Jurisdiction: civil
Date: 2020-08-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області із заявою про встановлення факту належності їй правовстановлюючого документу, вказуючи, що органом приватизації Акціонерного будівельно-монтажного підприємства «Криворіжаглобуд» 12 липня 1994 року було видане свідоцтво № [NUMBER] про право власності на житло, відповідно до якого квартира за адресою: [ADDRESS] належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві спільної сумісної власності. У вказаному свідоцтві ім`я заявника (на той час прізвище [PERSON] ) у родовому відмінку зазначено « [PERSON] », однак в паспорті та свідоцтвах про шлюб її ім`я українською мовою зазначено як « [PERSON] ». Вказана у свідоцтві про право власності на житло помилка створює складнощі при зверненні до нотаріуса з приводу відчуження нерухомого майна. Просить встановити факт, що свідоцтво про право власності на житло № [NUMBER] від 12 липня 1994 року, видане органом приватизації Акціонерного будівельно-монтажного підприємства «Криворіжаглобуд» про право спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS] на ім`я [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] є правовстановлюючим документом [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] та заявника [PERSON] . Заявник та заінтересовані особи в судове засідання не з`явились, про дату і час розгляду справи повідомлені своєчасно і належним чином, надали заяви про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримують. Відповідно до ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Ухвалою Інгулецького районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 19 червня 2020 року заяву [PERSON] про встановлення факту належності правовстановлюючого документа прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Дослідив письмові матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини та відповідні їй правовідносини. Відповідно до свідоцтва про право власності на житло № [NUMBER] , виданого 12 липня 1994 року Орендним будівельно-монтажним підприємством «Криворіжаглобуд» згідно з розпорядженням від 10.06.1994 №570, [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] на праві приватної спільної сумісної власності належить квартира [ADDRESS] (а. с.4). Відповідно до даних архівної справи, право власності на частку вказаної квартири зареєстровано на праві приватної спільної сумісної власності в КП ДОР «Криворізьке БТІ» та належить [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , [PERSON] , що видно із довідки Комунального підприємства Дніпропетровської обласної ради «Криворізьке бюро технічної інвентаризації №178188 від 20.05.2020 (а.с.5) Також із копії свідоцтва про народження встановлено, що дівоче прізвище заявника « [PERSON] », її ім`я записано російською мовою як « [PERSON] » (а.с.6). 21 листопада 1992 року [PERSON]. уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.7). Свідоцтво про укладення шлюбу було заповнено російською мовою, ім`я дружини зазначено « [PERSON] ». 19 грудня 1996 року вказаний шлюб було розірвано, про що 19 грудня 1996 року видано свідоцтво про розірвання шлюбу заповнене українською мовою, в якому дружину вказано як « [PERSON] » (а.с.8). 17 липня 1998 року [PERSON] уклала шлюб з [PERSON] та змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Згідно з паспортом серії [NUMBER] , виданим 05 квітня 1999 року Інгулецьким РВ Криворізького МУ УМВС України в Дніпропетровській області, прізвище, ім`я та по батькові заявника: « [PERSON] » (а.с.14). Із копії свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого 15 травня 2019 року приватним нотаріусом Криворізького міського нотаріального округу Перекопською О.О., видно, що спадкоємцем [PERSON] , яка померла [INFO] є її син [PERSON] . Спадщина, на яку видано це свідоцтво, складається з 1/5 частки квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] (а.с.11). Право приватної спільної часткової власності на 1/5 частку власника [PERSON] зареєстроване в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (а.с.12). Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму Верховного суду України №5 від 31 березня 1995 року, (із змінами та доповненнями) «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, зазначені в документі, не збігаються з ім`ям, по батькові, прізвищем, місцем і часом народження цієї особи, вказаними у свідоцтві про народження або в паспорті, у тому числі, факту належності правовстановлюючого документа, в якому допущені помилки у прізвищі, імені, по батькові або замість імені чи по батькові зазначені ініціали, суд повинен запропонувати заявникові подати докази про те, що правовстановлюючий документ належить йому і що організація, яка видала документ, не має можливості внести до нього відповідні виправлення. Разом з тим, цей порядок не застосовується, якщо виправлення в таких документах належним чином не застережені або ж їх реквізити нечітко виражені внаслідок тривалого використання, неналежного зберігання, тощо. Це є підставою для вирішення питання про встановлення факту, про який йдеться в документі, відповідно до чинного законодавства. Беручи до уваги зібрані у справі докази та їх належну оцінку, суд дійшов висновку про відсутність спору про право матеріальне та вважає, що в свідоцтві про право власності на житло № [NUMBER] , виданому 12 липня 1994 року не правильно було зазначено ім`я заявника, в зв`язку з чим, у суду немає підстав для сумніву в належності їй правовстановлюючого документу. Факт, про встановлення якого просить заявниця, має для неї юридичне значення, оскільки надасть можливість розпоряджатися своєю власністю. За змістом ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав. Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Згідно ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів). Згідно зі ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Виходячи з вищенаведеного, оцінив кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупності доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, суд вважає що вимоги підлягають частковому задоволенню - в частині встановлення факту належності правовстановлюючого документу заявнику. В задоволенні вимоги стосовно встановлення факту, що вищевказане свідоцтво про право власності на житло є правовстановлюючим документом [PERSON] , [PERSON] та [PERSON] необхідно відмовити, оскільки останні не є заявниками у даній справі, подана до суду заява не містить обґрунтувань щодо наявності помилок у свідоцтві про право власності на житло стосовно вказаних співвласників квартири, а також суду не надані докази про набуття у власність частки квартири [ADDRESS] [PERSON] , а тому суд позбавлений можливості перевірити вказані факти та надати їм належну правову оцінку. Таким чином, заявлені вимоги підлягають частковому задоволенню в зв`язку з тим, що відсутні будь-які підстави для сумніву в належності свідоцтва про право власності на житло заявнику. Відповідно до ч. 7 ст. 294 ЦПК України при ухваленні судом рішення судові витрати не відшкодовуються, якщо інше не встановлено законом .

Outcome: partial