Jurisdiction: civil
Date: 2015-10-01 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]. З урахуванням уточнень до позову [PERSON] просила стягнути з [PERSON] на її користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2015 року по 10 липня 2015 року у розмірі 5207 грн. та моральну шкоду у розмірі 1000 грн.. В обґрунтування позову зазначається, що позивач працювала у відповідача за трудовим договором, на посаді продавця в період з квітня 2014 року по 06 лютого 2015 року. 06 лютого 2015 року трудовий договір було розірвано за згодою сторін, однак повний розрахунок за відпрацьований час відповідач з [PERSON] не здійснив. Протягом п'яти місяців позивач намагалась отримати повний розрахунок, однак відповідач відмовлявся його проводити, що вплинуло на моральний стан позивача та призвело до погіршення її самопочуття, що на думку позивача, є підставою для стягнення з відповідача моральної шкоди, яку позивач оцінює у 1000 грн.. В судовому засіданні позивач та її представник уточненні позовні вимоги підтримали та додаткового пояснили, що 06 лютого 2015 року трудовий договір між позивачем та відповідачем було розірвано за домовленістю сторін. Одночасно, позивачем відповідачу було надано лікарняні листи для передавання до Фонду з тимчасової непрацездатності. Однак, лікарняні листи було повернуті позивачу без оплати, і тільки після звернення до суду з позовом відповідач лікарняні листи прийняв для оплати та передавання до відповідного Фонду, у зв'язку з чим 10 липня 2015 року відповідачем проведено розрахунок з позивачем та отримано лікарняні від Фонду 24 липня 2015 року. Відмова відповідача виплачувати розрахунок при звільненні змусила позивача звертатись до Територіальної державної інспекції з питань праці у Херсонській області та до громадських організацій для захисту своїх прав. Це негативно вплинуло на самопочуття позивача, у зв'язку з чим [PERSON], просить стягнути з відповідача моральну шкоду у розмірі 1000 грн.. Представники відповідача в судовому засіданні заперечували проти задоволення позовних вимог, при цьому зазначали, що повний розрахунок з позивачем не було проведено саме з вини [PERSON], оскільки вона не надала при звільненні відповідачу належно оформленні лікарняні листи, що позбавило можливості нарахувати та сплатити належний позивачу розрахунок при звільненні вчасно. Отримавши від позивача у липні лікарняні листи, відповідач відразу передав їх до відповідного Фонду та виплатив належний позивачу розрахунок при звільненні. За таких даних, на думку представників відповідача, відсутні підстави для звинувачення роботодавця у проведенні остаточного розрахунку не вчасно. Крім того, на думку представників відповідача, відсутні і підстави для відшкодування позивачу заявленого розміру моральної шкоди, оскільки відповідач діяв правомірно по відношенню до позивача. Розглянувши матеріали справи та перевіривши доводи позивача, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог [PERSON]. Так, судом встановлено, що 06 лютого 2015 року було розірвано трудовий договір між [PERSON] (роботодавець) та [PERSON] (працівник) на підставі п. 1 ч. 1 ст. 36 КЗпП України, тобто за згодою сторін (а.с. 9). В період з 26 грудня 2014 по 06 лютого 2015 року [PERSON] перебувала на лікарняному (а.с. 44-47). Остаточний розрахунок з працівником, роботодавцем проведено 10 липня 2015 року. Вказані обставини сторонами не оспорюються. Відповідно до ст. ст. 116 та 117 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред'явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану нею суму. В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору. Як вбачається з матеріалів справи, [PERSON] звільнено 06 лютого 2015 року. Остаточний розрахунок відповідачем проведено 10 липня 2015 року. Заперечуючи проти нарахування та сплати позивачу середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні представник відповідача посилався на те, що розрахунок неможливо було провести оскільки позивачем не вчасно було надано лікарняні листи, на підставі яких був проведений у липні остаточний розрахунок. Однак, зі змісту наведених вище статей Кодексу законів про працю вбачається, що роботодавець, в разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, в усякому випадку повинен в день звільнення або на наступний день виплатити не оспорювану суму. Стороною відповідача не оспорюється факт роботи позивача у грудні до 25 грудня 2014 року включно, тобто відповідач за цей період повинен був нараховувати заробітну плату позивачу, крім того, про перебування позивача на лікарняному з 26 грудня 2014 року по 31 грудня 2014 року роботодавцю також було відомо на момент звільнення, що представник відповідача підтвердив у судовому засіданні. Відповідачу не відомо було лише щодо розміру остаточного розрахунку з позивачем в частині розрахунку компенсації за невикористану позивачем відпустку, оскільки розмір лікарняних, який виплачується Фондом соціального страхування з тимчасової втрати працездатності впливає на розмір компенсації. В цій частині має значення своєчасне надання працівником лікарняних листів, які роботодавець повинен передати Фонду. За таких даних, у роботодавця були всі підстави для нарахування та сплати позивачу заробітку за грудень та за перші п'ять днів знаходження позивача на лікарняному. Також, представником відповідача на питання головуючого, щодо звітування [PERSON] перед Державною фіскальною службою про нарахування та сплату податку з доходів фізичних осіб, було повідомлено, що роботодавець вчасно відзвітував, як податковий агент [PERSON], перед ДФС в частині нарахування податку з доходів фізичних осіб за грудень 2014 року та січень, лютий 2015 року по [PERSON], тобто представник відповідача таким чином ще раз підтвердив відсутність спору про розмір виплат позивачу за грудень 2014 року. Судом також враховано, що у відомості на виплату грошей працівнику - [PERSON], в графі грудень 2014 року відсутній підпис позивача про отримання заробітної плати. Судом не приймається до уваги, посилання представника відповідача на заяву про надання позивачу продуктів харчування у грудні 2014 року на 1000 грн., як доказ розрахунку відповідача перед позивачем по заробітній платі, оскільки відповідно до ст. 94 КЗпП України та ст. 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу. В трудовому договорі укладеному між позивачем та відповідачем розмір оплати труда оговорено, саме у грошовій формі, і, крім того у заяві про отримання позивачем продуктів йдеться лише про отримання таких продуктів, а не про отримання продуктів харчування в рахунок заробітної плати (а.с. 50). Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно ч. 1 ст. 11 та ч. 2 ст. 27 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особи, які беруть участь у справі позовного провадження, для підтвердження своїх вимог або заперечень зобов'язані подати усі наявні у них докази до або під час попереднього судового засідання, а якщо попереднє судове засідання у справі не проводиться - до початку розгляду справи по суті. Як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження розміру середнього заробітку відповідачем надано розрахунок, згідно якого середня заробітна плата [PERSON] складає 803 грн. 69 коп.. Відповідно до п. 1 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08лютого 1995 року № 100 цей Порядок обчислення середньої заробітної плати застосовується у випадках, зокрема, коли згідно з чинним законодавством виплати провадяться виходячи із середньої заробітної плати. Згідно абз. 3 п. 4 Порядку у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов'язана відповідна виплата. Працівникам, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації менше двох календарних місяців, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за фактично відпрацьований час. Відповідачем остаточний розрахунок з позивачем не проводився в період з 07 лютого 2015 року по 10 липня 2015 року, тобто п'ять місяців. За таких даних розмір компенсації за час затримки розрахунку при звільненні складає 4018 грн. 45 коп. (803 грн. 69 коп. х 5 = 4018,45). З урахуванням всього вищевикладеного позовні вимоги [PERSON] в частині стягнення з [PERSON] на її користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 07 лютого 2015 року по 10 липня 2015 року є обґрунтованими в частині стягнення компенсації у розмірі 4018 грн. 45 коп.. Статтею 23 ЦК України встановлено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров'я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім'ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов'язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. (Постанова Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4). Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди [PERSON] суд враховує, що [PERSON] протягом п'яти місяців намагалась поновити своє право на отримання заробітної плати, даний факт змінив стан їх життя, призвів до погіршення самопочуття, повернення до звичайного ритму життя потребує від неї додаткових психологічних зусиль. Разом з тим, суму яку просять стягнути позивач з відповідача є завищеною, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд приходить до висновку про те, що цивільний позов [PERSON] про стягнення на її користь з [PERSON] моральної шкоди підлягає частковому задоволенню зі стягненням на її користь 500 грн..

Outcome: partial