Jurisdiction: civil
Date: 2021-03-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Слов`янського міськрайонного суду Донецької області з позовною заявою до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Слащева Андрія Геннадійовича, про стягнення суми недоотриманої пенсії, яку обґрунтувала тим, що вона згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу від 02 жовтня 2019 року, є спадкоємцем померлого [PERSON] , [INFO] , який помер [INFO] . 02 жовтня 2019 року для отримання недоотриманої пенсії за померлого дідуся [PERSON] , вона звернулася до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області із заявою про нарахування та виплату його недоотриманої пенсії. Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області за № 10753/03- 4 від 15 жовтня 2019 року їй було відмовлено у виплаті недоотриманої пенсії за померлого [PERSON] . [INFO] вона отримала Свідоцтво Серії [NUMBER] про смерть [PERSON] , який помер [INFO] , видане Лівобережним районним у місті Маріуполі Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області. З заявою про відкриття спадкової справи для прийняття спадщини вона звернулася до приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Слащева Андрія Геннадійовича. 02 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Слащевим Андрієм Геннадійовичем спадкоємцю [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом за Спадковою справою № 72/2019, що зареєстровано в реєстрі за № 1995 про спадкове майно, що складається з недоотриманої пенсії у розмірі 49324,84грн., яка належала [PERSON] , який помер [INFO] . Позивач про наявність включення в спадщину сум пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові відповідно до Закону № 2262-ХІІ і залишилися неодержаними у зв`язку з його смертю, дізналась під час отримання Свідоцтва про право на спадщину, а саме 02 жовтня 2019 року. Вона у той же день після видачі Свідоцтва про право на спадщину за законом, а саме 02 жовтня 2019 року звернулась до вищезазначеного органу Пенсійного фонду із заявою про виплату недоотриманої пенсії. Дата звернення до Пенсійного фонду з відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області за вих. № 10753/03-4 від 15 жовтня 2019 року. Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 6194 від 24 вересня 2020 року зазначено суму у розмірі 49324,84 грн., як отриману [PERSON] у якості доходу від спадщини. Однак, при перевірці рахунку з`ясовано, що вищезазначена сума на рахунок спадкоємця не надходила. 02 жовтня 2020 року до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області представником [PERSON] (за довіреністю) було направлено заяву щодо надання інформації щодо дати виплати, способу виплати спадщини у розмірі 49324, 84 грн., яка належала [PERSON] , який помер [INFO] та підтвердження отримання коштів спадкоємцем, оскільки вищезазначена сума зазначена у відомостях Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, як отримана у якості доходу від спадщини. Однак, згідно Відповіді Головного управління ПФУ в Донецькій області за вих. № 7981-8168/Б-03/8-0500/20 від 04 листопада 2020 року, відповідачем лише зазначено, що зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера, отже підстави для виплати спадщини [PERSON] відсутні. За вихідним № 7981-8168/Б-03/8-0500/20 від 04 листопада 2020 року Головним управлінням Пенсійного фонду України в Донецькій області на вищезазначений запит було надано відповідь, яка, однак, не мала будь-якої конкретної інформації щодо питань, поставлених у запиті, у зв`язку з чим 12 листопада 2020 року до Пенсійного фонду України було направлено скаргу на дії ГУ ПФУ в Донецькій області із переліком питань, зокрема щодо факту виплати спадщини у розмірі 49324,84 грн., що зазначено у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 6194 від 24 вересня 2020 року, як отриману [PERSON] у якості доходу від спадщини. За вих. № 31223-29800/Л-03/8-2800/20 від 14 грудня 2020 року від Пенсійного фонду України надійшла відповідь із зазначенням, що оскільки звернення [PERSON] щодо виплати недоодержаної пенсії [PERSON] надійшло після спливу 6 місяців, підстави для виплати недоодержаної пенсії відсутні. При цьому було зазначено, що для отримання інформації, що міститься у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків, необхідно звернутися до органу ДПС України. Таким чином, Пенсійним фондом України було проігноровано запит щодо надання інформації, що міститься у відомостях з Державного реєстру фізичних осіб-платників податків про суми виплачених доходів та утриманих податків за № 6194 від 24 вересня 2020 року, у розмірі 49324, 84 грн., як отриману [PERSON] у якості доходу від спадщини, яку міг перерахувати лише Пенсійний фонд України. Однак спадкоємцем вищезазначену суму не отримано у зв`язку з тим, що фактично на її особистий рахунок сума у розмірі 49324,84 грн. не надходила. Просить суд стягнути з Головного Управління Пенсійного Фонду України Донецької області (місцезнаходження: 84122, Донецька область, м. Слов`янськ, пл. Соборна, 3, код ЄДРПОУ 13486010) на користь [PERSON] (РНОКПП [NUMBER] , місце реєстрації: [ADDRESS] ) недоотриману пенсію у розмірі 49324,84 грн., яка увійшла до складу спадщини, відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 02 жовтня 2019 року, зареєстрованим в реєстрі за № 1995 (спадкова справа № 72/2019) після смерті [PERSON] , який помер [INFO] у віці 93 років у м. Донецьк Донецької області. Позивач [PERSON] в судове засідання не з`явилася, про дату час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином. 24 лютого 2021 року до суду надала Заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала, просила суд їх задовольнити. Відповідач - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, 22 лютого 2021 року до суду надав відзив на позовну заяву [PERSON] , в якому зазначив, що проти задоволення вимог [PERSON] заперечують з тих підстав, що у даному випадку початок перебігу строку для звернення позивача з заявою є дата смерті. Зважаючи на наведенні положення ст. 61 Закону № 2262 для отримання неодержаної пенсії померлого позивач повинна була звернутися до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області з відповідною заявою до 31 квітня 2016 року. Однак із заявою про виплату недоотриманої пенсії позивач до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області звернулася лише 02 жовтня 2019 року, тобто після спливу шестимісячного строку. Крім того, посилаючись на ст. 91 Закону України «Про пенсійне забезпечення», ст. 52 Закону України Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» зазначає, що право на звернення до відповідача та до суду за поновленням нарахувань та виплати пенсії мав померлий [PERSON] , отже таке право належало виключно померлому. Оскільки матеріали справи не містять доказів щодо здійснення Головним управлінням нарахувань пенсії за період з 01 листопада 2014 року по дату смерті [PERSON] відповідних сум пенсії за його життя, вказані виплати не можуть вважатися сумою пенсії, що підлягали виплаті пенсіонерові, у розумінні ст. 61 Закону № 2262 та ст. 1227 ЦК України, тому вона не може бути нарахована та виплачена позивачу. Просить суд у задоволенні позовних вимог [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Слащева Андрія Геннадійовича, про стягнення суми недоотриманої пенсії відмовити в повному обсязі (а.с.51-58). В судове засідання третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спора - Приватний нотаріус Маріупольського міського нотаріального округу Слащев А.Г., не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином. 22 лютого 2021 року до суду надав Заяву про розгляд справи без його участі. Суд, розглянувши подані документи та матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] до Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог: Приватного нотаріуса Маріупольського міського нотаріального округу Слащева Андрія Геннадійовича, про стягнення суми недоотриманої пенсії, підлягають задоволенню з огляду на їх законність та обґрунтованість. Європейський суд з прав людини у рішенні в справі «Руїз Торіха проти Іспанії» від 09 грудня 1994, заява № 18390/91 вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи. Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. Згідно до ст.4 ЦПК України, \~кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Згідно з частиною першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно пункту 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року № 5 «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства, що регулюють провадження у справі до судового розгляду» оскільки підставою позову є фактичні обставини, що наведені у заяві, то зазначення позивачем конкретної правової норми на обґрунтування позову не є визначальним при вирішенні судом питання про те, яким законом слід керуватися при вирішенні спору. Відповідно до Свідоцтва про смерть серії [NUMBER] , виданого Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Донецькій області, [PERSON] , [INFO] , помер [INFO] , про що 15 січня 2019 року складено відповідний Актовий запис № 4 (а.с.8). Норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за Законом України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» №2262 від 09 квітня 1992 року. Відповідно до роз`яснень, наданих у листах Міністерства юстиції України від 26.12.2008 р. № 758-0-2-08-19 «Щодо практики застосування норми права у випадку колізії» та листі Міністерства юстиції України від 30.01.2009 року № Н-35267-18 «Щодо порядку застосування нормативно-правових актів у разі існування неузгодженості між підзаконними актами», при розбіжності між загальним і спеціальним нормативно - правовими актами перевага надається спеціальному, якщо він не скасований виданим пізніше загальним актом. У даному випадку померлий [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні як отримувач пенсії за вислугою років, відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Вказаний факт підтверджується листом Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 7981-8168/Б-03/8-0500/20 від 04 листопада 2020 року. Отже, Закон № 2262 є спеціальним законом, який регулює та визначає умови, норми і порядок пенсійного забезпечення громадян України із числа осіб, які перебували на військовій службі, службі в органах внутрішніх справ, Національній поліції, Службі судової охорони, державній пожежній охороні, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації України, органах і підрозділах цивільного захисту, податковій міліції чи Державній кримінально-виконавчій службі України, та деяких інших осіб, які мають право на пенсію за цим Законом. Виплата недоотриманої пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера здійснюється в порядку, встановленому статтею 61 Закону №2262. Статтею 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» визначено, що суми пенсії, які підлягали виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, та членів їх сімей і залишилися недоодержаними у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам його сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки і дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. За приписами частини 3 цієї статті, зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. Постановою Правління Пенсійного фонду України від 30 січня 2007 р. № 3-1 затверджено Порядок подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Згідно із пунктом 4 вказаного Порядку, заява про виплату недоодержаної пенсії у зв`язку зі смертю пенсіонера подається членом його сім`ї до органів, що призначають пенсію, за місцем перебування на обліку померлого пенсіонера. Отже, згідно наведених приписів чинного законодавства, що регулюють спірні правовідносини, суми недоодержаної пенсії виплачуються членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника, або члена сім`ї, які проживали разом із пенсіонером на день його смерті, якщо відповідне звернення надійшло не пізніше 6 місяців після смерті. З матеріалів справи вбачається, що [PERSON] 02 жовтня 2019 року звернулася до відповідача з Заявою про нарахування та виплату недоотриманої пенсії [PERSON] , однак 15 жовтня 2019 року отримала Лист Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, де зазначено про те, що відповідно до ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», сума пенсії, що підлягає виплаті пенсіонерові з числа військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом та членів їх сімей і залишилися недоотриманими у зв`язку з його смертю, не включаються до складу спадщини і виплачуються тим членам сім`ї, які належать до осіб, що забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Проте батьки та дружина (чоловік), а також члени сім`ї, які проживали разом з пенсіонером на день його смерті, мають право на одержання цих сум і в тому разі, якщо вони не належать до осіб, які забезпечуються пенсією у разі втрати годувальника. Зазначені суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органів Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера. Оскільки [PERSON] помер [INFO] , а заява про нарахування та виплату його недоотриманої пенсії написано 02 жовтня 2019 року, підстави для виплати недоотриманої пенсії відсутні у зв`язку зі спливом 6-місчяного терміну для звернення (а.с.9). З Відповіді Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 04 листопада 2020 року вбачається, що [PERSON] перебував на обліку в Головному управлінні, як отримувач пенсії за вислугою років, призначеної відповідно до Закону України №2262. На дату смерті [PERSON] залишились наявні суми недоотриманої пенсії за період з 01 грудня 2014 року по 31 жовтня 2015 року, але означені суми не включаються до складу спадщини згідно ст. 61 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб». Також зазначено, що вказані суми виплачуються, якщо звернення за ними надійшло до органу Пенсійного фонду України не пізніше 6 місяців після смерті пенсіонера (а.с.15). Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Слащевим А.Г. 02 жовтня 2019 року [PERSON] було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, зареєстроване у реєстрі за № 1995, на недоотриману [PERSON] пенсію в розмірі 49324,84 грн., що підтверджується Листом Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6739/03-4 від 24 червня 2019 року (а.с.7). Звертаючись до суду з даним позовом, позивач [PERSON] просить суд стягнути з відповідача на її користь недоотриману [PERSON] за життя пенсію, яка після його смерті увійшла до спадкового майна, про що Приватним нотаріусом Маріупольського міського нотаріального округу Донецької області Слащевим А.Г. 02 жовтня 2019 року було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. Тобто правовідносини, що виникли між сторонами, регулюються нормами Цивільного Кодексу України про спадкування. Згідно статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Відповідно до положень статей 1216, 1218, 1219 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Відповідно до статті 1227 ЦК України, суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомоги у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини. Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Конвенцію ратифіковано Законом України від 17 липня 1997 року № 475/97-ВР) кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Як вбачається з матеріалів справи, згідно Свідоцтва про право на спадщину за законом, НОА 244940, зареєстрованого у реєстрі за № 1995, спадкова справа 72/2019, на недоотриману пенсію в Головному Управлінні Пенсійного фонду України в Донецькій області в сумі 49324,84 гривень, яка належала померлому [INFO] [PERSON] , на підставі Листа Головного управління Пенсійного фонду України Донецької області № 6739/03-4 від 24 червня 2019 року. Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) рішення від 10 лютого 2010 року). Тобто, до складу спадщини увійшла пенсія, яка була нарахована, але не виплачена [PERSON] , тому позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Згідно із частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» з позовної заяви майнового характеру, яка подана фізичною особою або фізичною особою - підприємцем, справляється судовий збір в розмірі 1 відсотка ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду. Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» від 15 грудня 2020 року № 1082-IX, розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2021 року складає 2270,00 грн. При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у сумі 908,00 грн. (а.с.30). Згідно з ч.1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог позивача про стягнення недоотриманої суми пенсії в порядку спадкування за законом у розмірі 49324,84 грн., в повному обсязі, а тому з відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області підлягає стягненню на користь позивача [PERSON] судовий збір в сумі 908,00 грн. На підставі викладеного,

Outcome: approved