Jurisdiction: civil
Date: 2015-04-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, просила визнати [PERSON], [INFO], таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме квартирою [ADDRESS] та примусово зняти його з реєстраційного обліку в її квартирі. Позов мотивовано тим, що позивач є власником квартири [ADDRESS] на підставі договору дарування посвідченого 06.10.2006 року приватним нотаріусом Кіровоградського міського нотаріального округу Водяницькою А.В. Відповідно до довідки про склад сім'ї у даній квартирі проживає сім осіб. Відповідач на даний час зареєстрований за вище вказаною адресою, хоча фактично з дня прописки та по даний час в зазначеній квартирі не проживав та не з'являвся. Оскільки, [PERSON] за вказаною адресою не проживає, виникають проблеми зі сплатою надмірних комунальних послуг, які не надаються, але нараховуються за тих, чим об'єктивно порушують її права, тому вона змушена звернутися за захистом до суду. Позивач в судовому засіданні позовну заяву підтримала в повному обсязі та просила задовольнити з підстав в ній викладених. Додатково зазначала, що відповідач доводиться сином її чоловіка від першого шлюбу та проживав з ними у цій квартирі, яка на той час належала чоловіку до 2006 року. Відповідач в судовому засіданні позов визнав та не заперечив проти його задоволення. Представник управління державної міграційної служби України в Кіровоградській області в судове засідання не з'явився, повідомлявся належним чином. Суд дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача та відповідача, допитавши свідків, вважає, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що згідно договору дарування посвідченого 06.10.2006 року приватним нотаріусом Кіровоградської області Водяницькою А.В. квартира [ADDRESS], належить [PERSON], що підтверджується витягом з Державного реєстру правочинів від 06.10.2006 року та технічним паспортом на дану квартиру (а.с. 3-4,5). Довідкою № 1370 від 02.12.2014 року виданою ОЖБК підтверджується, що [PERSON], що є сином чоловіка, зареєстрований, але не проживає в місті Кіровограді по вулиці, також зареєстровані: [PERSON] - власник, [PERSON] - чоловік, [PERSON] - син, [PERSON] - донька, [PERSON] - син, [PERSON] - донька (а.с. 7). Як вбачається з акту про не проживання мешканців від 03.12.2014 року відповідач не мешкає в квартирі [ADDRESS] з жовтня 2006 року, особистих речей в квартир не має (а.с. 6). Допитана в судовому засіданні свідок, що [PERSON], що є фахівцем із соціальної роботи виконкому Кіровоградської міської ради центру соціальної служби для сім'ї, дітей та молоді підтвердила факт не проживання більш як три роки відповідача у квартирі [ADDRESS], оскільки знає сім'ю з 2012 року. Також пояснила, що задоволення позову дозволить позивачу оформити субсидію та необхідні пільги, як багатодітної родини. Згідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (Закон № 1382-IV), реєстрація є лише внесенням відомостей до паспортного документа про місце проживання або місце перебування із зазначенням адреси житла особи та внесенням цих даних до реєстраційного обліку відповідного органу спеціально уповноваженого центрального органу виконавчої влади з питань реєстрації. У відповідності зі ст. 7 цього Закону, зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, рішення суду, яке набрало законної сили (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть. Таким чином, без добровільного зняття з реєстрації, особу можна зняти з реєстрації лише за рішенням суду. Закон № 1382-IV є спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює правовідносини, пов'язані зі зняттям з реєстрації місця проживання, положення статті 7 цього Закону підлягають застосуванню до всіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов'язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання. Згідно з ч.1 ст.11 Закону реєстрація місця проживання та місця перебування осіб здійснюється органом реєстрації. Таким чином, за наявності судового рішення про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили, та відповідно до ст.14 ЦПК України є обов'язковим для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, зняття з реєстраційного обліку такої особи у судовому порядку не потребується. За наведеного, суд відмовляє у задоволенні вимоги про зняття відповідача з реєстраційного обліку. Відповідно до ст.150 ЖК громадяни, які мають у приватній власності будинок(частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди. Відповідно до ч. 2 ст. 405 ЦК України, член сім'ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім'ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. Таким чином, враховуючи, що матеріалами справи підтверджено не проживання відповідача понад один рік в квартирі за номером [ADDRESS], в якій він був прописаний як член сім'ї позивача, відтак є всі законодавчо-визначені підстави до задоволення позову з підстав визначених частиною 2 статті 405 ЦК України. За клопотанням позивача судові витрати по справі не розподіляються. На підставі викладеного та

Outcome: partial