Jurisdiction: civil
Date: 2015-09-29 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом, в подальшому уточнивши його, до ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» про стягнення грошових коштів, який обґрунтовує тим, що між нею та відповідачем 31 жовтня 2014 року був укладений договір №328823/87507/3-14, згідно якого вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 7 000, 00 дол. США, та грошові кошти у розмірі 6\~500, 00 дол. США строком до 31 січня 2015 року зі сплатою 10, 25 % річних на вказану суму. В свою чергу, відповідач зобовязався після закінчення строку повернути суми вкладу та нараховані відсотки. Однак, відповідач свої зобовязання щодо повернення вкладу не виконав, суму вкладу та нарахованих відсотків не повернув, безпідставно продовжує до цього часу користуватись її коштами. Станом на 22 липня 2015 року залишок грошових коштів на рахунку позивачки за договором №328823/87507/3-14 складає 13\~500, 00 дол. США, які відповідач відмовляється повертати разом з нарахованими процентами. Також позивачка зазначила, що відповідач обманним шляхом заволодів грошовими коштами у розмірі 22\~126, 78 грн., які були сплачені нею на рахунок Банку на пропозицію працівника Банку, начебто для прискорення процедури повернення суми депозитного вкладу. У звязку з цим, позивачка просить також стягнути з відповідача вищевказану грошову суму, а також суму моральної шкоди у розмірі 100\~000, 00 грн. У судовому засіданні представник [PERSON] позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила їх задовольнити. Представник відповідача ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит в особі відділення №24 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» заперечував проти задоволення позовнихвимог [PERSON], та вказав, що вимоги позивачки про стягнення суми депозитного вкладу в іноземній валюті є безпідставними та суперечать нормам чинного законодавства. Дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думки представників сторін, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково з наступних підстав. У відповідності до ст. 526 ЦК України зобов'язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Статтею 530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов'язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). У відповідності до положень ст. 1058 ЦК України за договором банківського вкладу (депозиту) одна сторона (банк), що прийняла від другої сторони (вкладника) або для неї грошову суму (вклад), що надійшла, зобов'язується виплачувати вкладникові таку суму та проценти на неї або дохід в іншій формі на умовах та в порядку, встановлених договором. За приписами ст. 1059 ЦК України договір банківського вкладу укладається у письмовій формі. Частиною 2 ст. 1060 ЦК України передбачено, що за договором банківського вкладу незалежно від його виду банк зобов'язаний видати вклад або його частину на першу вимогу вкладника, крім вкладів, зроблених юридичними особами на інших умовах повернення, які встановлені договором. Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов'язковим для виконання сторонами. Судом встановлено, що 31 жовтня 2014 року між ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» та [PERSON] був укладений договір №328823/87507/3-14, згідно якого вона внесла на рахунок відповідача грошові кошти у сумі 7 000, 00 дол. США, та грошові кошти у розмірі 6\~500, 00 дол. США строком до 31 січня 2015 року зі сплатою 10, 25 % річних на вказану суму. В свою чергу, відповідач зобовязався після закінчення строку повернути суми вкладу та нараховані відсотки. Відповідно до ст. 1060 ЦК України договір банківського вкладу укладається на умовах видачі вкладу на першу вимогу (вклад на вимогу) або на умовах повернення вкладу зі спливом встановленого договором строку (строковий вклад). Вимоги позивача про стягнення коштів ґрунтуються на двосторонньому правочині договорі банківського вкладу, вчиненого у письмовій формі. Предметом договору про банківський строковий вклад (депозит) «Стандарт» №328823/87507/3-14 від 31 жовтня 2014 року є безспірне зобовязання банку прийняти грошові кошти в сумі 7\~000, 00 та 6\~500, 00 дол. США та повернути вкладнику суму вкладу та нарахованих відсотків у дату повернення (на його першу вимогу). А ні договором, а ні законодавством підстав неповернення вкладу у вказаних випадках не передбачено. 29 січня 2015 року та 02 лютого 2015 року позивачка звернулась до відповідача з заявами про повернення залишку суми, що залишилась на її рахунку. Однак, відповідачем грошових коштів повернуто не було. Натомість, позивачці працівником Банку було розяснено, що в разі перерахування нею на рахунок Банку грошової суми у розмірі 10% від суми вкладу, а саме 22\~126, 78 грн., це значно прискорить отримання нею суми депозитного вкладу. [PERSON] 02 лютого 2015 року перечислила на рахунок Банку грошову суму у розмірі 22\~126, 78 грн., що вбачається з відповідного платіжного доручення №0408004. Однак, а ні суму вкладу з нарахованими відсотками, а ні вищевказаних коштів позивачці в подальшому повернуто не було. У судовому засіданні доведено, що залишок коштів на рахунку [PERSON] станом на 22 липня 2015 року за договором №328823/87507/3-14 від 31 жовтня 2014 року складає 13\~500, 00 дол. США, що підтверджується відповідною випискою з рахунку позивачки, наданою до суду. Зважаючи на викладені обставини, беручи до уваги те, що відповідач у встановлені в Договорах строки не виконав свої зобов'язання щодо виплати по закінченню дії Договору суми банківського вкладу, суд вважає за необхідне задовольнити вимоги позивачки щодо стягнення суми заборгованості, оскільки вони ґрунтуються на вимогах закону. Оскільки відповідач у встановлений строк своїх зобовязань по поверненню вкладів не виконав, заборгованість підлягає стягненню в примусовому порядку. Тому, суд вважає за можливе стягнути з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на користь позивачки грошові кошти за договором 328823/87507/3-14 від 31 жовтня 2014 року у розмірі 13\~500, 00 дол. США, а також грошові кошти у розмірі 22\~126, 78 грн. Крім того, період прострочення відповідачем сплати [PERSON] суми депозиту станом на 22 липня 2015 року складає 262 дні. Тому, суд вважає обґрунтованою також вимогу позивачки в частині стягнення суми відсотків у розмірі 993, 20 дол. США (13\~500, 00 дол. США * 10, 25 % /365 * 262). Суд вважає необґрунтованою вимогу [PERSON] в частині стягнення з ПАТ «Банк «Фінанси та Кредит» в особі відділення №24 філії «Одеське РУ» АТ «Банк «Фінанси та Кредит» на її користь суми моральної шкоди, оскільки відшкодування такої шкоди по даній категорії законом не передбачена. У звязку з несплатою позивачкою судового збору на підставі п. 7 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», суд на підставі ч. 3 ст. 88 ЦПК України вирішив стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 3\~654, 00 грн. Відповідно до ст. 214 ЦПК України під час ухвалення рішення суд також вирішує питання щодо розподілу між сторонами судових витрат. Відповідно до ч. 3 ст. 10 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У відповідності до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а згідно ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Згідно ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільну справу в межах заявлених вимог і на підставі представлених сторонами доказів. Частиною першою статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено право на справедливий суд, зокрема кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов'язків цивільного характеру. Виходячи з вищевикладеного, повно та всебічно дослідивши матеріали цивільної справи, вислухавши думку позивача та його представника, суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають задоволенню частково. На підставі викладеного,

Outcome: partial