Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-18 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя до [PERSON] про стягнення аліментів на неповнолітню дитину - інваліда Свої вимоги позивач обґрунтовує наступним. В період часу з 1995 року по 1998 рік [PERSON] та [PERSON] перебували у зареєстрованому шлюбі, від якого сторони мають дитину - доньку [PERSON], [INFO]. Донька є інвалідом дитинства, підгрупа А, страждає ДЦП, змішана форма, з грубою формою затримкою рефлексів моторного розвитку. На цей час позивач не має можливості працювати, оскільки доглядає дитину інваліда, яка потребує постійного догляду, однак отримує пенсію, якої недостатньо, оскільки дитина потребує постійного лікування та оздоровлення. Відповідач на утримання дитини не надає матеріальної допомоги. Також зазначила, що відповідач обіцяв сплачувати аліменти у добровільному порядку, однак до цього часу жодної допомоги не надає. З огляду на вищевикладене, просить суд стягнути з [PERSON], [INFO], аліменти на користь [PERSON] на утримання доньки [PERSON] щомісячно у розмірі 1/4 частини із всіх видів заробітку (доходу), починаючи з 01.12.2010 року і до одужання дитини, а також стягнути з [PERSON] аліменти на користь [PERSON] на її утримання щомісячно по 1/4 частині із всіх видів заробітку доходу, починаючи з 01.12.2010 року і до одужання дитини. В судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, надала заяву, в якій просить слухання справи проводити за її відсутності, позов підтримує у повному обсязі. Ухвалою Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 27.02.2014 року доручено компетентному суду Російської Федерації вручити відповідачу [PERSON] копію позовної заяви з додатками та допитати останнього. Відповідно до листа Міністерства юстиції України Головного Управління юстиції у Запорізький області від 03 жовтня 2014 року Залізничного судового району м. Ростов - на - Дону відповідачу [PERSON] вручено копію позовної заяви та з'ясовано думку останнього, щодо вказаної позовної заяви, що підтверджується протоколом судового засідання та розпискою останнього про отримання [PERSON] копії позовної заяви, згідно якої останній проти позову заперечує у повному обсязі. Також, відповідачем [PERSON] надано заперечення відповідно до яких зазначив, що від доньки ніколи не відмовлявся, кошти на її утримання надає з трьох місяців Перераховує грошові кошти два рази в рік у розмірі 5000 доларів США. Квитанції не зберігав, оскільки у нього з [PERSON] укладена мирова угода. Також зазначив, що у них є спільна дитина - син [PERSON], [INFO], який знаходиться на його утриманні та проживає разом з ним. Вивчивши матеріали справи, дослідивши письмові докази та проаналізувавши законодавство, що регулює спірні правовідносини, суд приходить до наступних висновків. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. На підставі ст.ст. 180-183 СК України, оскільки відповідач є батьком неповнолітньої дитини, а батьки повинні утримувати матеріально своїх неповнолітніх дітей, а якщо вони ухиляються від своїх обов'язків, з них повинні стягуватися аліменти. Відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, якщо один із подружжя, в т.ч. і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. [PERSON] та [PERSON] є батьками неповнолітньої [PERSON], [INFO], що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим відділом РАЦС адміністрації Залізничого району м. Ростов - на - Дону, [NUMBER]. Дитина [PERSON] проживає разом з матір'ю [PERSON], що підтверджується довідкою, виданою МКП «Основаніє». [PERSON] є дитиною інвалідом підгрупа «А», страждає ДЦП, змішана форма, з грубою формою затримкою рефлексів моторного розвитку, що підтверджується медичним висновком від 29.08.2013 року. В статті 51 Конституції України закріплений обов'язок батьків утримувати дітей до їх повноліття. Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України. Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов'язків щодо дитини. За змістом ст. 180 СК України батьки зобов'язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно зі ст. 182 СК України, мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. На підставі ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Відповідно до ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.02.1997 року, батьки несуть однакову відповідальність за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини. Згідно з ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред'явлення позову. Відповідно до ч. 2 ст. 191 СК України аліменти за минулий час можуть бути присуджені, якщо позивач подасть суду докази того, що він вживав заходів щодо одержання аліментів з відповідача, але не міг їх одержати у зв'язку з ухиленням останнього від їх сплати. У цьому разі суд може присудити аліменти за минулий час, але не більш як за три роки. Враховуючи те, що позивачем не надано суду доказів того, що вона вживала заходів щодо одержання аліментів з відповідача, а він ухилявся від сплати, то підстав для стягнення аліментів з відповідача за минулий час немає. Оскільки дитина-інвалід мешкає з позивачем, яка на теперішній час не працює, згідно медичних висновків постійно потребує стороннього догляду, суд враховує зазначений дохід позивача, вважає, що позовні вимоги позивача підлягають частковому задоволенню, в частині стягнення аліментів на утримання її неповнолітньої доньки в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 30% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі позову - 04.12.2013 року і до повноліття дитини. Крім того, відповідно до ч. 1 ст. 88 СК України, не зважаючи на працездатність позивачки, з якою проживає дитина-інвалід, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, вона має право на утримання з боку відповідача, який може надавати їй матеріальну допомогу. Право на таке утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Щодо позовних вимог про стягнення аліментів з [PERSON] на користь [PERSON] на її утримання слід зазначити наступне. Стаття 88 СК України передбачає, якщо один із подружжя, в тому числі і працездатний, проживає з дитиною-інвалідом, яка не може обходитися без постійного стороннього догляду, і опікується нею, він має право на утримання за умови, що другий з подружжя може надавати матеріальну допомогу. Право на утримання триває протягом всього часу проживання з дитиною-інвалідом та опікування нею і не залежить від матеріального становища того з батьків, з ким вона проживає. Частиною 2 вказаної статті визначено, що розмір аліментів тому з подружжя, з ким проживає дитина-інвалід, визначається за рішенням суду відповідно до ч. 1 ст. 80 СК України, без урахування можливості одержання аліментів від своїх батьків, повнолітніх дочки або сина. Позивачем надано висновок, протокол № 100/325 виданий 29.08.2013 року, з якого вбачається, що [PERSON], [INFO] страждає на ДЦП, є інвалідом дитинства, потребує домашнього догляду. Дана довідка дійсна до 11.11.2014 року. За таких обставин, суд приходить до висновку про доцільність стягнення з відповідача на користь позивача аліментів на її утримання. Проте, в цій частині позовні вимоги слід задовольнити частково, стягнути з відповідача аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), починаючи з дня подачі позову - 04.12.2013 року і до 11.11.2014 року. (час дії довідки медичного закладу про потребу дитини-інваліда у домашньому догляді). Крім того, в силу ст. 88 ЦПК України, у разі задоволення позову позивача, який звільнений від сплати судового збору в розмірі 243 гривні 60 копійок при подачі позову про стягнення аліментів, цей судовий збір підлягає стягненню у дохід держави з відповідача

Outcome: partial