Jurisdiction: civil
Date: 2020-12-21 00:00:00

[PERSON] звернулась до Суворовського районного суду м. Одеси з позовною заявою до [PERSON] про стягнення аліментів на утримання неповнолітньої дитини [PERSON] [INFO] , у твердій грошовій сумі в розмірі 4\~000 (чотирьох тисяч) гривень щомісяця з 01.01.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. В обґрунтування позовних вимог зазначила, що вона є бабусею неповнолітнього [PERSON] , який проживає разом з нею та перебуває на повному її утриманні. Позивач також зазначила, що її дочка - мати дитини є інвалідом першої А групи та потребує стороннього догляду, інвалідність встановлено до 01.05.2022 року. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина не надає, зловживає алкогольними напоями, не бажає вирішити питання про сплату аліментів у добровільному порядку, у зв`язку з цим позивач змушена звернутись до суду з даним позовом про стягнення з [PERSON] на її користь аліментів. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 04 листопада 2020 року позовну заяву було прийнято до розгляду та призначено розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження. Сторонам було надіслано копію ухвали суду, відповідачу запропоновано надати відзив на позовну заяву. У судове засідання позивач та представник позивача не з`явились, разом з цим, адвокат позивача звернулась до суду з заявою про проведення слухання справи за її відсутності, в якій зазначила про підтримку позовних вимог та зазначила, що не заперечує проти заочного розгляду справи (а.с.26). Відповідач [PERSON] у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце проведення якого повідомлений належним чином та своєчасно, про що свідчить поштове повідомлення (а.с.25), причини не явки суду не повідомив, відзив на позовну заяву не надав, що, відповідно до ст. 223 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи по суті. Згідно з ч. 3 ст.211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Відповідно до положень ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею. Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи. Ухвалою Суворовського районного суду міста Одеси від 22 грудня 2020 року вирішено провести заочний розгляд справи. Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані письмові докази в їх сукупності, вважає позов таким, що підлягає задоволенню враховуючи таке. Судом встановлено, що [PERSON] , [INFO] та [PERSON] , [INFO] , уклали шлюб який було зареєстровано Відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис про шлюб № 1269, [PERSON] після реєстрації шлюбу змінила прізвище на « [PERSON] » (а.с.9). Згідно свідоцтва про народження [PERSON] , [INFO] , його батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] , свідоцтво про народження видане Другим Суворовським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції, актовий запис № 781 (а.с.10). Позивачем зазначено, що шлюбні стосунки між батьками дитини припинено, батько матеріальної допомоги на утримання сина в добровільному порядку не надає. [PERSON] є рідною бабусею [PERSON] , [INFO] , який перебуває на повному її утриманні, проживає разом з нею та вона забезпечує унука всім необхідним для його повноцінного зростання. Так, згідно свідоцтва про народження [PERSON] (після реєстрації шлюбу [PERSON] ) [INFO] , її батьками зазначені: [PERSON] та [PERSON] (а.с.11). Згідно довідки (виписка з домової книги про склад сім`ї та прописку) № 180 від 28.10.2020 року, вбачається, що за адресою: [ADDRESS] , зареєстровані та проживають: [PERSON] власник, [PERSON] донька, [PERSON] онук (а.с.12). Також, позивачем зазначено, що її донька мати неповнолітнього [PERSON] , [PERSON] , є інвалідом першої А групи. Так, відповідно до довідки до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12 ААБ № 724300 [PERSON] , [INFO] , встановлена інвалідність першої А групи, загальне захворювання, строком до 01.05.2022 року (а.с.13). На спростування зазначеного, суду доказів не надано про їх витребування питання перед судом не порушувалось, відповідач копію ухвали суду про відкриття провадження у справі отримав 27.11.2020року, однак відзиву до суду не надав, та не надав доказів на спростування викладених у позові обставин. Визначаючи розмір аліментів, який підлягає до стягнення на користь позивача на утримання онука суд виходить з такого. Відповідно до ч. 2 ст. 258 СК України баба і дід мають право звернутися за захистом прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх та повнолітніх непрацездатних внуків до органу опіки та піклування або до суду без спеціальних на те повноважень. Відповідно до коментованої норми ч. 2 ст. 258 СК України передбачається право баби і діда на звернення за захистом прав та інтересі малолітніх, неповнолітніх та непрацездатних повнолітніх внуків до спеціально уповноважених органів держави, які здійснюють такий захист. До них законодавець у СК України відносить органи опіки та піклування і суд. Більше того, виходячи зі змісту коментованої норми, дід і баба діють без спеціальних на те повноважень при здійсненні захисту внуків, тобто поряд із такими законними представниками дітей як батьки і особи, що їх замінюють, можуть діяти і баба з дідом. Коментовану правову норму щодо переліку компетентних органів до яких за захистом інтересів внуків можуть звернутися дід і баба слід тлумачити розширено. Тобто, окрім органів опіки і піклування та суду баба і дід можуть звертатися і до органів прокуратури, і до органів внутрішніх справ тощо. Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття. Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Відповідно до ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Законом України «Про державний бюджет на 2020 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належить дитина відповідача, становить: з 1 січня - 2218 гривень, з липня - 2318 гривень, з грудня - 2395 гривень. Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі. Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі. Відповідач є особою працездатного віку, даних про незадовільний стан здоров`я відповідача суду надано не було, судом було здійснено всіх передбачених заходів щодо сповіщення відповідача про слухання справи, з метою забезпечення можливості надати суду відзив на позовну заяву та докази на спростовування позовних вимог тощо. При визначенні розміру аліментів на утримання дитини слід враховувати, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси всіх осіб та має брати до уваги інтереси не тільки позивача, але й відповідача. З огляду на відсутність відзиву на позов, та відсутності позиції відповідача щодо визначеного розміру аліментів позивачем, суд вважає можливим стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітнього [PERSON] у розмірі: 4\~000 гривень на місяць до досягнення дитиною повноліття. Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дітей на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, суд вважає, що належним розміром аліментів на дитину, є стягнення з відповідача аліментів у розмірі чотирьох тисяч гривень щомісячно, починаючи з 30.10.2020 року (дата надходження позову до суду) що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача. При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів. Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання. Вирішуючи позовні вимоги про стягнення аліментів за минулий час (з 01.01.2020 року), суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню за таких підстав. Відповідно до положення ст. 191 СК України - аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову. Частина друга статті 191 СК України передбачає, що аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв`язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Стягнення аліментів за час, що передує пред`явленню позову, є можливим у порядку виключення лише за наявності наступних умов: до моменту звернення з позовом до суду аліменти не стягувались; особа, яка вимагає аліментів, приймала заходи щодо одержання аліментів, але вони не були одержані у результаті ухилення особи, зобов`язаної сплачувати аліменти (відповідача), від їх сплати. Заходи, що вживав позивач щодо одержання аліментів можуть бути різноманітними, наприклад, він звертався до батьків відповідача з проханням вплинути на нього, щоб той платив аліменти на дитину або направляв йому листи з такої вимогою чи на адресу його місця роботи тощо. Ухилення може виражатися у тому, що зобов`язана особа - відповідач ухилялась від укладення договору про сплату аліментів на утримання дитини, приховувала своє місцезнаходження або свій заробіток (доходи) та інші подібні дії. Таким чином, ухилення від сплати аліментів є винною протиправною поведінкою, тобто це свідоме невиконання своїх обов`язків в умовах, коли позивач звертався до відповідача особисто або через суд з вимогою про сплату грошової суми, необхідної для утримання дитини. Разом з цим, в супереч даним нормам, позивач не надала доказів та не довела, що нею вживались заходи та спроби отримати аліменти за місяці, що передують пред`явленню позову, а відповідач ухилявся від їх надання. Вказані обставини дають суду підстави дійти висновку, що правові підстави для стягнення аліментів за минулі місяці відсутні, оскільки дані вимоги позивача не обґрунтовані доказами. Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 840 (вісімсот сорок) гривень 80 копійок.

Outcome: approved