Jurisdiction: civil
Date: 2015-07-29 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до Усть-Чорнянської селищної ради, де третя особа реєстраційна служба Тячівського районного управління юстиції про визнання права власності на нерухоме майно. В позовній заяві зазначила, що згідно до постанови профкому Усть-Чорнянського ЛК від 06.09.1993 року та рішення виконкому Усть-Чорнянської селищної ради від 21.12.1993 року її чоловікові [PERSON] видано ордер на вселення в новозбудований бригадний будинок Усть-Чорнянського ЛК в смт. Усть-Чорна по вулиці Підгірна №9 і в подальшому вони закінчили за власні кошти будівництво квартири. Однак право власності на зазначене нерухоме майно не було встановлено, а державна реєстрація Усть-Чорнянського ЛК припинена у звязку з визнанням його банкрутом. 04.09.2006 року її чоловік [PERSON] помер. Оскільки вказаною квартирою вона володіє відкрито і безперервно для відповідача та будь-яких третіх осіб починаючи з 1997 року, то на підставі положень ст.. 344 ЦК України просить визнати за нею право власності на квартиру [ADDRESS] , України. В судовому засіданні позивачка і їїо представник позов підтримали посилаючись на викладені в письмовій позовній заяві обставини і просять позов задоволити. Представники відповідачів [PERSON] селищної ради в судове не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, надіслав суду письмову заяву, за якою просить розглянути справу у його відсутності і просить позов задоволити, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у його відсутності на підставі наявних у справі доказів. Представник реєстраційної служби Тячівського районного управління юстиції в судове засідання не зявився, хоч про час та місце розгляду справи був належним чином повідомлений, а тому суд в порядку ст. 169 ЦПК України розглянув справу у їх відсутності на підставі наявних у справі доказів. Дослідивши всі обставини справи , суд дійшов наступного висновку. В судовому засіданні встановлено, що позивачка [PERSON] з 1997 року фактично, безперервно і добросовісно володіє квартирою №1 будинку №9 по вулиці Підгора в смт. Усть-Чорна Тячівського району Закарпатської області , України( а.с.13-15). На момент вселення будинок перебував у володінні Усть-Чорнянського ЛК( а.с.5) Державна реєстрація Усть-Чорнянського ЛК як юридичної особи 19.07.2006 року припинена у звязку з визнанням його банкрутом( а.с.11). Згідно до ст. 344 ч. 1 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України, а згідно до ч. 4 цієї ж статті право власності за набувальною давністю на нерухоме майно набувається за рішенням суду. Водночас відповідно до п. 8. Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, який набрав чинності з 1 січня 2004 року, правила ст. 344 цього Кодексу про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалось за три роки до набрання чинності цим Кодексом. Таким чином, оцінивши в сукупності наведені по справі докази , які достовірно вказують на добросовісність заволодіння вказаним нерухомим майном з боку позивача і відкрите безперервне володіння ним упродовж понад 10 років, орган місцевого самоврядування не заперечує проти визнання права і до того ж надав позивачці дозвіл на збір матеріалів щодо передачу у власність земельної ділянки за вказаною адресою( а.с.3), суд вважає, що позовні вимоги слід задовольнити. У звязку із звільненням позивачки від сплати судового збору на підставі ст. 5 п.8 Закону України « Про судовий збір» судові витрати в частині сплати судового збору віднести за рахунок держави.

Outcome: approved