Jurisdiction: civil
Date: 2016-03-16 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій після уточнення просила стягнути на її користь з КТ «ЗЗВА-Вакатов» і Компанія»: заборгованість по заробітній платі в сумі 11448,40 гривень; середній заробіток за час затримки виплати заробітної плати, в сумі 18870,60 гривень; вихідну допомогу в сумі 13017,92 гривень; витрати на правову допомогу, які склали 1500 гривень. Позовна заява [PERSON] в частині стягнення моральної шкоди в сумі 10000 гривень, ухвалою суду від 02 лютого 2016 року визнана неподаною. В судове засідання позивач надала клопотання (а.с.52), в якому наполягає на позовних вимогах в повному обсязі, просить розглянути справу без її присутності. Також [PERSON] визнала часткові погашення відповідачем заборгованості по заробітній платі. Представник відповідача за довіреністю [PERSON] надіслав суду письмові заперечення (а.с.27-29), а також заяву (а.с.49), по суті яких визнає невиплату [PERSON] заробітної плати, та наявність на час розгляду справи відповідної заборгованість в сумі 7731,82 гривень. Також представник відповідача надав свій варіант розрахунку середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати (а.с.28, 32), який однак узгоджується з розрахунком позивача, викладеним в уточненій позовній заяві. Відповідно до положень ч.2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Згідно з ч.4 ст. 174 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до наступних висновків. Згідно до вимог ст.ст. 11, 60 ЦПК України суд розглядає справу у межах вимог, заперечень, та доказів наданих сторонами. Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобовязана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених ст. 61 ЦПК України. Відповідно до ст. 212 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний звязок доказів у їх сукупності. Як вбачається з копії трудової книжки серії АА №937872 (а.с.10-11) [PERSON] працювала на КТ «ЗЗВА-Вакатов» і Компанія» у період часу з 02 серпня 2004 року по 16 листопада 2015 року. Звільнена [PERSON] була з посади начальника відділу технічної інспекції, відповідно до наказу №65 від 16 листопада 2015 року, на підставі п.3 ст. 38 КЗпП України за власним бажанням, у звязку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю. Згідно зі ст. 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобовязаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу. Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після предявлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму. Як вбачається з довідки про доходи (а.с.12), станом на 16 листопада 2015 року (в день звільнення) виплата належних позивачу коштів здійснена не була, і заборгованість по заробітній платі становила 14719,62 гривень. Надалі відповідач частково погашав заборгованість із заробітної плати перед позивачем. Так, станом на 23 лютого 2016 року заборгованість становила 11448,4 гривень (а.с.30), на 16 березня 2016 року 7731,82 гривень (а.с.50). Таким чином, як встановлено судом, і що фактично визнається сторонами, КТ «ЗЗВА-Вакатов» і Компанія» заборгованість із заробітної плати не виплатило, та спору з приводу розміру заборгованості немає. Відповідно до ст. 117 КЗпП України у випадку несплати з вини власника належних звільненому робітнику сум у строки передбачені ст. 116 КЗпП України при відсутності спору про їх розмір, підприємство повинно виплатити робітнику його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Згідно абз.3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою КМУ від 08 лютого 1995 року №100, у всіх інших випадках збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою повязана відповідна виплата. За п.8 вищевказаного Порядку, нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, на число календарних днів за цей період. З урахуванням довідки про середній заробіток [PERSON] за вересень-жовтень 2015 року (а.с.31), її середньоденна заробітна плата дорівнює 224,65 гривень ((4576,25 гривень + 3735,71 гривень) / 37 відпрацьованих днів). Кількість робочих днів із дня звільнення по час ухвалення рішення становить 84 дні. Таким чином, середній заробіток [PERSON] за час затримки виплати їй заробітної плати складає 18870,60 гривень (224,65 гривень * 84 дні). Зазначені висновки також узгоджується з правовими позиціями Верховного Суду України викладеними у справі № 6-64/цс-13 від 03 липня 2013 року. Крім того, як вказує стаття 44 КЗпП України, при припиненні трудового договору внаслідок порушення власником або уповноваженим ним органом законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і39 цього Кодексу) працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку. Як вже було встановлено судом, середньомісячна заробітна плата [PERSON], з урахуванням отриманих за вересень-жовтень 2015 року коштів (а.с.31), становить 4155,98 гривень ((4576,25 гривень + 3735,71 гривень) / 2). Також саме цей розмір середньомісячної заробітної плати визнано сторонами (а.с.41, 28, 31). Оскільки суду не надано інформації про встановлення у колективному чи трудовому договорі між сторонами розміру вихідної допомоги, суд вважає, що мінімальний розмір такої допомоги, який повинен бути виплачений [PERSON], становить 12467,94 гривень (4155,98 гривень * 3). Таким чином, позов є обґрунтованим і підлягає задоволенню. Судовий збір, відповідно до ч.3 ст. 88 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави, з урахуванням ставок судового збору, встановлених на час звернення до суду, та з дотриманням принципу відшкодування витрат, закріпленого ч.1 ст. 89 ЦПК України. Витрати на правову допомогу в сумі 1500 гривень (а.с.13, 44, 45), понесені позивачем, згідно ч.1 ст. 88 ЦПК України, підлягають компенсації за рахунок відповідача.

Outcome: approved