Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-13 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом (а.с.2-5), який було уточнено (а.с.42) до [PERSON], в якому мотивуючи тим, що будівля, яка розташована за адресою: [ADDRESS] була побудована нею протягом 1989-1990 років власними силами, проте, відповідач вважає, що ним було набуте право спільної сумісної власності на спірну будівлю. у зв'язку із тим, що він брав участь у її будівництві, з огляду на що позивач просить суд: -визнати за нею право власності на будівлю правління літ. «А», загальна площа якої складає 34,1 кв.м, основна площа - 23,5 кв.м, допоміжна площа - 10,6 кв.м, розташовану за адресою: [ADDRESS] Представник позивача у судове засідання не зявився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, надав суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав (а.с.49). Відповідач у судове засідання не з'явився, про дату час та місце розгляду справи сповіщений належним чином, звернувся до суду із клопотанням, у якому просив розглянути справу за його відсутності (а.с.52). Представник третьої особи у судове засідання не з'явився, звернувся до суду із заявою про розгляд справи за його відсутності, обставини, викладені у позовній заяві підтвердив та позовні вимоги підтримав (а.с.53).. Суд, дослідивши та перевіривши докази, встановив наступні факти та відповідні їм правовідносини. 4 вересня 1986 року Іллічівський морський торгівельний порт звернувся до виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів з листом № СБ-10/3455, яким у зв'язку з імовірним розвитком Іллічівського порту у 12-й п'ятирічці, проведенням капітального будівництва у другому басейні порту, та тим, що на акваторії порту у місті імовірного будівництва портових споруд дислокується причал рибалок-аматорів № 423 Іллічівського порту, який є базою активного відпочинку ветеранів праці, війни, працівників порту та Чорноморського пароплавства та їх сімей, що займає територію 2,2 га, просив виділити рівноцінну територію для її підготовки з метою передислокації причалу, в районі «Північної коси», що належить Іллічівському порту (а.с.6). Рішенням виконавчого комітету Іллічвської міської ради народних депутатів № 597 від 18 вересня 1986 року «Про перенесення причалів рибалок-аматорів № 423 та № 114», на підставі вказаного листа порту було виділено Одеській водно-моторній пристані земельну ділянку площею 5 га для перенесення та розміщення причалів рибалок-аматорів № 423, 114, зобов'язано Іллічівський морський торгівельний порт провести вертикальне планування пощадки, що виділена для розміщення вказаних причалів, зобов'язано водно-моторну пристань провести інвентаризацію існуючих причалів згідно їх статуту, визначити їх кількісний склад для перенесення рибалок-аматорів та надати списки на затвердження виконкому до 1 листопада 1986 року, до вказаного строку надати та погодження проект типового куреня та план-схему розміщення куренів на ділянці, зобов'язано Іллічівський морський торгівельний порт, водно-моторну пристань перенесення причалів провести до квітня 1987 року (а.с.7). З листа відділу в справах будівництва та архітектури виконавчого комітету Одеської обласної ради народних депутатів № 01/11-1399 від 31 грудня 1986 року вбачається, що причал № 114 «Бугово» створений ініціативною групою Української спілки мисливців та рибалок (УСМР) у 1948 році до початку розвитку Іллічівського морського торгівельного порту та м. Іллічівська та до 1965 року займав площу в межах 2,5 га без офіційного відведення. Рішенням виконавчого комітету Іллічівської селищної ради депутатів трудящих Київського району м. Одеси від 2 березня 1965 року № 20 за УСМР було закріплено земельну ділянку узбережжя довжиною 200 м для існуючого причалу човнів рибалок-аматорів, членів УСМР строком на 2 роки без надання будь-якої компенсації за знесення у випадку його ліквідації. Згідно з генеральним планом розвитку м. Іллічівську, затвердженим Одеською обласною радою та Держбудом УРСР у 1981 році, цей причал підлягав винесенню з житлової зони міста, оскільки він опинився між 5 та 9 мікрорайонами міста, що будуються. Рішенням облвиконкому № 301 від 16 травня 1978 року, а також розпорядженням № 21-р від 13 січня 1982 року Іллічівському міськвиконкому та обласному управлінню побутового господарства було запропоновано до 31 грудня 1983 року винести причал за межу м. Іллічвська з оформленням ділянки у встановленому порядку (а.с.8-9). Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради народних депутатів № 3 від 12 січня 1987 року «Про зміну пункту 4 рішення № 597 від 18 вересня 1986 року» було скасовано пункт 4 даного рішення (щодо зобов'язання Іллічівського морського торгівельного порту, водно-моторної пристані перенесення причалів провести до квітня 1987 року), зобов'язано Іллічівський морський торгівельний порт, водно-моторну пристань перенесення причалу № 423 провести до квітня 1987 року, зарезервувати територію на виділеній ділянці для перенесення причалу № 114 «Бугово», перенесення причалу № 114 «Бугово» провести перед початком проведення берегоукріплювальних робіт ІІ черги (а.с.10).. Рішенням виконавчого комітету Іллічівської міської ради № 414 від 29 червня 2000 року було скасоване рішення виконавчого комітету Іллічвської міської ради народних депутатів № 597 від 18 вересня 1986 року «Про перенесення причалів рибалок-аматорів № 423 та № 114» (а.с.11).. Таким чином, що територія причалу № 423 у с. Бурлача Балка м. Іллічвськ Одеської області з 60-х років ХХ століття використовується ветеранами праці, війни, колишніми працівниками Іллічівського міського торгівельного порту та Чорноморського пароплавства та членами їх сімей для організації активного відпочинку. Протягом 1989-1990 років позивачкою, яка входить до числа даних осіб, на вказаній території власними силами було здійснене будівництво будівлі правління літ. «А», загальна площа якої складає 34,1 кв.м, основна площа - 23,5 кв.м, допоміжна площа - 10,6 кв.м. В травні 2005 року вказаними особами створено громадську організацію «Спортивно-оздоровче товариство рибалок-аматорів «МАЯК», яка була зареєстрована 26 травня 2005 року державним реєстратором Іллічівської міськради, головою якої є позивачка (а.с.12-19). У відповідності до листа Управління архітектури та містобудування Іллічівської міської ради № 013-16-35 від 20 лютого 2008 року будівлям та спорудам причалу № 423, розташованим на території причалу в с. Бурлача Балка м. Іллічівську Одеської області для оформлення права власності присвоєна поштова адреса: Одеська обл., [ADDRESS] Як вбачається з технічного паспорту на будівлі та споруди [ADDRESS] Балка, виготовленого 12 травня 2010 року комунальним підприємством «Бюро технічної інвентаризації міста Іллічівська» на теперішній час належна позивачеві будівля правління складається з будівлі літ. «А», загальна площа якої складає 34,1 кв.м, основна площа - 23,5 кв.м, допоміжна площа - 10,6 кв.м. (а.с.21-30). Вказана будівля була згідно положень Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» введена до експлуатації, що підтверджується Декларацію про готовність об'єкта до експлуатації, зареєстрованою Інспекцією ДАБК в Одеській області 5 травня 2014 року під № ОД [NUMBER] (а.с.31-35). 1 липня 2014 року відповідач звернувся до позивачки з листом у якому вимагав передати йому у користування частину спірної будівлі, обґрунтовуючи свою вимогу тим, що він приймав безпосередню участь у її будівництві (а.с.36).. Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Частиною 1 статті 316 ЦК України встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Згідно ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. У відповідності до ч.ч. 1, 2 ст. 331 ЦК України, право власності на нову річ, яка виготовлена (створена) особою, набувається нею, якщо інше не встановлено договором або законом. Особа, яка виготовила (створила) річ зі своїх матеріалів на підставі договору, є власником цієї речі. Право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Таким чином, слід дійти до висновку, що із введенням спірної будівлі до експлуатації, позивачкою правомірно набуто право власності на це майно. У відповідності до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. При цьому, ст. 1 Протоколу № 1 до ст. 1 Європейської Конвенції з прав людини встановлено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 386 ЦК України, держава забезпечує рівний захист прав усіх суб'єктів права власності. Власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню. Відповідно до ст.392 ЦК України, власник майна може пред'явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності. Таким чином, оскільки право власності на будівлю правління літ. «А», загальна площа якої складає 34,1 кв.м, основна площа - 23,5 кв.м, допоміжна площа - 10,6 кв.м, розташовану за адресою: Одеська область, [ADDRESS] було набуте позивачкою правомірно та воно оспорюється та не визнається відповідачем, суд доходить до висновку про обґрунтованість позову та наявність підстав для його задоволення.

Outcome: approved