Jurisdiction: civil
Date: 2019-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вказаним позовом та обґрунтовує його тим, що вона є власницею жилого будинку по [ADDRESS] . В цьому об`єкті нерухомого майна зареєстровано місце проживання її колишнього чоловіка [PERSON] . Однак більше року він не проживає у вказаному жилому будинку. Тому [PERSON] просить суд визнати [PERSON] таким, що втратив право на користування жилим будинком по [ADDRESS] . У судовому засіданні [PERSON] підтримує позов та наполягає на його задоволенні. [PERSON] не з`явився у судове засідання. Він у встановленому порядку повідомлений про час та місце розгляду цивільної справи. Ця обставина підтверджується оголошенням про виклик відповідача (а.с.23). На підставі ч.1 ст.281 ЦПК України суд постановив ухвалу про проведення заочного розгляду цивільної справи у відсутності відповідача. Вислухавши пояснення позивача, допитавши свідків та дослідивши письмові докази, суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Встановлено, що [PERSON] є власницею жилого будинку по [ADDRESS] . Ця обставина підтверджується копією договору дарування від 30 листопада 2007 року (а.с.10) та копією витягу про реєстрацію права власності на нерухоме майно №16940674 від 6 грудня 2007 року (а.с.11). Зі змісту довідки Старівської сільської ради №390 від 26 березня 2019 року (а.с.8) вбачається, що у вказаному жилому будинку зареєстровано місце проживання [PERSON] , який з 19 липня 2005 року перебував в шлюбі з позивачем. Ця обставина свідчить про те, що спірні правовідносини регулюються главою 6 «Користування жилими приміщеннями в будинках (квартирах) приватного житлового фонду» ЖК України та главою 32 «Право користування чужим майном» ЦК України. Відповідно до ч.1 ст.156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. Як роз`яснив Верховний Суд України, право члена сім`ї власника жилого будинку (квартири), який не є співвласником, на користування цим будинком (квартирою) вдповідно до ст.156 ЖК України обумовлене наявністю сімейних відносин із власником і спільним із ним проживанням у даному будинку (квартирі). Виходячи з цього особа може бути визнана такою, що втратила право користування жилим приміщенням у належному власникові жилому будинку (квартирі), якщо вона вийшла зі складу сім`ї останнього і перейшла проживати в інше місце. Згідно з ч.2 ст.405 ЦК України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Встановлено, що рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 1 лютого 2019 року (а.с.6) шлюб між [PERSON] та відповідачем був розірваний. Ця обставина свідчить про те, що [PERSON] перестав бути членом сім`ї позивача. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] показали, що вони є дочками позивача. Дійсно, відповідач був їх вітчимом та проживав разом з ними в жилому будинку по [ADDRESS] . Однак у вересні 2018 року [PERSON] залишив вказаний жилий будинок та поїхав в Російську Федерацію. Достовірність показань свідків [PERSON] та [PERSON] підтверджується довідками Старівської сільської ради №391 від 26 березня 2019 року, №489 від 23 квітня 2019 року та №2-19/380 від 30 травня 2019 року (а.с.9, 12, 15), зі змісту яких вбачається, що відповідач не проживає в спірному жилому будинку з 5 вересня 2018 року. В матеріалах цивільної справи відсутні докази на підтвердження поважності причин відсутності [PERSON] в цьому об`єкті нерухомого майна. З огляду на це суд вважає допустимим визнати [PERSON] таким, що втратив право користування жилим будинком по [ADDRESS] . Відповідно до ч.2 ст.89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість та достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності. Згідно з ч.1-ч.2, ч.4 ст.77 цього Кодексу належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Допитаний у судовому засіданні свідок [PERSON] показала, що вона є сусідкою позивача. Однак їй не відомі обставини проживання [PERSON] в жилому будинку по [ADDRESS] . З огляду на це суд вважає, що показання свідка [PERSON] не містять обставини, що стосуються предмета доказування, та є неналежним доказом в розумінні ст.77 ЦПК України. Відповідно до ч.1 ст.141 та п.6 ч.1 ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання, пов`язане з розподілом між сторонами судових витрат. Зокрема, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Встановлено, що [PERSON] сплатила судовий збір в розмірі 768 гривень 40 копійок. Ця обставина підтверджується квитанцією (а.с.1). Пред`явлений нею позов задоволений в повному обсязі. З огляду на це суд вважає, що з [PERSON] на користь позивача належить стягнути витрати на оплату судового збору в розмірі 768 гривень 40 копійок.

Outcome: approved