Jurisdiction: civil
Date: 2016-12-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON], [PERSON], в якому просить визнати за нею право власності на 1/2 частку квартири № 115 в будинку № 5 по вулиці .Воронезька в місті .Запоріжжя. Позивач [PERSON] до початку судового засідання надала заяву, просить розглядати справу за її відсутністю, позовні вимоги ї задовольнити. Відповідачі [PERSON], [PERSON] до початку судового засідання надали відповідні заяви, просять розглядати справу за їх відсутністю, не заперечують проти задоволення позовних вимог [PERSON] Відповідно до ч. 2 ст. 197 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть учать у справі, чи разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутністю осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Судом встановлено, що 19 вересня 1975 року Орджонікідзевським відділом ЗАГС м. Запоріжжя було зареєстровано шлюб між [PERSON] та [PERSON] 23.04.1981 року на підставі ордеру № 780 серії А-ІІІ-ЖСК, виданого виконавчим комітетом Запорізької міської ради народних депутатів, [PERSON] на родину із трьох осіб було надано трикімнатну квартиру [ADDRESS] кооперативу «Запоріжсталь-22». 17 жовтня 1992 року за рахунок спільних грошових коштів [PERSON] та [PERSON], вартість квартири була повністю виплачена в сумі 9627,00 рублів колишнього СРСР, що підтверджується довідкою ЖБК «Запоріжсталь-22» від 26.01.1933 року № 404. 23.03.1994 року на підставі зазначеної Довідки Орендним підприємством «Запорізьке міжміське бюро технічної інвентаризації» за [PERSON] було зареєстровано право власності на квартиру [ADDRESS], про що зроблено запис в реєстровій книзі № 190 за реєстровим № 35218. 16 лютого 1995 року відділом реєстрації актів громадянського стану Ленінського району м. Запоріжжя шлюб між [PERSON] та [PERSON] було розірвано, що підтверджується свідоцтвом про розірвання шлюбу, виданим відділом РАГС Ленінського району м. Запоріжжя, копія якого додається до позовної заяви. 14 серпня 2015 року [PERSON] помер. Спадкоємцями померлого є діти подружжя [PERSON] та [PERSON] - [PERSON] і [PERSON], відповідачі у справі. У встановленому законом порядку позивачка звернулася до нотаріуса з заявою про видачу мені свідоцтва про право власності на 1/2 частку зазначеної квартири, оскільки квартира була придбана в шлюбі. Проте у видачі свідоцтва їй було відмовлено, оскільки на час смерті спадкодавця вона не перебувала з ним у шлюбі. Постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії нотаріусом не виносилась, оскільки зважаючи на припинення між мною та [PERSON] шлюбу взагалі відсутні будь-які правові підстави для вчинення нотаріальної дії. Відповідно до ст.22 КпШС, що діяв на момент набуття права власності на спірну квартиру, ст.60 СК України, ст.368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності. Згідно із ч.1 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є обєктом права спільної сумісно власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Відповідно до п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 11 від 21.12.2007р. «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім'я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Згідно зі ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. З 1981 року і до теперішнього часу позивачка постійно проживаю у спірній квартирі, сплачую комунальні послуги, несу інші витрати з утримання квартири. Докази щодо даних обставин будуть надані мною суду у судовому засіданні. Іншого місця проживання не має. Шлюбний договір [PERSON] і [PERSON] не укладали. Домовленості про інший, ніж передбачено законом, режим спільної сумісної власності не укладали. Згідно зі ст.68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу. Таким чином, за [PERSON] має бути визнано право власності на 1/2 частку квартири [ADDRESS]. Так, згідно із ч. 1 ст. 3 ЦПК України (надалі ЦПК), кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до змісту статей 11, 15 ЦК цивільні права та обовязки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства. Кожна особа має право на судовий захист. Відповідно до п.1 ч. 2 ст. 16 ЦК, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права. 28.11.2016 року [PERSON] звернулась до [PERSON], субєкта оціночної діяльності для отримання висновку спеціаліста про вартість спірного майна. Згідно звіту про оцінку майна станом на 28.11.2106 року, складеного субєктом оціночної діяльності фізичною особою підприємцем [PERSON], вартість 1/2 частки квартири складає 128 900 грн. Враховуючи вищенаведене, та те , що відповідачі не заперечують проти задоволення позову, суд приходить до висновку, що позовні вимоги [PERSON] законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню.

Outcome: approved