Jurisdiction: civil
Date: 2021-04-06 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд із позовною заявою до [PERSON] про усунення перешкод в користуванні та розпорядженні майном шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житлом. В позовній заяві зазначила, що згідно договору дарування її належить квартира [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] також зареєстрований в даній квартирі, однак не проживає в ній понад один рік. Його адреса проживання її не відома, оскільки [PERSON] веде аморальний спосіб життя, добровільно знятись з реєстрації він не хоче. Не зняття з реєстраційного обліку відповідача створює суттєві перешкоди для здійснення її права, як власника квартири. Тому, вона звернулась в суд та просила визнати [PERSON] таким, що втратив право користування квартирою [ADDRESS] . Позивач [PERSON] та її представник адвокат Бодачевська М.В. в судове засідання не з`явились, представник подала до суду заяву згідно якої просила справу розглянути без її участі та участі позивача. Позовні вимоги позивача підтримує в повному обсязі, просить їх задовольнити. Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву, в якій просив розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з таких підстав. Статтею 41Конституції\~України передбачено, що\~\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю…\~Право приватної власності є непорушним. Згідно із\~ст. 55 Конституції України, кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань. Згідно з\~ст. 9 ЖК України\~ніхто не може бути виселений із займаного ним приміщення або обмежений у праві користуватись жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян. Згідно роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 10\~постанови № 2 від 12.04.1985 року «Про деякі питання, що виникли в практиці застосування судами Житлового Кодексу України»\~у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (ст. 71 Житлового Кодексу України) необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. В разі їх поважності (перебування у відрядженні, у осіб, які потребують догляду, внаслідок неправомірної поведінки інших членів сім`ї тощо) суд може продовжити пропущений строк. Судом встановлено,\~що [PERSON] є власником квартири [ADDRESS] , що підтверджується копією договору дарування квартири посвідченого 12.04.2001 приватним нотаріусом Тростянецького районного нотаріального округу Вихватнюк Л.А. та Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно № 236723429 від 12.12.2020. В квартирі [ADDRESS] зареєстрований [PERSON] , що вбачається із відповіді №23-17-668 від 31.12.2020 на запит суду наданого відділом ведення реєстру Ладижинської територіальної громади Ладижинської міської ради. Відповідно до ч. 1 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Згідно із ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Відповідно до ст. 391 ЦК України, власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до\~ч.1\~ст.\~405\~ЦК\~України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Відповідно до\~ч.2\~ст.\~405\~ЦК\~України член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. За змістом ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Тому суд вважає, що [PERSON] , як власник майна, має право вимагати усунення перешкод у здійсненні нею права користування своїм майном шляхом визнання відповідача таким, що втратив право користування житловим приміщенням. Такий висновок суду повністю узгоджується із правовою позицією, викладеною Верховним Судом України в постанові від 16.01.2012 року по справі № 6-57цс11. Відповідно до вказаного рішення Верховного Суду України, зазначено, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, зокрема, шляхом зняття особи з реєстрації місця проживання, пред`явивши разом з тим одну із таких вимог: 1) про позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) про позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) про визнання особи безвісно відсутньою; 4) про оголошення фізичної особи померлою. Таким чином вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства (ст.\~ст. 71, 64, 150, 156 ЖК України; ст. 391, 405 ЦК України). Судом встановлено,\~що\~відповідач [PERSON] втратив право користування житлом, так як був відсутній без поважних причин в квартирі понад один рік. А тому він не має права користування житловим приміщенням у даній квартирі. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] будучи зареєстрованим в належній позивачу квартирі, тривалий час не проживає в ній, а тому обмежує право позивача на користування даною квартирою. При цьому судом не встановлено жодних поважних причин, які б перешкоджали відповідачу користуватись квартирою, в разі наявності в нього такого права. Виходячи із наведеного, суд вважає, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження в судовому засіданні і підлягають задоволенню. Відповідно до ч. 1\~ст. 142 ЦПК України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. Тому, слід стягнути з [PERSON] на користь [PERSON] 454 грн судового збору. А також повернути [PERSON] з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову, а саме - 454 грн. На підставі викладеного та

Outcome: approved