Jurisdiction: civil
Date: 2014-02-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Автозаводського районного суду м.Кременчука з позовом до [PERSON], Управління ДМС України в Полтавській області про визнання особи такою, що стратила право користування житловим приміщенням, зняття з реєстрації. Позивач свої вимоги мотивувала тим, що їй на підставі свідоцтва про право на спадщину належить на праві власності 1/4 частина квартири [ADDRESS]. З 2006 року вони з відповідачем припинили шлюбно-сімейні відносини, відповідач перестав проживати у спірній квартирі. 09.04.2013 року між нею та [PERSON] було розірвано шлюб, але відповідач у добровільному порядку не бажає знятися з реєстрації у квартирі [ADDRESS]. Плата за житло та комунальні послуги їй нараховується з урахування реєстрації у квартирі відповідача, хоча оплату комунальних послуг вона здійснює самостійно. Тим самим їй створюються перешкоди у користуванні власністю. Посилаючись на вказані обставини, позивач просила суд визнати [PERSON], таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS]. Зобов'язати Управління ДМС України в Полтавській області зняти його з реєстраційного обліку за вказаною адресою. Позивач - [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити з підстав, визначених в позові. Відповідачі [PERSON], Управління ДМС України в Полтавській області повторно не з'явилися в судове засідання, про час та місце розгляду справи повідомлялись належним чином. Третя особа - Автозаводський районний відділ у м.Кременчук УДМС України в Полтавській області в судове засідання не з'явилася, надала до суду клопотання про розгляд справи без участі їх представника. При винесенні рішення, покладалась на розсуд суду. Відповідно до ст. 224 ЦПК України у разі неявки в судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності або якщо повідомлені ним причини неявки визнані неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи. Суд, вислухавши пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, дав повну оцінку зібраним по справі доказам у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав. Відповідно до ч.1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Згідно ч.1 ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Стаття 391 ЦК України передбачає, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ст. 405 ЦК України, члени сім'ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Статтею 3 СК України, передбачено, що сім'ю складають особи, які спільно проживають, пов'язані спільним побутом, мають взаємні права та обов'язки. Статтями 64, 156 ЖК України, передбачено, що до членів сім'ї власника будинку (квартири) належать дружина власника, їх діти і батьки. Членами сім'ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з власником і ведуть з ним спільне господарство. Члени сім'ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім'ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім'ї. Якщо особи, перестали бути членами сім'ї власника, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов'язки, як власник та члени його сім'ї. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину, виданого 26.07.2013 року Ільїною Н.О., державним нотаріусом Кременчуцької державної нотаріальної контори, [PERSON] є власником 1/4 частини квартири [ADDRESS]. Вказане також підтверджується копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень № 6902472 від 26.07.2013 року. Згідно довідки ТВКББ «Дорожник № 1» № 11 від 12.02.2013 року у вказаній квартирі зареєстровані [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON]. Відповідач за місцем реєстрації не проживає. Факт не проживання відповідача у квартирі [ADDRESS] на протязі більше ніж один рік підтверджується довідкою ТВКББ «Дорожник № 1» № 12 від 12.02.2013 року за підписом голови правління Андреєвої С.Ф., в якій зазначено, що [PERSON] з вересня 2006 року у вказаній квартирі не проживає. Рішенням Автозаводського районного суду м.Кременчука від 09.04.2013 року розірвано шлюб між [PERSON] та [PERSON] За таких обставин, враховуючи не проживання відповідача у спірній квартирі більше року, суд приходить до висновку, що останній втратив право користування житловим приміщенням за адресою: [ADDRESS]. Статтею 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», встановлено, що зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Відповідно до ст. 14 ЦПК України, судові рішення, що набрали законної сили, обов'язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організації, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов'язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Оскільки рішення суду про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням є підставою для зняття з реєстрації місця проживання особи, то підстав для задоволення позову в частині зняття відповідача з реєстрації не вбачається. Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] ґрунтуються на вимогах чинного законодавства та підлягають частковому задоволенню.

Outcome: partial