Jurisdiction: civil
Date: 2014-11-03 00:00:00

[PERSON] звернулась до Комунарського районного суду м. Запоріжжя з позовом до Запорізької міської ради, треті особи: Шоста Запорізька державна нотаріальна контора, [PERSON], [PERSON], Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області, ТОВ «ЗМБТІ», про визнання права власності. В обґрунтування своїх позовних вимог зазначила наступне. [INFO] помер чоловік позивача [PERSON] Після його смерті відкрилася спадщина у вигляді частки спадкодавця у праві спільної сумісної власності на квартиру за адресою: [ADDRESS]. При цьому частки співвласників у спільній власності у свідоцтві про право власності на житло № 15994 від 10.02.2000 року не були визначені. Померлий [PERSON] не залишив заповіт. Спадкоємцями першої черги за законом є позивач, дружина померлого, син - [PERSON] та донька - [PERSON] Інших спадкоємців немає. [PERSON] та [PERSON] відмовилися у встановлений законом строк від прийняття спадщини. [PERSON] за життя не здійснив державну реєстрацію права власності на зазначену частку житлового будинку, у зв'язку з чим постановою від 17.06.2014 року позивачу було відмовлено у вчинені нотаріальної дії. З огляду на вищевикладене, просить суд визначити, що частки у праві спільної сумісної власності в квартирі за адресою: [ADDRESS] кожного із співвласників: [PERSON], [PERSON], [PERSON], померлого [INFO], є ідеальними по 1/3 частці кожного; визнати за [PERSON], 1949 року народження, право власності на 1/3 частину квартири, що знаходиться за адресою: [ADDRESS] в порядку спадкування за законом після [PERSON], померлого [INFO]. У судове засідання позивач [PERSON] не з'явилася, про дату, час та місце слухання справи повідомлялася своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Представник позивача [PERSON] у судовому засіданні позов підтримала з підстав, викладених у ньому, наполягала на його задоволенні. Представник відповідача Калашнікова В.Ф, позов підтримала у повному обсязі, проти задоволення не заперечувала. Треті особи [PERSON] та [PERSON] про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали суду заяви про розгляд справи без їх участі, проти задоволення позовних вимог не заперечують. Третя особа Шоста Запорізька державна нотаріальна контора про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, надали заяву про слухання справи за їх відсутності. Треті особи Реєстраційна служба Головного управління юстиції у Запорізькій області та ТОВ «ЗМБТІ» про дату, час та місце слухання справи повідомлялися своєчасно та належним чином, жодних заяв та клопотань на адресу суду не надходило. Відповідно до вимог ст. 169 ЦПК України, їх неявка не перешкоджає розгляду справи. Суд, вислухавши думки учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючі всі надані сторонами докази в їх сукупності, приходить до наступного висновку. Відповідно до ч. 2 ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі. У відповідності з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною, Законом України №475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов'язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом. Відповідно до ст. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод. Згідно зі ст. 3 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Відповідно до ст. 10 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності. Згідно зі ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Відповідно до ст.ст. 57, 60 ЦПК України, кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів. Кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини. 29.04.1969 року було укладено шлюб між [PERSON] та [PERSON] що підтверджується свідоцтвом про одруження, серія [NUMBER] від 29.04.1969 року. В період шлюбу сторони придбали квартиру, співвласниками вказаної квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON] та [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 15994 від 10.02.2000 року Відповідно до ст. 355 ЦК України, майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Частиною 1 ст. 368 ЦК України встановлено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Згідно з ч. 2 ст. 372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. У разі смерті співвласника приватизованого будинку (квартири) частки кожного із співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не встановлено договором між ними (ч. 2 ст. 370, ч. 2 ст. 372 ЦК України). Відповідно до ст. 368 ЦК України спільною сумісною власністю є не лише майно, набуте подружжям за час шлюбу, якщо інше не встановлено договором або законом, а й майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім*ї, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі. Співвласниками квартири [ADDRESS] є [PERSON], [PERSON], [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 15994 від 10.02.2000 року. Отже, частки трьох співвласників є рівними і складають по 1/3 частці кожного. [INFO] помер [PERSON], що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Запорізького міського управління юстиції 18.11.2013 року, серія [NUMBER]. Померлий не залишив заповіт. Після смерті [PERSON] відкрилась спадщина у вигляді частки у праві спільної сумісної власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: [ADDRESS]. Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30 травня 2008 року «Про судову практику у справах про спадкування», відносини спадкування регулюються правилами Цивільного кодексу України, якщо спадщина відкрилася не раніше 1 січня 2004 року. До спадщини після смерті [PERSON] застосовуються положення Цивільного кодексу України від 16.01.2003 року Відповідно до ст. 1223 ЦК України, право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Оскільки заповіту померлий не залишив, то спадкування здійснюється за законом. Відповідно до вимог ст. 1261 ЦК України, спадкоємцями першої черги за законом є дружина померлого - [PERSON], син - [PERSON] та донька [PERSON] Відповідно до ч. 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Згідно зі ст. 1272 ЦК України, передбачено, що якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її. Відповідно до ст. 1270 ЦК України встановлено, що для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. На момент відкриття спадщини [PERSON] не проживав разом з померлим. Із заявою про прийняття спадщини до нотаріальної контори не звертався у встановлений законом строк. Таким чином, вважається, що [PERSON] не прийняв спадщину. Донька померлого [PERSON] проживала разом з померлим на момент відкриття спадщини, однак написала заяву про відмову у прийнятті належної їй спадщини на користь [PERSON], що підтверджується копією спадкової справи після померлого [INFO] [PERSON] Право [PERSON] на частку у праві спільної сумісної власності на квартиру, що знаходиться за адресою: [ADDRESS], підтверджується свідоцтвом про право власності на житло № 15994 від 10.02.2000 року. За життя [PERSON] не оформив право власності на зазначену частку майна. Постановою державного нотаріуса Шостої Запорізької державної нотаріальної контори Дмитрієвою Н.Н. відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого [INFO] [PERSON], який проживав за адресою: [ADDRESS] у зв'язку з тим, що спадкоємцем не наданий правовстановлюючий документ на квартиру. Пунктом 23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30 травня 2008 року передбачено, що свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду з правилами позовного провадження. Як роз'яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» № 7 від 30.05.2008 року, при розгляді цих справ слід перевіряти наявність або відсутність спадкової справи стосовно спадкодавця у державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини, наявність у матеріалах справи обґрунтованої постанови про відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зокрема відмови у видачі свідоцтва про право на спадщину. Суд повинен вирішувати питання про визнання права на спадщину, щоб не заміщувати функції нотаріальної контори, тільки при наявності Постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії, виданою відповідною нотаріальною конторою. З огляду на вищевикладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги законні, обґрунтовані та підлягають задоволенню у повному обсязі. На підставі викладеного,

Outcome: approved