Jurisdiction: civil
Date: 2020-02-24 00:00:00

[PERSON] звернулась в суд з позовом до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення їх сплати. Позов мотивовано тим, що 29 листопада 2011 року Іллінецький районний суд Вінницької області виніс рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання нашого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 вересня 2011 року і до досягнення сином повноліття. Так як відповідач не виконував вказане рішення суду в нього виникла заборгованість по сплаті аліментів, що становить 68 371,89 грн. Оскільки неустойка (пеня) за несплату аліментів не може перевищувати 100% боргу (ч. 1, ст. 196 СК України), враховуючи, що відповідач має заборгованість зі сплати аліментів з самого початку (винесення рішення суду) 100% від вказаної суми набігає за сто днів, тобто менше ніж за чотири місяці. Отже, сума пені за несплату аліментів за усі роки становить 68 371,89 грн. Просить стягнути з відповідача [PERSON] на користь позивача заборгованість зі сплати аліментів та пеню за прострочення їх сплати на утримання нашого спільного сина [PERSON] [INFO] в сумі 136 743,78 грн. Ухвалою суду від 10.10.2018року відкрито провадження по справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання. 02.11.2018року ухвалою суду закрито підготовче провадження по справі та призначено до судового розгляду. 03.12.2018року судом винесено заочне рішення, яким позов [PERSON] задоволено частково. Стягнуто з [PERSON] на користь [PERSON] пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 68 371,89гривень. В задоволенні решти позовних вимог - відмовити. Ухвалою суду від 10.10.2019року прийнято до свого провадження заяву [PERSON] про перегляд заочного рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2018року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення їх сплати. 12.11.2019 року ухвалою суду скасовано заочне рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 03.12.2018року по цивільній справі за позовом [PERSON] до [PERSON] про стягнення заборгованості по аліментах та пені за прострочення їх сплати. Розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження. Ухвалою суду від 26.11.2019року до участі в справі залучено в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Центральний відділ державної виконавчої служби міста Вінниця Головного територіального управління юстиції у Вінницькій області. 05.02.2020року ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу досудового розгляду по суті. В судовому засідання позивач позов підтримала за обставин викладених в ньому, просила позов задовольнити. Відповідач та його представник в судовому засіданні позов не визнали, заперечували щодо його задоволення. Представники третьої особи в судовому засіданні при винесені рішення покладалися на розсуд суду. Заслухавши пояснення учасників судового процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову, з наступних підстав. При розгляді справи судом встановлено наступні факти та відповідні їм правовідносини. Судом встановлено, що сторони у справі - [PERSON] та [PERSON] є батьками [PERSON] , [INFO] . Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. 29 листопада 2011 року Іллінецький районний суд Вінницької області виніс рішення про стягнення з відповідача аліментів на утримання нашого неповнолітнього сина [PERSON] [INFO] в розмірі 1/3 від заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 15 вересня 2011 року і до досягнення сином повноліття. На підставі вказаного рішення суду було видано виконавчий лист №127/24301/18 від 13.12.2011року/, яке перебувало на виконанні у Центральному відділі ДВС міста Вінниці ГТУЮ у Вінницькій області нині- Центральний відділ державної виконавчої служби у місті Вінниця Центрально -Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Хмельницький). Позивачем надано розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню 35241937, згідно якого за період з 15.09.2011р. по 31.07.2018р. у [PERSON] наявна заборгованість по сплаті аліментів [PERSON] в розмірі 68371,89грн. (а.с.5-7 зворот), даний розрахунок складено старшим державним виконавцем Паранкевич М.І. Крім того, в судовому засіданні представником третьої особи надано уточнений розрахунок заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню №35241937, згідно якого за період з 15.09.2011р. по 31.01.2020р. у [PERSON] наявна заборгованість зі сплати аліментів по виконавчому листі № 2-780/2011 від 13.12.2011 в розмірі 25409,37грн., виготовлений старшим державним виконавцем Літвіновою М.В. (а.с.181-182). Згідно заяви [PERSON] від 08.11.2012року, адресованої державному виконавцю, вбачається, що [PERSON] повідомив що працює в ФОП [PERSON] (а.с.114). Відповідно до додатку до листа за 24.01.2013р. ФОП [PERSON] вказує, що із доходу [PERSON] здійснено наступні виплати за виконавчим листом № 2-780/2011: 6.12.2012р. - 623,грн. за листопад 2012р.; 04.01.2013р. - 623грн. за грудень 2012р.; 24.01.2013р. - 205грн. за 14 днів січня 2013р., оскільки [PERSON] звільнений за власним бажанням з 14.01.2013р. (а.с.115). Заявою від 22.08.2013р. [PERSON] повідомив державного виконавця про те, що проживає за адресою: [ADDRESS] , аліменти просив відраховувати по фактичному місцю проживання (а.с.183). Державним виконавцем неодноразово здійснювалися виклики [PERSON] (184-185, 188-189), однак, останнім вони були проігноровані. Крім того, державним виконавцем було направлено на адресу ФОП [PERSON] вимогу про надання доказів, однак дана вимога не виконана(а.с.186-187). Хоча, як вбачається із довідок ФОП [PERSON] про заробітну плату [PERSON] з січня 2012року по день звільнення - 14.01.2013р. працював у ФОП [PERSON] та отримав «чисту» заробітну плату в розмірі 16 739,01грн. Однак, в даній довідці міститься останні дві графи за листопад - грудень 2013р. кошти в розмірі 2458,20грн.(а.с.116-117). Згідно довідки ФОП [PERSON] про заробітну плату [PERSON] працював у ФОП [PERSON] та отримав «чисту» заробітну плату за період з січня 2014р. по грудень 2014р. в розмірі 14 114,65грн. (а.с.118-119). Відповідно до довідки ФОП [PERSON] про заробітну плату [PERSON] працював у ФОП [PERSON] та отримав «чисту» заробітну плату за період з січня 2015р. по грудень 2015р. в розмірі 12 055,91грн. (а.с.120). Згідно довідки ФОП [PERSON] про заробітну плату [PERSON] працював у ФОП [PERSON] та отримав «чисту» заробітну плату за період з січня 2016р. по липень 2017р. в розмірі 38221,39грн. З липня 2017 р. по жовтень 2018року [PERSON] перебував у декретній відпустці. За період з листопада 2018р. по грудень 2018р. [PERSON] отримав «чисту» заробітну плату в розмірі 5280,06 (а.с.121-122). Відповідно до ст. 196 СК України при виникненні заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення. Між тим, відповідно до ст. 196 ч. 1 СК України розмір неустойки (пені) по сплаті аліментів не може бути більшим 100 відсотків самої заборгованості по сплаті аліментів. Під ухиленням від сплати аліментів закон розуміє як пряму відмову від надання утримання, так і різні дії (бездіяльність) зобов`язаної особи, спрямовані на повне або часткове ухилення від сплати аліментів; приховання особою дійсного розміру свого заробітку (доходу); зміну роботи або місця проживання з метою запобігання сплати аліментів; приховання свого місцезнаходження; інші дії, що свідчать про намір особи ухилитися від виконання обов`язків щодо утримання. Враховуючи вищевикладене, та те, що [PERSON] в період з січня 2012 року по день звернення [PERSON] в суд (вересень 2018р.) постійно працював у ФОП [PERSON] та отримував заробітну плату, однак державного виконавця про даний факт не повідомив, а навпаки зазначив що не працює, на виклики державного виконавця не з`являвся, суд приходить до висновку, що в судовому засіданні позивачем та матеріалами виконавчого провадження підтверджено вину [PERSON] в ухиленні від виконання своїх обов`язків щодо утримання свого сина [PERSON] . Надані як позивачем так і відповідачем розрахунки заборгованості зі сплати аліментів по виконавчому провадженню за період з 15.09.2011р. по 28.02.2019р.(а.с.76), за період з 01.07.2018р. по 18.07.2019р. (а.с.97), за період з 15.09.2011р. по 28.02.2019р. (а.с.144), за період з 01.03.2018р. по 31.08.2019р. (а.с.147), за період з 15.09.2011р. по 31.12.2019р. (а.с.170), суд не бере як належні докази заборгованості, оскільки дані розрахунки скасовані постановою начальника відділу Центрального відділу ДВС у місті Вінниці Центрально - Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) Шуляк В.О. від 20.02.2020року (а.с.192-193). Відповідно до роз`яснень, наведених в п. 22 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України « Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006року № 3, передбачена ст. 196 СК України відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи. На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин, зокрема, у зв`язку з несвоєчасною виплатою заробітної плати, затримкою або неправильним перерахуванням аліментів банками. В інших випадках неустойка стягується за весь час прострочення сплати аліментів. Враховуючи встановлені в ході судового розгляду справи обставини, беручи до уваги той факт, що відповідач, будучи достовірно обізнаний про існування судового рішення про стягнення з нього на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини до досягнення нею 18 років, аліменти сплачував не в повній мірі та неналежним чином, доказів того, що існуюча заборгованість виникла з незалежних від нього причин в ході розгляду справи не здобуто, суд приходить до висновку про доведеність того факту, що заборгованість з аліментів виникла з його вини, у зв`язку з чим позивач набула права на стягнення неустойки (пені). Пеня, передбачена ст. 196 СК України, нараховується за кожен день прострочення до повного погашення заборгованості або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені. У відповідності до ст. 12 СК України строки, встановлені у цьому Кодексі, обчислюються відповідно до ЦК України. За положеннями ст. 252 ЦК України строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами. При цьому, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок (ст. 251 ЦК України), а згідно з правилами, регламентованими цивільним законодавством щодо закінчення строків, строк, що визначений місяцями, спливає у відповідне число останнього місяця строку; якщо закінчення строку, визначеного місяцем, припадає на такий місяць, у якому немає відповідного числа, строк спливає в останній день цього місяця. З вказаними правилами обчислення строків також кореспондуються і вимоги щодо обчислення процесуальних строків, визначені главою 6 ЦПК України. Виходячи з аналізу вищенаведених норм законодавства строком, з якого належить здійснювати розрахунок пені за прострочення сплати аліментів, є наступний день після останнього дня місяця, в якому слід було сплатити щомісячний платіж по аліментам. Нарахування 1% неустойки (пені) від суми несплачених аліментів має проводитись на суму заборгованості за місяць (щомісячного платежу) за кожен день прострочення за весь період прострочення до повного погашення боргу, або до дня звернення в суд особи, права якої порушені. У постанові Верховного Суду України від 11 вересня 2013 року у справі № 6-81цс13, предметом якої був спір про стягнення заборгованості за аліментами та пені від суми несплачених аліментів, Верховний Суд України зробив правовий висновок про те, що оскільки зобов`язання зі сплати аліментів носить періодичний характер і повинно виконуватися щомісяця, то при розгляді спорів про стягнення на підставі ч. 1 ст. 196 СК України пені від суми несплачених аліментів суд повинен з`ясувати розмір несплачених аліментів по кожному з цих періодичних платежів, встановити строк, до якого кожне із цих зобов`язань мало бути виконано, та з урахуванням встановленого обчислити розмір пені, виходячи із суми несплачених аліментів за кожен місяць окремо від дня порушення платником аліментів свого обов`язку щодо їх сплати до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, підсумувавши розміри нарахованої пені за кожен із прострочених платежів та визначивши її загальну суму. Аналогічний правовий висновок міститься також у постанові Верховного Суду України від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14. Крім того, у постанові Судової палати у цивільних справах Верховного Суду України від 01.07.2015 року у справі № 6-94цс15 при касаційному перегляді ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 26 січня 2015 року у справі про стягнення заборгованості за аліментами на утримання неповнолітньої дитини та пені за прострочення сплати аліментів констатовано правильність застосування судом касаційної інстанції наступних норм матеріального права при вирахуванні пені від суми несплачених кожного місяця аліментів за кожен день прострочення та при її обчисленні в межах одного місяця. Так, у вищевказаній постанові зазначено, що за змістом ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. За посиланням Верховного Суду України неустойка (пеня) - це спосіб забезпечення виконання зобов`язання, виходячи з аналізу норм глави 49 ЦК України, а її завдання - сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Отже, з урахуванням правої природи пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України, пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів. При цьому сума заборгованості за аліментами за попередні місяці не додається до заборгованості за наступні місяці, а кількість днів прострочення обчислюється виходячи з того місяця, в якому аліменти не сплачувались. Правило про стягнення неустойки (пені) в розмірі одного відсотка від суми несплачених аліментів за кожен день прострочення означає, що при обчисленні загальної суми пені за прострочення сплати аліментів враховується сума несплачених аліментів та кількість днів прострочення. З огляду на те, що аліменти нараховуються щомісячно, строк виконання цього обов`язку буде різним, а отже, кількість днів прострочення сплати аліментів за кожен місяць також буде різною. Тобто неустойка (пеня) за один місяць рахується так: заборгованість за аліментами за місяць помножена на 1 % пені і помножена на кількість днів місяця, в якому виникла заборгованість. Загальна сума неустойки (пені) визначається шляхом додавання нарахованої пені за кожен із прострочених платежів (за кожен місяць). Аналогічний правовий висновок міститься також у постановах Верховного Суду України від 11.09.2013 року у справі № 6-81цс13, від 01.10.2014 року у справі № 6-149цс14, від 01.06.2016 року в справі № 6-535цс16. Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Суд при визначені розміру пені бере до уваги розрахунок заборгованості виготовлений старшим державним виконавцем Літвіновою М.В., а тому враховуючи те, що позивач звернулась в суд з даним позовом в вересні 2018року, розмір заборгованості по аліментам станом на момент звернення позивача до суду (вересень 2018року) становить 35 163,55грн. (25 409,37 (розмір заборгованості станом на 31.01.2020р.) + 9754,18грн. (сплачені відповідачем кошти після звернення [PERSON] з даним позовом до суду)= 35163,55грн.). Враховуючи викладене, та правову природу пені, яка є дієвим стимулом належного виконання обов`язку та виходячи з того, що аліменти призначаються та виплачуються (стягуються) щомісячно, за змістом ст. 196 СК України пеня нараховується на суму заборгованості за той місяць, в якому не проводилось стягнення аліментів, але не більше 100 відсотків заборгованості, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача пеню за прострочення сплати аліментів на утримання неповнолітнього сина [PERSON] , [INFO] в розмірі 35163,55гривень. Що стосується вимог позивача про стягнення з відповідача заборгованості по аліментах то дані вимоги не підлягають до задоволення, оскільки у відповідності зі ст. 71 ЗУ «Про виконавче провадження» порядок сплати аліментів визначається законом. За наявності заборгованості зі сплати аліментів понад три місяці стягнення може бути звернено на майно боржника. Звернення стягнення на заробітну плату не перешкоджає зверненню стягнення на майно боржника, якщо існує непогашена заборгованість понад три місяці. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості зі сплати аліментів щомісячно. Тобто, за змістом вказаної статті Закону, заборгованість зі сплати аліментів визначається та стягується державним виконавцем. У випадку наявності спору щодо розміру заборгованості зі сплати аліментів заінтересована особа вправі звернутись до суду із заявою про її перерахунок у випадках визначених Законом. Оскільки дане рішення ухвалюється на користь позивача, яка на підставі п.3 ч.1 ст. 5 ЗУ «Про судовий збір» при подачі позову звільнена від сплати судового збору, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь держави. На підставі викладеного, згідно ст. ст.180, 196, 197 СК України,

Outcome: partial