Jurisdiction: civil
Date: 2018-10-08 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом в якому вказала що вона в порядку спадкування за законом після чоловіка - [PERSON] є власником 29/100 часток у праві власності на житловий будинок за адресою: [ADDRESS]. Власниками інших часток є [PERSON] та [PERSON] по 71/200. Зазначений будинок розташований на земельній ділянці площею 0.0712 га, кадастровий номер [NUMBER] право власності на яку було оформлено на [PERSON] та [PERSON] та видано державний акт де титульним власником визначено - [PERSON] Вказана особа померла [INFO] року і спадщину після неї прийняв - [PERSON], який помер [INFO] року не оформивши на себе право власності на земельну ділянку після смерті [PERSON] [PERSON] нотаріальна контора відмовила в видачі свідоцтва про право на спадщину на земельну ділянку після смерті чоловіка - [PERSON] оскільки останній в свою чергу не оформив право на спадщину на землю після [PERSON] Позивач вважає що її чоловік [PERSON] успадкував після смерті [PERSON] частку у розмірі 29/100 у праві власності на будинок та ? у праві власності на земельну ділянку оскільки зазначена земля належала померлій [PERSON] та її рідному братові - [PERSON] на праві спільної сумісної власності по ?. Прохає визнати за нею право на ? частку у праві спільної сумісної власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS]. Ухвалою Ленінського р/с м. Харкова від 08.08.17 року провадження в справі відкрито. 24.10.17 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву в якій вказала що вона є власницею 71/200 часток у праві спільної сумісної власності на житловий будинок розташований за земельній ділянці кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], а отже позов [PERSON] вона не визнає та прохає визнати за нею право на 71/200 земельної ділянки за спірною адресою. Ухвалою суду від 24.10.17 року зустрічна позовна заява об'єднана з первісним позовом. [INFO] року [PERSON] померла та ухвалою суду від 08.12.17 року провадження в справі зупинено до залучення правонаступника померлої. Ухвалою суду від 07.06.18 року до участі в справі залучено правонаступника померлої [PERSON] - [PERSON] та провадження в справі відновлено. 01.08.18 року [PERSON] подала зустрічну позовну заяву до [PERSON] та ХМР де прохала визнати за нею право на 71/200 часток у праві власності на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS], вказавши що вона є власницею 71/200 часток у праві власності на житловий будинок за цією адресою, а отже має право на відповідну частку і в земельній ділянці. Ухвалою суду від 01.08.18 року позов [PERSON] було об'єднано в спільне провадження з первісним позовом [PERSON] та позовом [PERSON] Харківська міська рада отримавши копії усіх позовів правом на подання відзиву не скористалась. До судового засідання представник ХМР не з'явився. В судове засідання [PERSON] та її представник з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави викладені в позові. Зустрічні позовні вимоги не визнали посилаючись на неправильне застосування в них норм діючого спадкового законодавства. Представник [PERSON] до судового засідання з'явився. Свій позов підтримав. Проти первісного позову заперечував. [PERSON] та її представник до судового засідання з'явились. Свої позовні вимоги підтримали посилаючись на підстави в ньому викладені. Проти задоволення первісного позову заперечували. Суд заслухавши пояснення сторін та їх представників вважає що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково а позовні вимоги [PERSON] та [PERSON] підлягають задоволенню повністю за наступним: судом встановлено що за адресою [ADDRESS] в житловому будинку право власності зареєстровано наступним чином: за [PERSON] - 29/100 в порядку спадкування за законом після [PERSON], за [PERSON] - 71/200 в порядку спадкування за заповітом після померлої [PERSON] (с.с.105) та 71/200 за [PERSON] в порядку спадкування за законом після померлого [PERSON] (с.с.9-11). Державним актом на земельну ділянку кадастровий номер [NUMBER] за адресою: [ADDRESS] вказано співвласників - [PERSON] та [PERSON] ( с.с. 13). Судом встановлено що суперечка між сторонами стосується розмірів часток в праві на спірну земельну ділянку. Суд вважає що в даному випадку неможна застосовувати положення щодо засад спадкування, оскільки земельні правовідносини врегульовані положеннями Земельного Кодексу України і до спірних правовідносин слід застосовувати спеціальне законодавство. У відповідності до вимог ч. 1,2 ст. 78 ЗК України, право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них. Поняття земельної ділянки як об'єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами. У відповідності до вимог ст. 81 ЗК України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: а) придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; б) безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; в) приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; г) прийняття спадщини; ґ) виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю). Перехід права користування земельної ділянки при переході права власності на будівлю або споруду, які розташовані на ній, також визначається на підставі договору у відповідності до вимог ч. 2 ст. 120 ЗК України. При цьому, ч. 4 ст. 120 ЗК України передбачено, що у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. У відповідності до роз'яснень, які містяться в п. 18 Постанови Пленуму Верховного суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ», при переході права власності на будівлі та споруди за цивільно-правовими угодами, укладеними до 1 січня 2002 р., згідно з положеннями чинної до цієї дати статті 30 ЗК до набувача від відчужувача переходить належне йому право власності або право користування земельною ділянкою, на якій розташовані будівлі та споруди, якщо інше не передбачалось у договорі відчуження. Після 31 грудня 2001 р. в таких випадках право власності на земельну ділянку або її частини могло переходити відповідно до статті 120 ЗК 2001 року на підставі цивільно правових угод, а право користування - на підставі договору оренди, укладених відповідно відчужувачем або набувачем. До особи, яка придбала житловий будинок, будівлю або споруду після 31 грудня 2003 р., згідно зі статтею 377 ЦК, а з часу внесення змін до статті 120 ЗК Законом України від 27 квітня 2007 р. N 997-V ( 997-16 ) - і згідно зі статтею 120 ЗК, переходило право власності на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення, у розмірах, встановлених договором; а якщо договором це не було визначено, до набувача переходило право власності на ту частину земельної ділянки, яка зайнята житловим будинком, будівлею або спорудою, та на частину земельної ділянки, яка необхідна для її обслуговування. В разі переходу права власності на будівлі та споруди до кількох осіб право на земельну ділянку визначалось пропорційно часткам осіб у вартості будівлі та споруди, якщо інше не передбачено в договорі відчуження останніх, а при переході права власності на будівлі та споруди до фізичних або юридичних осіб, які не могли мати у власності земельні ділянки, до них переходило право користування земельною ділянкою. З 1 січня 2010 р. до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача) відповідно до статті 377 ЦК і статті 120 ЗК в редакції Закону України від 5 листопада 2009 р. Відповідно до правової позиції, сформованої Верховним судом України у постанові №6-2цс15 від 11.02.2015 року, при відсутності цивільно-правової угоди щодо земельної ділянки при переході права власності на об'єкт нерухомості слід застосовувати положення частини четвертої статті 120 ЗК України з огляду на таке. Аналіз змісту норм статті 120 ЗК України у їх сукупності дає підстави для висновку про однакову спрямованість її положень щодо переходу прав на земельну ділянку при виникненні права власності на будівлю і споруду, на якій вони розміщені. Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об'єкту нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об'єкт розташований. Згідно з цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Таким чином, за загальним правилом, закріпленим у частині четвертій статті 120 ЗК України, особа, яка набула права власності на частину будівлі чи споруди стає власником відповідної частини земельної ділянки на тих самих умовах, на яких вона належала попередньому власнику, якщо інше не передбачено у договорі відчуження нерухомості. При цьому при застосуванні положень статті 120 ЗК України у поєднанні з нормою статті 125 ЗК України слід виходити з того, що у випадку переходу права власності на об'єкт нерухомості у встановленому законом порядку, право власності на земельну ділянку у набувача нерухомості виникає одночасно із виникненням права власності на зведені на земельній ділянці об'єкти. Це правило стосується й випадків, коли право на земельну ділянку не було зареєстроване одночасно з правом на нерухомість, однак земельна ділянка раніше набула ознак об'єкта права власності. Таким чином, у зв'язку з визнанням за сторонами права власності на відповідні частки у житловому будинку з належними до нього господарськими будівлями і спорудами, який розташований на спірній земельній ділянці, до них переходить право власності на земельну ділянку на якій розташовані вказані об'єкти нерухомості у частках, що пропорційні їх частці у будинковолодінні. За нормою статті 87 ЗК України право спільної часткової власності на земельну ділянку, виникає, зокрема,при придбанні у власність земельної ділянки двома чи більше особами за цивільно-правовими угодами; при прийнятті спадщини або за рішенням суду. З огляду на наведене первісний позов підлягає задоволенню частково, а зустрічні позови підлягають задоволенню повністю. На підставі викладеного,

Outcome: partial