Jurisdiction: civil
Date: 2020-10-19 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в якому просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування житловим приміщенням - житловим будинком [ADDRESS] . В обґрунтування заявлених вимог в позовній заяві зазначено, що позивач - [PERSON] , є власником будинковолодіння, розташованого [ADDRESS] , право на яке набула на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області від 23 вересня 2013 року. У вказаному будинковолодінні фактично проживав та був зареєстрований онук позивача - [PERSON] , який 20 жовтня 2012 року зареєстрував шлюб із [PERSON] . Після реєстрації шлюбу онук та його дружина почали проживати у будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS] , де і зареєстрували місце свого проживання. Відповідно до позовної заяви - в подальшому стосунки між вказаними особами погіршились, внаслідок чого [PERSON] залишила чоловіка та виїхала на постійне місце проживання до своїх батьків : по [ADDRESS] , хоча залишалась зареєстрованою у будинку позивача. Шлюб між онуком позивача - [PERSON] та його дружиною - [PERSON] , було розірвано рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 27 листопада 2017 року. Отже, враховуючи ті обставини, що дружина онука, яка є відповідачем по справі, тривалий час проживає за іншою адресою, але залишається зареєстрованою в будинку позивача, що порушує права останньої як власника будинковолодіння - [PERSON] просить визнати [PERSON] такою, що втратила право користування цим житлом. В судове засідання позивач подала письмову заяву, якою заявлені до відповідача вимоги підтримала в повному обсязі. Відповідач у судове засідання не з`явилась, представником відповідача суду подана письмова заява, відповідно до якої сторона не визнає заявлених вимог, просить відмовити у задоволенні позову. Представник третьої особи є повідомленим про час проведення судового засідання відповідно до закону, у судове засідання не з`явився. Відповідачем суду подано відзив на позов, позивачем, в свою чергу, подано відповідь на відзив. У поданому відзиві відповідач зазначала, що вважає вимоги позивача необґрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення, оскільки вона на даний час проживає у будинку [ADDRESS] , де і знаходяться усі її особисті речі, так як вона не може залишити неповнолітніх дітей, які зареєстровані та проживають у будинковолодінні, належному позивачу. Крім цього, [PERSON] вказує, що надані позивачем докази є недопустимими, так як не завірені належним чином. У відповіді на відзив позивач вказує, що обставини, на які посилається відповідач, не відповідають дійсності, оскільки на даний час онуком позивача порушено питання про позбавлення колишньої дружини батьківських прав. Сторонами та третьою особою заявлені клопотання про розгляд справи у їх відсутності. Крім цього, сторонами заявлені клопотання про долучення до матеріалів справи додаткових доказів. Заявлені клопотання судом задоволені. Інших клопотань від сторін не надходило. Правовідносини між сторонами виникли з приводу володіння житловим приміщенням, власником якого є позивач. Вказані правовідносини регулюються нормами Цивільного кодексу України. Надана суду позивачем копія витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності станом на 05 лютого 2014 року, доводить, що [PERSON] є власником житлового будинку із господарськими будівлями, розташованого по [ADDRESS] (форма власності - приватна, розмір частки - ціла), яке нею набуто на підставі рішення Сарненського районного суду Рівненської області у справі №572/3456/13-ц від 23 вересня 2013 року. Копія технічного паспорту на будинковолодіння, розташованого по [ADDRESS] , доводить, що з а вказаною адресою дійсно розташовано будинковолодіння, яке складається із житлового будинку 1965 року забудови (загальною площею 74,5 м2) та господарських будівель. Відповідач по справі - [PERSON] дійсно є зареєстрованою у вказаному вище будинковолодінні, розташованому по [ADDRESS] , що встановлено судом із дослідженої в ході судового провадження копії будинкової книги та відповідного повідомлення, наданого на запит суду органом реєстрації - Сарненською міською радою. Відповідно до ч.2 ст.405 ЦК України - член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. В обґрунтування заявлених вимог позивач посилалась на ті обставини, що відповідач протягом тривалого часу (з моменту розірвання шлюбу) проживає окремо, залишивши місце проживання за місцем реєстрації. Із наданої суду копії рішення Сарненського районного суду Рівненської області у справі №572/2083/17 вбачається, що шлюб між сторонами по справі розірвано 27 листопада 2017 року. [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , що встановлено судом із копій свідоцтв про їх народження (серії [NUMBER] від 18 лютого 2014 року та серії [NUMBER] від 03 лютого 2015 року). Рішенням Сарненського районного суду Рівненської області від 11 квітня 2019 року було задоволено позов [PERSON] - визначено місце проживання неповнолітніх дітей [PERSON] та [PERSON] - із батьком. Вказаним рішенням встановлено, що [PERSON] не проживає із дітьми, їх утриманням та доглядом не займається. Отже, вказані обставини, які встановлені судовим рішенням, не підлягають доказуванню, відповідно до ч.4 ст.82 ЦПК України, якою визначено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Крім цього, на доведення відсутності відповідача по місцю реєстрації понад один рік, позивачем надано суду копію заяви [PERSON] від 21 жовтня 2019 року на ім`я в.о.голови Сарненської РДА Рівненської області щодо надання висновку органу опіки та піклування про доцільність позбавлення останньої батьківських прав, а також копію безпосередньо вказаного висновку органу опіки №15/02/01-953 від 20 грудня 2019 року, із яких вбачається, що органом опіки та піклування встановлено факт не проживання відповідачки із неповнолітніми дітьми по [ADDRESS] з 22 січня 2019 року. Таким чином, судом достовірно встановлено, що відповідач є зареєстрованою у належному позивачу на праві власності житлі, в якому не проживає більше року. Крім цього, на даний час відповідач не відноситься до членів сім`ї позивача. Судом не приймаються до уваги заперечення [PERSON] щодо того, що вона проживає у належному [PERSON] житлі і лише іноді перебуває у своїх батьоків, оскільки, в порушення вимог ч.1 ст.81 ЦПК України, якою визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом - доказів на доведення цих обставин стороною не надано (судом не приймається до уваги надану суду копію повідомлення від 28 жовтня 2019 року за підписом начальника Сарненського ВП ГУ НП в Рівненській області щодо результатів розгляду звернення [PERSON] , так як вказаний доказ не підтверджує та не спростовує у даній справі жодних обставин). Статтею 391 ЦК України встановлено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. В позовній заяві позивач зазначала, що наявність реєстрації у належному їй на праві власності житлі сторонньої особи порушує її права власника цього майна, що стало підставою для звернення із позовом до суду. Враховуючи досліджені судом докази, якими доведено факт непроживання відповідачки у належному позивачці на праві власності житлі, а також ті обставини, що доказів на спростування вказаних обставин відповідачкою, відповідно до вимог ст.81 ЦПК України надано не було, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають до задоволення. На підставі наведеного, ст.ст. 379, 383, 395, 405 ЦК України,

Outcome: approved