Jurisdiction: civil
Date: 2015-05-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить поновити її на посаді завідувача здоровпунктом КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 31 березня 2015 року, стягнути з відповідача на користь позивача середній заробіток за час вимушеного прогулу з 31 березня 2015 року по день поновлення на роботі, стягнути з відповідача на користь позивача 5 000 грн. заподіяної моральної шкоди та понесені судові витрати. В судовому засіданні позивач та представник позивача заявлені вимоги підтримали в повному обсязі. По суті позивач пояснила, що вона працювала на посаді завідувача здоровпунктом КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» з 1 квітня 2013 року. У березні цього року постало питання про переведення позивача на роботу до Сарненського педагогічного коледжу, в зв'язку з чим керівником КЗ було направлено запит до Сарненського педагогічного коледжу щодо працевлаштування [PERSON] Позивач не заперечує, що 30 березня 2015 року дійсно написала заяву про звільнення з посади завідувача здоровпунктом, так як її запевнили, що директор Сарненського педагогічного коледжу приймає її на роботу по переведенню. Оскільки у прийнятті на посаду у педагогічному коледжі їй було відмовлено - вважає звільнення незаконним, а тому просить поновити її на посаді завідувача здоровпунктом КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» та стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу та відшкодувати завдану незаконним звільненням моральну шкоду. Представник позивача пояснив, що вважає звільнення позивача з посади завідувача здоровпунктом КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» незаконним, так як керівником КЗ було порушено процедуру звільнення, передбачену п.5 ст.36 КЗпП України, так як звільнення особи з роботи у зв'язку із переведенням на інше підприємство, в установу, організацію передбачає отримання згоди керівника такого підприємства, установи чи організації щодо прийняття працівника на роботу, чого у випадку звільнення з роботи [PERSON] дотримано не було, оскільки директор Сарненського педагогічного коледжу заздалегідь, тобто, до звільнення позивача з роботи, письмово відмовив у подальшому її працевлаштуванні. Також, представник позивача вважає, що при звільненні [PERSON] з роботи взагалі мало місце не переведення на інше підприємство, в установу, організацію, а зміна істотних умов праці, про що позивача слід було повідомити, відповідно до ч.1 ст.49-2 КЗпП України за два місяці до звільнення. Представник відповідача в суді позовні вимоги [PERSON] не визнала повністю, пояснила, що звільнення позивача з роботи було здійснено на підставі розпорядження голови Сарненської РДА щодо упорядкування чисельності працюючих закладів охорони здоров'я, відповідно до якого певні штатні одиниці, серед яких була і штатна одиниця, що передбачала посаду, займану [PERSON], передавались із системи охорони здоров'я до закладів освіти. На виконання вказаного вище розпорядження керівником КЗ було видано наказ про внесення змін до штатного розпису. Позивач була ознайомлена із цими змінами, подала власноручно написану заяву про звільнення, а тому її вимоги до КЗ є безпідставними. Дослідивши надані докази, заслухавши пояснення сторін, суд дійшов до наступного. Відповідно до копії трудової книжки [PERSON], заповненої 27 лютого 2003 року - остання на підставі наказу № 641-к від 1 квітня 2013 року була прийнята на посаду завідувача здоровпунктом АЗПСМ Сарненської дільниці № 2 КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги». Вказані обставини підтверджуються також, наданими представником відповідача копією заяви позивача від 1 квітня 2013 року про прийняття її на роботу та випискою із наказу № 641-к від 1 квітня 2013 року. Наказом № 126-к від 30 березня 2015 року [PERSON] звільнено з цього числа з посади завідувача здоровпунктом на підставі п.5 ст.36 КЗпП України - у порядку переведення до Сарненського педагогічного коледжу Рівненського гуманітарного університету. Із змісту п.5 ч.1 ст.36 КЗпП України вбачається, що підставою для припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду. Таким чином, для звільнення працівника з роботи за вказаною нормою необхідно отримати згоду останнього. Копія заяви [PERSON] від 30 березня 2015 року доводить, що остання погоджувалась на звільнення в порядку переведення до Сарненського педагогічного коледжу Рівненського гуманітарного університету. Судом не приймається до уваги пояснення позивача щодо того, що заяву вона написала за вказівкою керівника КЗ, оскільки якщо пропозиція про припинення трудового договору на підставі ст.36 КЗпП України виходить від власника або уповноваженого ним органу, що інколи виражається у тому, що працівника примушують написати заяву про звільнення, то ця заява є не ініціативою працівника на розірвання трудового договору, а фактичною згодою на пропозицію власника або уповноваженого ним органу про припинення трудових відносин. Так, судом встановлено, що позивач дала фактичну згоду на її звільнення в порядку переведення. В обґрунтування неправомірності звільнення позивача із займаної посади представник [PERSON] посилається на відсутність згоди директора Сарненського педагогічного коледжу Рівненського гуманітарного університету щодо подальшого працевлаштування позивача, а тому, на думку представника, ці обставини мали перешкоджати звільненню [PERSON] з посади завідувача здоровпунктом. Із наданої позивачем копії відповіді директора Сарненського педагогічного коледжу від 23 березня 2015 року за № 01-13/59 на запит головного лікаря КЗ «Сарненський ЦПМСД» від 18 березня 2015 року за № 01-25/106, встановлено, що дирекція Сарненського педагогічного коледжу дійсно заперечувала про переведення на цю посаду [PERSON] На доведення позовних вимог представником позивача надано лист Міністерства соціальної політики № 175/06/186-13 від 25 вересня 2013 року, відповідно до якого для припинення трудового договору в порядку переведення власник або уповноважений ним орган підприємства, куди переводиться працівник, повинен подати відповідний лист-запит власнику або уповноваженому ним органу підприємства, на якому працює працівник, з проханням звільнити його з роботи на підставі переведення та забажати зобов'язання про прийняття працівника на роботу в порядку переведення. Відсутність такого листа від Сарненського педагогічного коледжу Рівненського гуманітарного університету та письмове заперечення щодо переведення [PERSON] до коледжу, на думку представника позивача, було перешкодою для її звільнення з роботи. Однак, при переведенні працівника за його згодою на інше підприємство, в установу, організацію не має значення, за чиєю ініціативою проводиться переведення - за ініціативою працівника, власника або уповноваженого ним органу чи за розпорядженням вищого за підлеглістю органу управління. Умовою здійснення переведення на іншу роботу є згода працівника на переведення, розпорядження вищого за підлеглістю органу або погодження між керівниками обох заінтересованих підприємств чи організацій. В даному випадку ініціатором переведення [PERSON] на роботу до Сарненського педагогічного коледжу РДГУ був вищий за підлеглістю орган управління - Сарненська РДА, якому підпорядковуються як заклади освіти, так і заклади охорони здоров'я, а тому ці організації не мали узгоджувати між собою прийняття на роботу звільненого в порядку переведення працівника. Факт наявності розпорядження вищого за підлеглістю органу щодо переведення працівника доводиться копіями розпоряджень голови районної державної адміністрації № 25 від 28 січня 2015 року, яким внесено зміни до розпорядження голови райдержадміністрації від 3 січня 2013 року № 4 «Про упорядкування структури та штатних розписів закладів охорони здоров'я району, інформаційно-аналітичного центру, централізованої бухгалтерії відділу охорони здоров'я районної державної адміністрації» та № 121 від 30 березня 2015 року « Про внесення змін до штатних розписів окремих закладів соціальної сфери» - відповідно до яких виведено із штатного розпису КЗ «Сарненський районний ЦПМСД» 3 штатних одиниці завідувачів здоровпунктом, одна із яких передається Сарненському педагогічному коледжу РДГУ. Копія наказу № 40-к від 30 січня 2015 року доводить, що комунальним закладом «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» передано 3 штатних одиниці завідувача здоровпункту з 1 квітня 2015 року до закладів освіти, із внесенням відповідних змін до штатного розпису, попередивши про це працівників за 2 місяці. Додаток до вказаного вище наказу підтверджує той факт, що [PERSON] була попереджена про зміни в штатному розписі 30 січня 2015 року. Проведення змін у штатному розписі з 1 квітня 2015 року доводяться, також, копіями штатних розписів по КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» станом на 1 січня та на 1 квітня 2015 року, наданими представником відповідача. Таким чином, судом не приймаються до уваги аргументи позивача щодо незаконності звільнення [PERSON] та наданий представником позивача лист Міністерства соціальної політики України від 25 вересня 2013 року, який не є нормативно-правовим актом і носить інформаційний характер. Крім цього, у зазначеному листі наведено рекомендації щодо проведення звільнення працівника в порядку переведення за ініціативою одного із підприємств. У випадку звільнення з роботи [PERSON] ініціатором переведення позивача в іншу установу була третя особа - Сарненська РДА, що не враховано під час заявлення позовних вимог. В ході розгляду даного позову позивач та представник позивача заперечили щодо залучення співвідповідача - Сарненського педагогічного коледжу РДГУ, який, не виконавши розпорядження вищого за підлеглістю органу - Сарненської РДА щодо переведення працівника, фактично і створив спірну ситуацію. З огляду на наведене, позовні вимоги [PERSON], заявлені саме до КЗ «Сарненський районний ЦПМСД» про поновлення її на посаді завідувача здоровпунктом АЗПСМ Сарненської дільниці № 2 КЗ «Сарненський районний центр первинної медико-санітарної допомоги» є безпідставними та не підлягають до задоволення, оскільки вивільнення останньої було проведено на підставі чинного законодавства із дотриманням вимог КЗпП України. Судом не враховуються пояснення позивача та надані відповідачем докази стосовно того, що вакантні посади, як варіант працевлаштування позивача, були надані [PERSON] відповідачем вже після її звільнення, так як така пропозиція не передбачена чинним законодавством у випадку звільнення в порядку переведення, а тому була викликана виключно ініціативою відповідача. Позивачем, крім цього, ставиться вимога щодо стягнення з відповідача заробітної плати за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди та понесених судових витрат. Відповідно до ч.2 ст.235 КЗпП України - при винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Статтею 237-1 КЗпП України передбачено відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику в разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв'язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Тобто, виходячи із змісту наведених норм, вбачається, що реалізація права на відшкодування моральної шкоди та на виплату середнього заробітку за час вимушеного прогулу, має місце при встановленні судом факту порушення законних прав працівника та при поновленні його на роботі. Оскільки суд дійшов висновку про безпідставність заявлених до КЗ вимог, не підлягають до задоволення, також, вимоги [PERSON] про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди. Вимога про стягнення з відповідача на користь позивача понесених судових витрат також не підлягає до задоволення, оскільки суду не надано документального підтвердження оплати таких витрат, крім цього, судові витрати стягуються лише стороні, на користь якої ухвалено рішення. На підставі наведеного, ст.ст. 36, 235, 237-1 КЗпП України,

Outcome: dismissed