Jurisdiction: civil
Date: 2018-05-15 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовною заявою, в якій просить позбавити батьківських прав [PERSON] щодо неповнолітньої дитини [PERSON], [INFO]. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що з відповідачем перебувала у шлюбі з 24.06.2006 року, який рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.11.2015 року було розірвано. Від шлюбу сторони мають неповнолітню дитину [PERSON], [INFO], яка проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні. За час окремого проживання відповідач з донькою перестав спілкуватися, хоча позивач не заперечувала проти їх спілкування. Батько дитини після розлучення не приходив до дитини взагалі. А з весни 2016 року перестав цікавитись новинами у житті доньки, не дзвонив і не приходив без жодних пояснень. Матеріальної допомоги відповідач не надає. Зазначає, що відповідач самоусунувся від виконання своїх обовязків по вихованню дитини, не проявляв про неї щонайменшої батьківської турботи, не дбав про дитину. З весни 2016 року по сьогоднішній день відповідач жодним чином не поцікавився станом здоровя дитини, її фізичним та розумовим розвитком, не вітав ні з днем народження, ні зі святами, не відвідав жодного святкового заходу у дитячому садку та школі. Вважає, що така поведінка відповідача може розцінюватися як ухилення від виховання дитини, свідомого нехтування ним своїх обовязків. Вказує, що відповідач дав згоду на позбавлення його батьківських прав. В судовому засіданні позивач позов підтримала у повному обсязі, просила задовольнити. Відповідач в судове засідання не зявився, надав заяву, посвідчену приватним нотаріусом ХМНО Харківської області Мустафаєвою Е.Б., в якій просить справу розглядати у його відсутність, позовні вимоги визнав у повному обсязі. Представник третьої особи в судове засідання не зявився, надав пояснення, згідно яких просив справу розглядати без участі представника Департаменту служб у справах дітей Харківської міської ради. Позовні вимоги підтримує. Суд, дослідивши матеріали справи, встановивши факти та відповідні їм правовідносини, оцінивши кожний доказ окремо та у їх сукупності та взаємозвязку, вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що батьками [PERSON], [INFO], є [PERSON] та [PERSON]. Цей факт підтверджується свідоцтвом про народження серії [NUMBER], виданого 23.12.2010 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову Харківського міського управління юстиції. З матеріалів позову вбачається, що шлюб між [PERSON] та [PERSON] розірвано рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 04.11.2015 року. Судом встановлено, що дитина [PERSON] проживає разом із позивачем та перебуває на її утриманні. З наданого суду акту обстеження умов проживання за адресою [ADDRESS] вбачається, що дівчина має окрему кімнату, робочий стіл, компютер, книжкову шафу, ліжко. В кімнаті є все необхідне для навчання та відпочинку. За вказаною адресою проживають і мають постійне місце реєстрації [PERSON] (мати) та [PERSON] (бабуся), дівчина утримується за рахунок заробітньої платні матері та бабусі. У родині панують доброзичливі стосунки. Мікроклімат у сімЇ позитивний. Позивач в позові та поясненнях зазначає, що відповідач ухиляється від виконання своїх батьківських обовязків, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, не забезпечує необхідним харчуванням, медичним доглядом, лікуванням дитини. Не спілкується з дитиною та не виявляє інтересу до її внутрішнього світу. Вказані обставини також підтверджуються показами свідка [PERSON], допитаної в судовому засіданні в якості свідка. Згідно довідки №06-07/3618 від 05.02.20186 року, директором Харківського ліцею №149, [PERSON], [INFO], є ученицею 1-В класу Харківського ліцею №149 Харківської міської ради Харківської області. До школи дитину приводять та забирають бабуся [PERSON] або мати [PERSON] Батьківські збори за період навчання [PERSON] відвідувала тільки мати. Успіхами у навчанні, фізичним та духовним розвитком доньки за весь період навчання дівчини у ліцеї цікавилась лише мати, а не батько. Батько не приймав участь в допомозі організації свят в ліцеї і ніколи не був присутнім на цих святах. Згідно листа від 05.02.2018 року, наданого завідувачем педіатричного відділення КЗОЗ «ХМДП №12», [PERSON], [INFO] перебуває під наглядом фахівців поліклініки з березня 2011 року по теперішній час. Згідно записам у медичній документації та інформації, отриманої від дільничного лікаря-педіатра та патронажної медсестри, догляд за дитиною здійснює мати, [PERSON] На прийом до поліклініки дитина зявляється у супроводі матері, всі рекомендації лікарів виконуються у повному обсязі, претензій до матері немає. Батько дитини до поліклініки останні чотири роки не звертався. З наданої директором Харківського ліцею №149 характеристики вбачається, що [PERSON] навчається в 1-В класі Харківського ліцею №149 з 1 вересня 2017 року. Батько [PERSON] за час навчання [PERSON] в школі не був жодного разу, з класоводом він не спілкувався, шкільним життям доньки не цікавився. З листа №09 від 29.01.2018 року, наданого КЗОЗ «ДНЗ (ясла-садок) №418 Компенсуючого типу Харківської міської ради» вбачається, що [PERSON], [INFO], відвідувала з 21.02.2014 року групу №3, ДНЗ №148. Зі слів вихователя, вихованням, навчанням та всебічним розвитком дитини займається мати [PERSON]. Мати регулярно відвідувала батьківські збори, свята. До дошкільного навчального закладу дитину приводила та забирала мати. За час відвідування [PERSON] дитячого закладу, батько дитини не зявлявся в закладі. Частиною 4 ст.19 СК України визначено, що при розгляді судом спорів щодо позбавлення батьківських прав обов'язковою є участь органу опіки та піклування. Відповідно до ч.5 ст.19 СК України орган опіки і піклування подає до суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, а також на підставі інших документів, які стосуються справи. Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (ч. 6 ст.19 СК України). Згідно висновку №213 від 04.04.2018 року, наданого Департаментом служб у справах дітей Харківської міської ради Харківської області, який діє від імені органу опіки та піклування в інтересах дитини, Департамент служб у справах дітей вважає за доцільне позбавити батьківських прав [PERSON] відносно малолітньої дочки [PERSON], [INFO]. Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини. Відповідно до ст.6 Декларації прав дитини, дитина для повного і гармонійного розвитку її особи потребує любові і розуміння. Вона повинна, якщо це можливо, зростати під опікою і відповідальністю своїх батьків і, в усякому разі, в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітню дитину не слід, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, розлучати зі своєю матір'ю. Згідно ст.ст.3,9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, яка відповідно до ст.9 Конституції України діє як складова національного законодавства України, держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини. Згідно ст. 12 ЗУ «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки мають право і зобовязані виховувати дитину, піклуватися про її здоровя, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Статтею 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов'язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов'язків щодо дитини. Статтею 150 СК України визначені обовязки батьків щодо виховання та розвитку дитини, зокрема, батьки зобовязані піклуватися про здоровя дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; зобовязані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Пленум Верховного Суду України в пунктах 15 Постанови від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» розяснив, що позбавлення батьківських прав (тобто на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно їх утримують, та інше), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб які не виконують батьківських обовязків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, обєктивного зясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей. Згідно ст.164 СК України батько або матір дитини можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обовязків по вихованню дитини. Відповідно до п 16 ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» ухилення батьків від виконання ними своїх обовязків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обовязками. Згідно ст.60 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Відповідно до ст.57 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Згідно ст.58 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Суд, оцінивши докази, що ґрунтується на всебічному, повному, об'єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов до висновку що [PERSON] свідомо нехтує своїми обовязками стосовно своєї дочки та ухиляється від їх виконання по вихованню дитини, а тому, враховуючи якнайкращі інтереси дитини, вважає за необхідне позбавити її батьківських прав відносно [PERSON], [INFO]. Даний висновок суду ґрунтується на зібраних у справі доказах, наведених вище, з урахуванням обґрунтованого висновку Управління служб у справах дітей Департаменту праці та соціальної політики Харківської міської ради. Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. У відповідності до вимог ч.3 ст.200 ЦПК України за результатами підготовчого засідання суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Відповідно до вимог ч. 1 ст. 142 ЦПК України та ч. 3 ст. 7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. На підставі вищевикладеного, Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної ради України від 27 лютого 1991 року №789-ХІІ, ст.ст.141, 150, 164 Сімейного кодексу України, ст.ст.8, 12 Закону України «Про охорону дитинства», ППВСУ від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав»,

Outcome: approved