Jurisdiction: civil
Date: 2017-07-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до Рубіжанського міського суду Луганської області з позовною заявою до [PERSON] про визнання [PERSON], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме: квартирою № 88 будинку № 34-а по вулиці Миру в місті Рубіжне. Про місце, день та час розгляду справи по суті, особи, які беруть участь у справі повідомлялись належним чином. У судове засідання 11 липня 2017 року для розгляду справи по суті особи, які беруть участь у справі, не зявились. Позивач подала заяву, якою просила розглянути справу без її участі на підставі наявних у справі доказів, а у випадку неявки відповідача розглянути справу у заочному порядку та ухвалити заочне рішення. Відповідач причини неявки у судове засідання не повідомив, а правом на подачу заперечень та доказів, якими вони обґрунтовуються не скористався. У звязку з неявкою у судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, в силу положень частини другої статті 197 Цивільного процесуального кодексу України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось. У звязку з повторною неявкою в судове засідання відповідача, який був належним чином повідомлений про проведення судового засідання 26 червня 2017 року та 11 липня 2017 року, та від якого заяви про розгляд справи за його відсутністю не надходило і причини неявки ним не повідомлені, а позивач не заперечувала проти вирішення справи у заочному порядку, розгляд справи здійснювався за відсутності позивача та відповідача, на підставі наявних у справі доказів (у заочному порядку), про що судом була постановлена ухвала без виходу до нарадчої кімнати, та у порядку частини пятої статті 209 Цивільного процесуального кодексу України занесена до журналу судового засідання. Обґрунтовуючи необхідність задоволення позову, позивач вказала на те, що з 2013 року вона надала своєму синові: [PERSON], з метою налагодження його особистого життя, право користування квартирою №88 у будинку №34-а, що розташований по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області, яка належить позивачу на праві приватної власності. Однак після реєстрації зазначеного права, [PERSON] не проживав у квартирі. А реєстрація відповідача у квартирі заважає реалізувати право позивача на користування та розпорядження квартирою у повному обсязі. На основі всебічного, повного, обєктивного та безпосереднього дослідження, кожного наявного у матеріалах справи доказу окремо, а також у їх сукупності, суд встановив наступні обставини, та відповідно до них визначив такі правовідносини: На підставі договору купівлі-продажу, 16 січня 2007 року, [PERSON] придбала квартиру 88, будинку 34-А, який розташовано по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області (а.с.2,5). А 06 березня 2007 року зареєструвала своє право приватної власності на вказану квартиру (а.с.7). Сімнадцятого грудня 2013 року, [PERSON] надала своєму синові: [PERSON], право користування квартирою № 88, що у будинку №34-А, який розташований по вулиці Мира у місті Рубіжне Луганської області, останній того ж дня зареєстрував своє місце проживання (а.с.9,14). Відповідно до акту обстеження житлового будинку від 25 травня 2017 року, на момент обстеження, комісією у складі двох фізичних осіб - сусідів [PERSON], було встановлено, що ознаки проживання [PERSON] у квартирі № 88 будинку №34-А, що розташований по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області відсутні (а.с.10). Із встановлених обставин вбачається, що між позивачем та відповідачем виникли цивільні правовідносини у сфері права власності, в межах яких між ними виник спір щодо наявності у відповідача, як члена сім`ї власника, права користування квартирою у звязку з його відсутністю понад один рік. Враховуючи визначені судом правовідносини, для вирішення спору, суд застосовує такі норми матеріального права, виходячи при цьому з наступних мотивів: Відповідно до положень частини першої статті 41 Конституції України, кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Згідно з частиною першою статті 1 Протоколу №1 до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна фізична особа має право мирно володіти своїм майном. Також положення частин перших статей 383 і 405 Цивільного кодексу України (надалі за текстом ЦК України) прямо встановлюють, що власник квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї. При цьому житлове приміщення, яке члени сім`ї мають право займати визначається власником. Отже, член сім`ї власника квартири може отримати право користування нею від власника, який при цьому, може визначити конкретне житлове приміщення у квартирі яким може користуватись член його сім`ї. Судом встановлено, що відповідач отримав право користування квартирою № 88 у будинку №34-А, що розташований по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області, саме як член сім`ї власника, оскільки відповідач являється сином позивача (а.с.2,9). Однак згідно з положеннями частини другої статті 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. З огляду на те, що позивачем доведена відсутність відповідача у квартирі № 88 у будинку №34-А, що розташований по вулиці Миру у місті Рубіжне Луганської області, без поважних причин понад один рік, а дані про наявність іншої домовленості між позивачем та відповідачем відсутні, і законом іншого не встановлено, відповідача, як члена сім`ї позивача, слід визнати таким, що втратив право користування квартирою. За таких обставин, позовні вимоги [PERSON], слід визнати обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню. Отже,

Outcome: approved