Jurisdiction: civil
Date: 2016-09-22 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою до [PERSON], третя особа: [PERSON] [PERSON], про визнання дійсним договору міни транспортних засобів та визнання права власності на автомобіль. Свої вимоги мотивує тим, що в 06 травня 2015 року між нею та Відповідачем був укладений Договір міни, згідно якого кожна із сторін зобов'язалася передати другій стороні у власність транспортний засіб в обмін на інший транспортний засіб. Отже, відповідно до умов вищевказаного договору позивачеві було передано транспортний засіб марки MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний, реєстраційний номер ВТ4157ВВ- (з доплатою [PERSON] коштів в сумі 5000 дол.США), а також свідоцтво про реєстрацію даного транспортного засобу серії СХХ 998738. ключі від нього та генеральну довіреність надану синові Позивача - [PERSON] з правом продажу (обміну, здачі в оренду, застави, тощо) вищевказаного автомобіля. посвідчена приватним нотаріусом [PERSON]І ., яка зареєстрована в реєстрі №1754. В свою чергу Позивач передала [PERSON] належний їй на праві приватної власності легковий автомобіль марки MERCEDES-BENS модель VITO111CDI, шасі WDF63960113026025, реєстраційний номер ВT1101ЗАТ, 2004 року випуску, колір - червоний, свідоцтва про реєстрацію даного транспортного засобу серії САЕ 509725 , ключі від нього та генеральну довіреність з правом продажу (обміну, здачі в оренду, застави, тощо) вищевказаного автомобіля, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON], зареєстрована в реєстрі №1754. Через деякий час. з метою нотаріального посвідчення укладеного з відповідачем договору, позивач намагалася зустрітися з відповідачем, однак за місцем його проживання не виявила що робить неможливим посвідчення даного договору нотаріально. Згодом Позивач вирішила перереєструвати автомобіль в органах ДАІ, але відповідач скасував 28.11.2015 року вказану довіреність, стало відомо що автомобіль [PERSON] перереєстровано на [PERSON] [PERSON]. Просить суд визнати дійсним договір міни транспортних засобів від 06.05.2013 року, згідно якого [PERSON] перейшов належний [PERSON] автомобіль марки MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний, реєстраційний номер [NUMBER], а [PERSON] належний [PERSON] автомобіль марки MERCEDES-BENS модель VITO111CDI, шасі WDF63960113026025, реєстраційний номер ВT1101ЗАТ, 2004 року випуску, колір червоний; визнати [PERSON] право власності на MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний, реєстраційний номер [NUMBER]. В судовому засіданні позивач [PERSON] позовні вимоги підтримала, просила позов задовольнити в повному обсязі, надавши пояснення аналогічні тим, що викладені нею у позовній заяві. Відповідач [PERSON] та його представник [PERSON] у судове засідання не зявились, про день та час розгляду справи були повідомлені своєчасно та належним чином, їх неявка визнана судом неповажною. Третя особа [PERSON] [PERSON] у судове засідання не зявився, про день та час розгляду справи були повідомлений своєчасно та належним чином, про причини неявки суд не повідомив. Дослідивши зібрані у справі докази, заслухавши пояснення сторін, суд вважає, що позов не підлягає задоволенню у повному обсязі. Судом встановлені наступні факти та відповідні ним правовідносини Згідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу СХХ 998738 автомобіль марки MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний, реєстраційний номер [NUMBER] належить [PERSON]. У висновку експертного дослідження №22/244/7082 від 05.07.2016 року значено, що номер кузова WDB2200651А180670, номер двигуна [NUMBER], наданого для дослідження транспортного засобу номерний знак [NUMBER], не змінювався; бланк «Свідоцтво про реєстрацію ТЗ» серія СХХ №998738 відповідає бланкам, які є в офіційному обігу. Відповідно копії свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії САЕ 509725 автомобіль марки MERCEDES-BENS модель VITO111CDI, шасі WDF63960113026025, реєстраційний номер ВT1101ЗАТ, 2004 року випуску, колір червоний, належить [PERSON]. Згідно відповіді від 09.08.2016 року №31/21/41-715 територіального сервісного центру №6541 регіонального сервісного центру у Херсонській області МВС України станом на 02.08.2016 року автомобіль марки MERCEDES-BENS модель VITO111CDI, шасі WDF63960113026025, реєстраційний номер ВT1101ЗАТ, 2004 року випуску, колір червоний згідно свідоцтва про реєстрацію САЕ 509725 на імя гр.[PERSON] Відповідно до розписки від 30.04.2015 року [PERSON] отримала у позику 5000 доларів США строком на один рік у [PERSON], для придбання автомобіля марки MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний. 06.05.2015 року [PERSON] видав довіреність на [PERSON] та [PERSON] серії НАН 219076 з правом розпорядження транспортним засобом, а саме СХХ 998738 автомобілем марки MERCEDES-BENS модель S320 шасі WDB2200651А180670, рік випуску 2001, колір-чорний, яка посвідчена приватним нотаріусом [PERSON] 06.05.2015 року [PERSON] видала довіреність на [PERSON] або [PERSON] серії НАН 219075 з правом розпорядження транспортним засобом, а саме автомобілем марки MERCEDES-BENS модель VITO111CDI, шасі WDF63960113026025, реєстраційний номер ВT1101ЗАТ, 2004 року випуску, колір червоний. Згідно зі\~ст. 41 Конституції України\~кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Відповідно до\~ст. 11 ЦК України\~підставами виникнення цивільних прав та обовязків, зокрема є договори та інші правочини. Згідно зі\~ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, та право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Статтею 715 Цивільного кодексу України визначено, що за договором міни (бартеру) кожна із сторін зобов'язується передати другій стороні у власність один товар в обмін на інший товар. Кожна із сторін договору міни є продавцем того товару, який він передає в обмін, і покупцем товару, який він одержує взамін. Договором може бути встановлена доплата за товар більшої вартості, що обмінюється на товар меншої вартості. Право власності на обмінювані товари переходить до сторін одночасно після виконання зобов'язань щодо передання майна обома сторонами, якщо інше не встановлено договором або законом. Умова про предмет договору так само, як і для кожного іншого цивільно-правового договору, є істотною умовою договору міни. Предметом договору міни можуть виступати: будь-який товар, що відчужується, тобто не вилучений з цивільного обороту і невідємний від фізичної чи юридичної особи, а також роботи (послуги). Оскільки в статті 715 Цивільного кодексу України не конкретизується термін «товар», яким охоплюється предмет договору міни, слід керуватися відповідними нормами про договір купівлі-продажу. Стаття 716 Цивільного кодексу України при розгляді питань регулювання міни прямо відсилає до загальних положень про купівлю-продаж, якщо це не суперечить суті зобовязань. Дане посилання стосується також і положень щодо предмета договору купівлі-продажу (стаття 656 Цивільного кодексу України). Відповідно предметом договору міни може бути рухоме та нерухоме майно, майно, що є у сторони на момент укладення договору, або ж яке буде створене (придбане, набуте) сторонами у майбутньому. Відповідно до частини 4 статті 203 Цивільного кодексу України, правочин має вчинятись у формі встановленій законом. Згідно з пунктом 3 частини 1 статті 208 Цивільного кодексу України у письмовій формі належить вчиняти правочини фізичних осіб між собою на суму, що перевищує у двадцять і більше разів розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, крім правочинів, передбачених частиною першою статті 206 цього Кодексу. Письмова форма договору купівлі-продажу автомобіля передбачена також постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 7 вересня 1998 року Про затвердження Порядку державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів. У відповідності до частини 1 статті 334 Цивільного кодексу України право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Разом з тим, діючим в Україні Порядком державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку автомобілів, автобусів, а також самохідних машин, сконструйованих на шасі автомобілів, мотоциклів усіх типів, марок і моделей, причепів, напівпричепів, мотоколясок, інших прирівняних до них транспортних засобів та мопедів , затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України № 1388 від 07.09.1998 року, в редакції станом на дату виникнення спірних правовідносин, встановлено єдину на території України процедуру державної реєстрації (перереєстрації), зняття з обліку транспортних засобів, яка передбачає особливий порядок відчуження транспортних засобів, визначений цим Порядком, і які є обов'язковими для всіх юридичних та фізичних осіб, які є власниками транспортних засобів, виробляють чи експлуатують їх. Таким чином, нормами закону встановлено додаткові вимоги до порядку переходу права власності на автомобілі. Істотними умовами договору є умови про предмет договору і зокрема умови, що визначені законом як істотні, або є необхідними для договорів даного виду. Так в абзацах 12, 13 пункту 8 вищевказаного Порядку встановлено, що для державної реєстрації транспортних засобів, що перебували в експлуатації і зняті з обліку в підрозділах Державтоінспекції, крім зазначених у цьому пункті документів, що підтверджують правомірність їх придбання, подається свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу (технічний паспорт) та копія реєстраційної картки, що додається до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу на пластиковій основі, з відміткою підрозділу Державтоінспекції про зняття транспортного засобу з обліку. Переобладнання (крім переобладнання для роботи на газових паливах), відчуження, передача права користування і (або) розпорядження придбаних транспортних засобів, не зареєстрованих у підрозділах Державтоінспеції, не допускається. Державна реєстрація транспортних засобів проводиться за умови сплати їх власниками передбачених законодавством податків і зборів (обов'язкових платежів), а також внесення в установленому порядку платежів за проведення огляду транспортних засобів, державну реєстрацію (перереєстрацію), зняття з обліку, відшкодування вартості бланків реєстраційних документів та номерних знаків. Документами, що підтверджують правомірність придбання транспортних засобів, їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери, є засвідчені підписом відповідної посадової особи, що скріплений печаткою: - довідка-рахунок за формою згідно з додатком 1, видана суб'єктом господарювання, діяльність якого пов'язана з реалізацією транспортних засобів та їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договори та угоди, укладені на товарних біржах на зареєстрованих у Департаменті Державтоінспекції бланках, договори купівлі-продажу транспортних засобів, оформлені в Державтоінспекції, інші засвідчені в установленому порядку документи, що встановлюють право власності на транспортні засоби; - копія рішення суду, засвідчена в установленому порядку, із зазначенням юридичних чи фізичних осіб, які визнаються власниками транспортних засобів, марки, моделі, року випуску таких засобів, а також ідентифікаційних номерів їх складових частин; - довідка органу соціального захисту населення або управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань, що виділили автомобіль або мотоколяску; - акт приймання-передачі транспортних засобів за формою згідно з додатком 6, виданий підприємством-виробником або підприємством, яке переобладнало чи встановило на транспортний засіб спеціальний пристрій згідно із свідоцтвом про погодження конструкції транспортного засобу щодо забезпечення безпеки дорожнього руху, із зазначенням ідентифікаційних номерів такого транспортного засобу та конкретного одержувача; - митна декларація на бланку єдиного адміністративного документа на паперовому носії або електронна митна декларація, або видане митним органом посвідчення про реєстрацію в підрозділах Державтоінспекції транспортних засобів чи їх складових частин, що мають ідентифікаційні номери; - договір фінансового лізингу; - акт про проведений аукціон або постанова та акт про передачу майна стягувачу в рахунок погашення боргу, видані органом державної виконавчої служби. За приписом статті 34 Закону України «Про дорожній рух» власники транспортних засобів та особи, які використовують їх на законних підставах, зобов'язані зареєструвати (перереєструвати) належні їм транспортні засоби протягом десяти діб після придбання, митного оформлення, одержання транспортних засобів або виникнення обставин, що потребують внесення змін до реєстраційних документів. Отже, чинне законодавство встановлює наступні правила придбання легкових автомобілів: відчужувач та набувач повинні укласти договір про придбання автомобіля (договір купівлі-продажу, міни, дарування, тощо); підставою для реєстрації транспортного засобу у підрозділах ДАІ є правочин щодо придбання автомобіля, який має бути нотаріально посвідченим; право власності на автомобіль виникає у власника з моменту фактичної передачі автомобіля, якщо інше не встановлено договором; перед відчуженням, передачею транспортні засоби повинні бути зняті з обліку в підрозділах ДАІ. Таким чином, відчуженню та реєстрації підлягає лише правомірно придбаний транспортний засіб, при цьому перед відчуженням автомобіль має бути знятий з обліку. Вказані приписи є істотними умовами угоди щодо відчуження автомобіля. У судовому засіданні встановлено, що договір міни щодо спірного транспортного засобу сторонами не укладався. За змістом ст. 11 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Виходячи зі змісту положень ст.ст. 10, 60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Відповідно до статті 212 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. В порушення вищевказаних норм позивачем не доведена належним чином, а судом при розгляді справи не встановлена наявність дій позивача та відповідача, спрямованих на укладення договору міни, оскільки докази, надані позивачем на підтвердження своїх вимог в цій частині ґрунтуються на припущеннях. При цьому видача сторонами довіреності на право управління, експлуатації та розпорядження автомобілем не свідчить про укладення ними договору. Відтак, суд не встановив підстав для визнання договору міни дійсним з мотивів наведених в позовній заяві, позивач не надав належних і достовірних доказів на підтвердження заявлених цивільно-правових вимог, а тому в задоволені позову в цій частині слід відмовити. Оскільки суд відмовляє в задоволенні позовних вимог позивача про визнання договору міни дійсним, тому суд відмовляє позивачеві і у визнанні права власності на автомобіль. Питання розподілу судового збору вирішується у відповідності до статті 88 ЦПК України та покладається на позивача. Враховуючи вищевикладене, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному повному, обєктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню в повному обсязі.

Outcome: dismissed