Jurisdiction: civil
Date: 2019-10-23 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , третя особа Універсальна біржа «Номінал», в якій просить визнати договір купівлі-продажу квартири [ADDRESS] від 29.03.2002 року, реєстраційний номер 145, укладений на Універсальній біржі «Номінал», дійсним. Позовні вимоги позивач обґрунтувала тим, що 29.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідачі продали а позивачка придбала квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було укладено на Універсальній біржі «Номінал» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном за №1099-Н. 01.04.2002 року вказана угода була зареєстрована у Миколаївському МБТІ за реєстраційним №18450. При укладанні договору сторонами були виконані усі істотні умови договору, проте нотаріально договір посвідчено не було. На теперішній час позивачу стало відомо про недійсність вказаного договору у зв`язку з відсутністю нотаріального посвідчення угоди. Вказані обставини стали підставою для звернення до суду з позовом. Позивач [PERSON] до судового засідання не з`явилась, суду надала заяву про розгляд справи за її відсутністю, заявлені позовні вимоги підтримувала в повному обсязі, наполягала на задоволенні позову. Відповідачі [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] до судового засідання не з`явились, про час та місце розгляду справи повідомлялись вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомили, відзив на позов до суду не надали. Представник Універсальної біржі «Номінал»до судового засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлявся вчасно належним чином, причин неявки суду не повідомив. З урахуванням заяви позивача про відсутність заперечень щодо заочного розгляду справи, відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, суд вважає можливим прийняти заочне рішення на підставі доказів, що є у справі. Дослідивши письмові матеріали справи та докази, що містяться в ній, суд вважає, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного. Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно зі ст. 11 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. 12 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Крім того згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Судом встановлено, що 29.03.2002 року між [PERSON] та [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] було укладено договір купівлі-продажу нерухомого майна, відповідно до якого відповідачі продали а позивачка придбала квартиру [ADDRESS] . Вказаний договір було укладено на Універсальній біржі «Номінал» та зареєстрований в журналі реєстрації біржових угод з нерухомим майном за №1099-Н від 29.03.2002 року та в Миколаївському міжміському бюро технічної інвентаризації 01.04.2002 року за реєстраційним №18450. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. Відповідно до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Згідно зі ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Пунктом 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» № 9 від 06.11.2009 р. встановлено, що відповідність чи невідповідність правочину вимогам законодавства має оцінюватися судом відповідно до законодавства, яке діяло на момент вчинення правочину. На момент переходу права власності правовідносини підлягали регулюванню за нормами ЦК УРСР. Згідно зі ст. 153 ЦК України (в редакції 1963 року), який діяв на момент укладення правочину та підлягає застосуванню до спірних правовідносин, договір є укладеним, якщо сторонами досягнуто згоди за всіма істотними умовами. Істотними є ті умови договору, які визнані такими за законом або необхідні для договорів даного виду, а також всі ті умови, щодо яких за заявою однієї з сторін повинно бути досягнуто згоди. Відповідно до ст. 224 ЦК УРСР (в редакції 1963 року) за договором купівлі-продажу продавець зобов`язується передати майно у власність покупцеві, а покупець зобов`язується прийняти майно і сплатити за нього певну грошову суму. Відповідно до ст. 227 ЦК УРСР 1963 року, що діяв на час укладення договору купівлі-продажу від 19.08.1997 року, договір купівлі-продажу жилого будинку повинен бути нотаріально посвідчений, якщо хоча б однією з сторін є громадянин. Недодержання цієї вимоги тягне недійсність договору (стаття 47 цього Кодексу). Відповідно до ст.47 УРСР (в редакції 1963 року) нотаріальне посвідчення угод обов`язкове лише у випадках, зазначених у законі. Недодержання в цих випадках нотаріальної форми тягне за собою недійсність угоди з наслідками, передбаченими ч. 2 ст. 48 цього Кодексу. Якщо одна зі сторін повністю або частково виконала угоду, що потребує нотаріального посвідчення, а друга сторона ухиляється від нотаріального оформлення угоди, суд вправі за вимогою сторони, яка виконала угоду, визнати угоду дійсною. В цьому разі наступне нотаріальне оформлення угоди не вимагається. У пункті 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 квітня 1978 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання угод недійсними» (зі змінами та доповненнями) роз`яснено, що з підстав недодержання нотаріальної форми визнаються недійсними тільки угоди, які відповідно до чинного законодавства підлягають обов`язковому нотаріальному посвідченню, зокрема договори довічного утримання; застави, купівлі-продажу (у тому числі при придбанні на біржових торгах). Щоб не допустити неправильного визнання дійсними угод на підставі ч. 2 ст. 47 ЦК, суд повинен перевірити, чи підлягала виконана угода нотаріальному посвідченню, чому вона не була нотаріально посвідчена і чи не містить вона протизаконних умов. Зі змісту договору №1099-Н від 29.03.2002 року вбачається, що даний договір укладений у відповідності до вимог ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал», подальшому нотаріальному посвідченню не підлягає. У відповідності до вимог ст. 227 ЦК України підлягає реєстрації в БТІ за місцем знаходження нерухомості. Відповідно до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу» в редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу, біржовою операцією визнається угода, що відповідає сукупності зазначених нижче умов: а) якщо вона являє собою купівлю-продаж, поставку та обмін товарів, допущених до обігу на товарній біржі; б) якщо її учасниками є члени біржі; в) якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. Угоди, зареєстровані на біржі, не підлягають нотаріальному посвідченню. Зміст біржової угоди (за винятком найменування товару, кількості, ціни, місця і строку виконання) не підлягає розголошенню. Цю інформацію може бути надано тільки на письмову вимогу судам, органам прокуратури, служби безпеки, внутрішніх справ, арбітражному суду та аудиторським організаціям у випадках, передбачених законодавством України. Угода вважається укладеною з моменту її реєстрації на біржі. Біржові операції дозволяється здійснювати тільки членам біржі або брокерам. Відповідно до реєстраційного посвідчення КП «Миколаївське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 01.04.2002 року за №18150 право власності на квартиру [ADDRESS] зареєстровано за [PERSON] на підставі договору купівлі-продажу №1099-Н від 29.03.2002 року. Відповідно до свідоцтва про одруження серії [NUMBER] , виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції 15.10.2004 року між [PERSON] та [PERSON] було укладено шлюб, в результаті якого [PERSON] змінила прізвище на « [PERSON] » . Отримавши державну реєстрацію в КП «ММБТІ» право власності на вказану квартиру, яку [PERSON] придбала за договором купівлі-продажу №1099-Н від 29.03.2002 року, що зареєстрований на Універсальній біржі «Номінал», держава цим самим визнала її право власності на спірну квартиру, як таке, що виникло на не заборонених законом підставах. Закон України «Про товарну біржу» в редакції, діючий на час укладення договору купівлі-продажу, дозволяв членам біржі проводити біржову операцію з купівлі-продажу товарів, допущених до обігу на товарній біржі, якщо її учасниками є члени біржи та якщо вона подана до реєстрації та зареєстрована на біржі не пізніше наступного за здійсненням угоди дня. В такому випадку біржовий договір подальшому нотаріальному посвідченню не підлягав, проте набувача нерухомості це не звільняло від здійснення реєстрації договору, за яким набуто право власності на нерухоме майно в органах БТІ, що на той час виконували функції органу державної реєстрації об`єктів нерухомості. При цьому чіткої регламентації механізму допуску товарів до обігу на товарній біржі на той час не існувало. Необхідні зміни до ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», що дозволяли відмежувати об`єкти нерухомості від біржових операцій були внесені лише у 2003 році. У редакції, що діяла на час укладення договору купівлі-продажу спірної квартири у 2002 році, в самому Законі України «Про товарну біржу» не передбачалися правові наслідки у вигляді недійсності договору, укладеного та зареєстрованого на біржі, у разі порушення вимог, встановлених ст. 15 цього закону до біржової операції, як щодо допуску товарів до обігу на біржі, так і щодо прийняття у члени біржи. Тому в цьому контексті немає підстав для визнання нікчемним договору купівлі-продажу №1099-Н від 29.03.2002 року, зареєстрованого на Універсальній біржі «Номінал», за яким [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] продали, а [PERSON] купила квартиру [ADDRESS] . Водночас зазначений договір купівлі-продажу у встановленому порядку недійсним, як оспорюваний, в частині невідповідності вимогам Закону України «Про товарну біржу», не визнавався. З огляду на викладене, оскільки сторони домовилися щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу та така домовленість підтверджується письмовими доказами, повністю виконали умови угоди, яку не було нотаріально засвідчено з посиланням на ст. 15 Закону України «Про товарну біржу», є підстави для визнання договору купівлі-продажу нерухомого майна - квартири [ADDRESS] від 29.03.2002 року, реєстраційний №1099-Н, оформленого на Універсальній біржі «Номінал», дійсним. Окрім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору в розмірі 768,40 грн. (по 256,13 грн. з кожного). На підставі викладеного та

Outcome: approved