSON] передати ключі від вищезгаданої квартири [PERSON] . У зв`язку з відмовою у задоволенні первісного позову та задоволенням зустрічного позову на підставі ст. 141 ЦПК України з [PERSON] на користь [PERSON] підлягають стягненню понесені останньою судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за звернення до суду з зустрічно позовною заявою (а.с. 69) в сумі768,40 грн.

Outcome: approved