Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з вищевказаним позовом, обгрунтовуючи позовні вимоги тим, що вона з 05 травня 2017 року перебувала з відповідачем по справі [PERSON] в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року було розірвано. В період шлюбу у них [INFO] народився син [PERSON] . Фактично шлюбні стосунки між ними було припинено ще з серпня 2017 року, з тих пір вони проживали окремо. Син проживає разом з нею та знаходиться на її утриманні. Спорів стосовно місця проживання дитини не було. Протягом цього часу відповідач життям свого сина не цікавився, не телефонує йому, не виявляє бажання спілкуватися з ним та приймати участь в його вихованні. Дитина про батька не згадує та ним не цікавиться. Позивач в позові також зазначає, що проживає разом з сином у приватному будинку, дитині забезпечені гідні умови проживання та гармонійна атмосфера оточення, між ними усталені доброзичливі стосунки. Вона регулярно обстежує сина у медичних закладах, йому вчасно проведені профілактичні щеплення, стан здоров`я дитини задовільний. Нагляд за станом здоров`я сина з моменту його народження і по сьогоднішній день здійснює виключно вона, відповідач участі у цьому не приймав. За вказаних обставин позивач просить суд ухвалити рішення, яким позбавити відповідача [PERSON] батьківських прав відносно їхнього сина [PERSON] , [INFO] . В судове засідання 15.08.2019 учасники справи не з`явились. Позивач [PERSON] попередньо подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в поданій заяві також зазначила, що позовні вимоги підтримує у повному обсязі. Представник позивача [PERSON] згідно з договором про надання правової допомоги [PERSON] 15.08.2019 подала через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи у її відсутність, в поданій заяві зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі. Відповідач [PERSON] 19.07.2019 подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без його присутності, в поданій заяві зазначив, що позов визнає. Представник третьої особи - Органу опіки і піклування Ямпільської РДА 24.07.2019 подав через канцелярію суду письмову заяву про розгляд справи без участі їхнього представника, при прийнятті рішення покладається на розсуд суду. Крім того, від Ямпільської районної державної адміністрації, як Органу опіки та піклування на території Ямпільського району, попередньо на адресу суду надійшов висновок щодо розв`язання даного спору. Частиною 3 статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів. Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу. Врахувавши думки учасників справи, викладені у поданих до суду письмових заявах, дослідивши письмові докази у справі та надавши їм належну правову оцінку, суд дійшов такого висновку. Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4,7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків... має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Стаття 165 СК України визначає, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років. В пункті 11 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18.12.2009 за № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» роз`яснено, що оскільки правом на звернення до суду за захистом наділена особа в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів та осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси, то суд повинен встановити, чи були порушені, невизнані або оспорюванні права, свободи чи інтереси цих осіб, а якщо були то вказати, чи є залучений у справі відповідач відповідальним за це. Судом установлено, що позивач по справі [PERSON] та відповідач по справі [PERSON] з 05 травня 2017 року перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Ямпільського районного суду Вінницької області від 24 січня 2019 року по справі № 153/1474/18 було розірвано. Після розірвання шлюбу [PERSON] було відновлено її дошлюбне прізвище « [PERSON] », що підтверджується ксерокопією вказаного рішення (а.с. 6). [INFO] у сторін по справі народився син [PERSON] , що підтверджується ксерокопією свідоцтва про народження серії [NUMBER] від 07.10.2017 (а.с. 7). З акта обстеження № 284, затвердженого виконкомом Ямпільської міської ради Вінницької області 18.03.2019, убачається, що [PERSON] , 1996 року народження, та її син [PERSON] , [INFO] , проживають спільно за адресою: [ADDRESS] . Чоловік гр. [PERSON] і батько [PERSON] разом з ними не проживає, матеріально не допомагає, участі у вихованні дитини не приймає та аліменти не сплачує (а.с. 8). Станом на 28 лютого 2019 року заборгованість [PERSON] по сплаті аліментів на утримання сина [PERSON] , [INFO] , становить 12 285,71 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості, наданим Вінницьким районним відділом Державної виконавчої служби ГТУЮ у Вінницькій області (а.с. 9-10). З довідки № 10, виданої Ямпільським дошкільним навчальним закладом № 4 22.03.2019, убачається, що син сторін по справі [PERSON] , [INFO] , записаний на чергу в Ямпільський дошкільний навчальний заклад № 4 «Сонечко» (а.с. 11). Згідно з ч.ч. 5, 6 ст.19 СК України орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Ямпільська районна державна адміністрація, як Орган опіки та піклування на території Ямпільського району, 23 травня 2019 року надала висновок № 01-01.11/752, в якому зазначила, що громадянка [PERSON] проживає в будинку, де створені всі необхідні умови для комфортного проживання всіх членів сім`ї, в тому числі, й малолітнього [PERSON] і те, що вона належним чином, на відміну від батька [PERSON] , займається його утриманням та вихованням, відповідно до вимог діючого законодавства (а.с. 34). Відповідно до ст. 121 СК України права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу. Статтею 150 СК України закріплюється обов`язок батьків виховувати свою дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття освіти, готувати до самостійного життя та поважати її. Згідно з ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Статтею 11 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини. Згідно з статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» виховання в сім`ї є першоосновою розвитку дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. Згідно зі статтею 51 Конституції України, статтею 5 Сімейного кодексу України держава охороняє сім`ю, дитинство, материнство, батьківство, забезпечує охорону прав матері та батька, створює умови для зміцнення сім`ї. Ніхто не може зазнавати втручання в його сімейне життя, крім випадків, встановлених Конституцією України. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Крім того, в пункті 16 постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 30.03.2007 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний та духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного огляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Тому зазначені факти, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїх обов`язків. Відповідно до ст. 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ, держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини. За загальним правилом позбавлення батьківських прав спрямоване насамперед на захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і є засобом стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Практика Європейського суду з прав людини свідчить про те, що питання позбавлення батьківських прав мають ґрунтуватись на оцінці особистості відповідача та його поведінці. Ухилення від виконання юридичного обов`язку - виконання батьківських обов`язків по вихованню дитини - це завжди акт свідомої поведінки, оскільки особа має реальну можливість виконати його, але не вчиняє відповідних дій. Викладені обставини та підтверджуючі їх докази свідчать про те, що відповідач неналежним чином виконує свої батьківські обов`язки відносно свого малолітнього сина [PERSON] , передбачені ст.ст.150-155, 180 СК України, а саме: його матеріально не утримує, не цікавиться розвитком та станом його здоров`я, переклавши виконання своїх обов`язків на матір дитини - [PERSON] .Крім того, перешкод у спілкуванні з сином відповідачу ніхто не чинив і не чинить, але він свідомо не цікавиться життям своєї дитини. Аналізуючи вищезазначене, суд дійшов висновку про те, що відповідач [PERSON] тривалий час не виконує своїх обов`язків по вихованню й утриманню свого малолітнього сина [PERSON] ,свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками, що відповідно до ст.164 СК України дає суду законні підстави для задоволення позову про позбавлення батьківських прав. Крім того, відповідно до абзацу 3 пункту 24 постанови № 2 Пленуму Верховного Суду України від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції», в разі визнання відповідачем позову, яке має бути безумовним, і якщо таке визнання не суперечить закону й не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб (не відповідача), суд ухвалює рішення про задоволення позову, обмежившись у мотивувальній частині рішення посиланням на визнання позову без з`ясування і дослідження інших обставин справи. Частиною 4 статті 206 ЦПК України визначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Таким чином, визнання відповідачем позову не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, що також дає суду законні підстави для задоволення позову. В порядку ст.141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позовної заяви [PERSON] , судовий збір в розмірі 768,40 грн слід стягнути з відповідача на користь позивача. На підставі викладеного та

Outcome: approved