Jurisdiction: civil
Date: 2017-10-24 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON]., в якому просить визнати право власності на земельну ділянку площею 0,1572 га, кадастровий номер [NUMBER] згідно державного акту на землю серії [NUMBER] від 11.12.2007 року в порядку спадкування за заповітом після смерті батька [PERSON], який помер [INFO] року. В своїй заяві посилається на те, що 31.03.2014 року її батько склав заповіт. Згідно змісту заповіту по смерті батька до позивачки в порядку спадкування має перейти право власності на все належне батькові майно, включаючи право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства згідно державного акту на право власності серії [NUMBER] від 11.12.2007 року. Батько помер [INFO] року і після його смерті відкрилась спадщина, яку позивачка прийняла, так як проживала з батьком на час його смерті. Коли вона звернулась до державного нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину за заповітом, їй було відмовлено, оскільки [PERSON] не змогла надати нотаріусу оригінал державного акту на землю, а лише копію державного акту на землю завірену головним спеціалістом ЦНАП, який до уваги нотаріусом не прийнятий і запропоновано звернутися до суду. Позивач заявою позовні вимоги підтримала просить розглядати справу у її відсутність. Від відповідача надійшла заява про розгляд справи у її відсутність, позовні вимоги визнає. Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає до задоволення. Судом встановлено, що [PERSON] відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серія [NUMBER] від 11.12.2007 року був власником земельної ділянки площею 0,1575 га, для ведення особистого селянського господарства, розташованої в [ADDRESS]. 31.03.2014 року [PERSON] склав заповіт, яким на випадок своєї смерті розпорядився на користь позивача [PERSON] належним йому житловим будинком з господарськими приміщеннями, та всім майном, що належатиме йому на день смерті. [INFO] року [PERSON] помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серія [NUMBER] від 14 грудня 2016 року. Після його смерті відкрилась спадщина. До об'єму спадкового майна заповідача відноситься його право власності на земельну ділянку для ведення особистого селянського господарства загальною площею 0,1575 га., про що засвідчує копія Державного акту на право приватної власності на землю серія [NUMBER] від 11.12.2007 року. Позивач звернулась до нотаріуса про видачу їй свідоцтва про право на спадщину, однак державний нотаріус постановою від 29.08.2017 року відмовив у видачі свідоцтва про право на земельну ділянку, як об'єкт спадщини, оскільки не подано оригіналу документу на зазначену земельну ділянку . Відповідно до листа управління Держземагенства у Сарненському районі Рівненської області вартість земельної частки (паю) бувшого КСП «Горинь» з урахуванням коефіцієнтів індексації та враховуючи середній розмір паю по господарству -2,46 умовних кадастрових гектарів становить 38675,38 грн. Відповідно до положень ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов'язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини, відповідно до ст.1218 ЦК України, входять усі права та обов'язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Судом встановлено, що батьками позивачки були [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER]. Відповідно до свідоцтва про шлюб серії [NUMBER] позивачка 21.09.20107 року зареєструвала шлюб з [PERSON] і після реєстрації шлюбу її прізвище стало [PERSON]. Судом була оглянута спадкова справа №184/2017 на майно померлого [INFO] року [PERSON]. З даної спадкової справи вбачається, що позивачка [PERSON] вчасно звернулася з заявою до нотаріуса про прийняття спадщини. Мати позивачки, [PERSON], яка має право на обов'язкову частку у спадщині, заявою від 23.05.2017 року відмовилась від прийняття спадщини на користь своєї дочки [PERSON] Інших спадкоємців, які мають право на спадщину не має. Статтею 392 ЦК України, передбачено, що власник майна, який втратив правовстановлюючий документ, який підтверджує право власності на майно, має право звернутися до суду за підтвердженням цього права. Згідно пункту «г» ч.1 ст.81 Земельного Кодексу України громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини. Захист прав громадян на земельні ділянки здійснюються, в тому числі, шляхом визнання права, як передбачено п. а ч.3 ст.152 Земельного Кодексу України. Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення, що передбачено ч.1 ст.1225 ЦК України. Відповідно до ст.125 Земельного Кодексу України право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають із моменту державної реєстрації цих прав. Відповідно до п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року №1952-IV підставою для державної реєстрації прав, що посвідчують виникнення, перехід, припинення речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, є зокрема, рішення суду стосовно речових прав на нерухоме майно, обмежень цих прав, що набрало законної сили. Суд приходить до висновку, що є підстави визнання права власності на земельну ділянку за заповітом за [PERSON]. На підставі викладеного, ст.ст. 328, 392, 1216, 1223, 1225,1236,1268,1296 ЦК України, ст.ст.81, 125, 152 Земельного Кодексу України, п.9 ч.1 ст.27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень» від 01.07.2004 року №1952-IV

Outcome: approved