Jurisdiction: civil
Date: 2015-02-11 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до ТОВ «ЖЕО», за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору [PERSON] про визнання акту недійсним. Позов мотивовано тим, що в липні 2014 року позивач звернулась до головного інженера ТОВ «ЖЕО» з проханням провести заміну системи опалення в квартирі [ADDRESS]. Після чого, генпідрядником ФОП [PERSON], який є підрядною організацією ТОВ ЖЕО були проведені роботи по заміні системи опалення. В вересні 2014 року після випробування системи опалення стався прорив з'єднання радіатора опалення у вказаній квартирі і затоплена, як дана квартира, так і квартира розташована поверхом нижче. 17.11.2014 року позивач отримала позовну заяву про відшкодування майнової та моральної шкоди, з якої довідалась про існування акту від 10.09.2014 року про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання, в якому зазначено, що причиною залиття стало самовільне втручання квартири №30 в систему централізованого опалення, а саме від'єднання радіаторів для шпаклювання поверхні за ними та установки відбивача теплової енергії. З даним актом позивач не погоджується, оскільки твердження що мешканці квартири нібито самовільно демонтували радіатори опалення не відповідають дійсності. Це підтверджується тим, що вищезазначений акт був складений без огляду квартири [ADDRESS], без повідомлення власника квартири де стався прорив. В даному акті не зазначено, чи були присутні під час огляду місця залиття власники квартири №30, відсутність в акті підпису власника даної квартири та не зазначено причини відсутності даного підпису. Просить визнати недійсним акт від 10.09.2014 року про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) щодо залиття квартири [ADDRESS], що трапилося із-за самовільного втручання квартири [ADDRESS]. В судовому засіданні представник позивача позов підтримав за обставин викладених в ньому, просив позов задовольнити. Представник відповідача в судовому засіданні позов не визнала, заперечила проти задоволення позову. Представники третьої особи в судовому засіданні заперечували щодо задоволення позову, просили відмовити в задоволенні позову. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, показання свідків, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що згідно акту про залиття, аварію, що трапилась на системі централізованого опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) від 10.09.2014 року причиною залиття, що трапилося стало самовільне втручання квартири №30 до системи централізованого опалення, а саме від'єднання радіаторів для шпаклювання поверхні за ними та установки відбивача теплової енергії (а.с.4). Згідно ст. 55 Конституції України кожному гарантовано право на судовий захист. Кожен має право будь-яким не забороненим законом засобом захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Відповідно до п. 1, 3 ч. 1 ст. 15 ЦПК України суд розглядає в порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин; інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства. Згідно ст.ст. 3, 4 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених прав, а суд здійснюючи правосуддя, захищає порушені права цих осіб у спосіб, визначений законами України. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Позивач на свій розсуд обирає спосіб захисту порушеного права. Недоведеність вимог або ж неможливість захисту порушеного права обраним ним способом є підставою для відмови в задоволенні позову. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є фактичні дані (пропущення строку позовної давності тощо), які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин, чи слід позов задовольнити або в позові відмовити. Так, відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права; визнання правочину недійсним; припинення дії, яка порушує право; відновлення становища, яке існувало до порушення; примусове виконання обов'язку в натурі; зміна правовідношення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; відшкодування моральної (немайнової) шкоди; визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Серед способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені ст. 16 ЦК України, такого способу захисту як визнання акту недійсним, не має. Оспорюваний позивачем акт не є правочином в розумінні ст. 202 ЦК України не є угодою, договором, правовстановлюючим документом, які відповідно до вимог цивільного законодавства можуть оспорені як недійсні, з послідуючим їх скасуванням. Акт житлово-експлуатаційної організації є письмовим документом, що фіксує певну ситуацію, що трапилась, в даному випадку, в зв'язку з залиттям квартири та по своїй суті є документом, який засвідчує факт певної події, в даному випадку, залиття, а тому, не може бути визнаний таким, що не відповідає вимогам чинного законодавства. Згідно ч.3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин). Цей спосіб захисту застосовується у тих випадках, коли необхідно відновити становище, що існувало до укладення правочину з порушенням умов його дійсності. З викладеної норми закону вбачається, що акт про залиття не є правочином в розумінні ст. 215 ЦК України тому, що не містить притаманні правочину ознаки, які зазначені в ст. 202 ЦК України. Відповідно до ст. 64 ЦПК України оскаржувані акти є не що інше як письмовий доказ, оскільки містить відомості про обставини, які мають значення для справи про відшкодування шкоди, завданої залиттям квартири. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 61 цього Кодексу. Враховуючи викладене,та те, що акт про залиття не є угодою, договором, правовстановлюючим документом, які відповідно до вимог цивільного законодавства можуть бути оспорені як недійсні, а є письмовим документом, котрий фіксує певну подію, що трапилась, пов'язану в даному випадку саме із залиттям квартири та серед способів захисту цивільних прав та інтересів, що передбачені ст. 16 ЦК України, такого способу захисту як визнання акту недійсним, не має, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги позивача не ґрунтуються на законі, а тому в задоволенні позову слід відмовити. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed