Jurisdiction: civil
Date: 2019-08-28 00:00:00

[PERSON] звернулась до суду з позовом до [PERSON] про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, посилаючись на те, що вона є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач по справі є її дочкою, яка зареєстрована в будинку, але з 2012 року фактично у вказаному будинку не проживає. Посилаючись на вимоги ст. ст. 405-406 ЦК України, просила визнати [PERSON] , [INFO] особою, що втратила право користування житловим приміщенням, а саме: житловим будинком, розташованим за адресою: [ADDRESS] . Позивач [PERSON] , в судовому засіданні повністю підтримала позовні вимоги та просила суд їх задовольнити. Додатково суду пояснила, що її дочка та відповідач по справі останній раз приїздила до неї у 2012 році на поховання батька. Після цього дочка не приїздила та з 2012 року у будинку не проживає. Відповідач [PERSON] , будучи належними чином повідомленою про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, не повідомивши суд про причини неявки. Зі згоди позивача, суд ухвалює рішення про розгляд справу в заочному порядку відповідно до ст.ст. 280-281 ЦПК України. Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення позивача, свідків, дослідивши докази по справі в їх сукупності суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав. Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право на спадщину за законом від 27.05.2013 року, [PERSON] є власником житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель та споруд, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 27.05.2013 року, 27 травня 2013 року до вказаного реєстру внесено запис про право власності [PERSON] на житловий будинок [ADDRESS] . Згідно копії домової книги житлового будинку проживаючих за адресою: [ADDRESS] [PERSON] зареєстрована у будинку по [ADDRESS] з 28.08.2012 року. Відповідно до акту фактичного проживання в житловому приміщенні від 16 квітня 2019 року, складеного комісією у складі Поліщука В.М. - заступника селищного голови, [PERSON] - інспектора житлового фонду, [PERSON] - члена житлово-побутової комісії за свідченнями квартиронаймачів сусідніх будинків [PERSON] та [PERSON] у будинку по [ADDRESS] [PERSON] , 1977 року народження не проживає з 2011 року хоча фактично зареєстрована у будинку. Допитані у судовому засіданні свідки [PERSON] та [PERSON] суду пояснили, що відповідач є донькою позивача. Вони проживають по сусідству з [PERSON] та їм відомо, що [PERSON] останній раз була у будинку матері у 2012 році на похованні батька. Після цього до матері не приїздила та у вказаному будинку не проживає. Таким чином, судом визнається, що реєстрація відповідача у належному позивачу будинку, створює для неї перешкоди у вільному користування та розпорядженні своїм майном. За змістом ч.1 ст. 16 ЦК України\~кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. У ст. 1 першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод\~закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Принцип непорушності (недоторканності) закріплений і у статтях\~319, 326 ЦК України. Згідно зі\~ст. 319 ЦК України\~власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Відповідно до ч. 1\~ст. 321 ЦК України\~право власності є непорушним. Відповідно до ч. 1\~ст. 383 ЦК України,\~власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб. Згідно з положеннями ст. 391 ЦК України,\~власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном. Відповідно до ч.1\~ст. 156 ЖК України\~з урахуванням положень ч.1ст. 405 ЦК України,\~члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням в обсязі, визначеному власником. Відповідно до ч.2\~ст. 405 ЦК України,\~член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом. \~ \~ \~ \~В судовому засіданні встановлено, що позивач [PERSON] є власником житлового будинку, розташованого за адресою: [ADDRESS] . Відповідач [PERSON] , яка є дочкою позивача не проживає у спірному приміщенні з моменту реєстрації в ньому, що підтверджується актом обстеження від 16.04.2019 року. Відповідно до правових позицій висловлених судовою колегію в цивільних справах Верховного суду України в зв`язку з аналізом причин перегляду судових рішень у цивільних справах у 1996 році, при вирішенні спорів, пов`язаних з користуванням жилими приміщенням в будинках і квартирах, які належать громадянам на праві приватної власності, зокрема про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, слід виходити з норм глави 6 розділу ІІІ ЖК про користування жилими приміщенням в будинках (квартирах) приватного житлового фонду. Слід зауважити, що норми глави 2 цього розділу ЖК щодо користування жилими приміщеннями в будинках державного і громадського житлового фонду застосовуються до житлових відносин у приватному житловому фонді, у випадках, коли у главі 6 ЖК є посилання на них або коли схожі житлові правовідносини не врегульовані нормами глави 6 і застосування до них норм глави 2 не суперечить їх змісту. Таким чином, в судовому засіданні встановлено, що [PERSON] не проживає у спірному приміщенні з 2012 року, що підтверджується поясненнями позивача, викладеними у позовній заяві, актом від 176.04.2019 року та поясненнями свідків наданими в судовому засіданні. Відповідно до вимог статей\~12, 13, 81 ЦПК України, дослідивши всі наявні у справі докази в їх сукупності суд приходить до висновку, що відповідач з 2012 року в спірному будинку не проживає без поважних причин, вказаним жилим приміщенням не користуються більше визначеного законодавством строку, а її реєстрація у жилому будинку за адресою: [ADDRESS] перешкоджає позивачу у реалізації права власності на вказаний жилий будинок, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню. На підставі викладеного,

Outcome: approved