Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-26 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, вимоги якої були збільшені в процесі судового розгляду (а.с. 178-183), в якій просить стягнути з [PERSON] та [PERSON] в солідарному порядку матеріальну шкоду в розмірі 1 140, 48 грн., моральну шкоду в розмірі 80 000 грн., посилаючись на те, що 12.10.2014 р. відповідач 1 втратив контроль над своєю собакою бійцівської породи «Алабай» на прізвисько «[PERSON]», внаслідок чого вона накинулась на позивача та почала кусати, чим завдала останній тілесні ушкодження. Чоловік позивача, [PERSON], почувши її крики почав відтягувати собаку, однак це не подіяло, у зв'язку з чим він був вимушений, з метою збереження життя та здоров'я дружини вбити собаку вистрілом рушниці. Факт нападу собаки підтверджується медичними документами, постановою слідчого. У зв'язку з зазначеним, просила відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У судовому засіданні представник позивача збільшені позовні вимоги підтримала в повному обсязі, посилаючись на викладене в позовній заяві та заяві про збільшення позовних вимог. Представник відповідачів в судовому засіданні позовні вимоги не визнав в повному обсязі, посилаючись на те, що викладене в позовній заяві не відповідає реальним обставинам справи, нападу собаки на позивача не було, що підтверджується показами свідків та рішеннями суддів, доказів наявності в позивача пошкоджень, завданих, саме укусами собаки не надано. Відповідач [PERSON] в судовому засіданні позовні вимоги не визнала в повному обсязі, посилаючись на те, що обставини викладені в позовній заяві є надуманими та неправдивими. Факт нападу собаки на позивача спростований рішеннями суддів, якими з [PERSON] та [PERSON] стягнуто на користь [PERSON] матеріальну та моральну шкоду, завдану вбивством собаки. Зокрема, жодною медичною довідкою не встановлено факт наявності у позивача пошкоджень, завданих укусами собаки, саме у вказаний позивачем день. Крім того, зазначала, що власником собаки на прізвисько «[PERSON]» вона не являється, а тому не є належним відповідачем по справі. Заслухавши пояснення сторін та покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON], дослідивши та всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову з наступних підстав. Відповідно до ч.4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує. В судовому засіданні встановлено, що [PERSON] був власником середньоазіатської вівчарки з прізвиськом «[PERSON]», що підтверджується родоводом №0060/12 від 23.04.2012 р. (а.с.125) та копією племінного сертифікату на собаку (а.с. 127) 12.10.2014 р. внаслідок механічного пошкодження серця, не сумісного з життям, вказана собака померла. Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської обл. від 31.07.2015 р. стягнуто солідарно з [PERSON], [PERSON] на користь [PERSON] матеріальну шкоду в розмірі 195623, 80 грн., моральну шкоду в розмірі 10 000 грн. та судовий збір. Ухвалою Апеляційного суду Київської обл. від 24.09.2015 р. вказане рішення суду залишено без змін. (а.с. 60-69) Вказаними рішеннями судів встановлено, що [PERSON] та [PERSON] 12.10.2014 р. здійснили два постріли в собаку з прізвиськом «[PERSON]», належну відповідачу [PERSON], чим заподіяли неподільну шкоду взаємопов'язаними, сукупними діями та діяли з єдністю наміру знешкодити собаку. Відповідно до ч. 3 ст. 61 ЦПК України, обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] показали, що 12.10.2014 року на вул. Щорса в с. Гора Бориспільського району собака бійцівської породи з прізвиськом «[PERSON]» здійснила напад на [PERSON] та завдала останній тілесні пошкодження. Собака при цьому була без намордника та повідка. Для того, щоб врятувати життя [PERSON] її чоловік здійснив два постріли в собаку та вбив її. Крім того, в матеріалах цивільної справи міститься медична документація, з якої вбачається, що [PERSON] були заподіяні тілесні ушкодження. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON], показали, що 12.10.2014 р. в с. Гора Бориспільського району, [PERSON], [PERSON] та їх донька [PERSON] вигулювали собаку на прізвисько «[PERSON]» на повідку та в наморднику та повністю контролювали собаку. Собака пройшла кінологічну школу послухання та не була агресивною. Коли вони проходили повз [PERSON], остання почала кричати на них, погрожувати, що вб'є собаку, якщо вони будуть її вигулювати на вулиці. Після чого брат [PERSON] - [PERSON] та її чоловік [PERSON] взяти вогнепальну зброю та здійснили два постріли в собаку, після цього вона впала на землю та вмерла. При цьому собака не створювала загрози для оточуючих та не здійснювала напад на [PERSON] Відповідно до п.7 Правил тримання собак, котів і хижих тварин у населених пунктах від 17.06.1980 року власникам собак і котів дозволяється: виводити собак з жилих та ізольованих приміщень, а також ізольованих територій в загальні двори або на вулицю (з обов'язковим забезпеченням безпеки людей) тільки на короткому повідку і в наморднику, крім собак дрібних порід, на яких у реєстраційних посвідченнях зроблено відповідну відмітку. Відповідно до п.п. 5.3., 5.5, 5.6, 5.8 Правил утримання собак та котів в м. Києві, затверджених рішенням Київської міської ради № 1079/3912 від 25 жовтня 2007 року особа, яка супроводжує тварину, зобов'язана забезпечити безпеку, зокрема супроводжуваної тварини; оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною твариною. Дозволяється виводити собак за межі квартири, території подвір'я, організацій, підприємств тощо лише на повідку з прикріпленим до нашийника особистим номерним знаком, а потенційно небезпечних собак та собак, що визнані небезпечними, обов'язково на короткому повідку (не більше 1,2 м) і в наморднику. В матеріалах справи відсутні докази порушення відповідачами вказаних Правил утримання собак та котів, зокрема вигул собаки без повідка та намордника, відсутні відомості про притягнення власника собаки з прізвиськом «[PERSON]» до відповідальності за порушення вказаних правил, у зв'язку з чим суд критично оцінює покази свідків [PERSON], [PERSON], [PERSON], [PERSON] та [PERSON] У зв'язку з зазначеним, судом не встановлено порушення відповідачами вимог законодавства України, що регулює порядок утримання собак. Як на підтвердження своїх позовних вимог, позивач також посилається на постанову слідчого Бориспільського ВП ГУ НП в Київській області від 23.03.2016 року про закриття кримінального провадження №12014110100001971. У відповідності до вказаної постанови, під час досудового розслідування встановлено та доведено факт того, що саме собака породи середньоазіатська вівчарка (алабай) на прізвисько «[PERSON]», власником якого є [PERSON] покусав [PERSON], тим самим заподіявши останній легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров'я. Вказані в постанові висновки, ґрунтуються на показах [PERSON], [PERSON], [PERSON] та висновку експерта № 208 д від 21.11.2014 року. Однак, зазначені свідки, а також висновки експертів досліджувались також при розгляді справи в Бориспільському міськрайонному суді Київської обл. та Апеляційному суді Київської обл, якими встановлено, що факт нападу собаки на [PERSON], не знайшов свого підтвердження та спростовується показами свідків, не знайшли свого підтвердження обставини, що шкоду власнику собаки було завдано у зв'язку із вчиненням дій, спрямованих на усунення небезпеки, що загрожувала цивільним правам чи інтересам іншої особи, якщо цю небезпеку за даних умов не можна було усунути іншими засобами. Обставини, які б свідчили про небезпеку, яка загрожувала правам чи інтересам [PERSON] та [PERSON], не встановлені. Крім того, суд також звертає увагу, що відповідно до ч. 4 ст. 61 ЦПК України, вирок у кримінальній справі, що набрав законної сили, або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення обов'язкові для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Тобто, саме вирок суду, який набрав законної сили є обов'язковим для суду , що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок або постанову суду, з питань, чи мали місце ці дії та чи вчинені вони цією особою. Встановленні в постанові про закриття кримінального провадження обставини не є обов'язковими для суду та підлягають доказуванню в порядку ст. 60 ЦПК України. Крім того, відповідно до висновку експерта № 262 від 13.10.2014 р., при судово-медичній експертизі у позивача виявлені тілесні ушкодження у вигляді саден із забійними ранами на спині справа, правій руці, саден лівої сідниці та лівого стегна. Вказані тілесні ушкодження виникли від дії тупого (тупих) предмету (предметів) індивідуальні і характерні властивості якого (яких) не відобразились. У висновку експерта № 208 д від 21 листопада 2014 року також зазначається про тілесні ушкодження у позивача від дії тупого предмету. Вказаними висновками не встановлено наявності в позивача укушених ран, спричинених саме нападом собаки. Зокрема, в матеріалах справи міститься копія довідки Травмпункту МКЛ №1 м. Києва від 13.10.2014 р., у відповідності до якої у [PERSON] виявлено численні укушені рани правого плеча області правого плечового суглобу і грудної клітки з права (а.с. 11), однак суд не приймає вказаний доказ як належний та допустимий в розумінні ст. 58, 59 ЦПК України, оскільки в супереч вимогам ст. 64 ЦПК України позивачем не надано для огляду його оригінал. Зокрема, Епікриз Бориспільської центральної районної лікарні, вказує на те, що позивач перебувала на лікуванні з 15.10.2014 р., тобто через три дні після події на яку посилається позивач. Тобто, доказів, які б свідчили про нанесення позивачу тілесних пошкоджень, саме 12.10.2014 року, собакою бійцівської породи, а саме доказів звернення за медичною допомогою в зазначений день та інші, суду не надано. У зв'язку з зазначеним, приймаючи до уваги те, що позивачем не надано суду належних та допустимих доказів (оригіналів документів чи копій, завірених належним чином), які б підтверджували факт нападу на неї 12.10.2014 р. собаки породи середньоазіатська вівчарка (алабай) на прізвисько «[PERSON]», власником якого є [PERSON] та нанесення внаслідок цього їй тілесних пошкоджень, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовних вимог. На підставі викладеного,

Outcome: dismissed