Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-14 00:00:00

[PERSON] звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова із позовною заявою до [PERSON] в якій просить стягнути неустойку (пеню) від суми несплачених аліментів у розмірі 21110,00 грн. В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вона перебувала з відповідачем у зареєстрованому шлюбі з 16.02.2001 року. Від шлюбу мають доньку - [PERSON] , [INFO] . 12.07.2005 року шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано. На підставі рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 16.01.2006 року, з відповідача на користь позивача повинні стягуватись аліменти на утримання дочки, [PERSON] , в твердій грошовій сумі по 200,00 грн. щомісячно починаючи з 18.10.2006 року, однак, до цього часу позивачем не отримано у повному обсязі всю суму аліментів через злісне ухилення відповідача від їх сплати. Протягом десяти років відповідачем було здійснено часткову оплату аліментів, а саме: за 2008 рік було стягнуто 2000,00 грн. та 500 грн. за 2009 рік, у квітні 2018 року - 1530,00 грн., у травні 2018 року - 1530 грн. та у червні 2018 року - 1530,00 грн., тобто за період 2006-2018 рр. загальна сума сплати склала 5560,00 грн. За період з 18.10.2006 року по 01.07.2018 року відповідно довідки Шевченківського ВДВС м. Харкова ГТУЮ у Харківській області, розмір заборгованості склав 21 110,00 грн. Розрахунок пені здійснюється за період останніх трьох років (липень 2015 року - липень 2018 року) шляхом нарахування у розмірі 1% від усієї суми заборгованості по аліментам за кожен день прострочення. Заборгованість по аліментам з урахуванням пені склала 42510,00 грн., однак в силу ст. 196 СК України позивач просить стягнути пеню у розмірі 21110,00 грн. що не перевищує розмір заборгованості. Беручи до уваги те, що відповідач є працевлаштованим та працездатним, однак не надавав жодної матеріальної допомоги на утримання неповнолітньої доньки, це свідчить про наявність вини [PERSON] та навмисне ухилення його від сплати аліментів. Враховуючи вищевикладене позивач змушена звернутись до суду. Ухвалою суду від 13.09.2018 року було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. У судовому засіданні від 20.05.2019 року на місці було ухвалено рішення про перехід від загального позовного провадження до спрощеного позовного провадження. В письмових поясненнях відповідач, зазначив, що не погоджується із розрахунком заборгованості, яка становить 21 110,00 грн., оскільки відповідно до розрахунку заборгованості, виконаного тим самим виконавцем, станом на 01.10.2018 року розмір заборгованості складає 16 696,00 грн. з яких - 13 096,00 грн. заборгованість за період з квітня 2008 року по вересень 2018 року включно та 3600,00 грн. - заборгованість станом на 01 квітня 2008 року. Як зазначає відповідач, вказана заборгованість є погашеною на підтвердження чого надав квитанції. Підкреслив, що у справі містяться два розрахунки станом на 01.07.2018 року, які суперечать один одному. До того ж заперечує наявність своєї вини у виникненні заборгованості, оскільки перебуває у трудових відносинах із підприємством, а тому виконавець міг безперешкодно утримувати необхідну суму з його заробітної плати, чого не робив. В подальших судових засіданнях представник позивача [PERSON] наголосила, що посилання відповідача на неправильний розрахунок заборгованості є хибним, оскільки сума заборгованості відповідно листа ДВ Шевченківського ВДВС м. Харкова ГУ юстиції у Харківській області від 01.08.2019 № 30453, станом на момент подання позову - 01.07.2018 року дійсно складала 21110,00 грн., з часом після проведення звіту про здійснення відрахування та виплат заборгованість становила - 16796,00 грн., однак це відбулось пізніше. Крім того, просила позовні вимоги задовольнити у повному обсязі та ухвалити відповідне рішення. У судове засідання представник позивача не з`явилась, надала до суду заяву, у якій просила справу розглядати без її участі та задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. У судовому засіданні відповідач позовні вимоги визнав частково, заявив суду про застосування строку позовної давності строком на 1 рік. Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.01.2007 року стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] на утримання неповнолітньої дочки [PERSON] , [INFO] , аліменти в розмірі 200 гривеь, щомісячно, починаючи з 18.10.2006 року до повноліття дитини. Постановою старшого державного виконавця Дзержинського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 27.04.2007 року відкрито виконавче провадження №416/17 (а.с.28). У судовому засіданні досліджувався розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Колесової А.О., згідно якого заборгованість [PERSON] по аліментам з 18.10.2006 року станом на дату звернення до суду складає 21110,00 грн. Вказаний розрахунок було надано позивачем разом із позовною заявою. Разом із тим, відповідачем було надано розрахунок заборгованості по аліментам державного виконавця Шевченківського ВДВС міста Харків ГТУЮ у Харківській області Колесової А.О. відповідно якого сума заборгованості по аліментам з 18.10.2006 року станом на дату звернення до суду складає 16696,00 грн. із врахуванням сплати аліментів відповідачем за березень 2018 року. Враховуючи вищевикладене, суд приймає до уваги розрахунок, який містить інформацію із врахуванням всіх зарахувань і оплат, а тому приходить до висновку, що сума заборгованості по аліментам становить саме 16696,00 грн. Разом із поданням позовної заяви позивачем надано до суду розрахунок пені за аліментами, який здійснювався за період останніх трьох років (липень 2015 року - липень 2018 року) шляхом нарахування у розмірі 1% від усієї суми за боргових аліментів за кожень день прострочення за наступною формулою: Пеня= (сума заборгованості за аліментами х 1% х (кількість днів прострочення)= 42510,00. Проте, з урахуванням приписів ст. 196 СК України, якими визначено, що розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, саме тому позивач просить суд стягнути пеню у розмірі 21110,00 грн., що не перевищує розмір заборгованості. Натомість відповідач в судовому засіданні заперечив такий розрахунок, оскільки сума заборгованості, зазначена позивачем не відповідає дійсності, і повинна бути меншою. За змістом статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно з частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі. Одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття та знайшло своє закріплення у Сімейному кодексі України. Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності. Щодо неустойки (пені) від суми несплачених аліментів. Відповідно до частини першої статті 196 СК України у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості. При цьому за змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати неналежного боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти. У статті 196 СК України не встановлено будь-яких обмежень періоду нарахування пені, навпаки, в ній зазначено, що пеня нараховується за кожен день прострочення. Правило про стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів ураховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. Оскільки аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, отже і кількість днів прострочення також буде різною залежно від кількості днів у місяці. Тобто, пеня за прострочення сплати аліментів повинна нараховуватися на всю суму несплачених аліментів за кожен день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, у якому не проводилося стягнення. Отже загальна сума пені за несплату або несвоєчасну сплату аліментів має розраховуватися за формулою: ?p= (A1?1 %?Q1) (A2?1 %?Q2) ………. (An?1 %?Qn), де: ?p - загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 - нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 - кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 - нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 - кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An - нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn - кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Пеня за заборгованість по сплаті аліментів нараховується на всю суму несплачених аліментів за кожний день прострочення її сплати, а її нарахування не обмежується тільки тим місяцем, в якому не проводилося стягнення. Отже, зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинне виконуватися щомісяця, тому при розгляді спорів про стягнення на підставі частини першої статті 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів за кожним із цих періодичних платежів, установити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконане, та з урахуванням установленого - обчислити розмір пені виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Зазначена правова позиція висловлена Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 25 квітня 2018 року у справі N 572/1762/15-ц (провадження N 14-37цс18). Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд, погоджується із формулою розрахунку, застосованою позивачем при визначені пені, однак не погоджується із сумою заборгованості 21110,00 грн., оскільки приймає розрахунок державного виконавця із врахуванням оплати аліментів відповідача за березень 2018 року і в якому зазначена сума заборгованості 16696,00 грн. Беручи до уваги вищезазначене суд визначив, що з 01.08.2015 року по 28.02.2018 року кількість днів прострочення становить 942 дні, а тому застосовуючи формулу : Пеня= (сума заборгованості за аліментами х 1% х (кількість днів прострочення) = 30054,00 грн. Проте, з урахуванням приписів ст. 196 СК України, якими визначено, що розмір пені не може перевищувати розміру заборгованості, стягненню підлягає пеня у розмірі 16696,00 грн., що не перевищує розмір заборгованості. Згідно ст.ст.4, 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду по захист своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. Статтями 10, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, згідно з якими кожна сторона повинна довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справу в межах заявлених вимог і вирішує справу на підставі наданих доказів. Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин даної справи. Сторони зобов`язані визначити коло фактів, на які вони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень, і довести обставини, якими вони обґрунтовують ці вимоги й заперечення, крім випадків, встановлених ст.82 ЦПК України. Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України. Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін. У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування. Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази. Враховуючи викладене, суд вважає не доведеними заперечення відповідача з тієї обставини, що заборгованість зі сплати аліментів виникла не з його вини. Разом із цим, суд не приймає до уваги надані відповідачем квитанції про сплату заборгованості за 24.10.2018 рік та 19.01.2019 рік, оскільки вони виходять за межі позовних вимог. Стосовно посилання відповідача на пропуск позивачем строків позовної давності суд зазначає, що відповідно до вимог ч.1 ст.20 Сімейного кодексу України до вимог, що випливають із сімейних відносин, позовна давність не застосовується, крім випадків, передбачених частиною другою статті 72, частиною другою статті 129, частиною третьою статті 138, частиною третьою статті 139 цього Кодексу, а в даному випадку вимога про стягнення пені за прострочення аліментів випливає з положень ст. 196 СК України, тому в даному випадку строк позовної давності не підлягає застосуванню. Натомість позивач та її представник довели суду свою правову позицію по справі про нарахування відповідачу до сплати неустойки (пені) за порушення ним грошового зобов`язання, за несплату аліментів, а отже суд вважає, що позовні вимоги [PERSON] підлягають частковому задоволенню з урахуванням наявних у справі доказів. Питання щодо розподілу судових витрат вирішується відповідно до положень ст.141 ЦПК України та суд вважає необхідним стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в сумі 768,40 грн., оскільки позивач на підставі ст.5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від вказаних витрат при подачі позову до суду. На підставі вищевикладеного, ст.180, 181, 196 СК України, ст.549 ЦК України,

Outcome: partial