Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-12 00:00:00

[PERSON] звернулась до Нововодолазького районного суду Харківської області з позовною заявою до [PERSON] , в якій просить стягнути з останнього на її користь аліменти на утримання доньки, [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення донькою повноліття. В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 24 вересня 2010 року вона уклала шлюб з [PERSON] . Від даного шлюбу [INFO] у подружжя народився син, [PERSON] . Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 квітня 2013 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до виконавчого листа, виданого 12 грудня 2012 року на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року по справі №2/2028/783/12, з [PERSON] на користь позивача по справі було стягнуто аліменти на утримання [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. [INFO] у сторін по справі народилась друга дитина - [PERSON] . Діти проживають разом з позивачем, у зв`язку з чим було вирішено питання щодо звернення до суду з відповідним позовом. Ухвалою від 02 вересня 2019 року позовну заяву [PERSON] до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини залишено без руху та надано строк для усунення недоліків. Ухвалою від 18 листопада 2019 року прийнято позовну заяву [PERSON] до [PERSON] до розгляду та відкрито провадження по справі в порядку спрощеного позовного провадження. 11 грудня 2019 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву в порядку статті 178 Цивільного процесуального кодексу України, що був зареєстрований за вхідним № 8762/19 - вх., відповідно до якого відповідач просив відмовити у задоволенні позову, у зв`язку із його безпідставністю та необґрунтованістю. У своєму відзиві [PERSON] посилається на те, що їх спільна з позивачем дитина - [PERSON] , від народження та до цього часу, зареєстрована та проживає разом із ним за адресою: [ADDRESS] , а отже знаходиться на повному його утриманні. Крім того, як зазначив відповідач, він постійно, починаючи з 22 липня 2019 року, здійснює перерахування грошових коштів зі своєї банківської картки на банківську картку позивача, на утримання їх спільної дитини, на підтвердження чого надав копії відповідних платіжних доручень. Також, [PERSON] звернув увагу суду на те, що з нього вже стягуються аліменти на користь [PERSON] на утримання сина - [PERSON] у розмірі 1/3 частини усіх видів заробітку щомісячно. Позивач [PERSON] у судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи була сповіщена завчасно відповідно до вимог Цивільного процесуального кодексу України. Відповідно до наданої заяви, що була зареєстрована за вхідним № 132/20-вх від 13 січня 2020 року, позивач просила зменшити заявлені позовні вимоги щодо стягнення аліментів з [PERSON] на утримання доньки з 1/3 частини до 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача на місяць, розгляд справи провести за її відсутності. Відповідач [PERSON] у судове засідання також не з`явився, хоча про дату, час і місце розгляду справи був сповіщений завчасно відповідно до приписів статті 128 Цивільного процесуального кодексу України. Скориставшись своїм правом, передбаченим частиною 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України, через канцелярію суду надав заяву, зареєстровану за вхідним № 134/20-вх від 13 січня 2020 року, відповідно до якої просив здійснювати розгляд справи за його відсутності та зазначив, що заперечує проти стягнення з нього аліментів на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, оскільки вже сплачує аліменти на утримання їх старшого з позивачем сина - [PERSON] , проте згоден на стягнення аліментів на утримання доньки у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно. Відповідно до положень частини 1 статті 223 Цивільного процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь - якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Крім того, частина 3 статті 211 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що особи, які беруть участь у справі, мають право заявити клопотання про розгляд справи за їх відсутності. Про наявність такого клопотання у сторін свідчать їх відповідні заяви, долучені до матеріалів справи. За таких обставин, приймаючи до уваги те, що підстав для визнання явки учасників справи обов`язковою для надання особистих пояснень не має, суд вважає за можливе розглянути справу за їх відсутності, при цьому відповідно до частини 2 статті 247 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. Вивчивши доводи позовної заяви, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі обставини справи в межах заявлених вимог, перевіривши їх доказами, які були безпосередньо досліджені у судовому засіданні, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд виходить з наступних підстав та мотивів. Вирішуючи спірні правовідносини суд виходить з того, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина 1 статті 2 Цивільного процесуального кодексу України). Відповідно до положень частини 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. При цьому, розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках (частина 1 статті 13 Цивільного процесуального кодексу України). З матеріалів справи вбачається, що 24 вересня 2010 року позивач [PERSON] , [INFO] , уклала шлюб з [PERSON] , [INFO] . Від даного шлюбу сторони мають неповнолітню дитину - [PERSON] , [INFO] ,що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Нововодолазького районного управління юстиції Харківської області 20 квітня 2011 року, актовий запис № 58. Рішенням Нововодолазького районного суду Харківської області від 03 квітня 2013 року, яке набрало законної сили 15 квітня 2013 року, шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. Відповідно до виконавчого листа, виданого 12 грудня 2012 року на підставі рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року по справі №2/2028/783/12, з [PERSON] на користь позивача по справі - [PERSON] стягуються аліменти на утримання сина - [PERSON] , [INFO] , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття. З матеріалів справи встановлено, що [INFO] у сторін по справі народилась друга дитина - [PERSON] , що підтверджено свідоцтвом про народження серії [NUMBER] , виданого повторно Краснокутським районним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Харківській області 13 грудня 2017 року, актовий запис № 74. Згідно вказаного свідоцтва про народження батьками дитини зазначено: батько - [PERSON] , мати - [PERSON] . Відповідно до довідки № 04 - 05 - 22/693 від 28 серпня 2019 року, виданої Центром надання адміністративних послуг Нововодолазької селищної ради Нововодолазького району Харківської області з`ясовано, що громадянка [PERSON] зареєстрована за адресою: [ADDRESS] , до складу її сім?ї входять діти - [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] . Як вбачається із наданих відповідачем по справі платіжних доручень, [PERSON] перераховуються кошти позивачу [PERSON] на утримання як старшої дитини, [PERSON] , так і меншої дитини - [PERSON] , тобто відповідач надає матеріальну допомогу на утримання дітей. Вирішуючи даний спір суд виходить з приписів частини 2 статті 51 Конституції України та статтею 180 Сімейного кодексу України, якими чітко визначений обов`язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до статті 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. При цьому суд зауважує, що згідно з положеннями статті 27 Конвенції про захист прав дитини, батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Статтею 18 зазначеної вище Конвенції передбачено, що суд повинен докласти всіх можливих зусиль для того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що при вирішенні даного спору доцільно застосовувати положення частини 8 статті 7 Сімейного кодексу України, відповідно до якої регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Відповідно до частини 3 статті 181 Сімейного кодексу України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу їх матері, батька (або) у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина. Імперативними припасами частин 1 та 2 статті 182 Сімейного кодексу України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення. Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. З огляду на вище викладене, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, оцінивши зібрані у справі докази, враховуючи те, що спільні діти сторін: [PERSON] та [PERSON] проживають разом із позивачем, згідно рішення Нововодолазького районного суду Харківської області від 21 листопада 2012 року відповідач сплачує аліменти на утримання старшої дитини - [PERSON] , [INFO] у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з 11 вересня 2012 року до досягнення дитиною повноліття, позивач є працездатною особою, має задовільний стан здоров`я та не заперечує проти стягнення з нього аліментів у розмірі 1/6 частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, суд приходить до висновку, що позовні вимоги слід задовольнити частково та стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] аліменти на утримання дитини - [PERSON] у розмірі 1/6 (однієї шостої) частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття. Враховуючи положення частини 1 статті 191 Сімейного кодексу України суд вважає, що аліменти з відповідача необхідно стягувати з дня звернення позивача до суду, тобто починаючи з 29 серпня 2019 року. Згідно з пункту 1 частини 1 статті 430 Цивільного процесуального кодексу України суд допускає негайне виконання рішення у межах суми платежу за один місяць. Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог [PERSON] , суд у відповідності до положень підпункту 6 частини 1 статті 264 Цивільного процесуального кодексу України вважає за необхідне вирішити питання про розподіл між сторонами у справі судових витрат. Відповідно до частини 1 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При цьому, частиною 6 цієї ж норми процесуального права визначено, що якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Положеннями частин 1 та 2 статті 133 Цивільного процесуального кодексу України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. Таким законом є Закон України «Про судовий збір» № 3674-VІ від 08 листопада 2011 року, який встановлює правові засади справляння, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та його повернення. Згідно з абзацом 1 частини 1 статті 3 зазначеного вище Закону, судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством України. Так, за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1% ціни позову, але не менш 0,4 розміру та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, в якому відповідна заява подається до суду (частина 1 абзацу 1 підпункту 1 частини 2 статті 4 Закону України «Про судовий збір»). Із даним позовом [PERSON] звернулась до суду у 2019 році. Відповідно до абзацу 3 статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» № 2629-VIII від 23 листопада 2018 року, з 01 січня 2019 року прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб встановлений в сумі 1921 гривень, а тому за подання до суду цієї позовної заяви позивач повинна була б сплатити судовий збір у розмірі 768 гривень 40 копійок. Проте, враховуючи положення пункту 3 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», які передбачають, що у справах про стягнення аліментів позивач звільняється від сплати судового збору, судові витрати слід покласти на відповідача. З огляду на вище викладене,

Outcome: partial