Jurisdiction: civil
Date: 2020-01-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про поділ спільного сумісного майна подружжя, просить в порядку поділу майна подружжя визнати за нею право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] та визнати за [PERSON] право власності на Ѕ частину квартири [ADDRESS] . Свої вимоги мотивує тим, що 02.07.1999 вона зареєструвала шлюб з [PERSON] , під час шлюбу вони придбали квартиру [ADDRESS] . Рішенням Комсомольського міського суду Полтавської області від 29.06.2016 шлюб між ними розірвано, посилаючись на вимоги статей 60, 70 СК України просить вимоги задовольнити. Позивач в судовому засіданні позовні вимоги підтримала повністю, посилаючись на обставини зазначені у позовній заяві. Відповідач в судовому засіданні позов визнав повністю, не заперечував обставин зазначених в позовній заяві. Представник ПАТ «Банк фінанси та кредит» в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений належним чином. Визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, тому суд дійшов висновку, що визнання позову відповідачем слід прийняти. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання позову відповідачем суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Судом встановлено, що сторони перебували в шлюбі з 02.07.1999, який було розірвано 29.06.2016 ( а.с. 11). Під час перебування в шлюбі сторони по справі придбали квартиру [ADDRESS] , яка була зареєстрована на праві приватної власності за [PERSON] 04.04.2006 (а.с.7-10). На придбання вказаної квартири [PERSON] було отримано кредит у ПАТ Банк «Фінанси та кредит» і вказана квартира була передана в іпотеку ПАТ «Банк`Фінанси та кредит» , відповідно до договору про іпотечний кредит № 193/ZGN-06 від 03.11.2006 ( а.с. 33). Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження [PERSON] в повному обсязі виконав зобов`язання перед ПАТ «Банк «Фінанси та кредит» ( а.с. 128) . Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом. Частиною 2 ст.372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. Статтею 60 СК України встановлено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Частиною 1 ст.61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Статтею 163 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Частиною 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням. Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку. Вважається , що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є обєктом права спільної сумісної власності подружжя. Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута сторонами за час шлюбу, то така є об`єктом спільної сумісної власності подружжя сторін, у зв`язку з чим суд доходить висновку про його поділ між сторонами, виходячи з правил рівності часток подружжя в спільному майні, визнавши за позивачем та відповідачем право власності по 1/2 частини квартири. Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд виходить з наступного. Згідно ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Враховуючи те, що за позовні вимоги задоволені повністю, суд приходить до висновку про стягнення з [PERSON] на користь [PERSON] судового збору у розмірі 704 грн. 80 коп. На підставі викладеного та

Outcome: approved