Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-10 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], про визнання їх втратившими право користування житлом, який підтримала в судовому засіданні та мотивувала тим, що є наймачем кімнати [ADDRESS], разом з нею проживає її донька [PERSON] Рішенням Виконавчого комітету Сумської міської ради від 17 квітня 2012 року № 183 гуртожиток було передано до комунальної власності. З метою отримання житла у приватну власність почала збирати документи та дізналась, що за даною адресою зареєстровані ще чотири особи. Посилаючись на ст.ст. 71,72 ЖК України, а також враховуючи, що відповідачі в добровільному порядку не бажають зніматися з реєстрації, без поважної причини понад шість місяців не проживали за вказаною адресою, просила визнати їх такими, що втратили право користування житлом. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову, пояснив, що тривалий час перебував у місцях позбавлення волі, звільнився у 2010 році, але не знав, що має право вселення до спірної кімнати. Після звільнення їздив увесь час по заробіткам. Його мати [PERSON] є громадянкою Росії, тому виїхала до даної країни на постійне місце проживання. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні заперечив проти задоволення позову та пояснив, що у спірній квартирі зареєстрований з 1999 року. Перебував у місцях позбавлення волі, після звільнення, не знав, що має право на проживання у вказаній квартирі. В судове засідання [PERSON] та [PERSON] не з'явились. Представник третьої особи - КП «Сумижитло» Сумської міської ради в судове засідання не з'явився, в своїй заяві просив розглядати справу без його участі, при вирішенні спору покладається на розсуд суду. Інші учасники в судове засідання не з'явились, своїх пояснень чи заперечень по суті позову не надали. Суд, заслухавши сторони, дослідивши докази у справі, вважає позов обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав. Судом встановлено, що позивачка [PERSON] разом з донькою [PERSON], [INFO], з 23 листопада 2004 року зареєстрована та проживає за адресою: [ADDRESS] (а.с. 6). Згідно рішення Зарічного районного суду м. Суми від 10 лютого 2014 року позов [PERSON] задоволено та зобов'язано Сумську міську раду в особі Управління обліку, розподілу та приватизації житла вчинити дії з приватизації наведеного житла (а.с. 8). В даній кімнаті крім неї зареєстрованими значаться відповідачі по справі (а.с. 65): - [PERSON] - з 20 листопада 1996 року як наймач; - [PERSON] (мати відповідачів [PERSON] та [PERSON]) - з 29 грудня 1999 року як наймач; - [PERSON] - з 29 грудня 1999 року як син наймача; - [PERSON] - з 29 грудня 1999 року як син наймача. Згідно вироку суду від 16 червня 2005 року [PERSON] та [PERSON] були визнані винними та засуджені до позбавлення волі (а.с. 126-131), а затримані вони були 28 жовтня 2004 року (а.с. 122, 124). Згідно вимоги ІЦ, [PERSON] звільнений 21 серпня 2009 року (а.с. 124), а [PERSON] 09 квітня 2014 року. (а.с. 96). Відповідачі по справі більше шести місяців не проживають в спірному житлі, не користуються ним, не проявляють інтересу до нього. Речі відповідачів в цьому приміщенні відсутні, витрат по утриманню житла позивачки не несуть. Крім того, наданими позивачем доказами та показами свідків спростовані пояснення відповідачів, стосовно того, що на момент затримання в 2004 році вони проживали в спірному приміщенні. Зокрема, свідок [PERSON] показала суду, що на момент вселення в спірну кімнату в листопаді 2004 року позивачки з дитиною, приміщення пустувало, ніхто в ньому не жив, а позивачка проживає в цій кімнаті вже близько 10 років. Аналогічні покази дав суду свідок [PERSON] Свідок [PERSON], яка раніше працювала комендантом гуртожитку, де розташована спірна кімната, показала суду, що позивачка проживає в цій кімнаті з 2004 року, до цього приблизно станом на 2001 рік в цій кімнаті мешкала молода пара - чоловік та жінка, а після них (перед позивачкою) пара середніх років - чоловік та жінка. Інших дітей, крім доньки позивачки, в цій кімнаті вона не бачила. Покази наведених осіб узгоджуються з показами свідка [PERSON], яка з 21 лютого 2003 року по 08 жовтня 2004 року була зареєстрована та проживала в спірній кімнаті (перед позивачкою). Відповідачів там ніколи не бачила, їх речей в цій кімнаті не було. Проживання цього свідка в кімнаті [ADDRESS] підтверджено копією її паспорта. Отже наведеними доказами переконливо доведено суду, що навіть до моменту затримання відповідачів [PERSON] та [PERSON] в 2004 році, вони, їх мати та інший відповідач в спірній кімнаті вже не проживали понад 6 місяців, інтересу до неї не проявляли, своїх речей в цій кімнаті не мали і витрат по утриманню спірного житла не несли. Крім того, зазначені обставини підтверджуються і копією паспорта [PERSON], відповідно до якого він після звільнення з 29 травня 2010 року зареєструвався за іншою адресою, а відповідач [PERSON] не заперечив тих обставин, що не проживає після звільнення за місцем реєстрації. Також суду не було надано доказів тому, що відповідачі намагались вселитись після звільнення з місць позбавлення волі у встановленому законом порядку в спірне житло, як і не надали належних та допустимих доказів, які б підтверджували поважність причин непроживання відповідачів в спірному житлі, а також чинення їм перешкод в користуванні ним, в тому числі до їх затримання та засудження в 2004-2005 роках. Відповідно до ст. 71 ЖК України, при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім'ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім'ї були відсутні з поважних причин понад шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем. Відповідно до ст. 72 ЖК України, визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку. Приймаючи до уваги вищевикладене, суд приходить до висновку, що [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] більше шести місяців не проживають в спірному житлі, не користуються ним, фактично втратили до нього інтерес, проживають в іншому місці, спільних витрат по утриманню житла не несуть, зазначеними діями відповідачі порушують житлові права позивачки [PERSON], без визнання їх втратившими право користування житлом, позивачка позбавлена можливості зняти їх з реєстрації та реалізувати свої приватизаційні права, тому вимоги [PERSON] підлягають задоволенню. Оскільки позивачка просила не відшкодовувати понесені нею судові витрати, суд вважає за можливе не вирішувати це питання під час ухвалення рішення. На підставі ст.ст. 71, 72 ЖК України,

Outcome: approved